ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
110

V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že rozsudok, ktorým sa nariaďuje umiestnenie dieťaťa do uzavretého zariadenia, patrí k rozsudkom o výkone rodičovských práv a povinností. Vo veci samej dieťa nesúhlasí s rozsudkom súdu, ktorým bolo nariadené jeho umiestnenie do tohto zariadenia, pretože ho proti jeho vôli zbavuje slobody. Vnútroštátny súd okrem iného zdôrazňuje, že ak by S. C. z uzavretého zariadenia, do ktorého je umiestnená, utiekla, pomoc orgánov Spojeného kráľovstva by bola nevyhnutná na to, aby bola S. C. s použitím donútenia vrátená späť do zariadenia na účely jej ochrany.
27

Worten však vo svojich písomných pripomienkach uvádza, že povinnosť sprístupniť záznamy o pracovnom čase podľa článku 202 ods. 1 zákonníka práce tak, aby bolo možné do nich bezprostredne nahliadnuť, je prakticky v rozpore s povinnosťou zaviesť systém primeranej ochrany osobných údajov obsiahnutých v týchto záznamoch. Takáto povinnosť by mala za následok, že každý dotknutý pracovník podniku by mal prístup k takýmto údajom, čo by bolo v rozpore s povinnosťou zabezpečiť ochranu týchto údajov stanovenou v článku 17 ods. 1 smernice 95/46. Teda takto všeobecný prístup by uvedenému ustanoveniu odňal akýkoľvek potrebný účinok.
20

Za týchto podmienok Naczelny Sąd Administracyjny rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa článok 66 písm. a) [až] c) smernice [o DPH] vykladať v tom zmysle, že v prípade, ak zdaniteľná osoba vyhotoví faktúru, ktorá je dokladom o službe patriacej do právomoci členského štátu upravenej v tomto článku (odchylne od článkov 63 [až] 65 smernice [o DPH]), môže sa na základe článku 66 písm. b) smernice [o DPH] stanoviť, že splatnosť dane nastane (daňová povinnosť vznikne) v deň platby, avšak najneskôr do 30 dní od poskytnutia služieb? 2. Má sa článok 66 písm. a) a b) smernice [o DPH] vykladať v tom zmysle, že bráni poľským vnútroštátnym ustanoveniam uvedeným v článku 19 ods. 13 bode 2 písm. a) a b) zákona [o DPH], podľa ktorých je okamihom vzniku daňovej povinnosti (zdaniteľné plnenie pri niektorých transakciách) v prípade transportných a špedičných služieb deň prijatia celej platby alebo jej časti, avšak najneskôr do 30 dní odo dňa poskytnutia týchto služieb, hoci nadobúdateľovi bola do siedmich dní od poskytnutia služby vyhotovená a doručená faktúra, v ktorej je uvedený neskorší termín platby, a že nadobúdateľ služieb je bez ohľadu na to, či poskytnuté služby zaplatil, oprávnený odpočítať daň na vstupe v zdaňovacom období, v ktorom mu bola faktúra doručená?“
32

V tejto súvislosti musí vnútroštátny súd preskúmať najmä otázku, či by suma pomoci priznanej žalobkyni v konaní vo veci samej bola nižšia za predpokladu, že by žalobkyni nebolo znemožnené využiť jej právo na odpočet. Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že suma spornej pomoci bola vypočítaná podľa „oprávnených nákladov“ projektu, ktoré obsahujú tak čisté náklady tohto projektu, ako aj neodpočítateľnú DPH. Vnútroštátny súd musí tiež overiť, či za predpokladu, že by oprávnené náklady boli vypočítané bez zohľadnenia neodpočítateľnej DPH, by bola suma pomoci nižšia, než je tá, ktorá bola skutočne priznaná. Ak by to tak bolo, prebytok vyplývajúci z vyššej sumy pomoci, ktorú mohla spoločnosť Alakor získať, by vyplýval zo skutočnosti, že časť neodpočítateľnej DPH bola pokrytá touto pomocou. Hospodárske zaťaženie z časti dane rovnajúcej sa tomuto prebytku by teda znášal poskytovateľ finančnej pomoci a nie spoločnosť Alakor.
41

