ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Článok 7 prvý odsek prvá zarážka rozhodnutia asociačnej rady č. 1/80 EHS — Turecko sa má vykladať v tom zmysle, že dieťa tureckého pracovníka môže požívať práva priznané na základe tohto ustanovenia, ak počas obdobia troch rokov spolužitia tohto dieťaťa s týmto pracovníkom tento pracovník predtým, ako zostal nezamestnaný počas nasledujúcich šiestich mesiacov, vykonával zárobkovú činnosť v trvaní dva a pol roka.

Právo dieťaťa tureckého pracovníka odpovedať na akúkoľvek pracovnú ponuku v hostiteľskom členskom štáte totiž podlieha dvom podmienkam, podľa ktorých tento pracovník musí patriť do legálneho trhu práce a dieťa musí mať u neho legálny pobyt aspoň tri roky. Skutočnosť, že podmienka vzniku práva prístupu na trh práce v hostiteľskom členskom štáte odpadne pre pracovníka po tom, čo samotný rodinný príslušník nadobudol toto právo, ju nemôže spochybniť. Z toho vyplýva, že na účely nadobudnutia práva prístupu na trh práce v hostiteľskom členskom štáte rodinným príslušníkom tureckého pracovníka musí byť podmienka, že osoba patrí do legálneho trhu práce, splnená počas obdobia troch rokov spoločného pobytu. Situácia nedobrovoľnej nezamestnanosti nemôže byť sama osebe prekážkou pre to, aby turecký pracovník naďalej patril do legálneho trhu práce v hostiteľskom členskom štáte.

(pozri body 22, 26, 36, 37, 40, bod 1 výroku)
ich postúpení vo forme diskov CD-ROM na to, aby boli použité na obchodné účely,

ich postúpení vo forme diskov CD-ROM na to, aby boli použité na obchodné účely,

Do pôsobnosti smernice 95/46 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov patrí činnosť spracovania osobných údajov spočívajúca v postúpení vo forme diskov CD-ROM na to, aby boli použité na obchodné účely, údajov zozbieraných vo verejných dokumentoch daňovej správy týkajúcich sa príjmov zo zárobkovej činnosti a kapitálu, ako aj majetku fyzických osôb a už uverejnených ako takých v oznamovacích prostriedkoch. Do pôsobnosti uvedenej smernice rovnako patrí činnosť spočívajúca v spracovaní týchto údajov v rámci služby SMS, ktorá používateľom mobilných telefónov umožňuje po zaslaní mena a obce bydliska určitej osoby získať uvedené údaje.

(pozri bod 49, bod 3 výroku)
Vec C-414/07

Magoora sp. z o.o.

proti

Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie)

„Šiesta smernica o DPH — Článok 17 ods. 2 a 6 — Vnútroštátna právna úprava — Odpočet DPH súvisiacej s nákupom pohonných hmôt pre určité vozidlá bez ohľadu na účel ich používania — Skutočné obmedzenie práva na odpočet — Vylúčenia stanovené vnútroštátnou právnou úpravou v čase nadobudnutia účinnosti smernice“

Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 22. decembra 2008 I ‐ 10923

Abstrakt rozsudku

Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Odpočet dane zaplatenej na vstupe – Vylúčenia z práva na odpočet

(Smernica Rady 77/388, článok 17 ods. 6 druhý pododsek)

