ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
V prípade, že adresáti dokumentov požadovaných osobou, ktorá podala žiadosť o prístup k dokumentom v zmysle uvedeného nariadenia, sú členské štáty a v postavení expertov aj profesijné organizácie a spoločnosti zúčastňujúce sa na prácach poradného výboru a pracovných skupín pre prístup na trhy určitého tretieho štátu, a to v rámci stretnutí, ktoré neboli prístupné verejnosti, účasť na procese poradenstva Komisii je vopred stanoveným rozlišovacím kritériom, ktorého splnenie určuje postavenie adresáta dokumentov dotknutých žiadosťou o prístup. Dokumenty nie sú sprístupnené z informačných dôvodov vo všeobecnosti, ale v rámci obmedzenej technickej výmeny informácií a výlučne s cieľom umožniť všetkým účastníkom splniť si úlohu poradcu Komisie. Takéto šírenie dokumentov Komisiou nemožno považovať za určené alebo na základe svojej povahy určené pre verejnosť, teda neurčitej kategórii osôb vymedzených všeobecným a abstraktným spôsobom. Za verejnosť nemožno považovať kategóriu tvorenú domnelými adresátmi požadovaných dokumentov, konkrétne členmi profesijných organizácií zúčastňujúcich sa na prácach výboru a pracovných skupín pre prístup na trhy. Uvedení členovia predstavujú tiež osobitnú skupinu osôb definovaných na základe vopred stanoveného kritéria, konkrétne na základe toho, že patria do profesijného združenia, ktorého odborné poradenstvo sa požaduje v rámci procesu poradenstva Komisii na účely stanovenia stratégie prístupu na trhy tretieho štátu.

Ak citlivý dokument v dôsledku svojej kvalifikácie v zmysle článku 9 ods. 1 nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie podlieha osobitnému spôsobu zaobchádzania, takáto kvalifikácia nemôže sama osebe odôvodňovať uplatnenie dôvodov zamietnutia prístupu upravených v článku 4 ods. 1 nariadenia č. 1049/2001. V prípade, že je takýto dokument predmetom žiadosti o prístup, ujma spôsobená jeho sprístupnením sa posudzuje rovnako ako pri akomkoľvek inom dokumente, a to v zásade na základe konkrétneho preskúmania jeho obsahu. V tejto súvislosti skutočnosť, že nijaké z označení uvedených v článku 9 ods. 1 uvedeného nariadenia sa nenachádza na požadovaných dokumentoch, nestačí na vylúčenie možnosti uplatnenia výnimiek upravených v článku 4 tohto nariadenia, inak by sa totiž zamedzilo potrebnému účinku tohto ustanovenia a zasiahlo by sa do záujmov, ktoré chráni.

(pozri body 52, 53)
Pre priemerného spotrebiteľa Európskej únie neexistuje pravdepodobnosť zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Spoločenstva medzi slovným označením GOLDEN BALLS, o ktorého zápis ako ochrannej známky Spoločenstva sa žiada pre tovary patriace do tried 16, 21 a 24 v zmysle Niceskej dohody, a ochrannou známkou BALLON D’OR zapísanou skôr ako ochranná známka Spoločenstva pre tovary a služby patriace do tried 9, 14, 16, 18, 25, 28, 38 a 41 v zmysle uvedenej dohody. Z dôvodu skutočnosti, že kolidujúce označenia sú v rozličných jazykoch, totiž vzniklo zjavné rozlíšenie, takže priemerný spotrebiteľ ich okamžite nespája bez intelektuálneho procesu prekladu.

Ani vzhľadom na zhodnosť tovarov patriacich do triedy 16 táto koncepčne slabá, dokonca veľmi slabá podobnosť, ktorá si vyžaduje predchádzajúci preklad, nemôže postačovať na vyváženie existujúcich vizuálnych a fonetických rozdielností. V tomto kontexte z ustálenej judikatúry vyplýva, že nemožno vylúčiť, že už koncepčná podobnosť medzi dvomi ochrannými známkami môže vytvoriť pravdepodobnosť zámeny v prípade podobnosti tovarov, ale len pod podmienkou, že skoršia ochranná známka má vysokú rozlišovaciu spôsobilosť. Stačí pritom konštatovať, že v súvislosti s dotknutými tovarmi nebola preukázaná osobitná rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky BALLON D’OR. Okrem toho aj za predpokladu, že by táto ochranná známka mala vysokú rozlišovaciu spôsobilosť, a to so zreteľom na zhodnosť predmetných tovarov, samotná veľmi slabá koncepčná podobnosť vyžadujúca predchádzajúci preklad nemôže za okolností veci samej postačovať na vytvorenie pravdepodobnosti zámeny vo vedomí dotknutej verejnosti.

