ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
„Zápis do účtovnej evidencie“ v zmysle článku 217 ods. 1 nariadenia č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, sa má odlišovať od zápisu nárokov sumy cla do účtovných záznamov pre vlastné zdroje v zmysle článku 6 nariadenia č. 1150/2000, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 94/728 o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev. Vzhľadom na to, že článok 217 nariadenia č. 2913/92 nestanovuje konkrétne spôsoby „zápisu do účtovnej evidencie“ v zmysle tohto ustanovenia ani minimálne technické alebo formálne požiadavky, tento zápis do účtovnej evidencie, ktorý sa môže uskutočniť na základe zapísania sumy do zápisnice, ktorá konštatuje colné porušenie, sa musí vykonať tak, aby bolo zabezpečené, že colné orgány zapíšu presnú sumu dovozného alebo vývozného cla vyplývajúcu z daňového dlhu do účtovnej evidencie alebo do akéhokoľvek iného rovnocenného nosiča informácií takým spôsobom, aby najmä bolo možné s istotou preukázať, a to aj dlžníkovi, zápis dotknutých súm do účtovnej evidencie.

(pozri body 18 — 20, 22 — 25, bod 2 výroku)
Keywords

Summary



Keywords

Aproximácia právnych predpisov – Ochrana spotrebiteľa vzhľadom na zmluvy na diaľku – Smernica 97/7 – Právo na odstúpenie od zmluvy

(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7, článok 6 ods. 1 prvý pododsek druhá veta a článok 6 ods. 2)

Summary

Článok 6 ods. 1 prvý pododsek druhá veta a článok 6 ods. 2 smernice 97/7 o ochrane spotrebiteľa vzhľadom na zmluvy na diaľku sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, na základe ktorej musí spotrebiteľ v rámci zmluvy na diaľku znášať náklady na zaslanie tovaru v prípade, že uplatní svoje právo na odstúpenie od zmluvy.

Tieto ustanovenia totiž umožňujú, aby dodávateľ uložil spotrebiteľovi povinnosť znášať v prípade jeho odstúpenia od zmluvy len priame náklady spojené s vrátením tovaru. Pokiaľ by spotrebiteľ mal tiež povinnosť znášať náklady na zaslanie tovaru, potom by také uloženie povinnosti, ktoré by mohlo spotrebiteľa odradiť od uplatnenia jeho práva na odstúpenie od zmluvy, odporovalo samotnému účelu článku 6.

Navyše takéto uloženie povinnosti by mohlo spochybniť rovnomerné rozdelenie rizík medzi zmluvnými stranami zmluvy uzatvorenej na diaľku tým, že spotrebiteľ by musel znášať všetky náklady spojené s prepravou tovaru.

(pozri body 55 – 57, 59 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Životné prostredie – Prevencia a odstraňovanie environmentálnych škôd – Environmentálna zodpovednosť – Smernica 2004/35 – Zásada znečisťovateľ platí

(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/35, článok 3 ods. 1, článok 4 ods. 5, článok 11 ods. 2 a článok 16 ods. 1)

Summary

Keď v situácii znečistenia životného prostredia nie sú splnené podmienky uplatnenia ratione temporis a/alebo ratione materiae smernice 2004/35 o environmentálnej zodpovednosti pri prevencii a odstraňovaní environmentálnych škôd, potom takáto situácia bude patriť do pôsobnosti vnútroštátneho práva pod podmienkou dodržania pravidiel Zmluvy a bez toho, aby tým boli dotknuté ďalšie akty sekundárneho práva.

Smernica 2004/35 nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá umožňuje príslušnému orgánu konajúcemu v rámci tejto smernice predpokladať existenciu príčinnej súvislosti, vrátane prípadu znečistení plošného charakteru, medzi prevádzkovateľmi a zisteným znečistením, a to z dôvodu, že znečistená zóna sa nachádza v blízkosti ich zariadení. V súlade so zásadou znečisťovateľ platí však na účely predpokladu druhu takejto príčinnej súvislosti musí mať tento orgán konkrétne a prípustné dôkazy, ktoré môžu opodstatniť jeho predpoklad, ako napríklad to, že zistené znečistenie sa nachádza v blízkosti zariadenia prevádzkovateľa, a to, že nájdené znečisťujúce látky sa zhodujú so zložkami, ktoré používa uvedený prevádzkovateľ v rámci svojich činností.