Aby bolo možné určiť, či odmietnutie luxemburských orgánov udeliť rodinným príslušníkom Kreshnika Ymeragu právo na pobyt ako rodinným príslušníkom občana Únie, spadá do pôsobnosti práva Únie v zmysle článku 51 Charty, treba okrem iných skutočností preskúmať, či je cieľom predmetnej vnútroštátnej právnej úpravy prebrať ustanovenie práva Únie, povahu tejto právnej úpravy, a či táto právna úprava sleduje iné ciele než tie, ktoré zahŕňa právo Únie, hoci môže toto právo nepriamo ovplyvniť, ako aj to, či existuje osobitné ustanovenie práva Únie v tejto oblasti alebo také, ktoré by ho mohlo ovplyvniť (pozri rozsudky z 18. decembra 1997, Annibaldi, C-309/96, Zb. s. I-7493, body 21 až 23, ako aj Iida, už citovaný, bod 79).
19

Vzhľadom na to, že je potrebné určiť základ dane a výšku dlžnej DPH, sa vnútroštátny súd pýta na zlučiteľnosť § 27 ods. 3 bodu 2 ZDDS, ktorý ukladá povinnosť vziať do úvahy trhovú hodnotu aktív, s článkom 18 písm. c) 74 a článkom 80 smernice o DPH.
Vzťahujú sa ustanovenia článku 2 ods. 2 písm. a) [smernice 2000/78] na prípad, keď akcionár futbalového klubu, ktorý vystupuje ako vedúci predstaviteľ klubu, pričom masmédiá a spoločnosť ho považujú za vrchného predstaviteľa klubu (‚patróna‘), vyhlási v masmédiách, že:

‚Aj keby mal [FC Steaua] skončiť, nezobral by som do mužstva homosexuála. Fámy sú fámy, ale napísať niečo také a navyše dať to na titulnú stranu… Možno nie je pravda, že (futbalista… X…) je homosexuál. A čo ak je? Povedal som jednému zo svojich strýkov, ktorý neveril ani v Satana, ani v Boha. Povedal som mu: «Povedzme, že Boh neexistuje. A čo ak existuje? Čo môžeš stratiť tým, že pôjdeš na sväté prijímanie? Nebolo by dobré ísť do neba?» Dal mi dôvod. Mesiac pred jeho smrťou išiel na sväté prijímanie. Nech mu Boh odpustí. V mojej rodine nie je miesto pre gaya a [FC Steaua] je mojou rodinou. Je lepšie hrať s niekým z juniorky než s gayom. Nie je to o diskriminácii. Nikto mi nemôže prikázať, s kým mám pracovať. Tak, ako oni majú svoje práva, aj ja mám právo pracovať, s kým chcem.‘

‚Aj keby mal [FC Steaua] skončiť, nezobral by som do mužstva homosexuála. Možno nie je pravda, že je homosexuál. A čo ak je? V mojej rodine nie je miesto pre gaya a [FC Steaua] je mojou rodinou. Je lepšie hrať s niekým z juniorky než s gayom. Nie je to o diskriminácii. Nikto mi nemôže prikázať, s kým mám pracovať. Tak, ako oni majú svoje práva, aj ja mám právo pracovať, s kým chcem. Aj keby mi Boh vo sne povedal, že X na 100 % nie je homosexuál, nezobral by som ho! V novinách sa písalo až príliš o tom, že je homosexuál. Aj keby mi ho [súčasný klub hráča X] dal zadarmo, nezobral by som ho! Mohol by byť aj najväčší výtržník a najväčší opilec… ale ak je homosexuál, nechcem o ňom viac počuť.‘?
36

Podľa ustálenej judikatúry sa nemôže formulácia použitá v jednej z jazykových verzií ustanovenia práva Spoločenstva chápať ako jediný základ na výklad tohto ustanovenia, alebo sa v tejto súvislosti považovať za ustanovenie, ktoré má prednosť pred inými jazykovými verziami. Takýto prístup by totiž nebol v súlade s požiadavkou jednotnosti pri uplatňovaní práva Európskej únie (pozri rozsudky z 12. novembra 1998, Institute of the Motor Industry, C-149/97, Zb. s. I-7053, bod 16, a z 3. apríla 2008, Endendijk, C-187/07, Zb. s. I-2115, bod 23).
25