Pokiaľ ide o tovary, na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná známka, patriace do tried 21 a 24, ktoré sú odlišné od tovarov, na ktoré sa vzťahuje skoršia ochranná známka, kolidujúce označenia sa nevyznačujú podobnosťou vyžadovanou na účely uplatnenia článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009.

(pozri body 58 – 60, 72, 73)
V súvislosti s reštriktívnymi opatreniami zakazujúcimi vstup na územie členských štátov a prechod cez toto územie osobám zodpovedným za násilné represie voči sýrskemu civilnému obyvateľstvu, ako aj so zmrazením finančných prostriedkov a ekonomických zdrojov, ktoré týmto osobám patria, treba uviesť, že pokiaľ ide o právo na obhajobu, a najmä o právo týchto osôb byť vypočutý, od orgánov Únie nemožno vyžadovať, aby dôvody rozhodnutí, ktorými boli takéto opatrenia zavedené, oznámili pred prvým zapísaním osoby alebo subjektu do zoznamu, ktorým sa ukladajú takéto opatrenia. Takéto predchádzajúce oznámenie by totiž mohlo ohroziť účinnosť opatrení zmrazenia finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov, ktoré tieto rozhodnutia ukladajú.

Na dosiahnutie cieľa sledovaného rozhodnutiami, ktorými sa takéto opatrenia zavádzajú, musia tieto opatrenia svojou samotnou povahou využívať účinok prekvapenia a musia sa uplatniť okamžite. Vzhľadom na to, pokiaľ ide o vykonávacie rozhodnutie 2011/302, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 2011/273 o reštriktívnych opatreniach voči Sýrii, v ktorom sa meno žalobcu zapísalo do zoznamu uvedeného v prílohe rozhodnutia 2011/273, z dôvodov týkajúcich sa tiež jeho cieľa a účinnosti ním upravených opatrení orgány Únie nemali povinnosť vypočuť žalobcu pred pôvodným zapísaním jeho mena do zoznamu uvedeného v prílohe.

(pozri body 38 – 41)
Pri kvalifikácii žalobného dôvodu alebo časti žalobného návrhu ako neúčinných sa vychádza z predpokladu, že žalobný dôvod alebo časť žalobného návrhu bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ich dôvodnosť, nemôžu mať vplyv na riešenie sporu. Naopak, neprípustný žalobný dôvod alebo neprípustná časť žalobného návrhu, hoci by mohli mať vplyv na riešenie sporu, neboli predložené takým spôsobom, ktorý by súdu umožnil posúdiť ich dôvodnosť. V dôsledku toho neúčinnosť tvrdenia v každom prípade nevedie k jeho neprípustnosti.

Počas inšpekcie Komisia môže dôkladne prehľadať priestory niektorých kancelárií alebo obsah zakladačov, hoci neexistuje jednoznačné podozrenie, že informácie týkajúce sa predmetu vyšetrovania sa tam nachádzajú, ale je možné to podľa získaných údajov predpokladať. Obmedzenie sa na vstup do priestorov alebo prehľadanie zakladačov, ktoré jednoznačne súvisia s predmetom vyšetrovania, totiž môže priniesť riziko nenájdenia niektorých dôležitých dôkazov. Tieto dôkazy by napríklad mohli byť zatajené alebo nesprávne označené. Navyše súvislosť s predmetom vyšetrovania nemusí byť ihneď ľahko rozpoznateľná a môže nastať situácia, že jedine dôkladné preskúmanie to umožní rozpoznať.

(pozri body 86 – 90, 92 – 94, 139, 140)
Keywords

Subject of the case

Výrok

Keywords Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou – Obrazové ochranné známky SEVEN SUMMITS a Seven [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 22, 55 – 57, 62, 63, 71) Subject of the case Predmet Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT zo 17. januára 2011 (vec R 364/2010‑4) týkajúcemu sa námietkového konania medzi spoločnosťami Seven SpA a Sport Eybl & Sports Experts GmbH Výrok Výrok 1. Žaloba sa zamieta. 2. Sport Eybl & Sports Experts GmbH znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) a spoločnosti Seven SpA.

