ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
34

Riziká vyplývajúce z predmetného vypúšťania ropných látok boli predmetom stanoviska, ktoré poskytol 26. júla 2011 Suomen ympäristökeskus (Fínsky inštitút pre životné prostredie) službe ochrany hraníc. Environmentálne dopady tohto vypúšťania ropných látok boli posudzované na základe minimálne odhadovaného rozsahu vypúšťania. Z tohto stanoviska vyplýva toto: – Prinajmenšom časť ropných látok sa mohla dostať do fínskych pobrežných oblastí. Pokiaľ by sa takéto ropné látky dostali do pobrežnej oblasti, narúšali by jej využívanie na rekreačné účely. – V blízkosti miesta vypúšťania časť ropných látok ďalej ovplyvňovala šíre more. – Vypustené ropné látky škodia priaznivému vývoju stavu životného prostredia v Baltskom mori. – Vypustené ropné látky ohrozili vtáctvo, ktoré na šírom mori hľadá potravu a odpočinok. – Ropné látky poškodili fytoplanktón a zooplanktón. Zložky ropných látok sa odovzdávajú ďalej v potravinovom reťazci. – Vypustené ropné látky pravdepodobne priamo poškodili populáciu pichľavky žijúcej v povrchových vodách šíreho mora, takže nie je možné vylúčiť, že to bude mať negatívne účinky na úrovni rybných zdrojov. – V tejto oblasti je silná sedimentácia a je pravdepodobné, že časť zložiek ropných látok sa dostane na morské dno a ovplyvní ich faunu. – V blízkosti uvedenej oblasti sa nachádza množstvo cenných prírodných oblastí, ktoré sú súčasťou siete Natura 2000. – Čas vypúšťania ropných látok bol mimoriadne nevýhodný pre populácie morského vtáctva, pretože tieto populácie mali vtedy ešte mláďatá neschopné letu, žijúce vo veľkých kolóniách morskej oblasti rozprestierajúcej sa od najvzdialenejších ostrovov polostrovu Hanko (Fínsko) až po ostrovné more (tzv. Archipelago Sea), a mláďatá kajky morskej sa pohybujú vo veľkej vzdialenosti od pobrežia. – V čase vypúšťania ropných látok sa v oblasti pred polostrovom Hanko nachádzali desaťtisíce kajok morských. Vypúšťanie ropných látok spôsobilo veľké nebezpečenstvo pre populáciu morského vtáctva fínskeho pobrežia.
54

Na druhej strane, ak by nedodržanie uvedených pravidiel bolo sankcionované len vtedy, ak by sa týkalo poľnohospodárskej plochy, za ktorú sa predložila žiadosť o pomoc, existovalo by riziko obchádzania pravidiel krížového plnenia poľnohospodárskymi podnikmi. Ako uviedla generálna advokátka v bode 58 svojich návrhov, stačilo by, aby poľnohospodár v určitom roku nezaradil do svojej žiadosti o pomoc poľnohospodársku pôdu obsahujúcu krajinný prvok nepohodlný pre jeho činnosť, ktorý by mohol premiestniť alebo rozobrať predtým ako v nasledujúcom roku zaradí túto pôdu do svojej žiadosti o pomoc bez toho, aby mu hrozila akákoľvek správna sankcia.
3

Odôvodnenia 2 a 41 smernice 2013/36 znejú: „(2) … Táto smernica… by sa preto mala vykladať spolu s [nariadením č. 575/2013] a mala by spolu s uvedeným nariadením tvoriť právny rámec, ktorým sa riadia bankové činnosti, rámec dohľadu a prudenciálne pravidlá pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti. … (41) Táto smernica by mala ustanoviť správne sankcie a iné správne opatrenia, aby zabezpečila čo najširší rozsah na akciu po spáchaní porušenia a aby sa zabránilo ďalším porušeniam bez ohľadu na to, či sú podľa vnútroštátneho práva klasifikované ako správna sankcia alebo iné správne opatrenie. Členské štáty by mali mať možnosť ustanoviť okrem sankcií uvedených v tejto smernici ďalšie sankcie a ustanoviť vyššie úrovne správnych peňažných sankcií, ako sú úrovne stanovené v tejto smernici.“
3

