NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

F. G. JACOBS

prednesené 8. júla 2004 ( )

Vec C‑36/03

Approved Prescription Services Ltd

proti

Licensing Authority (v zastúpení: Medicines Control Agency)





1. Tento návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke podaný High Court of England and Wales (Queen’s Bench Division) sa týka žiadosti o udelenie povolenia na uvedenie lieku na vnútroštátny trh podľa smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/83/ES zo 6. novembra 2001, ktorým [ktorou – neoficiálny preklad] sa ustanovuje zákonník spoločenstva o humánnych liekoch (ďalej len „smernica“)( ), v znení predchádzajúcom poslednej zmene( ).

2. Smernica v zásade vyžaduje od žiadateľa, aby s cieľom preukázať bezpečnosť a účinnosť svojho prípravku poskytol úplné údaje. Ako výnimku z takéhoto riadneho konania však smernica takisto špecifikuje rozličné skrátené konania, v ktorých je žiadateľ oslobodený od povinnosti poskytovať určité informácie, a namiesto toho môže odkázať na údaje predložené vo vzťahu k inému predtým povolenému prípravku. Podľa jedného takéhoto konania, ktoré platilo v rozhodnom čase, žiadateľ mohol uviesť takýto odkaz, ak bol jeho prípravok v podstate podobný ako iný prípravok a ak bol iný prípravok povolený na stanovené obdobie (na účely tejto veci stanovené na desať rokov). Podľa iného takéhoto konania mohol žiadateľ odkázať na časť údajov predložených vo vzťahu k inému prípravku, ale takisto mohol poskytnúť ďalšie „vedľajšie“ údaje týkajúce sa určitých špecifických typov rozdielov medzi dvoma inak rovnakými prípravkami.

3. Toto konanie sa týka sirupu fluoxetín, generického názvu pre antidepresívum, ktorý je aktívnou zložkou liekov predávaných pod označením Prozac. Roku 1988 bolo prvýkrát povolené uvedenie Prozacu v kapsulách na trh a roku 1992 bol povolený sirup Prozac (povolenie bolo udelené na základe vedľajších údajov doplňujúcich údaje, ktoré už boli poskytnuté vo vzťahu ku kapsulám). Roku 1999, menej ako desať rokov po povolení sirupu Prozac, požiadal výrobca generických liekov o povolenie na uvedenie generického sirupu fluoxetín na trh, opierajúc sa o údaje poskytnuté vo vzťahu k predchádzajúcemu povoleniu. Žiadosť bola zamietnutá na základe toho, že sirup Prozac bol povolený menej ako desať rokov, a toho, že sirup fluoxetín nebol v podstate podobný Prozacu v kapsulách.

4. V kontexte žiadosti o súdne preskúmanie tohto zamietnutia chce vnútroštátny súd vedieť, či sa podľa príslušných ustanovení žiadateľ o povolenie na uvedenie nového lieku na trh (ďalej len „nový prípravok“ alebo „prípravok C“), môže opierať o údaje predložené vo vzťahu k v podstate podobnému prípravku (ďalej len „variant“ alebo „prípravok B“), ktorý bol v rámci Spoločenstva povolený kratšie ako po uvedené obdobie, ale ktorý je modifikáciou prípravku (ďalej len „originálny prípravok“ alebo „prípravok A“), ktorý bol povolený najmenej po toto obdobie, napriek skutočnosti, že prípravky A a B majú rozdielnu liekovú formu alebo nie sú v podstate podobné z iného dôvodu.

5. Súdny dvor už pri niekoľkých príležitostiach zvažoval výklad smernice a na položenú otázku je potrebné odpovedať vo svetle jeho rozsudkov Generics( ) and Novartis( ). Od rozhodného času bola smernica zmenená takým spôsobom, aby v budúcnosti dala jasnú potvrdzujúcu odpoveď na otázku, ktorá vyplynula v tomto konaní.

Právny rámec

Právna úprava Spoločenstva

6. Smernica v jednom texte zosúlaďuje viaceré smernice, ktoré sa zaoberajú liekmi a kodifikuje zmeny k týmto smerniciam. Kapitola 1 hlava III smernice sa skladá z článkov 6 až 12 a zaoberá sa povolením na uvedenie liekov na trh.( ) Od rozhodného času bola smernica pri niekoľkých príležitostiach menená. Dôležitými zmenami, vo vzťahu k záležitosti, ktorej sa týka toto konanie, sú zmeny vykonané smernicou 2004/27/ES, ktoré sú uvedené nižšie( ).