Za týchto okolností Vărchoven administrativen săd rozhodol prerušiť konanie a Súdnemu dvoru položil tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa článok 2 ods. 1 smernice Rady [80/987] v spojení s odôvodnením 5 smernice 2002/74 vykladať v tom zmysle, že členským štátom ukladá povinnosť, aby stanovili záruky pre nároky zamestnancov v reštrukturalizačnom konaní pod dohľadom súdu, a to v každej fáze konania, až do konštatovania zastavenia platieb, a nie len na začiatku tohto konania? 2. Je taká vnútroštátna úprava, ktorá stanovuje možnosť, že záručná inštitúcia uspokojí nároky zamestnancov, v prípade ktorých ide o neuspokojené mzdové nároky zamestnancov z pracovného pomeru, pokiaľ tieto nároky vznikli do dňa zápisu rozhodnutia o začatí reštrukturalizačného konania pod dohľadom súdu, v rozpore s článkom 2 ods. 1 smernice [80/987], ak na základe uvedeného rozhodnutia neskončí činnosť zamestnávajúcej spoločnosti a v prípade danej spoločnosti sa nekonštatuje zastavenie platieb? 3. V prípade kladnej odpovede na predchádzajúce otázky: Má článok 2 ods. 1 smernice [80/987] priamy účinok a môže ho vnútroštátny súd priamo uplatniť? 4. V prípade kladnej odpovede na predchádzajúce tri otázky: Smie sa v prípade absencie konkrétnej vnútroštátnej úpravy týkajúcej sa lehoty, v rámci ktorej je možné podať žiadosť o to, aby záručná inštitúcia uspokojila nároky zamestnancov, ktoré vznikli do dňa zápisu rozhodnutia, na základe ktorého sa v prípade zamestnávateľa konštatovalo zastavenie platieb (a jeho činnosť sa skončila), podľa zásady efektivity použiť lehota v dĺžke 30 dní, ktorá je podľa vnútroštátneho právneho poriadku stanovená na vykonanie tohto práva v iných prípadoch, pričom za začiatok plynutia lehoty sa považuje deň zápisu rozhodnutia o konštatovaní zastavenia platieb do obchodného registra?“
3

Článok 5 písm. C body 1 a 2 Parížskeho dohovoru na ochranu priemyslového vlastníctva, podpísaného v Paríži 20. marca 1883, naposledy revidovaného v Štokholme 14. júla 1967 a zmeneného 28. septembra 1979 (Zbierka zmlúv Spojených národov, zv. 828, č. 11851, s. 305), stanovuje: „(1) Ak je v niektorej krajine používanie zapísanej známky povinné, smie sa zápis zrušiť len po primeranej lehote a vtedy, keď účastník neospravedlní, prečo známku nevyužíval. (2) Ak majiteľ používa továrenskú alebo obchodnú známku v podobe, ktorá sa líši svojimi prvkami, ktoré nemenia rozlišovaciu povahu známky, od podoby, v ktorej bola v niektorej… krajine [Únie založenej touto zmluvou] zapísaná, neprivodí to výmaz zápisu a nezmenší to ochranu udelenú známke.“
19

Pán Della Rocca uzatvoril so spoločnosťou Obiettivo Lavoro SpA (ďalej len „Obiettivo Lavoro“), agentúrou dočasného zamestnávania, opätovne uzatvoril tri pracovné zmluvy na dobu určitú, podľa ktorých bol pridelený k Poste Italiane ako doručovateľ. Tieto zmluvy zahŕňali obdobia od 2. novembra 2005 do 31. januára 2006, od 2. februára do 30. septembra 2006 a od 2. októbra 2006 do 31. januára 2007. Tieto pracovné zmluvy boli uzatvorené na základe zmluvy o pridelení pracovníkov na dobu určitú uzatvorenej medzi spoločnosťou Obiettivo Lavoro a Poste Italiane na zastupovanie chýbajúcich zamestnancov poštových doručovateľských služieb v regióne Kampánia. Je nesporné, že iba zmluva o pridelení pracovníkov a nie pracovné zmluvy na dobu určitú obsahujú objektívne dôvody odôvodňujúce ich uzatvorenie a obnovenie.
43