Odôvodnenia 4, 5, 7, 21, 22 a 37 smernice 2011/83 stanovujú: „(4) … Harmonizácia určitých aspektov spotrebiteľských zmlúv uzavretých na diaľku a mimo prevádzkových priestorov je potrebná na podporu skutočného spotrebiteľského vnútorného trhu vytvorením správnej rovnováhy medzi vysokou úrovňou ochrany spotrebiteľa a konkurencieschopnosťou podnikov pri zabezpečení dodržiavania zásady subsidiarity. (5) … Úplná harmonizácia informácií pre spotrebiteľov a práva na odstúpenie od zmluvy uzatvorenej na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov preto prispeje k vysokej úrovni ochrany spotrebiteľa a lepšiemu fungovaniu… vnútorného trhu. … (7) Úplná harmonizácia niektorých kľúčových regulačných aspektov by mala podstatne zvýšiť právnu istotu pre spotrebiteľov i obchodníkov. … Spotrebitelia by navyše mali mať možnosť čerpať výhody z vysokej spoločnej úrovne ochrany v celej Únii. … (21) Zmluva uzavretá mimo prevádzkových priestorov by sa mala vymedziť ako zmluva uzavretá za súčasnej fyzickej prítomnosti obchodníka a spotrebiteľa na mieste, ktoré nepatrí medzi prevádzkové priestory obchodníka, ako napríklad v dome spotrebiteľa alebo na jeho pracovisku. Spotrebitelia sa mimo prevádzkových priestorov môžu potenciálne cítiť pod psychologickým tlakom alebo voči nim môže byť využitý moment prekvapenia bez ohľadu na to, či si spotrebiteľ návštevu obchodníka vyžiadal, alebo nie. Vymedzenie pojmu zmluva uzavretá mimo prevádzkových priestorov by malo zahŕňať aj situácie, keď je spotrebiteľ osobne a individuálne oslovený mimo prevádzkových priestorov, ale zmluva sa hneď potom uzavrie v prevádzkových priestoroch obchodníka alebo prostredníctvom prostriedkov komunikácie na diaľku. … Nákupy uskutočnené počas zájazdu usporiadaného obchodníkom, pri ktorom sa propagujú a ponúkajú na predaj nadobudnuté výrobky, by sa mali považovať za zmluvy uzavreté mimo prevádzkových priestorov. (22) Prevádzkové priestory by mali zahŕňať priestory v akejkoľvek forme (napríklad obchody, stánky alebo nákladné automobily), ktoré slúžia ako stále alebo zvyčajné miesto podnikania obchodníka. Stánky na trhoch a veľtrhoch by sa mali považovať za prevádzkové priestory, ak spĺňajú uvedenú podmienku. Maloobchodné priestory, v ktorých obchodník sezónne vykonáva svoju činnosť, napríklad počas turistickej sezóny v lyžiarskom alebo prímorskom stredisku, by sa za prevádzkové priestory mali považovať, keďže v nich obchodník zvyčajne vykonáva svoju činnosť. Miesta prístupné verejnosti, ako sú ulice, nákupné strediská, pláže, športové zariadenia a verejná doprava, ktoré obchodník využíva na svoje obchodné činnosti výnimočne, ako aj súkromné obydlia alebo pracoviská by sa nemali považovať za prevádzkové priestory. … … (37) … Pokiaľ ide o zmluvy uzavreté mimo prevádzkových priestorov, spotrebiteľ by mal mať právo odstúpiť od zmluvy z dôvodu potenciálneho prekvapujúceho prvku a/alebo psychologického tlaku. Odstúpením od zmluvy by sa mala ukončiť povinnosť zmluvných strán plniť zmluvu.“
–