7. Článok 6 ods. 1 stanovuje, že liek smie byť uvedený na trh členského štátu, iba ak príslušné úrady tohto členského štátu pre neho vydali povolenie.

8. Články 8 a 10 stanovujú viaceré možné konania o udelenie povolenia na uvedenie na vnútroštátny trh. Článok 8 ods. 3 stanovuje náležitosti a dokumenty, ktoré musia byť predložené na podporu žiadosti, v rámci toho, čo by sa dalo nazvať riadne konanie. Stanovuje, že takéto informácie musia byť predložené „v súlade s prílohou I“ smernice. Podľa článku 8 ods. 3 písm. i)( ), žiadateľ musí zvyčajne doložiť výsledky:

„– fyzikálno-chemických, biologických alebo mikrobiologických skúšok,

– toxikologických a farmakologických skúšok,

– klinických skúšok“.

9. Článok 10 stanovuje rôzne alternatívne konania popri riadnom konaní, pričom za určitých špecifických okolností môže byť žiadateľ oslobodený od povinnosti predložiť niektoré alebo všetky výsledky farmakologických a toxikologických skúšok a klinických skúšok, ktoré sa zvyčajne vyžadujú podľa článku 8 ods. 3 písm. i), a namiesto toho sa môže odvolať na údaje predložené vo vzťahu k inému „referenčnému“ lieku, ktorý už povolený bol. Povinnosť predložiť úplné náležitosti o fyzikálno-chemickej povahe lieku tým nie je dotknutá.

10. V rozhodnom čase článok 10 ods. 1 písm. a) uvádzal tzv. skrátené konanie, ktoré žiadateľa oslobodzovalo od povinnosti predložiť akékoľvek potrebné druhy údajov, ak mohol preukázať:

„…

i) buď, že daný liek je v podstate podobný ako liek povolený v členskom štáte, na ktorý sa žiadosť vzťahuje, a že držiteľ povolenia na uvedenie na trh originálneho lieku súhlasí, aby sa pri posudzovaní žiadosti odkazovalo na toxikologickú, farmakologickú a/alebo klinickú dokumentáciu uvedenú v zložke o originálnom lieku;

…

iii) alebo, že liek je v podstate podobný ako liek, ktorý je najmenej šesť rokov v spoločenstve povolený v súlade s platnými ustanoveniami spoločenstva a predáva sa v členskom štáte, v ktorom sa žiadosť podáva. ... členský štát môže... predĺžiť toto obdobie na 10 rokov jednoduchým rozhodnutím vzťahujúcim sa na všetky lieky predávané na jeho území, keď to považuje za potrebné v záujme verejného zdravotníctva [zdravia – neoficiálny preklad]...“

11. V rozhodnom čase bolo ďalšie konanie, všeobecne označované ako „zmiešané skrátené konanie“, uvedené v poslednom pododseku článku 10 ods. 1 písm. a), v ustanovení všeobecne známom ako ustanovenie o výhrade (proviso):

„V prípadoch, keď je liek určený na iné terapeutické použitie, ako je použitie iného predávaného lieku, alebo ak sa má podávať iným spôsobom alebo v iných dávkach, musia byť predložené výsledky príslušných toxikologických a farmakologických skúšok a/alebo príslušných klinických skúšok.“

12. Podľa ustanovenia o výhrade bol preto žiadateľ povinný predložiť iba výsledky tých farmakologických a toxikologických skúšok a klinických skúšok, ktoré boli potrebné vzhľadom na rozdielne terapeutické použitie, spôsob podávania alebo dávkovanie, odlišné od iných predávaných liekov. Inak sa žiadateľ opieral o údaje vzťahujúce sa na referenčný liek, ktoré bol povinný špecifikovať podľa článku 10 ods. 1 písm. a) bodu i) alebo iii). Doplňujúce údaje, ktoré bol žiadateľ podľa ustanovenia o výhrade povinný predložiť, boli všeobecne známe ako „vedľajšie údaje“.