Je v rozpore s článkom 17 ods. 6 druhým pododsekom šiestej smernice Rady 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu, aby členský štát v súvislosti s prebratím uvedenej smernice do vnútroštátneho práva úplne zrušil vnútroštátne ustanovenia týkajúce sa obmedzenia práva na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe a zaťažujúcej nákup pohonných hmôt pre motorové vozidlá používané na činnosti podliehajúce dani a tieto ustanovenia ku dňu nadobudnutia účinnosti uvedenej smernice na jeho území nahradil ustanoveniami, ktoré stanovujú v danej oblasti nové kritériá, ak — čo prináleží posúdiť vnútroštátnemu súdu — mali tieto ustanovenia za následok rozšírenie pôsobnosti týchto obmedzení. V tejto súvislosti pojem „vnútroštátna právna úprava“ v zmysle článku 17 ods. 6 druhého pododseku šiestej smernice odkazuje na systém odpočtu dane z pridanej hodnoty, ktorý existoval a bol skutočne uplatňovaný v čase nadobudnutia účinnosti smernice. Klauzula „standstill“ stanovená v článku 17 ods. 6 druhom pododseku šiestej smernice nemá za cieľ umožniť novému členskému štátu zmeniť svoju vnútroštátnu právnu úpravu v súvislosti s jeho pristúpením k Európskej únii takým smerom, ktorý by vzďaľoval túto právnu úpravu od cieľov šiestej smernice. V každom prípade tento článok bráni tomu, aby členský štát neskôr zmenil svoju právnu úpravu, ktorá nadobudla účinnosť k tomuto dátumu, tak, že rozšíri pôsobnosť týchto obmedzení v porovnaní so situáciou, ktorá existovala pred týmto dátumom.

(pozri body 38, 39, 45 a výrok)
Vzhľadom na to, že bezdôvodné obohatenie predstavuje základ mimozmluvnej povinnosti spoločnej pre právne poriadky členských štátov, Spoločenstvo sa nemôže vyhnúť uplatneniu tých istých zásad voči nemu, pokiaľ mu fyzická alebo právnická osoba vytýka, že sa bezdôvodne obohatilo na jej úkor.

Podľa spoločných zásad práva členských štátov osoba, ktorá utrpela stratu, pričom tým došlo k zväčšeniu majetku inej osoby bez toho, aby toto obohatenie malo právny dôvod, má vo všeobecnosti právo na náhradu, až do výšky spôsobenej straty, zo strany osoby, ktorá sa obohatila. Žaloba založená na bezdôvodnom obohatení, ako ju upravuje väčšina vnútroštátnych právnych systémov, neobsahuje nevyhnutne podmienku týkajúcu sa protiprávnosti alebo zavinenia v správaní žalovanej strany. Naopak, je potrebné, aby obohatenie nemalo žiadny platný právny dôvod.

Napriek uvedenému osobe podliehajúcej súdnej právomoci v nijakom prípade nemožno odmietnuť možnosť podať žalobu založenú na bezdôvodnom obohatení proti Spoločenstvu len preto, lebo Zmluva výslovne neupravuje druh žaloby určenej pre takéto konanie. Výklad článku 235 ES a článku 288 druhého odseku ES, ktorý vylučuje túto možnosť, by viedol k výsledku, ktorý je v rozpore so zásadou účinnej súdnej ochrany, ktorú priznáva judikatúra Súdneho dvora a potvrdzuje článok 47 Charty základných práv Európskej únie.

Žaloba založená na bezdôvodnom obohatení nepodlieha striktne režimu mimozmluvnej zodpovednosti, ktorej vznik je podmienený súčasným splnením niekoľkých podmienok, a to protiprávnosťou konania vytýkaného Spoločenstvu, existenciou škody a existenciou príčinnej súvislosti medzi konaním a uvádzanou škodou. Odlišuje sa od žalôb podaných na základe uvedeného režimu v tom, že nevyžaduje dôkaz o protiprávnom konaní žalovaného ani existenciu konania ako takého, ale len dôkaz o obohatení žalovaného bez platného právneho dôvodu a o ochudobnení žalobcu, ktoré súvisí s týmto obohatením.