Rozsudok Všeobecného súdu (tretia komora) z 22. mája 2012 – Sport Eybl & Sports Experts/ÚHVT – Seven (SEVEN SUMMITS)

(vec T-179/11)

„Ochranná známka Spoločenstva — Námietkové konanie — Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva SEVEN SUMMITS — Skoršia obrazová ochranná známka Spoločenstva Seven — Relatívny dôvod zamietnutia — Pravdepodobnosť zámeny — Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009“

Ochranná známka Spoločenstva — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou — Obrazové ochranné známky SEVEN SUMMITS a Seven [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 22, 55–57, 62, 63, 71)

Predmet

Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT zo 17. januára 2011 (vec R 364/2010-4) týkajúcemu sa námietkového konania medzi spoločnosťami Seven SpA a Sport Eybl & Sports Experts GmbH

Výrok

1. Žaloba sa zamieta.
Ak je cieľom medzinárodného kartelu porušenie hospodárskej súťaže, toto porušenie sa uskutoční na vnútornom trhu už len na základe samotnej skutočnosti, že výrobky, na ktoré sa vzťahuje kartel, sú predávané na tomto trhu. Realizácia kartelu totiž nevyhnutne neznamená, že vyvoláva skutočné účinky. V skutočnosti je otázka, či mal kartel konkrétny účinok na ceny uplatňované účastníkmi, relevantná len v rámci určenia závažnosti kartelu na účely výpočtu pokuty za predpokladu, že sa Komisia rozhodne použiť toto kritérium. Koncept realizácie sa v podstate zakladá na pojme podnik v práve hospodárskej súťaže, ktorej treba priznať pri uplatnení uvedeného práva určujúcu úlohu pri stanovení obmedzení územnej pôsobnosti Komisie. Predovšetkým, ak sa podnik zúčastnil kartelu vytvoreného mimo EHP, Komisia musí mať možnosť stíhať následky, ktoré má správanie tohto podniku na hospodársku súťaž vnútorného trhu, a uložiť mu pokutu proporcionálne v súlade so škodlivosťou tohto kartelu na hospodársku súťaž uvedeného trhu.

V oblasti hospodárskej súťaže, ak podniky so sídlom mimo Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP), ale vyrábajúce výrobky, ktoré sú predávané tretím osobám v EHP, navzájom konzultujú cenu, ktorú ponúknu svojim zákazníkov usadeným v EHP, a tieto konzultácie aplikujú, keď svoje výrobky skutočne predávajú za cenu, ktorá bola dohodnutá, zúčastňujú sa na dohodách, ktorých cieľom a následkom je obmedziť hospodársku súťaž na vnútornom trhu v zmysle článku 101 ZFEÚ, a Komisia má územnú pôsobnosť v danej veci konať. Porušenie článku 101 ZFEÚ je totiž spojené s dvoma druhmi správania, t. j. s vytvorením kartelu a jeho realizáciou. Určenie, že uplatniteľnosť zákazov stanovených v práve hospodárskej súťaže závisí od miesta vytvorenia kartelu, by evidentne ponúklo podnikom ľahký spôsob, ako sa uvedeným zákazom vyhnúť. Rozhodujúce je teda miesto realizácie kartelu.

V oblasti hospodárskej súťaže, hoci výklad pojmu jediné a nepretržité porušenie umožňuje Komisii potrestať prostredníctvom jediného konania a jediného rozhodnutia naraz viacero správaní, ktoré mohli byť potrestané jednotlivo, nemá za následok povinnosť Komisie takýmto spôsobom konať. Komisia totiž disponuje voľnou úvahou, pokiaľ ide o rozsah konania, ktoré začína. V tejto súvislosti nemôže byť povinná zisťovať a sankcionovať každé protisúťažné správanie a súdy Únie nemôžu rozhodnúť, čo i len na účely zníženia sumy pokuty, že vzhľadom na dôkazy, ktoré majú k dispozícii, mala Komisia dospieť k záveru, že určitý podnik sa počas určitého obdobia dopustil porušenia.

Výkon tejto právomoci voľnej úvahy je podriadený súdnemu preskúmaniu. Rozhodnutie Komisie by mohlo byť považované za zneužitie právomoci, len ak by sa dalo preukázať, že Komisia začala dve samostatné konania o jednom skutkovom stave bez objektívneho dôvodu. Ak Komisia nedisponuje alebo ešte nedisponuje dostatočnými dôkazmi voči určitým podnikom podozrivým z účasti na tom istom jedinom porušení, tieto okolnosti predstavujú objektívne odôvodnenie pre voľbu Komisie potrestať rôzne subjekty v rámci rôznych konaní, pričom je Komisia povinná v prípade potreby dodržiavať najmä zásadu ne bis in idem.