Treba pritom zdôrazniť, že vnútroštátnemu súdu prislúcha dbať na to, aby sa zákaz uvedený v článku 2 bode 1 rozhodnutia 1999/183 neobchádzal. Ako uvádza odôvodnenie uvedené v bodoch 8 až 15 tohto rozsudku, medzi podmienkami, ktoré vyžaduje nemecké právo na to, aby bola poskytnutá subvencia na investície, je v každom prípade uvedená podmienka, podľa ktorej investícia musí byť skončená. Vnútroštátny súd by sa preto nemal domnievať, že po rozhodnutí 1999/183 vzniká právo na túto pomoc v okamihu, keď žiadateľ o pomoc prijal konečné rozhodnutie investovať.
39

Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať tak, že článok 132 ods. 1 písm. b) a c) smernice o DPH sa má vykladať v tom zmysle, že: — na poskytovanie služieb, akými sú služby vo veci samej spočívajúce v estetickej chirurgii a estetických zákrokoch, sa vzťahujú pojmy „zdravotná starostlivosť“ a „poskytovanie zdravotnej starostlivosti“ v zmysle odseku 1 písm. b) a c), ak je cieľom týchto služieb diagnostikovať, liečiť, alebo vyliečiť choroby alebo zdravotné anomálie, ako aj chrániť a udržiavať zdravie ľudí alebo im ho prinavrátiť, — jednoduchý subjektívny pohľad, ktorý si o estetickom zákroku vytvorila osoba, ktorá ho podstupuje, nie je sám osebe určujúci pri posúdení, či má tento zákrok terapeutický účel, — skutočnosti, že služby ako tie vo veci samej sú poskytnuté alebo uskutočnené kvalifikovaným personálom alebo že účel takýchto zákrokov je určený takýmto personálom, majú vplyv na posúdenie, či sa na zákroky ako tie vo veci samej vzťahujú pojmy „zdravotná starostlivosť“ a „poskytovanie zdravotnej starostlivosti“ v zmysle článku 132 ods. 1 písm. b) smernice o DPH a článku 132 ods. 1 písm. c) tejto smernice a — pri posúdení, či služby ako tie vo veci samej sú podľa článku 132 ods. 1 písm. b) a c) smernice o DPH oslobodené od DPH, treba zohľadniť všetky požiadavky uvedené v článku 132 ods. 1 písm. b) a c), ako aj ostatné relevantné ustanovenia hlavy IX kapitoly 1 a 2 tejto smernice ako v prípade článku 132 ods. 1 písm. b) uvedenej smernice jej články 131, 133 a 134.
44

Po prvé priznanie takejto možnosti hostiteľskému členskému štátu by totiž znamenalo umožniť mu, aby požadoval dodatočné skúšky, čo by predstavovalo zásah do automatického vzájomného uznávania diplomov, a preto by to bolo, ako uviedol Súdny dvor v bode 28 už citovaného rozsudku Komisia/Portugalsko, v rozpore so smernicou 85/384.
(31)

Systémy pre správne poplatky by nemali skresliť súťaž alebo vytvoriť prekážky pre prístup na trh. V systémoch všeobecného povolenia už nebude možné spájať náklady na správu s poplatkami jednotlivých podnikov s výnimkou poskytovania práv na používanie čísel, rádiových frekvencií a práv na inštalovanie zariadení. Výber akýchkoľvek správnych poplatkov by mal byť v súlade so zásadami systému všeobecného povolenia. Príkladom spravodlivej, jednoduchej a transparentnej alternatívy pre tieto kritériá prisudzovania poplatkov by mohol byť kľúč rozdelenia vzťahujúci sa na obrat. V prípadoch veľmi nízkych správnych poplatkov, by mohlo byť vhodné použiť buď paušálnu sadzbu alebo kombináciu paušálnej sadzby s prvkom vzťahujúcim sa na obrat.“
30