13. Ciele, ktoré sú sledované rôznymi konaniami o udelenie povolenia na uvedenie na trh, sú zjavné z preambuly smernice. Z druhého odôvodnenia je zrejmé, že základným cieľom všetkých pravidiel, ktorými sa riadi výroba, distribúcia a používanie liekov, musí byť ochrana verejného zdravia. Ako je uvedené v deviatom a desiatom odôvodnení, konania uvedené v článku 10 ods. 1 písm. a) sú takisto zamerané na zabezpečenie, aby inovatívne spoločnosti neboli znevýhodnené a aby sa neuskutočňovali opakované testy na ľuďoch alebo zvieratách bez závažného dôvodu.

Upozornenie pre žiadateľov

14. Ako je uvedené vyššie, článok 8 ods. 3 smernice vyžaduje, aby boli „v súlade s prílohou I“ predložené náležitosti a dokumenty na podporu žiadosti o udelenie povolenia na uvedenie na trh.

15. Prvý odsek v úvode tejto prílohy vyžaduje, aby boli údaje a dokumenty priložené k žiadosti o udelenie povolenia na uvedenie na trh pripravené spôsobom, ktorý je v súlade s pokynmi uverejnenými Komisiou v dokumente, ktorý sa v rozhodnom čase nazýval „Pravidlá pre lieky v Európskom spoločenstve, zväzok II: Upozornenie pre žiadateľov o povolenie na uvedenie liekov na humánne použitie na trh v členských štátoch Európskeho spoločenstva“( ). Zväzok II je všeobecne známy a ďalej sa označuje ako Upozornenie pre žiadateľov( ).

16. Ako je uvedené v jeho úvode, Upozornenie pre žiadateľov „bolo vypracované Európskou komisiou po porade s kompetentnými orgánmi členských štátov a Európskou agentúrou pre hodnotenie liekov“ [neoficiálny preklad]. Predstavuje preto „zosúladené názory“ členských štátov a agentúry na to, ako „majú byť splnené... právne požiadavky smerníc a nariadení“ [neoficiálny preklad]. V úvode je zároveň uvedené, že Upozornenie „nemá silu právneho predpisu a nemusí nevyhnutne predstavovať konečný názor Komisie“ [neoficiálny preklad]. V prípade pochybností je preto potrebné odkázať na príslušnú právnu úpravu Spoločenstva.

17. Zväzok 2A Upozornenia pre žiadateľov sa zaoberá konaniami o udelenie povolenia na uvedenie na trh. Časť 4.2 kapitola 1 Upozornenia pre žiadateľov sa zaoberá žiadosťami podľa skráteného konania. Stanovuje, že:

„Dokumentácia o novej sile, novej liekovej forme, novej indikácii (zámerne nazývaná ‚rozšírenie rady‘, pozri časť 5.2) existujúceho lieku toho istého držiteľa povolenia na uvedenie na trh založená na úplnej dokumentácii je takisto považovaná za úplnú dokumentáciu. V podstate podobný liek (odsúhlasený alebo generický) môže odkázať na dokumentáciu rozšírenej rady originálneho lieku. Preto môže byť požiadané o rozšírenie rady o generický liek odkazom na rozšírenú radu originálneho lieku.“ [neoficiálny preklad]

18. Časť 4.2 takisto stanovuje nasledujúce definície:

„V podstate podobný: liek vo vzťahu ku ktorému bola podaná žiadosť podľa skráteného konania musí byť v podstate podobný ako originálny/referenčný liek. V tomto kontexte platia nasledujúce definície.

Originálny liek je liekom, ktorý bol v Spoločenstve povolený najmenej šesť alebo desať rokov. Povolenie na uvedenie tohto lieku na trh je založené na úplnej dokumentácii.

Referenčný liek je modifikáciou originálneho lieku, ktorý sa predáva v členskom štáte, v ktorom bola žiadosť podaná a ktorý sa používa na preukázanie, že je v podstate podobný. V tomto členskom štáte môže byť referenčný liek povolený menej ako šesť alebo desať rokov. Tento referenčný liek môže mať inú silu alebo liekovú formu alebo môže byť schválený na iné indikácie alebo mať iné pomocné látky ako originálny liek.