Pojem nedbanlivosť zahŕňa konanie alebo opomenutie, ktorým zodpovedná osoba porušuje povinnosť náležitej starostlivosti, ktorú mala a mohla dodržať, a to vzhľadom na jej postavenie, znalosti a schopnosti. Preto je možné, že správe Spoločenstva vzniká mimozmluvná zodpovednosť za protiprávne správanie, ak nekoná so všetkou požadovanou starostlivosťou a z tohto dôvodu spôsobí ujmu. Táto povinnosť náležitej starostlivosti je súčasťou zásady riadnej správy vecí verejných. Vo všeobecnosti sa uplatňuje na činnosť správy Spoločenstva vo vzťahoch s verejnosťou. Povinnosť náležitej starostlivosti znamená, že správny orgán Spoločenstva musí konať starostlivo a opatrne, ale nie to, že musí odstrániť každú ujmu, ktorá hospodárskym subjektom vyplýva z realizácie obvyklého obchodného rizika.

(pozri body 90 — 93)
Akýkoľvek odlišný výklad by bol v rozpore s potrebou zabezpečiť odstrašujúci účinok sankcií uložených za porušenie pravidiel Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže. Oprávnenie Komisie ukladať pokuty v zodpovedajúcej výške za predmetné porušenia by totiž v opačnom prípade mohlo byť ohrozené, keďže združenia podnikov s veľmi nízkym obratom, ale združujúce veľké množstvo podnikov, ktoré spolu dosahujú veľký obrat, bez toho, aby mali právo ich formálne zaväzovať, by mohli byť sankcionované len veľmi nízkymi pokutami, hoci porušenia, ktorých sa dopustili, mohli mať značný vplyv na predmetné trhy.

Rozhodnutie Komisie, ktorým sa ukladajú sankcie združeniu zloženému zo združení podnikov, ako aj združeniam, ktoré sú jeho členmi, podľa ich účasti na porušení pravidiel hospodárskej súťaže a stupňa zodpovednosti každého z nich, nepredstavuje porušenie zásady ne bis in idem. Okolnosť, že tieto združenia sú členmi prvého uvedeného združenia, neznamená, že boli viacnásobne sankcionované za to isté porušenie, lebo vzhľadom na to, že majú samostatnú právnu subjektivitu, oddelené rozpočty a záujmy, ktoré nie sú vždy totožné, a vykonávajú činnosť na obranu svojich vlastných a osobitných záujmov, neexistuje totožnosť porušovateľov, ktorá je nevyhnutnou podmienkou uplatnenia zásady ne bis in idem.

Toto rozhodnutie neporušuje ani zásadu proporcionality, hoci Komisia na účely stanovenia hornej hranice 10 % uvedenej v článku 5 ods. 2 nariadenia č. 17 zohľadnila obrat členov každého združenia. Priamym alebo nepriamym členom sankcionovaných združení nie sú z tohto dôvodu dvakrát uložené pokuty za jedno a to isté porušenie, pretože zohľadnenie tohto obratu neznamená, že členom združenia bola uložená pokuta, ani samo osebe neznamená, že predmetné združenie má povinnosť preniesť na svojich členov znášanie tejto pokuty.

(pozri body 127 — 130)
Článok 4 ods. 1 prvá zarážka smernice 90/435 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom v prípade materských spoločností a dcérskych spoločností v rozličných členských štátoch sa má vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu, ktorá stanovuje, že dividendy vyplatené materskej spoločnosti sú zahrnuté do jej základu dane a následne sa od neho do výšky 95% odpočítajú v rozsahu, v akom za predmetné zdaňovacie obdobie zostane po odpočítaní ostatných príjmov oslobodených od dane kladný zostatok zisku.