Podľa vnútroštátneho súdu sa totiž v Bulharsku ustálila správna prax, podľa ktorej má akty platobnej agentúry súvisiace so spoločnou poľnohospodárskou politikou vydávať Direktor so sídlom v Sofii, a to nezávisle od toho, v ktorej regionálnej štruktúre bola žiadosť o podporu podaná a kde sa nachádzajú poľnohospodárske pozemky, ktoré boli deklarované na účely podpory. Na základe § 133 ods. 1 APK musí Administrativen săd Sofia-grad rozhodovať o všetkých žalobách smerujúcich proti aktom, ktoré prijal Direktor. Týmto spôsobom sa na vnútroštátnom súde sústreďuje rozhodovanie o všetkých sporoch vo veciach podpory pre poľnohospodárov v rámci režimov a opatrení stanovených v prípade spoločnej poľnohospodárskej politiky.
25

Za týchto podmienok Administrativen săd Plovdiv rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Umožňuje zásada daňovej neutrality členskému štátu, aby z dôvodu oneskoreného priznania zrušenia faktúry uložil sankciu, hoci zrušenie bolo neskôr zapísané do účtovnej evidencie a dotknutá osoba zaplatila daň, ktorá zo zrušenia vyplynula, vrátane príslušných úrokov? Sú v súvislosti s prvou otázkou relevantné tieto okolnosti: — lehota, v ktorej sa malo zrušenie faktúry údajne priznať, je štrnásť dní po uplynutí kalendárneho mesiaca, v ktorom k zrušeniu došlo, — zrušenie faktúry sa v skutočnosti priznalo jeden mesiac po uplynutí lehoty, počas ktorej sa zrušenie malo uskutočniť, — dlhovaná DPH vrátane príslušných úrokov bola odvedená do štátneho rozpočtu? 2. Umožňujú články 242 a 273 smernice [o DPH] členskému štátu, aby zdaniteľnej osobe, ktorá údajne včas nesplnila svoju povinnosť zaúčtovať skutočnosti, ktoré majú význam pre výpočet DPH, uložil peňažnú pokutu vo výške DPH, ktorá nebola zaplatená v stanovenej lehote, ak sa následne pochybenie odstránilo a splatná daň sa zaplatila v plnej výške vrátane príslušných úrokov? 3. Je relevantná okolnosť, že štátny rozpočet neutrpel nijakú ujmu, pretože príslušná osoba zrušenie faktúry neskôr priznala a zaplatila celú daň vrátane úrokov? 4. Je uloženie peňažnej pokuty v plnej výške dane, ktorá už bola zaplatená spolu s úrokmi, v rozpore so zásadou proporcionality?“
5

Článok 2 tejto smernice znie: „1. Na účely týchto ustanovení zásada rovnakého zaobchádzania znamená, že neexistuje žiadna diskriminácia akéhokoľvek druhu na základe pohlavia, či už priama alebo nepriama, s odvolaním sa najmä na manželský alebo rodinný stav. 2. Na účely tejto smernice: — priama diskriminácia: kde sa s jednou osobou zaobchádza menej priaznivo na základe pohlavia než sa zaobchádzalo alebo by sa zaobchádzalo s inou v porovnateľnej situácii, — nepriama diskriminácia: kde by zjavne neutrálne ustanovenie, kritérium alebo prax priviedli osoby jedného pohlavia do osobitnej nevýhody v porovnaní s osobami druhého pohlavia, pokiaľ toto ustanovenie, kritérium alebo prax nie sú objektívne zdôvodnené legitímnym cieľom a prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa sú primerané a potrebné, … 7. … Táto smernica sa nedotýka ustanovení smernice… 96/34. …“
(24)

Odpor podaný v stanovenej lehote by mal ukončiť európske konanie o platobnom rozkaze a mal by viesť k automatickému pokračovaniu prípadu v riadnom občianskom súdnom konaní, pokiaľ navrhovateľ výslovne nepožiadal v takomto prípade konanie ukončiť. Na účely tohto nariadenia by sa pojem riadne občianske súdne konanie nemal nevyhnutne vykladať v zmysle vnútroštátneho práva.“
53

Podľa odvolateľa rozhodnutie Všeobecného súdu je porušením procesnej záruky vyplývajúcej z článku 8 EDĽP, podľa ktorého mu musí byť umožnené namietať proti obvineniam, ktoré boli voči nemu vznesené, aby došlo k náhrade škody spôsobenej inštitúciou. Ak by sa pripustila neexistencia záujmu na konaní, Komisia by sa zrušením napadnutého opatrenia mohla vyhnúť preskúmaniu súdmi Únie, čo by bolo nezlučiteľné so zásadou právneho štátu a zbavilo by to túto inštitúciou akejkoľvek zodpovednosti.
36