Liek používaný ako porovnanie pre štúdie bioekvivalencie, v prípade, že je štúdia bioekvivalencie použiteľná, je modifikáciou originálneho lieku, ktorý je povolený v Spoločenstve. Tento liek je zvyčajne rovnaký ako referenčný liek.“ [neoficiálny preklad]

Judikatúra Spoločenstva

19. Súdny dvor už pri viacerých príležitostiach zvažoval ustanovenia, ktoré boli v čase, na ktorý sa toto konanie vzťahuje, obsiahnuté v článku 10 ods. 1 písm. a), a to najmä vo veciach Generics a Novartis( ). Tieto veci objasnili význam podstatnej podobnosti, fungovanie zmiešaného skráteného konania uvedeného v ustanovení o výhrade, a okolnosti, za ktorých sa žiadateľ v zmysle článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii) môže domáhať podstatnej podobnosti a opierať sa o údaje predložené vo vzťahu k neskoršej modifikácii referenčného lieku, ktorá bola povolená pred menej ako šiestimi alebo desiatimi rokmi.

Pojem podstatnej podobnosti

20. Súdny dvor vo veci Generics( ) stanovil, a vo veci Novartis( ) potvrdil, že jeden liek je v podstate podobný ako iný, „ak spĺňa kritériá rovnakého kvalitatívneho a kvantitatívneho zloženia z hľadiska aktívnych princípov, ak má rovnakú liekovú formu a je bioekvivalentný, ibaže by bolo vo svetle vedeckých poznatkov zjavné, že sa podstatne odlišuje od originálneho lieku, pokiaľ ide o bezpečnosť a účinnosť“.

21. Vo vzťahu k pojmu liekovej formy na účely tohto testu Súdny dvor vo veci Novartis stanovil, že pri určovaní liekovej formy daného lieku „sa musí vziať do úvahy forma, v ktorej je prezentovaný, a forma, v ktorej sa podáva, vrátane fyzikálnej formy“( ).

Zmiešané skrátené konanie

22. Tak ako v skrátenom konaní, ustanovenie o výhrade jasne povoľuje určité opieranie sa o údaje, ktoré boli predtým poskytnuté vo vzťahu k referenčnému prípravku, ale vyžaduje doplňujúce vedľajšie údaje o rozdieloch v terapeutickom použití, spôsobe podávania a dávkovaní medzi referenčným prípravkom a novým prípravkom, na ktorý sa vzťahuje žiadosť.

23. Vo veci Novartis Súdny dvor stanovil, že ustanovenie o výhrade môže byť použité v spojení buď s článkom 10 ods. 1 písm. a) bodom i) (keď referenčný prípravok bol povolený v štáte, na ktorý sa žiadosť vzťahuje, a keď bol získaný súhlas osoby zodpovednej za predaj referenčného prípravku), alebo s článkom 10 ods. 1 písm. a) bodom iii) (referenčný prípravok je povolený v Spoločenstve najmenej šesť alebo desať rokov a je predávaný v členskom štáte, v ktorom sa žiadosť podáva).( )

24. Súdny dvor takisto stanovil, že podľa zmiešaného skráteného konania, nie je oproti skrátenému konania vo všetkých prípadoch potrebné, aby bol prípravok, ktorého povolenie sa žiada, v podstate podobný referenčnému prípravku.

25. Súdny dvor poznamenal, že ak sa vyžadovala podstatná podobnosť, ustanovenie o výhrade by mohlo byť do veľkej miery neúčinné v prípade liekov, ktorých spôsob podávania a dávkovanie sa odlišuje od spôsobu podávania a dávkovania iných liekov na trhu, ak tie prvé nie sú bioekvivalentné s tými druhými.( )

26. Súdny dvor preto stanovil, že žiadosť o udelenie povolenia na uvedenie na trh môže byť podaná podľa ustanovenia o výhrade s odkazom na povolený liek za podmienky, že liek, vo vzťahu ku ktorému sa žiada povolenie, je v podstate podobný povolenému lieku, ak v danom prípade neexistuje jeden alebo viac rozdielov uvedených v ustanovení o výhrade.( )

Prípustnosť odkazu na údaje poskytnuté vo vzťahu k variantu originálneho prípravku

