10

Články 32 až 34 smernice 2008/118, ktoré nahrádzajú články 7 až 9 smernice 92/12, stanovujú: „Článok 32 1. Pokiaľ ide o tovar podliehajúci spotrebnej dani, ktorý súkromná osoba nadobúda pre svoje vlastné použitie a ktorý sama prepravuje z jedného členského štátu do druhého, daňová povinnosť k spotrebnej dani vzniká len v členskom štáte, v ktorom sa tovar podliehajúci spotrebnej dani nadobudol. 2. Pri stanovovaní toho, či je tovar podliehajúci spotrebnej dani podľa odseku 1 určený pre svoje vlastné použitie, členské štáty prihliadajú minimálne na: a) obchodný status držiteľa tovaru podliehajúceho spotrebnej dani a jeho dôvody držby tovaru; b) miesto, v ktorom sa nachádza tovar podliehajúci spotrebnej dani, a prípadne spôsob použitej prepravy; c) každý dokument týkajúci sa tovaru podliehajúceho spotrebnej dani; d) povahu tovaru podliehajúceho spotrebnej dani; e) množstvo tovaru podliehajúceho spotrebnej dani. 3. Na účely uplatňovania odseku 2 písm. e) môžu členské štáty výhradne na účely preukazovania ustanoviť smerné úrovne. Tieto smerné úrovne nemôžu byť nižšie než: … b) pre alkoholické nápoje: — liehoviny: 10 l, — … … Článok 33 1. Bez toho, aby bol dotknutý článok 36 ods. 1, ak sa tovar podliehajúci spotrebnej dani, ktorý už bol uvedený do daňového voľného obehu v jednom členskom štáte, drží na podnikateľské účely v inom členskom štáte, aby sa tam dodal alebo použil, je predmetom spotrebnej dane a daňová povinnosť k spotrebnej dani vzniká v tomto inom členskom štáte. Na účely tohto článku ‚držba na podnikateľské účely‘ je držba tovaru podliehajúceho spotrebnej dani osobou inou než súkromnou osobou alebo súkromnou osobou na iné než jej vlastné použitie, ktorý sama prepravuje v súlade s článkom 32. 2. Uplatňujú sa tie podmienky vzniku daňovej povinnosti a sadzba spotrebnej dane, ktoré sú platné k dátumu, ku ktorému vzniká daňová povinnosť v tomto inom členskom štáte. 3. V závislosti od prípadov uvedených v odseku 1 je osobou povinnou platiť spotrebnú daň, ku ktorej vznikla daňová povinnosť, osoba, ktorá uskutočňuje dodanie alebo drží tovar určený na dodanie, alebo ktorej sa tovar dodá v inom členskom štáte. 4. Bez toho, aby bol dotknutý článok 38, v prípade, že sa tovar podliehajúci spotrebnej dani, ktorý už bol uvedený do daňového voľného obehu v jednom členskom štáte, prepravuje v rámci Spoločenstva na podnikateľské účely, nepovažuje sa tento tovar za tovar držaný na takéto účely, pokým nedorazí do členského štátu určenia, za predpokladu, že sa prepravuje na základe formalít stanovených v článku 34. 5. Tovar podliehajúci spotrebnej dani, ktorý sa drží na palube plavidla, ktoré sa plaví, alebo lietadla, ktoré letí medzi dvoma členskými štátmi, ktorý však nie je k dispozícii na predaj, keď sa plavidlo alebo lietadlo nachádzajú na území jedného z dotknutých členských štátov, sa nepovažuje za držaný na podnikateľské účely v tomto členskom štáte. 6. Spotrebná daň sa na požiadanie vráti alebo odpustí v členskom štáte, v ktorom sa uskutočnilo uvedenie do daňového voľného obehu, ak príslušné orgány druhého členského štátu zistia, že v tomto členskom štáte vznikla daňová povinnosť k spotrebnej dani a daň sa v ňom aj vybrala. Článok 34 1. V situáciách uvedených v článku 33 ods. 1 sa tovar podliehajúci spotrebnej dani prepravuje medzi územiami rôznych členských štátov na základe sprievodného dokumentu, v ktorom sú uvedené hlavné údaje z dokumentu uvedeného v článku 21 ods. 1. Komisia prijíma v súlade s postupom uvedeným v článku 43 ods. 2 opatrenia, ktorými sa ustanovuje forma a obsah sprievodného dokumentu. 2. Osoby uvedené v článku 33 ods. 3 musia dodržiavať tieto požiadavky: a) pred odoslaním tovaru predložiť vyhlásenie príslušným orgánom členského štátu určenia a zložiť zábezpeku na spotrebnú daň; b) zaplatiť spotrebnú daň členského štátu určenia v súlade s postupom ustanoveným v tomto členskom štáte; c) súhlasiť s každou kontrolou, ktorou sa príslušné orgány členského štátu určenia môžu presvedčiť, že tovar podliehajúci spotrebnej dani bol skutočne prijatý a že daňová povinnosť, ktorá v súvislosti s ním vznikla, bola splnená. Členský štát určenia môže v situáciách a za podmienok ním stanovených zjednodušiť uplatňovanie ustanovení uvedených v písmene a) alebo umožniť sa od nich odchýliť. V takomto prípade s tým oboznámi Komisiu, ktorá informuje ostatné členské štáty.“