V rozpore so zásadou neutrality DPH by však bolo, ak by zdaniteľná osoba musela znášať DPH spojenú s nákladmi, ako sú tie vo veci samej, z ktorých je jasné, tak ako to vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, že boli uskutočnené pre potreby jej hospodárskych činností, ktoré podliehajú DPH, z dôvodu, že zdaniteľná osoba nie je v zmysle vnútroštátnej právnej úpravy zamestnávateľom osôb pracujúcich pre jej podnik, za prácu ktorých boli tieto náklady vynaložené.
17

Článok 4 tohto nariadenia stanovuje: „1. Všetky zvieratá, ktoré sa narodili v podniku po 31. decembri 1997, alebo ktoré sú určené pre obchod vo vnútri spoločenstva po 1. januári 1998, sú identifikované ušným štítkom, ktorý schváli príslušný orgán, aplikovaným do každého ucha… Všetky zvieratá, ktoré sa narodili v podniku v Bulharsku alebo Rumunsku do dňa pristúpenia alebo ktoré sú určené pre obchod v rámci spoločenstva po tomto dni, sú identifikované ušným štítkom, ktorý schváli príslušný orgán, aplikovaným do každého ucha. Oba ušné štítky majú rovnaký jednotný identifikačný kód, ktorý umožní identifikovať každé zviera jednotlivo spolu s podnikom, kde sa narodilo. … … 2. Ušný štítok sa aplikuje počas lehoty, ktorú určí členský štát od narodenia zvieraťa, a v každom prípade predtým, než zviera opustí podnik, na ktorom sa narodilo. … …“
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťami Specsavers International Healthcare Ltd, Specsavers BV, Specsavers Optical Group Ltd a Specsavers Optical Superstores Ltd (ďalej len „skupina Specsavers“) a Asda Stores Ltd (ďalej len „Asda“) týkajúceho sa údajného porušenia práv z ochranných známok Spoločenstva, ktoré si nechala zapísať skupina Specsavers.
6

Článok 6 ods. 2 zákona č. 249 o zriadení Úradu pre dozor nad komunikáciami a o predpisoch týkajúcich sa telekomunikačných systémov a rozhlasu a televízie (zákon č. 249 – Istituzione dell’Autorità per le garanzie nelle comunicazioni e norme sui sistemi delle telecomunicazioni e radiotelevisivo) z 31. júla 1997 (GURI č. 177 z 31. júla 1997) výslovne pripomenul systém poplatku už upravený vo vzťahu k iným úradom a navyše stanovil možnosť použiť tento nástroj na zavedenie poplatku za služby poskytnuté AGCOM na základe tohto zákona vrátane vedenia registra prevádzkovateľov, a to v prípade, že to bude nevyhnutné, a na základe kritérií, ktoré budú zohľadňovať náklady na jeho činnosť.
12

Ako na pojednávaní potvrdili PPG a holandská vláda, zamestnávatelia si podľa holandskej právnej úpravy uplatniteľnej v relevantnom období mohli vybrať medzi tým, či takýto fond zriadia sami, alebo či výkon tejto povinnosti zveria poisťovni, do ktorej by platili svoje príspevky a ktorá by po odchode zamestnancov do dôchodku zodpovedala za vyplácanie dôchodkov. Neexistovala však možnosť umožňujúca zachovať podnikový dôchodkový systém.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB (ďalej len „ÖFAB“), so sídlom vo Švédsku a Frankom Kootom a spoločnosťou Evergreen Investments BV (ďalej len „Evergreen“) so sídlom v Holandsku vo veci odmietnutia posledných uvedených osôb zodpovedať za záväzky Copperhill Mountain Lodge AB (ďalej len „Copperhill“), akciovej spoločnosti so sídlom vo Švédsku.
(12)