(pozri body 136 – 139)
Z uvedeného dôvodu toto rozhodnutie tým, že sa usiluje o pomoc orgánom tretieho štátu v ich boji proti sprenevere štátnych finančných prostriedkov, sa zaraďuje do SZBP a zodpovedá cieľom uvedeným v článku 21 ods. 2 písm. b) a d) ZEÚ bez toho, aby zahŕňalo civilnú alebo vojenskú operáciu, a to vzhľadom na situáciu v konkrétnom treťom štáte.

So zreteľom na rozpory existujúce medzi anglickým a francúzskym jazykovým znením článku 1 ods. 1 rozhodnutia 2011/172 o reštriktívnych opatreniach voči určitým osobám, subjektom a orgánom s ohľadom na situáciu v Egypte, treba toto ustanovenie vykladať vzhľadom na všetky jeho jazykové znenia, ako aj kontext a účel, do ktorého spadá. Na jednej strane vo väčšine iných jazykov Únie ako angličtina a francúzština je znenie tohto ustanovenia podobné ako v anglickom znení. Na druhej strane potrebný účinok dotknutého rozhodnutia by bol vážne ohrozený, keby sa jeho článok 1 týkal len osôb, voči ktorým boli odsudzujúce tresty prijaté, pretože tieto osoby by mohli počas trestnoprávneho konania previesť svoj majetok do štátov, ktoré neposkytujú egyptským orgánom nijakú formu spolupráce. Takže článok 1 ods. 1 rozhodnutia 2011/172 treba vykladať v tom zmysle, že zahŕňa okrem iných aj osoby, ktoré mohli mať, prípadne aj nevedome, prospech zo sprenevery egyptských štátnych finančných prostriedkov a na ktoré sa z toho dôvodu vzťahujú zabezpečovacie opatrenia vydané súdnou cestou a určené na zachovanie majetku pochádzajúceho z uvedenej sprenevery.

Navyše na jednej strane toto zmrazenie majetku nepredstavuje správnu sankciu, ani nepatrí do pôsobnosti článku 49 ods. 1 prvej vety Charty základných práv Európskej únie v tom zmysle, že zásada, podľa ktorej sa ustanovenia stanovujúce správne sankcie majú vykladať striktne, nebráni podať široký výklad článku 1 ods. 1 rozhodnutia 2011/172. Na druhej strane prijatím rozhodnutia 2011/172 však samotná Rada neuznala osoby uvedené v článku 1 ods. 1 za vinné za skutočnosti postihované egyptským trestným právom alebo právom niektorého z členských štátov Únie. Okrem toho nie je pravda, že nesprávne podnecovala verejnosť k presvedčeniu o vine týchto osôb ani nepredvídala posúdenie skutkov príslušným súdom. Z toho vyplýva, že zásada prezumpcie neviny nebráni ani extenzívnemu výkladu tohto ustanovenia.

(pozri body 64, 66, 67, 80, 81, 83, 84)
V prípade, že podnik nerešpektuje svoje záväzky, ktoré sa stali záväznými v zmysle článku 9 nariadenia č. 1/2003, Komisia nie je povinná obnoviť konanie voči tomuto podniku na základe článku 9 ods. 2 tohto nariadenia, ale disponuje v tomto ohľade voľnou úvahou. Disponuje tiež voľnou úvahou, pokiaľ ide o uplatnenie článku 23 ods. 2 písm. c) a článku 24 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 1/2003, na základe ktorých môže uložiť pokuty alebo penále podnikom, ak nerešpektujú záväzok, ktorý sa stal záväzným na základe rozhodnutia prijatého podľa článku 9 ods. 1 uvedeného nariadenia.

Vzhľadom na skutočnosť, že cieľom právomoci Komisie vyhlásiť záväzky za záväzné na základe článku 9 nariadenia č. 1/2003 je tiež zaručiť dodržiavanie článkov 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ a na skutočnosť, že cieľom právomocí stanovených v článku 9 ods. 2, v článku 24 ods. 1 písm. c) a v článku 23 ods. 2 písm. c) uvedeného nariadenia je zaručiť dodržanie uvedených záväzkov, sa zásady týkajúce sa rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti pre porušenie článkov 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ uplatňujú aj v prípade, keď sa Komisii oznámi prípadné nedodržanie záväzku a Komisia musí rozhodnúť, či obnoví konanie.