27. Súdny dvor vo veci Generics stanovil, že podľa článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii) nový liek, ktorý je v podstate podobný inému lieku, ktorý bol v Spoločenstve povolený najmenej šesť alebo desať rokov a je predávaný v členskom štáte, v ktorom sa žiadosť podáva, môže byť povolený pre všetky terapeutické indikácie, formy dávok, dávky a rozpisy dávok už povolené pre referenčný liek vrátane tých, ktoré boli povolené menej ako šesť alebo desať rokov.( )

28. Rozsudok Generics teda objasnil, že žiadateľ sa môže za určitých okolností oprieť nielen o údaje poskytnuté na účel získania prvého povolenia pre referenčný prípravok najmenej šesť alebo desať rokov predtým, ale takisto na údaje poskytnuté následne na účel získania ďalšieho povolenia pre variant referenčného prípravku, aj keď tieto údaje boli podané v posledných šiestich alebo desiatich rokov.

29. Z rozsudku Generics vzišli rozličné výklady. Podľa jedného výkladu bolo potrebné, aby žiadateľ preukázal nielen to, že jeho prípravok je v podstate podobný variantu prípravku, ale takisto, že samotný originálny prípravok a jeho variant sú jeden druhému v podstate podobné.

30. Problémom takéhoto výkladu bolo, s prihliadnutím na výklad podstatnej podobnosti prijatý Súdnym dvorom, že niekoľko druhov zmien uvedených vo veci Generics by nevyhnutne malo za následok to, že medzi originálnym prípravkom a jeho variantom by chýbala podstatná podobnosť.

31. Väčšina názorov vnútroštátnych regulačných orgánov a regulačných orgánov Spoločenstva uvádzala, ako to vidno aj v Upozornení pre žiadateľov, že rozsudok Generics sa musí vykladať tak, že je povolené, aby žiadateľ o povolenie nového prípravku podľa článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii) odkázal na údaje poskytnuté vo vzťahu k variantu originálneho prípravku za okolností určených v tomto rozsudku, aj keď variant nie je v podstate podobný ako originálny prípravok, za podmienky, že nový prípravok je v podstate podobný jeho variantu.

32. Vo veci Novartis Súdny dvor rozpracoval svoj výklad článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii) vo veci Generics.

33. Po prvé Súdny dvor stanovil, že na to, aby sa mohol vykonať odkaz na údaje týkajúce sa variantu, nie je vždy potrebné, aby bol originálny prípravok v podstate podobný jeho variantu. Inak by okolnosti, za ktorých by mohol byť urobený takýto odkaz, prihliadajúc na pravdepodobný dosah iných druhov zmien na biologickú dostupnosť, čo je jedno z kritérií podstatnej podobnosti, boli v skutočnosti obmedzené na nové terapeutické indikácie.( )

34. Po druhé Súdny dvor znovu preskúmal druhy zmien medzi originálnym prípravkom a jeho variantom, ktoré by umožňovali odkázať na údaje týkajúce sa variantu.

35. Stanovuje, že žiadateľ sa môže oprieť o takéto údaje, kedykoľvek sa originálny prípravok a jeho variant navzájom líšia v jednom z aspektov uvedených v ustanovení o výhrade, konkrétne v ich terapeutickej indikácii, spôsobe podávania alebo dávkach.( ) Súdny dvor vysvetlil, že:

„Vo svetle ustanovenia o výhrade, [variant prípravku] je vývojom originálneho alebo referenčného prípravku, a to tak isto ako je liek určený na odlišné terapeutické použitie z originálneho alebo referenčného lieku.“( )

36. Súdny dvor uviedol, že kritériá výslovne uvedené v ustanovení o výhrade však nie sú vyčerpávajúce a že variant prípravku môže presiahnuť parametre podstatnej podobnosti s originálnym prípravkom bez toho, že by bola poskytnutá dodatočná lehota exkluzivity údajov.