Povinnosť členského štátu, ktorý si zvolil systém upravený v článku 4 ods. 1 prvej zarážke smernice 90/435, zdržať sa zdanenia podielov na zisku, ktoré materská spoločnosť dostáva ako spoločník od svojej dcérskej spoločnosti, totiž nesprevádza žiadna podmienka a je vyjadrená iba s výhradou stanovenou v odsekoch 2 a 3 rovnakého článku a článku 1 ods. 2 tejto smernice. V článku 4 ods. 1 prvej zarážke uvedenej smernice nie je najmä stanovená žiadna podmienka týkajúca sa existencie iných zdaniteľných ziskov, aby dividendy vyplatené materskej spoločnosti nepodliehali zdaneniu. Členské štáty teda nemôžu jednostranne zaviesť reštriktívne opatrenia, akým je požiadavka existencie zdaniteľných ziskov materskej spoločnosti, a podmieniť tak využitie výhod, ktoré stanovuje smernica 90/435.

Okrem toho, ak materská spoločnosť nedosiahne v predmetnom zdaňovacom období iné zdaniteľné zisky, bude mať právna úprava za následok zníženie strát materskej spoločnosti vo výške vyplatených dividend. Keďže daňová právna úprava v zásade pripúšťa presun strát do neskorších zdaňovacích období, zníženie straty materskej spoločnosti, ktorá by mohla byť takto presunutá vo výške vyplatených dividend má vplyv na základ dane tejto spoločnosti v zdaňovacom období, ktoré nasleduje po období, počas ktorého sú tieto dividendy vyplatené, v rozsahu, v akom je jej zisk vyšší než strata, ktorú by bolo možné presunúť. Z toho vyplýva, že aj keď dividendy vyplatené materskej spoločnosti nie sú zdanené daňou z príjmov právnických osôb v rámci zdaňovacieho obdobia, v ktorom boli tieto dividendy rozdelené, uvedené zníženie straty materskej spoločnosti môže mať za následok, že táto spoločnosť bude zaťažená daňou z týchto dividend nepriamo v neskorších zdaňovacích obdobiach, keď bude jej výsledok kladný, také obmedzenie odpočítania vyplatených dividend však nie je zlučiteľné so smernicou 90/435.

Ak aj sa členský štát tým, že uplatnil uvedený režim na dividendy, ktoré rozdeľujú tak dcérske spoločnosti rezidenti, ako aj dcérske spoločnosti usadené v iných členských štátoch, usiloval odstrániť akékoľvek znevýhodnenie spolupráce medzi spoločnosťami z rozličných členských štátov v porovnaní so spoluprácou medzi spoločnosťami z toho istého členského štátu, neodôvodňuje to uplatnenie režimu, ktorý nie je zlučiteľný so systémom zamedzenia hospodárskemu dvojitému zdaneniu, ktorý upravuje článok 4 ods. 1 prvá zarážka rovnakej smernice.

(pozri body 33, 34, 36, 37, 39 — 41, 46 a výrok)
Keďže cieľom smernice 96/61 o integrovanej prevencii a kontrole znečisťovania životného prostredia, zmenenej a doplnenej nariadením č. 1882/2003, je prevencia a kontrola znečistenia pochádzajúceho z niektorých činností, medzi ktoré patrí intenzívny chov hydiny, použitie metódy ekvivalentov zvierat by malo byť umožnené, len ak zabezpečuje úplné dodržanie tohto cieľa. Použitie tejto metódy by naopak nemalo mať za následok to, že z režimu upraveného touto smernicou budú vyňaté zariadenia, na ktoré sa uvedená smernica vzťahuje, pokiaľ ide o počet miest, ktoré sa v nich nachádzajú.

V dôsledku toho bod 6.6 písm. a) prílohy I smernice 96/61 bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá vedie k výpočtu hraníc na povolenie zariadení na intenzívny chov podľa systému ekvivalentov zvierat, ktorý spočíva na vymeriavaní zvierat na jedno miesto podľa druhov tak, aby bolo možné vziať do úvahy skutočný obsah dusíka vylučovaného jednotlivými vtákmi.

