V oblasti hospodárskej súťaže Komisia vo svojom oznámení o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (2002) definovala podmienky, za ktorých môžu byť podniky, ktoré s ňou v priebehu jej vyšetrovania kartelu spolupracujú, oslobodené od pokuty alebo môžu dosiahnuť zníženie sumy pokuty, ktorú by museli zaplatiť. Uvedené oznámenie nahradilo prvé oznámenie Komisie o neuložení pokút alebo o znížení ich sumy vo veciach týkajúcich sa kartelov (1996) s cieľom umožniť jej upraviť svoju politiku v tejto oblasti vzhľadom na skúsenosti nadobudnuté po piatich rokoch vykonávania. Komisia konkrétne zobrala do úvahy to, že aj keď bola potvrdená platnosť zásad upravujúcich oznámenie z roku 1996, prax ukázala, že jeho účinnosť by sa zlepšila zvýšením prehľadnosti a istoty podmienok, za ktorých sa udelí zníženie týchto pokút. Komisia rovnako uviedla, že túto účinnosť by mohlo ešte zlepšiť väčšie zosúladenie medzi úrovňou zníženia sumy pokút a hodnotou príspevku podniku k stanoveniu porušenia.

V kontexte stanovenia výšky pokút uložených za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže znenie oznámenia Komisie o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (oznámenie o zhovievavosti) predpokladá rozlišovanie medzi dvoma štádiami.

Po prvé s cieľom priznať podniku zníženie sumy pokuty je potrebné, aby dotknutý podnik predložil dôkazy, ktoré majú významnú pridanú hodnotu, pokiaľ ide o dôkaz, ktorý už má Komisia. Preto na stanovenie, či dôkaz predložený podnikom predstavuje značnú pridanú hodnotu, pokiaľ ide o dôkaz, ktorý už má Komisia, oznámenie o zhovievavosti vyžaduje porovnanie dôkazov, ktoré Komisia získala skôr, a dôkazov, ktoré boli získané na základe spolupráce zo strany žiadateľa o zhovievavosť.

Po druhé na stanovenie prípadnej úrovne zníženia sumy pokuty je potrebné zohľadniť dve kritériá: čas, kedy bol predložený dôkaz, a rozsah, do ktorého predstavuje pridanú hodnotu. V tejto analýze Komisia môže tiež zohľadniť rozsah a kontinuitu akejkoľvek spolupráce poskytovanej podnikom po dátume jeho predloženia.

Ak teda majú dôkazy predložené Komisii významnú pridanú hodnotu a podnik nie je prvým ani druhým podnikom, ktorý tieto dôkazy poskytol, najvyššia úroveň zníženia sumy pokuty, ktorú by Komisia inak uložila, je 20 %. Čím skôr dôjde k spolupráci a čím bude miera pridanej hodnoty významnejšia, tým viac sa zvýši miera zníženia, ktorá môže dosiahnuť maximálne 20 % sumy, ktorú by Komisia inak uložila. Chronologické poradie a rýchlosť spolupráce poskytnutej členmi kartelu sú teda základnými prvkami systému zavedeného oznámením o zhovievavosti. To isté platí aj pokiaľ ide o rozsah, do ktorého jednotlivé dôkazy, ktoré v tejto súvislosti predložil podnik, predstavujú pridanú hodnotu. V tejto súvislosti hoci je Komisia povinná odôvodniť príčiny, pre ktoré sa domnieva, že dôkazy predložené podnikom v rámci oznámenia o zhovievavosti predstavujú prínos odôvodňujúci alebo neodôvodňujúci zníženie uloženej pokuty, podnikom, ktoré chcú v tejto súvislosti spochybniť rozhodnutie Komisie, naopak prislúcha preukázať, že Komisia by bez takýchto informácií dobrovoľne poskytnutých týmito podnikmi nebola schopná preukázať podstatu porušenia, a teda prijať rozhodnutie ukladajúce pokuty.

Vzhľadom na dôvod existencie zníženia Komisia teda nemôže nezohľadniť užitočnosť poskytnutej informácie, ktorá nevyhnutne závisí od dôkazov, ktoré už mala k dispozícii. Pokiaľ totiž podnik v rámci žiadosti o zhovievavosť iba potvrdí, a to menej presným a výslovným spôsobom, určité informácie, ktoré už v rámci spolupráce poskytol iný podnik, nemožno mieru spolupráce tohto podniku, hoci je nesporné, že do istej miery pre Komisiu bola užitočná, považovať za porovnateľnú so spoluprácou podniku, ktorý uvedené informácie poskytol ako prvý. Vyhlásenie, ktoré sa obmedzuje na to, že v určitom rozsahu potvrdí vyhlásenie, ktoré už Komisia mala k dispozícii, totiž neuľahčuje úlohu Komisie výrazným spôsobom. Preto nemôže postačovať na odôvodnenie zníženia pokuty na základe oznámenia o zhovievavosti.

Navyše vyhlásenie podniku obvineného z toho, že sa zúčastnil na karteli, ktorého správnosť spochybňuje niekoľko ďalších obvinených podnikov, nemožno považovať za postačujúci dôkaz o existencii porušenia, ktorého sa tieto podniky dopustili, bez toho, aby bolo podporené inými dôkazmi.

(pozri body 86 – 94)