Viking Motors AS, TKM Beauty Eesti OÜ, TKM King AS, Kaubamaja AS a Selver AS, v zastúpení: E. Talur a L. Naaber‑Kivisoo, vandeadvokaadid,
32

Za týchto okolností Court of Appeal (Odvolací súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku: „Ak a) príslušné ustanovenia vnútroštátneho práva stanovujú výluku z povinného poistenia motorových vozidiel, pokiaľ ide o osoby, pre ktoré neboli v mechanicky poháňanom vozidle zabezpečené upevnené sedadlá; b) príslušná poistná zmluva stanovuje, že krytie sa obmedzuje na cestujúcich, ktorí cestujú na upevnených sedadlách, a táto poistná zmluva bola skutočne poistnou zmluvou, ktorá bola v čase nehody schválená v zmysle vnútroštátnej právnej úpravy; c) príslušné vnútroštátne ustanovenia stanovujúce takúto výluku z krytia už boli v skoršom rozhodnutí Súdneho dvora (rozsudok z 19. apríla 2007, Farrell, C‑356/05, EU:C:2007:229) vyhlásené za nezlučiteľné s právom Únie a z tohto dôvodu bolo potrebné upustiť od ich uplatňovania a d) znenie vnútroštátnych ustanovení neumožňuje výklad, ktorý je v súlade s požiadavkami práva Únie, je potom v rámci sporu medzi jednotlivcami a súkromnou poisťovňou, ktorý sa týka nehody motorového vozidla, v dôsledku ktorej došlo v roku 1999 k vážnej ujme na zdraví cestujúceho, ktorý necestoval na upevnenom sedadle, a keď vnútroštátny súd so súhlasom účastníkov konania pribral súkromnú poisťovňu a štát do konania na strane žalovaných…, vnútroštátny súd, ktorý neuplatní relevantné ustanovenia vnútroštátneho práva, tiež povinný upustiť od uplatnenia… ustanovenia o výluke uvedeného v zmluve o poistení motorového vozidla alebo inak brániť tomu, aby sa poisťovateľ dovolával ustanovenia o výluke, ktoré platilo v rozhodnom čase, aby tak poškodená osoba mohla získať náhradu priamo od poisťovne na základe tejto poistnej zmluvy? Subsidiárne, predstavoval by taký výsledok v podstate formu horizontálneho priameho účinku smernice voči jednotlivcovi, ktorý právo Únie zakazuje?“
23

TGE Bonn so spoločnosťou Somague Engenharia SA následne založila HZZ s názvom „Projesines Expansão do Terminal de GNL de Sines, ACE“ (ďalej len „HZZ Projesines“). TGE Bonn na účely založenia HZZ Projesines použila svoje daňové identifikačné číslo, a nie číslo spoločnosti TGE Sucursal em Portugal. HZZ Projesines bolo pridelené jeho vlastné daňové identifikačné číslo, a to 508917280.
3

Odôvodnenie 23 nariadenia č. 1257/1999 stanovuje: „keďže by sa v poľnohospodárstve mal podporovať skorší odchod do dôchodku s cieľom zlepšenia životaschopnosti poľnohospodárskych usadlostí, pričom sa berú do úvahy skúsenosti získané pri vykonávaní nariadenia (EHS) č. 2079/92 [Rady z 30. júna 1992 ustanovujúce schému podpory poskytovanej Spoločenstvom pri skoršom odchode poľnohospodárov do dôchodku [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 215, 1992, s. 91]“.
8