(pozri body 40, 45, bod 2 výroku)
Stručné odôvodnenie, z ktorého však jasne a jednoznačne vyplývajú dôvody, pre ktoré sa Komisia domnievala, že nemá závažné ťažkosti s posúdením zlučiteľnosti dotknutého systému pomoci so spoločným trhom, so zreteľom na povahu aktu, v ktorom je uvedené, a jeho kontext sa má považovať za dostatočné vzhľadom na povinnosť odôvodnenia, ktorú stanovuje článok 190 Zmluvy (teraz článok 253 ES), pričom otázka dôvodnosti tohto odôvodnenia vôbec nesúvisí s touto povinnosťou. Okrem toho, takéto rozhodnutie nemožno zrušiť na základe článku 190 Zmluvy z dôvodu, že nedošlo k výslovnej identifikácii jednej z kategórií výnimiek vymenovaných v článku 92 ods. 3 Zmluvy (zmenený, teraz článok 87 ods. 3 ES).

Zákonnosť rozhodnutia v oblasti štátnej pomoci, o to viac, keď ide o rozhodnutie o nevznesení námietok voči systému pomoci prijaté na konci fázy predbežného preskúmania upravenej v článku 93 ods. 3 Zmluvy (teraz článok 88 ods. 3 ES), je potrebné posudzovať v závislosti od informácií, ktoré mohla mať Komisia k dispozícii v okamihu, keď toto rozhodnutie prijala. Keďže v rámci tohto rozhodnutia Komisia musí posúdiť budúce účinky systému pomoci, hoci tieto účinky nemôže presne predvídať, toto rozhodnutie môže byť zrušené len vtedy, ak sa toto posúdenie zdá zjavne nesprávne so zreteľom na informácie, ktorými disponovala Komisia v čase jeho prijatia.

Spôsob financovania pomoci môže spôsobiť nezlučiteľnosť celého takto financovaného systému pomoci so spoločným trhom. Preto sa skúmanie pomoci nedá oddeliť od účinkov spôsobu jeho financovania. Naopak, pri skúmaní opatrenia predstavujúceho pomoc Komisia musí nutne zohľadniť spôsob financovania pomoci, ak je neoddeliteľnou súčasťou daného opatrenia. Oznámenie opatrenia pomoci, ktoré stanovuje článok 93 ods. 3 Zmluvy (teraz článok 88 ods. 3 ES), musí preto obsahovať aj spôsob financovania tejto pomoci, aby Komisia mohla vykonať preskúmanie na základe úplných informácií. Inak nemožno vylúčiť, že bude za zlučiteľné so spoločným trhom vyhlásené opatrenie pomoci, ktoré by nemohlo byť vyhlásené za zlučiteľné, ak by Komisia mala znalosť o spôsobe jeho financovania. Posúdenie Komisie patrí do jej výlučnej právomoci, ktorej výkon je preskúmateľný súdom Spoločenstva.

(pozri body 89, 90, 94)
Úradník, ktorý odchádza do dôchodku z dôvodu úplnej trvalej invalidity podľa článkov 53 a 78 služobného poriadku po tom, ako podal žalobu proti správe o služobnom postupe, ktorá sa na neho vzťahuje, si zachováva záujem na napadnutí uvedenej správy.

V prvom rade správa o služobnom postupe predstavuje nezávisle od svojho budúceho použitia písomný a úradný dôkaz o kvalite práce úradníka. Takéto hodnotenie nespočíva len v opise úloh vykonávaných počas dotknutého obdobia, ale obsahuje aj posúdenie ľudských kvalít, ktoré hodnotená osoba preukázala pri výkone svojho zamestnania. Preto má každý úradník právo, aby jeho práca bola schválená správnym a spravodlivým posúdením. Z toho v súlade s právom na účinnú súdnu ochranu vyplýva, že úradníkovi musí byť v každom prípade priznané právo na napadnutie správy o služobnom postupe, ktorá sa na neho vzťahuje, a to z dôvodov jej obsahu alebo preto, lebo nebola vypracovaná v súlade s pravidlami služobného poriadku.