Článok 3 ods. 1, článok 4 ods. 5 a článok 11 ods. 2 smernice 2004/35 sa majú vykladať tak, že keď príslušný orgán rozhoduje o uložení nápravných opatrení environmentálnych škôd prevádzkovateľom, ktorých činnosti patria do prílohy III tejto smernice, potom uvedený orgán nie je povinný preukázať nedbanlivosť a ani úmyselný zámer prevádzkovateľov, ktorých činnosti sa považujú za spôsobujúce environmentálne škody. Naopak, je úlohou tohto orgánu na jednej strane najskôr vyhľadať pôvod zisteného znečistenia, keďže uvedený orgán má v tejto súvislosti mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o konania, použité prostriedky a o dĺžku takéhoto vyhľadávania. Na druhej strane je tento orgán povinný preukázať podľa vnútroštátnych pravidiel upravujúcich dokazovanie príčinnú súvislosť medzi činnosťami prevádzkovateľov, na ktorých sa zameriavajú nápravné opatrenia, a týmto znečistením.

Okrem toho, keďže článok 16 ods. 1 smernice 2004/35 výslovne stanovuje, podľa vzoru článku 176 ES, že smernica nebráni členským štátom, aby si ponechali alebo prijali prísnejšie ustanovenia v súvislosti s prevenciou a odstraňovaním environmentálnych škôd, členský štát môže najmä rozhodnúť, že voči prevádzkovateľom iných činností, ako sú tie, ktoré stanovuje príloha III uvedenej smernice, bude môcť byť objektívne vyvodená zodpovednosť za environmentálne škody, to znamená v zmysle článku 2 ods. 1 písm. a) až c) tejto smernice, nielen za škody spôsobené na chránených druhoch a prirodzených biotopoch, ale tiež za škody na vodách a pôde.

(pozri body 44, 57, 65, 68 – 70 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Voľný pohyb osôb – Pracovníci – Ustanovenia Zmluvy – Pôsobnosť

(Článok 45 ZFEÚ)

2. Voľný pohyb osôb – Pracovníci

(Článok 45 ZFEÚ)

Summary

1. Článok 45 ZFEÚ sa nevzťahuje iba na konanie verejných orgánov, ale aj na pravidlá akejkoľvek inej povahy zamerané na kolektívnu reguláciu zárobkovej činnosti. V tejto súvislosti do pôsobnosti uvedeného článku spadá charta profesionálneho futbalu národnej federácie futbalu, pokiaľ má povahu vnútroštátnej kolektívnej zmluvy.

(pozri body 30, 32)

2. Článku 45 ZFEÚ neodporuje systém, ktorý na účely uskutočnenia cieľa spočívajúceho v podpore náboru a výchovy mladých hráčov zaručuje odškodnenie klubu, ktorý hráča vychoval, v prípade, keď mladý hráč uzavrie po ukončení obdobia svojej výchovy profesionálnu hráčsku zmluvu s klubom z iného členského štátu, pod podmienkou, že tento systém je spôsobilý zaručiť uskutočnenie uvedeného cieľa a nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie.