Druhé odôvodnenie nariadenia č. 2469/97 stanovovalo: „keďže v dôsledku implementácie Dohody o poľnohospodárstve, uzatvorenej v rámci Uruguajského kola multilaterálnych obchodných rokovaní, by sa mali zaviesť mechanizmy, ktoré umožnia lepšie sa zamerať na výrobky z hovädzieho a teľacieho mäsa, ktoré sa majú uprednostniť pri vývozoch do tretích krajín; keďže zavedením osobitnej náhrady za vykostené kusy z predných štvrtí dospelých býkov by sa tento cieľ dosiahol; keďže mechanizmy ustanovené nariadením [č. 1964/82] sa musia z tohto dôvodu rozšíriť aj na tieto výrobky.“
3

Odôvodnenia 3, 7, 9 a 11 smernice o PVŽP znejú: „(3) Zásady posudzovania vplyvov na životné prostredie by mali byť zosúladené, najmä čo sa týka projektov, ktoré by mali byť predmetom posúdenia, hlavných povinností navrhovateľov a obsahu posudzovania. Členské štáty môžu stanoviť prísnejšie pravidlá na ochranu životného prostredia. … (7) Povolenie prípravy verejných a súkromných projektov, ktoré budú mať pravdepodobne významné vplyvy na životné prostredie, by sa malo udeliť len po posúdení pravdepodobných významných vplyvov týchto projektov na životné prostredie. Takéto posúdenie by sa malo vykonať na základe primeraných informácií, ktoré poskytne navrhovateľ a ktoré môžu doplniť orgány a verejnosť, ktorej sa posudzovaný projekt pravdepodobne týka. … (9) Ostatné projekty nemusia mať v každom prípade významné vplyvy na životné prostredie a takéto projekty by sa mali posudzovať, ak členské štáty uvážia, že môžu mať pravdepodobne významný vplyv na životné prostredie. … (11) Pri stanovovaní týchto prahov, kritérií alebo jednotlivom skúmaní všetkých projektov, s cieľom určenia toho, ktoré projekty by mali byť predmetom posúdenia na základe ich významných vplyvov na životné prostredie, členské štáty vezmú do úvahy príslušné výberové kritériá uvedené v tejto smernici. V súlade so zásadou subsidiarity, členské štáty vedia najlepšie uplatňovať takéto kritériá v špecifických prípadoch.“
22

Vnútroštátny súd v podstate uvádza, že zo smernice 89/665 vyplýva, že uplatnenie žalôb o náhradu škody možno podmieniť predchádzajúcim zrušením napadnutého rozhodnutia správnym orgánom alebo súdom (rozsudok z 26. novembra 2015, MedEval, C‑166/14, EU:C:2015:779, bod 35), takže sa v zásade nezdá, že by článok 2 tejto smernice bránil vnútroštátnemu právnemu ustanoveniu, akým je § 350 zákona o verejnom obstarávaní. Uplatnenie tohto posledného uvedeného ustanovenia, v spojení s ostatnými ustanoveniami zákona o verejnom obstarávaní a zákona o občianskom súdnom konaní by totiž mohol záujemcovi vylúčenému v rámci na rokovacieho konania v rámci verejného obstarávania, akým je Hochtief, brániť v podaní žaloby o náhradu škody z dôvodu, že sa nemôže odvolávať na právoplatné rozhodnutie určujúce porušenie právneho predpisu v oblasti verejného obstarávania. Za týchto podmienok by mohlo byť odôvodnené buď umožniť predloženie dôkazu o takomto porušení inými prostriedkami, alebo neuplatniť toto vnútroštátne pravidlo na základe zásady efektivity, alebo prípadne podať výklad tohto ustanovenia s prihliadnutím na právo Únie.
10