V druhom rade, aj keď je pravda, že úradník, v súvislosti s ktorým posudková komisia uznala, že sa nachádza v stave úplnej trvalej práceneschopnosti, odchádza automaticky do dôchodku v zmysle článkov 53 a 78 služobného poriadku, situácia takého úradníka sa líši od situácie úradníka, ktorý dosiahne dôchodkový vek, odstúpi z funkcie alebo je prepustený, lebo ide o napraviteľnú situáciu. Úradník postihnutý takouto invaliditou môže jedného dňa opäť začať vykonávať svoje funkcie v rámci inštitúcie Spoločenstva podľa článku 16 prílohy VIII služobného poriadku. V tejto súvislosti musí byť všeobecné ustanovenie článku 53 služobného poriadku vnímané spolu s osobitnými ustanoveniami článkov 13 až 15 prílohy VIII služobného poriadku. Činnosť úradníka, ktorý bol vyhlásený za invalidného, je len prerušená, pričom vývoj jeho situácie v rámci inštitúcie podmieňuje pretrvávanie podmienok odôvodňujúcich túto invaliditu, ktoré môže byť kontrolované v pravidelných intervaloch.

Keďže môže byť opätovne dosadený do služby v inštitúciách, úradník postihnutý úplnou trvalou invaliditou má rovnaké právo ako aktívny úradník nazrieť do svojej správy o služobnom postupe, ktorá bola vypracovaná spravodlivo, objektívne a v súlade s normami riadneho hodnotenia. Za predpokladu opätovného dosadenia by mala mať uvedená správa o služobnom postupe význam pre postup úradníka v rámci jeho služby alebo v rámci inštitúcií Spoločenstva. Mala by predstavovať konkrétny a úradný dôkaz o jeho kompetentnosti a o jeho skúsenostiach v rámci inštitúcie, na ktorý sa môže odvolávať. Mala by tiež umožniť nadriadenému porovnať zásluhy kandidátov na prípadné povýšenie alebo preloženie.

(pozri body 44 — 51)
Vec C-517/07

Afton Chemical Ltd

proti

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division]

„Smernica 92/81/EHS — Spotrebné dane z minerálnych olejov — Článok 2 ods. 2 a 3, ako aj článok 8 ods. 1 písm. a) — Smernica 2003/96/ES — Zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny — Článok 2 ods. 2 až 4 písm. b) — Pôsobnosť — Prísady do motorového paliva, ktoré majú charakter minerálnych olejov alebo energetických výrobkov, ale nepoužívajú sa ako motorové palivo — Vnútroštátna daňová úprava“

Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 18. decembra 2008 I ‐ 10429

Abstrakt rozsudku

Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Štruktúra spotrebných daní z minerálnych olejov – Smernica 92/81 – Zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny – Smernica 2003/96 – Pôsobnosť

(Smernica Rady 92/81, článok 2 ods. 3 a článok 8 ods. 1, a smernica Rady 2003/96, článok 2 ods. 3 a 4)

Článok 2 ods. 3 a článok 8 ods. 1 smernice 92/81 o zosúladení štruktúr spotrebných daní z minerálnych olejov, pokiaľ ide o obdobie do 31. decembra 2003, a článok 2 ods. 3 a 4 smernice 2003/96 o reštrukturalizácii právneho rámca Spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny, pokiaľ ide o obdobie od 1. januára do 31. októbra 2004, majú byť vykladané v tom zmysle, že také prísady do motorového paliva, ktoré majú charakter „minerálnych olejov“ v zmysle článku 2 ods. 1 smernice 92/81 alebo „energetických výrobkov“ v zmysle článku 2 ods. 1 smernice 2003/96, ktoré však nie sú určené na používanie, ponúkané na predaj alebo používané ako motorové palivo, musia podliehať daňovému režimu stanovenému v uvedených smerniciach.