Takýto systém istotne predstavuje obmedzenie voľného pohybu pracovníkov, ktorý je vo vnútri Únie zabezpečený na základe článku 45 ZFEÚ, keďže môže odradiť hráča od výkonu svojho práva voľného pohybu a robí výkon uvedeného práva menej lákavým, hoci formálne nebráni tomuto hráčovi uzavrieť profesionálnu hráčsku zmluvu s klubom z iného členského štátu. Takýto systém možno však v zásade odôvodniť cieľom spočívajúcim v podpore náboru a výchovy mladých hráčov, keďže perspektíva, že futbalové kluby získajú náhradu za výchovu hráčov, povzbudzuje tieto kluby k vyhľadávaniu talentov a zabezpečovaniu výchovy mladých hráčov. Okrem toho sú náklady vynaložené na výchovu mladých hráčov zvyčajne len čiastočne kompenzované výnosmi, ktoré môžu títo hráči počas obdobia výchovy priniesť klubu, v ktorom výchovu absolvujú. Ak by za týchto podmienok kluby, ktoré vychovávajú hráčov, nedokázali dosiahnuť návratnosť takto vynaložených nákladov v prípade, že hráč po ukončení svojej výchovy uzavrie profesionálnu hráčsku zmluvu s iným klubom, mohlo by ich to odrádzať od investícií do výchovy mladých hráčov. To platí najmä pre malé kluby poskytujúce výchovu, ktorých investície do náboru a výchovy mladých hráčov na miestnej úrovni majú podstatný význam pre naplnenie spoločenskej a výchovnej funkcie športu.

Taký systém však musí byť skutočne spôsobilý dosiahnuť uvedený cieľ a byť vo vzťahu k nemu primeraný, pričom sa musia vziať do úvahy náklady vynaložené klubmi na výchovu tak budúcich profesionálnych hráčov, ako aj hráčov, ktorí sa profesionálnymi hráčmi nikdy nestanú. V tejto súvislosti na zaručenie uskutočnenia uvedeného cieľa nie je nevyhnutný systém, podľa ktorého môže byť „talentovanému“ hráčovi, ktorý po ukončení obdobia svojej výchovy uzavrie profesionálnu hráčsku zmluvu s klubom z iného členského štátu, uložená povinnosť náhrady škody, ktorej výška nezávisí od skutočných nákladov na výchovu.

(pozri body 35 – 37, 41, 43 – 45, 49, 50 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Daňová právna úprava – Dane z príjmov

(Článok 49 ZFEÚ)

Summary

Článok 49 ZFEÚ bráni tomu, aby vnútroštátna právna úprava, ktorá má, pokiaľ ide o priznanie daňového zvýhodnenia, akým je odpočet pre samostatne zárobkovo činné osoby, ktoré odpracovali určitý počet pracovných hodín ako podnikatelia, diskriminačné účinky voči daňovníkom nerezidentom, ktorých hodiny odpracované pre prevádzkareň nachádzajúcu sa v inom členskom štáte sa na tento účel nezohľadňujú, a to aj v prípade, že si títo daňovníci môžu, pokiaľ ide o toto zvýhodnenie, zvoliť režim uplatňujúci sa na daňovníkov rezidentov.

Táto vnútroštátna právna úprava, ktorá na účely takéhoto daňového zvýhodnenia použije „kritérium počtu hodín“ spôsobom, ktorý bráni daňovníkom nerezidentom započítať si pracovné hodiny odpracované v inom členskom štátne, môže totiž spôsobiť ujmu predovšetkým týmto daňovníkom. Z tohto dôvodu predstavuje takáto právna úprava nepriamu diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti v zmysle článku 49 ZFEÚ. Tento záver nespochybňuje ani skutočnosť, že voľba rovnakého zaobchádzania je prístupná aj daňovníkom nerezidentom a umožňuje im vybrať si medzi diskriminačným daňovým režimom a režimom uplatniteľným pre rezidentov, keďže takáto možnosť voľby nie je spôsobilá vylúčiť diskriminačné účinky prvého z týchto dvoch daňových režimov. Pokiaľ by sa takejto voľbe priznal uvedený účinok, malo by to za následok konvalidáciu daňového režimu, ktorý sám osebe porušuje článok 49 ZFEÚ z dôvodu svojej diskriminačnej povahy. Navyše vnútroštátny režim, ktorý obmedzuje slobodu usadiť sa, zostáva nezlučiteľný s právom Únie, aj keby bolo jeho uplatnenie fakultatívne. Z toho vyplýva, že možnosť voľby ponechaná daňovníkovi nerezidentovi prostredníctvom voľby rovnakého zaobchádzania nemá, pokiaľ ide o konštatovanú diskrimináciu, neutralizujúci účinok.