V kapitole II smernice 2004/48 s názvom „Opatrenia, postupy a prostriedky právnej nápravy“ sa okrem iného nachádza článok 4 tejto smernice s názvom „Osoby oprávnené žiadať o uplatňovanie opatrení, postupov a prostriedkov právnej nápravy“, ktorý znie takto: „Členské štáty uznajú ako osoby oprávnené žiadať o uplatňovanie opatrení, postupov a prostriedkov právnej nápravy uvedených v tejto kapitole: a) vlastníkov práv duševného vlastníctva v súlade s ustanoveniami príslušných právnych predpisov; b) všetky ostatné osoby oprávnené využívať tieto práva,… pokiaľ to umožňujú a pokiaľ je to v súlade s ustanoveniami príslušných právnych predpisov; c) organizácie kolektívnej správy práv duševného vlastníctva, ktoré sú obvykle uznávané ako subjekty, ktoré majú právo zastupovať vlastníkov práv duševného vlastníctva, pokiaľ to umožňujú a pokiaľ je to v súlade s ustanoveniami príslušných právnych predpisov; d) subjekty, ktoré sa profesionálne zaoberajú obhajobou, ktoré sú obvykle uznávané ako subjekty, ktoré majú právo zastupovať vlastníkov práv duševného vlastníctva, pokiaľ to umožňujú a pokiaľ je to v súlade s ustanoveniami príslušných právnych predpisov.“
34

Okrem toho, že toto pravidlo by bolo v rozpore so znením článku 3 ods. 3 smernice 2001/29, zbavovalo by uvedeného nositeľa autorského práva možnosti požadovať primeranú odmenu za použitie jeho diela, spomenutej v odôvodnení 10 tejto smernice, a to napriek tomu, že, ako pripomenul Súdny dvor, osobitným cieľom práva duševného vlastníctva je najmä zabezpečiť majiteľom dotknutých práv ochranu práva komerčne využívať uvádzanie do obehu alebo sprístupňovanie chránených predmetov tak, že sa budú poskytovať licencie, pričom sa zaplatí primeraná odmena za každé použitie chránených predmetov (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. októbra 2011, Football Association Premier League a i., C‑403/08 a C‑429/08, EU:C:2011:631, body 107 a 108).
53

Na druhej strane by retroaktívne zrušenie rozhodnutia č. 2/76 viedlo k zhoršeniu postavenia tureckých pracovníkov, pretože na „nové obmedzenia“ v zmysle článku 7 tohto rozhodnutia, ktoré zaviedli členské štáty po dátume nadobudnutia účinnosti tohto ustanovenia, no pred dátumom nadobudnutia účinnosti článku 13 rozhodnutia č. 1/80, by sa už nevzťahovala žiadna klauzula „standstill“, čo by nebolo v súlade ani so zlepšením režimu využívaného tureckými pracovníkmi a ich rodinnými príslušníkmi stanoveným v rozhodnutí č. 1/80, ani so základným projektom postupného zavádzania voľného pohybu pracovníkov medzi Spoločenstvom a Tureckom, ktorý je základom dohody o pridružení.
16

Za týchto podmienok Conseil d’État (Štátna rada) rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Umožňujú ustanovenia článkov 76, 78 a 81 nariadenia [č. 555/2008], aby pracovníci, ktorí uskutočňujú kontrolu na mieste, vstupovali na pozemky poľnohospodárskeho podniku bez predchádzajúceho súhlasu prevádzkovateľa tohto podniku? 2. Ak by odpoveď na túto prvú otázku bola kladná, treba rozlišovať jednotlivé prípady podľa toho, či sú dotknuté pozemky ohradené alebo neohradené? 3. Ak by odpoveď na túto prvú otázku bola kladná, sú ustanovenia článkov 76, 78 a 81 nariadenia [č. 555/2008] zlučiteľné so zásadou nedotknuteľnosti obydlia zakotvenou v článku 8 Európskeho dohovoru [o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného 4. novembra 1950 v Ríme]?“
41