Keďže Komisia musí posúdiť otázku, či je v záujme Únie pokračovať v preskúmaní sťažnosti vzhľadom na právne a skutkové okolnosti relevantné pre konkrétnu vec, musí zohľadniť okolnosť, že situácia sa môže javiť rôzne podľa toho, či sa táto sťažnosť týka prípadného nedodržania rozhodnutia o záväzkoch alebo prípadného porušenia článkov 101 ZFEÚ alebo 102 ZFEÚ. Keďže sa totiž nedodržanie záväzkov vo všeobecnosti ľahšie preukazuje než porušenie článkov 101 ZFEÚ alebo 102 ZFEÚ, rozsah takýchto nevyhnutných vyšetrovacích opatrení nevyhnutných na preukázanie nedodržania záväzkov bude v zásade obmedzenejší.

V každom prípade z toho nemožno vyvodiť, že v takom prípade by Komisia mala systematicky obnovovať konanie a ukladať pokuty alebo penále. Takýto prístup by totiž mal za následok transformáciu právomocí, ktoré má na základe článku 9 ods. 2, článku 23 ods. 2 písm. c) a článku 24 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 1/2003, na viazané právomoci, čo by nebolo v súlade so znením týchto ustanovení.

V tomto kontexte nič nebráni tomu, aby Komisia zohľadnila opatrenie, ktoré vnútroštátny orgán hospodárskej súťaže prijal proti určitému podniku, ak posudzuje, či je v záujme Únie obnoviť konanie proti takémuto podniku z dôvodu nedodržania jeho záväzkov s cieľom uložiť mu pokutu alebo penále. Práve naopak, v rozsahu, v akom boli právomoci na základe článku 9 ods. 2, článku 23 ods. 2 písm. c) a článku 24 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 1/2003 zverené Komisii na účely jej úlohy dohliadať nad dodržiavaním článkov 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ, musí dôjsť k takémuto zohľadneniu.

(pozri body 62 – 64, 68)
Ratio legis požiadavky, že skoršia ochranná známka musí byť riadne používaná v zmysle článku 42 ods. 2 a 3 nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Spoločenstva, aby ju bolo možné použiť ako základ námietky proti prihláške ochrannej známky Spoločenstva, spočíva v obmedzení kolízie medzi dvoma ochrannými známkami, pokiaľ neexistuje oprávnený ekonomický dôvod vyplývajúci zo skutočnej funkcie ochrannej známky na trhu. Naopak cieľom uvedených ustanovení nie je vyhodnotenie obchodného úspechu ani kontrola ekonomickej stratégie podniku alebo to, aby bola ochrana ochranných známok vyhradená len pre ich obchodné využitie, ktoré je kvantitatívne rozsiahle.

Ochranná známka je riadne používaná v zmysle článku 42 ods. 2 a 3 nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Spoločenstva, ak sa používa v súlade so svojou základnou funkciou, a to zaručiť jednotu pôvodu tovarov alebo služieb, pre ktoré bola zapísaná, aby vytvárala alebo zachovávala odbyt pre tieto tovary a služby, s výnimkou symbolického používania, ktorého účelom je len zachovanie práv z ochrannej známky. Navyše podmienka týkajúca sa riadneho používania ochrannej známky vyžaduje, aby sa táto ochranná známka chránená na relevantnom území používala verejne a navonok.

V tejto veci je potrebné na účely preskúmania riadnej povahy používania skoršej ochrannej známky vykonať celkové posúdenie so zohľadnením všetkých rozhodujúcich okolností prejednávanej veci. Toto posúdenie predpokladá určitú vzájomnú súvislosť medzi zohľadnenými okolnosťami. Malý objem tovarov označených predmetnou ochrannou známkou uvedených na trh môže byť takto kompenzovaný vysokou intenzitou alebo určitým trvaním obdobia používania predmetnej ochrannej známky a naopak.