(pozri body 48 – 55 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Spoločný colný sadzobník – Položka sadzobníka – Adaptér obsahujúci pamäťový čip a určený na vytváranie spojenia medzi automatickým programovacím strojom a programovanými elektronickými komponentmi

(Nariadenie Rady č. 2658/87, príloha I; nariadenie Komisie č. 1810/2004)

Summary

Adaptér, ktorý vykonáva funkciu elektrického prepojenia medzi programovacím zariadením a programovanými komponentmi, ako aj funkciu ukladania procesu programovania, ktorý môže byť neskôr vyvolaný, spĺňa podmienku uvedenú v poznámke 5 B písm. c) ku kapitole 84 kombinovanej nomenklatúry, ktorá sa nachádza v prílohe I nariadenia č. 2658/87 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku, zmenenej a doplnenej nariadením č. 1810/2004, a musí byť zaradený do položky 8471 tejto nomenklatúry ako „jednotka“ stroja na automatické spracovanie údajov, pokiaľ jeho hlavná funkcia spočíva v spracovaní údajov. V prípade, že by taký adaptér túto funkciu nemal, musí byť zaradený do položky 8473 uvedenej nomenklatúry ako „časť alebo súčasť“ alebo „príslušenstvo“ stroja, pokiaľ je nevyhnutný na jeho fungovanie alebo predstavuje časť vybavenia, ktoré umožňuje tomuto stroju vykonávať určitú prácu, alebo zariadenie, pomocou ktorého môže uvedený stroj vykonávať okrem hlavnej funkcie aj osobitnú prácu, čo má overiť vnútroštátny súd. Pokiaľ tento adaptér nemôže byť zaradený ani do jednej z dvoch vyššie uvedených položiek, treba ho považovať za „zariadenie na spájanie elektrických obvodov“, ktoré na základe toho patrí do položky 8536 uvedenej kombinovanej nomenklatúry.

(pozri body 43 – 45 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Právo Únie – Výklad – Texty vo viacerých jazykoch – Nariadenie č. 881/2002 – Rozdielnosti medzi rôznymi jazykovými verziami

(Nariadenie Rady č. 881/2002, zmenené a doplnené nariadením č. 561/2003)

2. Európska únia – Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Špecifické obmedzujúce opatrenia namierené proti niektorým osobám spojeným s Usámom bin Ládinom, so sieťou Al-Káida a s Talibanom – Nariadenie č. 881/2002

(Nariadenie Rady č. 881/2002, zmenené a doplnené nariadením č. 561/2003, článok 2 ods. 2)

Summary

1. V prípade rozdielov medzi jazykovými verziami textu predpisov Európskej únie sa má dotknuté ustanovenie vykladať v kontexte celkovej systematiky a účelu právnej úpravy, ktorej jej súčasťou.

Na účely výkladu nariadenia č. 881/2002, ktoré ukladá niektoré špecifické obmedzujúce opatrenia namierené proti niektorým osobám spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Qaida a Talibanom, zmeneného a doplneného nariadením č. 561/2003, je taktiež potrebné zohľadniť text a predmet rezolúcie Bezpečnostnej rady Organizácie spojených národov č. 1390 (2002), ktorej vykonanie je cieľom tohto nariadenia, ako je to uvedené v jeho odôvodnení č. 4. Okrem toho text sekundárneho práva Únie, o aký ide v tomto nariadení, sa musí vykladať v rámci možností v takom zmysle, aby to bolo najmä v súlade so všeobecnými zásadami práva Únie a konkrétnejšie so zásadou právnej istoty. Táto zásada teda vyžaduje, aby právna úprava, ktorá ukladá reštriktívne opatrenia majúce vážny dosah na práva a slobody označených osôb, bola jasná a presná, aby dotknuté osoby vrátane tretích osôb mohli poznať jednoznačne svoje práva a povinnosti a vyvodiť z toho dôsledky.