Na rozdiel od vecí, v ktorých boli vydané rozsudky citované v bode 31 tohto rozsudku, teda výrobky dotknuté vo veci samej nie sú označené predmetnými ochrannými známkami, keď sú dovážané a uvádzané na trh v EHP po tom, ako boli umiestnené do režimu colného uskladňovania. Na rozdiel aj od iných rozsudkov citovaných v bodoch 34 až 39 tohto rozsudku tretie osoby zjavne žiadnym spôsobom nepoužívali označenia, ktoré boli zhodné s predmetnými ochrannými známkami alebo im boli podobné, a najmä nie vo svojej obchodnej komunikácii. To odlišuje spor vo veci samej aj od okolností uvedených v bode 86 rozsudku z 8. júla 2010, Portakabin (C‑558/08, EU:C:2010:416), uvedeného vnútroštátnym súdom, v ktorom Súdny dvor poukázal na to, že keď obchodník z výrobkov odstráni ochrannú známku bez súhlasu jej majiteľa a nahradí ju etiketou obchodníka takým spôsobom, že ochranná známka výrobcu dotknutých výrobkov je úplne nerozpoznateľná, majiteľ ochrannej známky je oprávnený namietať proti používaniu jeho ochrannej známky obchodníkom v inzerátoch na predaj, pretože to obmedzuje základnú funkciu ochrannej známky.
28

Výklad článku 4 ods. 5 tejto smernice, podľa ktorého by sa dohoda o finančnej zábezpeke so zriadením záložného práva stala neúčinnou z dôvodu začatia konkurzného konania voči príjemcovi, keďže by bránila tomuto príjemcovi účinne vymáhať svoju pohľadávku z tejto zábezpeky a v praxi by ukladala poskytovateľovi povinnosť vyplatiť druhýkrát príjemcovi sumu peňazí vo výške uvedenej zábezpeky, by bol v rozpore tak so znením tohto článku, ako aj s cieľmi smernice 2002/47. Takýto výklad by totiž viedol k tomu, že takáto zmluva by bola vo veľkej miere zbavená svojho účinku a mohla by prípadne spôsobiť tomuto poskytovateľovi finančné problémy, čo by bolo v rozpore s cieľom spočívajúcim v obmedzení dominového efektu v prípade nesplnenia záväzkov jednej zo zmluvných strán.
9

Vysvetlivky k HS týkajúce sa položky 8525 stanovujú: „B. Televízne kamery, digitálne fotoaparáty a kamkordéry Do tejto skupiny patria kamery, ktoré zaznamenávajú obrázky a premenia ho na elektronický signál, ktorý je: 1. ako obraz videa prenesený na miesto mimo kamery, aby sa tam prezeral alebo zaznamenal na diaľku (napr. televízne kamery); alebo 2. zaznamenaný v kamere ako statické alebo pohyblivé obrázky (napr. digitálne fotoaparáty a kamkordéry). Veľa prístrojov tejto položky sa technicky môže podobať fotoaparátom položky 90.06 alebo filmovým kamerám položky 90.07. Prístroje patriace do položky 85.25 a prístroje zatriedené do kapitoly 90 spravidla obsahujú objektívy, ktoré umožňujú zaostrenie obrázku pomocou fotocitlivého prvku, a určité zariadenia na reguláciu množstva svetla, ktoré do prístroja prichádza. Fotoaparáty a kamery kapitoly 90 však exponujú obrázky na fotografické filmy kapitoly 37, zatiaľ čo prístroje patriace do tejto položky zaznamenávajú obrázky v podobe analógových alebo digitálnych dát. Prístroje tejto položky zaznamenávajú obrázky ich premietnutím na fotocitlivý materiál, ako je napríklad Complementary metal–oxide–semiconductor (CMOS) alebo na materiál s nábojovou väzbou (charge coupled device – CCD). Fotocitlivá zložka pošle elektronickú podobu obrázku, ktorý sa ďalej spracuje do analógového alebo digitálneho obrazového záznamu. Televízne kamery môžu obsahovať vstavané zariadenie na diaľkové ovládanie objektívu a clony, ako aj vodorovného a zvislého pohybu kamery (napr. televízne kamery určené do televíznych štúdií, na tvorbu správ, na priemyselné a vedecké účely, kamery pre uzavreté televízne okruhy (videomonitorovanie) alebo na dohľad nad premávkou). Tieto kamery nemajú vstavané zariadenie na zaznamenávanie obrázkov. Niektoré z týchto kamier sa môžu používať spolu s automatickými prístrojmi na spracovanie údajov (napr. webcams). … Digitálne fotoaparáty a kamkordéry zaznamenávajú obrázky na vstavanom pamäťovom zariadení alebo na externom médiu (napr. magnetické pásky, optické médiá, polovodičové médiá alebo iné médiá položky 85.23). Môžu obsahovať analógovočíslicový prevodník (ADC) a výstup, cez ktorý možno obrázky preniesť do automatických prístrojov na spracovanie údajov, napr. tlačiarní, televíznych prijímačov alebo iných zobrazovacích zariadení. Niektoré digitálne fotoaparáty a kamkordéry obsahujú vstupy na interné zaznamenanie analógových alebo digitálnych súborov obrázkov z uvedených externých prístrojov. Tieto prístroje sú obvykle vybavené optickým hľadáčikom, displejom z tekutých kryštálov (LCD) alebo obidvomi. Mnoho prístrojov majúcich displej z tekutých kryštálov môže daný displej používať ako hľadáčik na zachytenie obrazu alebo ako obrazovku na účely zobrazenia zaznamenaných obrázkov. V určitých prípadoch prístroj môže na displeji z tekutých kryštálov zobraziť obrázky z iných zdrojov.“ [neoficiálny preklad]
3