Dosiahnutý obrat a množstvo tovarov predaných pod skoršou ochrannou známkou sa nemôžu posudzovať v absolútnych údajoch, ale musia sa posudzovať vo vzťahu k iným relevantným faktorom, akými sú objem obchodných aktivít, výrobné alebo obchodné kapacity, stupeň diverzifikácie obchodných aktivít podniku používajúceho ochrannú známku, ako aj povaha tovarov alebo služieb na predmetnom trhu. Z tohto dôvodu nemusí byť používanie ochrannej známky vždy kvantitatívne významné, aby bolo kvalifikované ako riadne. Aj minimálne používanie môže byť teda postačujúce na to, aby bolo kvalifikované ako riadne, pod podmienkou, že je v príslušnom ekonomickom odvetví považované za odôvodnené na účely udržania alebo vytvorenia podielu na trhu pre tovary alebo služby chránené ochrannou známkou. V dôsledku toho nie je možné a priori abstraktne stanoviť, aká kvantitatívna hranica by mala byť použitá na určenie, či je alebo nie je používanie riadne, takže pravidlo de minimis, ktoré by neumožnilo Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) alebo na základe žaloby Všeobecnému súdu posúdiť všetky okolnosti prejednávaného sporu, nemôže byť stanovené.

(pozri body 27, 28)
Inštitúcie Únie sú povinné plniť si povinnosti vyplývajúce zo všeobecnej zásady riadnej správy vecí verejných voči spravovaným subjektom výlučne v rámci výkonu svojej správnej právomoci. Naopak, ak má vzťah medzi Komisiou a žalobcom jasne zmluvnú povahu, žalobca by Komisii mal vytýkať iba porušenia zmluvných ustanovení alebo porušenia práva uplatňovaného na zmluvu.

Nariadenie č. 58/2003, ktoré stanovuje štatút výkonných orgánov, ktorým majú byť zverené niektoré úlohy v rámci riadenia jedného alebo viacerých programov spoločenstva, totiž priznáva Komisii právomoc vytvoriť výkonné agentúry, ktorým majú byť zverené niektoré úlohy v rámci riadenia jedného alebo viacerých programov Spoločenstva. Pokiaľ Komisia naďalej vykonáva úlohy, ktoré si vyžadujú voľnú úvahu na uskutočňovanie politických rozhodnutí v praxi, môže byť agentúra poverená riadením niektorých fáz určitého projektu, prijímaním nástrojov na plnenie rozpočtu a vykonávaním všetkých činností potrebných na vykonanie programu Spoločenstva na základe právomocí prenesených Komisiou, a najmä činností súvisiacich s prideľovaním zákaziek a grantov. Článok 4 ods. 2 tohto nariadenia okrem toho stanovuje, že výkonná agentúra má právnu subjektivitu. Z článku 21 uvedeného nariadenia vyplýva, že zmluvnú zodpovednosť výkonnej agentúry upravuje právo, ktorým sa riadi príslušná zmluva, a že v prípade mimozmluvnej zodpovednosti je výkonná agentúra povinná nahradiť akúkoľvek škodu spôsobenú agentúrou alebo jej zamestnancami pri plnení si povinností v súlade so všeobecnými zásadami spoločnými pre právne poriadky členských štátov.

Všeobecný súd, ktorý rozhoduje na základe arbitrážnej doložky, musí o spore rozhodnúť na základe vnútroštátneho hmotného práva, ktorým sa daná zmluva riadi.

Naproti tomu v súlade so všeobecne uznávanou právnou zásadou, podľa ktorej každý súd uplatňuje vlastné procesné pravidlá, sa na základe práva Únie posúdi len súdna právomoc a prípustnosť návrhov. Pokiaľ je teda protinávrh formulovaný v rámci dupliky vo veci, ktorá bola predložená Všeobecnému súdu, o jeho prípustnosti sa musí rozhodnúť podľa článku 48 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu. Toto ustanovenie síce zakazuje uvádzanie nových žalobných dôvodov počas konania, no za určitých okolností to povoľuje. Uvedené ustanovenie však umožňuje jednému účastníkovi konania zmeniť počas konania samotný predmet sporu. Článok 48 rokovacieho poriadku nerobí rozdiel medzi tým, či ide o žalobcu, alebo o žalovaného. Navyše sa považujú za neprípustné námietka neprípustnosti alebo dôvod, ktoré boli po prvýkrát uvedené v duplike a ktoré sa nezakladajú na skutkových a právnych skutočnostiach, ktoré vznikli v priebehu konania.

(pozri body 310 – 316)
1.

Rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 15. apríla 2011 (vec R 1837/2010-4) sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka výrobkov zaradených do tried 29, 30 a 32 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení, s výnimkou „pív“ zaradených do triedy 32 v zmysle Niceskej dohody.