Formuláciou „okrem zdaniteľných výrobkov vymenovaných v odseku 1“ totiž článok 2 ods. 3 prvý pododsek prvá veta smernice 92/81 a článok 2 ods. 3 druhý pododsek smernice 2003/96 chcú výslovne zahrnúť všetky výrobky určené na používanie, ponúkané na predaj alebo používané ako prísada alebo extender v motorových palivách vrátane výrobkov, ktoré sú „minerálnymi olejmi“ a „energetickými výrobkami“ v zmysle týchto smerníc, do pôsobnosti svojich ustanovení.

Okrem toho zo všeobecnej štruktúry a cieľa smerníc 92/81 a 2003/96, ktorých cieľom je zaviesť zosúladený daňový režim pre minerálne oleje a energetické výrobky, vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva chcel prísady, ktoré sa pridávajú do motorových palív, postaviť na úroveň týchto palív, a to nezávisle od ich zloženia len z toho dôvodu, že sa pridávajú do motorových palív, s cieľom podrobiť ich rovnakému daňovému režimu ako motorové palivá. V dôsledku toho článok 2 ods. 3 prvý pododsek prvá veta smernice 92/81 a článok 2 ods. 3 druhý pododsek smernice 2003/96 sa vzťahujú na všetky výrobky používané ako prísady nezávisle od toho, či sú alebo nie sú „minerálnymi olejmi“ alebo „energetickými výrobkami“ v zmysle týchto smerníc.

(pozri body 36, 38, 40, 42, 44 a výrok)
Vec C-488/07

Royal Bank of Scotland Group plc

proti

The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Court of Session (Scotland)]

„Šiesta smernica o DPH — Odpočet dane zaplatenej na vstupe — Tovary a služby používané tak pri zdaniteľných plneniach, ako aj pri plneniach oslobodených od dane — Pomerné odpočítanie dane — Výpočet — Metódy upravené v článku 17 ods. 5 treťom pododseku — Povinnosť uplatnenia pravidla zaokrúhľovania podľa článku 19 ods. 1 druhého pododseku“

Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 18. decembra 2008 I ‐ 10411

Abstrakt rozsudku

Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Odpočet dane zaplatenej na vstupe – Tovary a služby používané tak pri plneniach oprávňujúcich na odpočet, ako aj pri plneniach, ktoré neoprávňujú na odpočet

(Smernica Rady 77/388, článok 17 ods. 5 tretí pododsek a článok 19 ods. 1)

Členské štáty nie sú povinné uplatniť pravidlo zaokrúhľovania upravené v článku 19 ods. 1 druhom pododseku šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu, pokiaľ podiel práva na odpočet dane na vstupe je vypočítaný podľa jednej z osobitných metód na základe článku 17 ods. 5 tretieho pododseku písm. a), b), c) alebo d) tejto smernice.

Článok 19 ods. 1 šiestej smernice odkazuje len na podiel odpočtu upravený v článku 17 ods. 5 prvom pododseku tejto smernice a upravuje podrobnejšie pravidlo výpočtu len pre podiel stanovený v poslednom uvedenom ustanovení. Z toho vyplýva, že daný prípad je v rozsahu, v akom podlieha odchylnému režimu, ktorý je stanovený v článku 17 ods. 5 treťom pododseku písm. a) až d) šiestej smernice, vyňatý z pravidla výpočtu podielu odpočtu podľa článku 19 tejto smernice. Členské štáty teda nie sú povinné uplatniť pravidlo zaokrúhľovania upravené v poslednom uvedenom ustanovení, pokiaľ využijú metódy výpočtu stanovené v článku 17 ods. 5 treťom pododseku písm. a), b), c) alebo d) tejto smernice, ale môžu prijať vlastné pravidlá zaokrúhľovania pri dodržaní zásad, ktorým podlieha spoločný systém dane z pridanej hodnoty.

(pozri body 22, 25, 29 a výrok)