(pozri body 44, 45, 64, 65)

2. Článok 2 ods. 2 nariadenia č. 881/2002, ktoré ukladá niektoré špecifické obmedzujúce opatrenia namierené proti niektorým osobám spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Qaida a Talibanom, zmeneného a doplneného nariadením č. 561/2003, sa má vykladať v tom zmysle, že sa neuplatňuje na dávky sociálneho zabezpečenia alebo sociálnej pomoci poskytované štátom manželke osoby označenej výborom zriadeným na základe odseku 6 rezolúcie Bezpečnostnej rady Organizácie spojených národov č. 1267 (1999) a zaradenej na zoznam, ktorý je prílohou I uvedeného nariadenia, iba preto, že táto manželka žije s uvedenou označenou osobou a použije alebo môže použiť časť týchto dávok na nákup tovarov alebo služieb, ktoré táto označená osoba spotrebuje alebo bude z nich mať takisto prospech.

Konvertibilita týchto finančných prostriedkov na prostriedky, ktoré by mohli slúžiť na podporu teroristických činností, sa totiž zdá byť len málo pravdepodobná, a to o to viac, že uvedené dávky sú stanovené na úrovni, ktorá má pokryť len striktne základné potreby dotknutých osôb.

(pozri body 61, 74 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Životné prostredie – Znečistenie ovzdušia – Smernica 2001/80 – Pôsobnosť – Veľké spaľovacie zariadenia – Výnimky

(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/80, článok 2 ods. 7 druhý pododsek prvá veta)

Summary

Vzhľadom na to, že smernica 2001/80 o obmedzení emisií určitých znečisťujúcich látok do ovzdušia z veľkých spaľovacích zariadení definuje spaľovacie zariadenie ako technické zariadenie, v ktorom sa okysličujú palivá s cieľom využitia takto vzniknutého tepla, nie je elektrická energia produktom spaľovania. Produktmi spaľovania sú totiž odpadové plyny, popol a ďalšie zvyšky, ako aj teplo vytvorené pri spaľovaní. Elektrický prúd nie je fyzický produkt spaľovania ani tepla, ale vzniká na základe série operácií, pri ktorých sa pri spaľovaní uvoľňuje teplo, ktoré sa v kotle využíva na výrobu pary poháňajúcej turbínu, ktorá napokon vyrába elektrickú energiu. Aby bolo možné elektrickú energiu pokladať za produkt spaľovania, musel by sa tento pojem vykladať tak široko, aby zahŕňal aj iné produkty, ktoré nevznikajú priamo spaľovaním a ktoré nezodpovedajú zvyčajnému významu tohto pojmu, tak v odbornom, ako aj v bežnom jazyku.

Článok 2 ods. 7 druhý pododsek prvá veta smernice 2001/80 sa neobmedzuje na spresnenie pojmu spaľovacie zariadenie, ale z pôsobnosti tejto smernice vylučuje niektoré zariadenia. Skutočnosť, že toto ustanovenie má povahu výnimky, napokon výslovne vyplýva aj z jeho znenia, pretože stanovuje, že táto smernica sa vzťahuje na spaľovacie zariadenia určené na výrobu energie s výnimkou tých, ktoré priamo využívajú produkty spaľovania vo výrobných procesoch. Reštriktívny výklad tohto ustanovenia platí o to skôr, že vylúčenie niektorých spaľovacích zariadení z rozsahu pôsobnosti smernice je v rozpore s jej samotným cieľom. Jej cieľom je totiž boj proti acidifikácii znížením emisií oxidu siričitého a oxidu dusíka, na ktorých sa vo veľkej miere podieľajú veľké spaľovacie zariadenia, ku ktorým patria aj zariadenia na výrobu elektriny. Rozšírenie výnimky v článku 2 ods. 7 druhom pododseku prvej vete tejto smernice na elektrárne, ktoré výrobu elektrickej energie priamo využívajú vo výrobnom procese, by zasiahlo potrebný účinok tejto smernice.