Dovozné licencie sa niekedy využívajú na riadenie kvantitatívnych dovozných opatrení. Je to možné iba v tých prípadoch, keď sú [Na to je nevyhnutné, aby boli – neoficiálny preklad] za veľmi krátky čas k dispozícii informácie o rozsahu dovozu, ktorý bol realizovaný na základe týchto licencií. V takýchto prípadoch nie je požiadavka na poskytnutie dôkazu o tom, že sa licencie použili, iba v záujme dobrého riadenia, ale stáva sa rozhodujúcou aj pre riadenie týchto kvantitatívnych opatrení. Uvedený dôkaz sa poskytuje predložením 1. kópie licencie a, ak je to vhodné, výpismi z nej. Takýto dôkaz je možné poskytnúť vo veľmi krátkom čase. Preto by sa mala stanoviť takáto lehota pre prípady, v ktorých na ňu odkazujú pravidlá spoločenstva pre licencie používané na riadenie kvantitatívnych opatrení.“
3

Odôvodenia 41, 83 a 87 smernice o audiovizuálnych mediálnych službách stanovujú: „(41) Členské štáty by však mali mať možnosť uplatniť podrobnejšie alebo prísnejšie pravidlá v oblastiach koordinovaných touto smernicou voči poskytovateľom audiovizuálnych mediálnych služieb, ktorí patria pod ich právomoc, a zároveň zabezpečiť, aby boli tieto pravidlá v súlade so všeobecnými zásadami práva Únie. … … (83) Aby sa zabezpečilo, že záujmy spotrebiteľov ako televíznych divákov sú plne a riadne chránené, je dôležité pre televíznu reklamu, aby podliehala určitému počtu minimálnych pravidiel a noriem a aby si členské štáty zachovali právo na stanovenie podrobnejších a prísnejších pravidiel a za určitých okolností na ustanovenie podmienok pre prevádzkovateľov televízneho vysielania, na ktorých sa vzťahuje ich právomoc. … (87) Malo by sa ustanoviť obmedzenie televíznych reklamných a telenákupných spotov na 20 % v rámci jednej hodiny, a to aj počas hlavného vysielacieho času. …“
15

Vnútroštátny súd pripomína, že podľa článku 3 ods. 9 smernice 2005/29 môžu členské štáty v súvislosti s finančnými službami a nehnuteľnosťami ukladať požiadavky, ktoré sú reštriktívnejšie alebo normatívnejšie, než stanovuje táto smernica. Domnieva sa, že toto ustanovenie možno vykladať tromi rôznymi spôsobmi. Podľa prvého výkladu je zákaz viazanej ponuky zahŕňajúcej finančnú službu v súlade so smernicou 2005/29 bez ohľadu na to, či finančná služba je alebo nie je hlavnou zložkou ponuky. Podľa druhého výkladu je zákaz takejto ponuky v súlade so smernicou iba v prípade, že finančná služba je určujúcou zložkou viazanej ponuky. Tretí výklad vedie ku konštatovaniu, že takýto zákaz nie je súlade s uvedenou smernicou, keďže jej článok 3 ods. 9 ako výnimka zo zásady úplnej harmonizácie sa musí vykladať reštriktívne. Vnútroštátny súd sa napokon pýta na súlad zákona zo 6. apríla 2010 s článkom 56 ZFEÚ.
3

Prvé a druhé odôvodnenie nariadenia č. 2945/94 znejú: „keďže pravidlá Spoločenstva stanovujú poskytovanie vývozných náhrad výlučne na základe objektívnych kritérií, najmä pokiaľ ide o množstvo, povahu a vlastnosti vyvážaného výrobku a geografické miesto určenia; keďže na základe skúseností by bolo potrebné zintenzívniť opatrenia na boj proti protiprávnemu konaniu a najmä podvodom škodiacim rozpočtu Spoločenstva; keďže na tento účel by bolo potrebné prijať ustanovenia na opätovné získanie neoprávnene vyplatených súm a sankcie, ktoré by vývozcov podnecovali dodržiavať pravidlá Spoločenstva; keďže na zabezpečenie správneho fungovania systému vývozných náhrad by sa mali sankcie uplatňovať bez ohľadu na povahu zavinenia; keďže je však aj napriek tomu v určitých prípadoch vhodné od sankcií upustiť, najmä ak ide o evidentnú chybu uznanú príslušným orgánom, a stanoviť prísnejšie sankcie v prípadoch, keď sa preukáže úmysel“ [neoficiálny preklad].