Odôvodnenia 12, 19 a 20 smernice 2011/7 uvádzajú: „(12) Oneskorená platba predstavuje porušenie zmluvy, ktoré sa v dôsledku nízkych alebo žiadnych účtovaných úrokov z omeškania a/alebo zdĺhavých konaní o náhradu škody vo väčšine členských štátov stáva finančne atraktívnym pre dlžníkov. Na odvrátenie tohto trendu a odradenie od oneskorených platieb je potrebná rázna zmena smerom ku kultúre včasných platieb vrátane toho, že vylúčenie práva na účtovanie úroku by sa malo vždy považovať za značne nevýhodnú zmluvnú podmienku alebo obchodnú praktiku. Takáto zmena by takisto mala zahŕňať zavedenie konkrétnych ustanovení o lehotách splatnosti a náhrade nákladov vzniknutých veriteľovi a okrem iného by tiež mala znamenať, že vylúčenie práva na náhradu nákladov na vymáhanie by sa malo považovať za značne nevýhodné, ak sa nepreukáže opak. … (19) S cieľom odradiť od oneskorených platieb je potrebné, aby veritelia dostali spravodlivú náhradu nákladov na vymáhanie, ktoré im vznikli v dôsledku oneskorenej platby. Náklady na vymáhanie by mali takisto zahŕňať náklady na vymáhanie administratívnych nákladov a náhradu za interné náklady, ktoré vznikli v dôsledku oneskorenej platby, pre ktoré by sa mala v tejto smernici stanoviť paušálna minimálna suma, ktorá sa môže kumulovať spolu s úrokom z omeškania. Náhradou v podobe paušálnej sumy by sa mali obmedziť administratívne a interné náklady spojené s vymáhaním. Náhrada nákladov na vymáhanie by sa mala určiť bez toho, aby boli dotknuté vnútroštátne ustanovenia, na základe ktorých môže vnútroštátny súd priznať náhradu veriteľovi pre akúkoľvek ďalšiu škodu súvisiacu s oneskorenou platbou dlžníka. (20) Okrem nároku na zaplatenie paušálnej sumy na pokrytie interných nákladov na vymáhanie by veritelia takisto mali mať nárok na náhradu ostatných nákladov na vymáhanie, ktoré im vzniknú v dôsledku oneskorenej platby dlžníka. Takéto náklady by mali zahŕňať najmä náklady, ktoré vznikli veriteľom v dôsledku využitia služieb právnika alebo spoločnosti na vymáhanie pohľadávok.“