(pozri body 36, 37, 40 – 42)
Keywords

Summary



Keywords

Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a príbuzné práva – Smernica 2001/84 – Právo na odmenu z ďalšieho predaja v prospech právnych nástupcov autora pôvodného umeleckého diela po jeho smrti

(Článok 95 ES; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/84, článok 6 ods. 1)

Summary

Článok 6 ods. 1 smernice 2001/84 o práve ďalšieho predaja v prospech autora pôvodného umeleckého diela sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni takému ustanoveniu vnútroštátneho práva, ktoré vyhradzuje priznanie práva na odmenu z ďalšieho predaja len zákonným dedičom umelca s vylúčením závetných dedičov. Vnútroštátny súd však pri aplikácii vnútroštátnych ustanovení preberajúcich uvedený článok 6 ods. 1 musí náležite zohľadniť príslušné pravidlá, ktoré riešia kolíziu právnych predpisov vo veciach dedenia práva na odmenu z ďalšieho predaja.

Prijatím smernice 2001/84 sa totiž sleduje dvojaký cieľ, a to jednak zabezpečiť autorom grafických a výtvarných umeleckých diel podiel na ekonomickom úspechu ich umeleckých diel a ďalej ukončenie narušenia hospodárskej súťaže na trhu s umeleckými dielami, pretože platba poplatkov za právo na odmenu z ďalšieho predaja v niektorých členských štátoch môže viesť k presunu predajov umeleckých diel do členských štátov, kde sa toto právo neuplatňuje. Hoci úmyslom zákonodarcu Únie bolo, aby právni nástupcovia autora plne požívali výhody z práva na odmenu z ďalšieho predaja po jeho smrti, napriek tomu v súlade so zásadou subsidiarity nie je vhodné, aby uvedená smernica vstupovala do oblasti dedičského práva členských štátov, pričom sa ponecháva na každom z nich, aby vymedzil kategórie osôb, ktoré môžu byť v jeho právnom poriadku kvalifikované ako právni nástupcovia. Následne sú členské štáty oprávnené uskutočniť vlastnú legislatívnu voľbu na určenie kategórie osôb, v prospech ktorých sa môže stanoviť právo na odmenu z ďalšieho predaja po smrti autora umeleckého diela.

(pozri body 27, 32, 33, 36 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Vrátenie dane zdaniteľným osobám, ktoré nie sú usadené v Únii

[Smernica Rady 86/560, článok 2 ods. 1, a smernica Rady 2006/112, článok 169 písm. c) a články 170 a 171]

Summary

Členský štát, ktorý odmietne vrátenie dane z pridanej hodnoty zaplatenej na vstupe za poisťovacie a finančné činnosti uvedené v článku 169 písm. c) smernice 2006/112 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty, vykonávané zdaniteľnými osobami, ktoré nie sú usadené na území Únie, si splnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 169 až 171 smernice 2006/112 a článku 2 ods. 1 trinástej smernice 86/560 o harmonizácii zákonov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu.

Ustanovenia trinástej smernice, a najmä jej článok 2 ods. 1, ktorý neodkazuje na činnosti uvedené v článku 169 písm. c) smernice 2006/112, sa totiž musia považovať za lex specialis v porovnaní s článkami 170 a 171 smernice 2006/112, čo bráni tomu, aby mohlo právo na vrátenie upravené všeobecne v uvedenom článku 170 prevážiť nad jasným a presným znením článku 2 ods. 1 trinástej smernice.

Aj keby absencia odkazu na článok 169 písm. c) smernice 2006/112 bola chybou normotvorcu Únie, Súdnemu dvoru neprináleží, aby vykonal výklad, ktorý by mal opraviť už citovaný článok 2 ods. 1. Okrem toho členskému štátu, ktorého vnútroštátna právna úprava je v súlade s jasným a presným znením tohto článku 2 ods. 1, nemožno vytýkať, že si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú práve z tohto ustanovenia, z dôvodu, že nevykonalo výklad, ktorého cieľom by bolo opraviť uvedené ustanovenie na účely dosiahnutia súladu so všeobecnou logikou spoločného systému dane z pridanej hodnoty a napraviť chybu normotvorcu Spoločenstva. V tejto súvislosti zásada právnej istoty vyžaduje, aby právna úprava Spoločenstva dotknutým osobám umožnila s istotou poznať rozsah povinností, ktoré im táto úprava stanovuje. Osoby podliehajúce súdnej právomoci musia totiž jednoznačne poznať svoje práva a povinnosti a podľa toho konať. Táto zásada je takisto relevantná v rámci prebratia smernice týkajúcej sa daňovej oblasti. Napriek presnému a jasnému zneniu už citovaného článku 2 ods. 1 totiž nemožno prijať výklad, ktorého cieľom je oprava tohto ustanovenia, pričom by došlo zároveň k rozšíreniu povinností členských štátov, ktoré z neho vyplývajú.

(pozri body 35, 46, 48 – 51)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prejudiciálne otázky – Prípustnosť – Hranice

(Článok 234 ES)

2. Prejudiciálne otázky – Právomoc Súdneho dvora

(Článok 234 ES)

3. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Povinnosti členských štátov

(Články 10 ES, 81 ES a 82 ES)

Summary

1. Prislúcha výlučne vnútroštátnym súdom, ktoré veci prejednávajú a ktoré musia prevziať zodpovednosť za rozhodnutie sporu, aby s prihliadnutím na osobitosti konkrétneho prípadu posúdili potrebu prejudiciálneho rozhodnutia na vydanie svojho rozhodnutia, ako aj relevantnosť otázok položených Súdnemu dvoru. Preto, pokiaľ sa predložené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť. Z toho vyplýva, že pre otázky týkajúce sa výkladu práva Únie platí domnienka relevancie. Zamietnutie návrhu vnútroštátneho súdu Súdnym dvorom je tak možné len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá žiadnu súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré sa mu položili.

(pozri body 19, 20)

2. Ak majú v rámci prejudiciálnej otázky všetky prvky sporu, o ktorom rozhoduje vnútroštátny súd, vzťah len k jedinému členskému štátu, môže byť odpoveď Súdneho dvora pre vnútroštátny súd užitočná aj za takých okolností, najmä pokiaľ vnútroštátne právo ukladá, aby sa domácemu štátnemu príslušníkovi umožnilo požívať tie isté práva, aké v rovnakej situácii požíva štátny príslušník iného členského štátu na základe práva Únie.

Prípad uvedený v predchádzajúcom bode sa týka práv, ktoré by štátny príslušník členského štátu mohol odvodzovať z práva Únie, keby bol v rovnakej situácii ako žalobca vo veci samej, čiže keby prevádzkoval lekáreň v špecifickej mestskej časti a čelil by rozhodnutiu príslušného vnútroštátneho orgánu v súvislosti so žiadosťou, ktorá nijako nespochybňuje všeobecný systém úpravy otváracích hodín a dovoleniek v lekárňach zavedený týmto zákonom, ale smeruje len k získaniu povolenia, odchylne od tohto všeobecného systému, vzdať sa všetkých období zatvorenia.

Vzhľadom na osobitné okolnosti veci samej sa zdá zjavné, že výklad článku 49 ES požadovaný vnútroštátnym súdom v jeho rozhodnutí nie je pre výsledok sporu vo veci samej relevantný.

(pozri body 23 – 25)

3. Ustanovenia práva Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže, najmä články 81 ES až 86 ES, sa zjavne neuplatňujú v prípade vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá sa týka prípadného udelenia výnimky súvisiacej s otváracími hodinami lekárne nachádzajúcej sa v špecifickej mestskej zóne. Takáto právna úprava nemôže sama osebe ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi v zmysle článkov 81 ES a 82 ES.

(pozri body 29, 32)