37. Konkrétne, Súdny dvor stanovil, že ak sú prípravky A a B v podstate podobnými, ale majú rozdielnu biologickú dostupnosť, žiadateľ o povolenie na uvedenie prípravku C na trh sa môže takisto opierať o údaje poskytnuté vo vzťahu k prípravku B.( ) Súdny dvor uviedol nasledujúce odôvodnenie:

„Ak... žiadateľ o povolenie na uvedenie prípravku C na trh môže odkázať na... dokumentáciu týkajúcu sa prípravku B, ktorý je... v podstate podobný [prípravku A], bez ohľadu na spôsob podávania alebo dávkovanie,... keďže rozdiely v týchto dvoch faktoroch vo všeobecnosti spôsobujú, že prípravky A a B nie sú bioekvivalentné,... o to viac mu musí prináležať takéto oprávnenie, ak sa tieto dva prípravky líšia iba svojou rozdielnou biologickou dostupnosťou, zatiaľ čo ich spôsob podávania a dávkovania zostáva nezmenený.“( )

Nasledujúce zmeny smernice

38. Aj keď boli prijaté po rozhodnom čase, je dôležité zvážiť niektoré zmeny smernice vykonané smernicou 2004/27/ES( ). Jej článok 1 ods. 5 pridáva k článku 6 ods. 1 smernice nasledujúci pododsek:

„Ak bolo pre liek vydané prvotné povolenie na uvedenie na trh v súlade s prvým pododsekom, vydá sa povolenie v súlade s prvým pododsekom aj pre akékoľvek dodatočné koncentrácie, liekové formy, cesty podávania, prezentácie, ako aj pre všetky zmeny a rozšírenia, alebo začlenia sa do prvotného povolenia na uvedenie na trh. Všetky tieto povolenia na uvedenie na trh sa pokladajú za povolenia patriace k rovnakému globálnemu povoleniu na uvedenie na trh, predovšetkým na účely uplatňovania článku 10 ods. 1.“ [neoficiálny preklad]

39. Článok 1 ods. 8 smernice 2004/27/ES nahrádza predchádzajúce znenie článku 10 súborom nových ustanovení. Nová úprava skráteného konania, ktoré bolo predtým upravené v článku 10 ods. 1 písm. a) bode iii), je v súčasnosti uvedená v článku 10 ods. 1. Koncepcia podstatnej podobnosti bola nahradená požiadavkou, podľa ktorej je na žiadateľoch, aby preukázali, že ich liek je generickým liekom referenčného lieku, ktorý bol povolený najmenej 8 rokov.

40. Generický liek je definovaný v článku 10 ods. 2 písm. b) ako „liek, ktorý má rovnaké kvalitatívne a kvantitatívne zloženie účinných látok a rovnakú liekovú formu ako referenčný liek a ktorého bioekvivalencia s referenčným liekom bola dokázaná príslušnými štúdiami biologickej dostupnosti“ [neoficiálny preklad].

41. Článok 10 ods. 3 smernice stanovuje novú obmenu zmiešaného skráteného konania. Uvádza, že:

„Ak liek nezodpovedá definícii generického lieku podľa odseku 2 písm. b) alebo ak nie je možné dokázať bioekvivalenciu prostredníctvom štúdií biologickej dostupnosti alebo v prípade zmeny účinnej látky (účinných látok), terapeutickej indikácie, koncentrácie, liekovej formy alebo spôsobu podávania vzhľadom na referenčný liek, predložia sa výsledky príslušných predklinických skúšok alebo klinických skúšok.“ [neoficiálny preklad]

42. Z týchto zmien vyplýva, že smernica teraz výslovne umožňuje povolenie nového lieku, ktorý je generickým liekom (t. j. je v podstate podobný) variantu originálneho lieku, ktorý bol povolený požadované obdobie a ktorý sa líši od originálneho lieku svojou liekovou formou. Údaje predložené vo vzťahu k variantu sa budú považovať podľa druhého pododseku článku 6 ods. 1 smernice za súčasť pôvodného povolenia na uvedenie na trh na účely žiadosti podľa článku 10 ods. 1 smernice.

Vnútroštátna právna úprava

43. Licensing Authority, založená na základe Medicines Act z roku 1968, je v Spojenom kráľovstve vymenovaný za kompetentný orgán na účely vykonávania smernice. Administratívne pôsobí prostredníctvom výkonnej agentúry ministerstva zdravotníctva, ktorou bola v rozhodnom čase Medicines Control Agency (ďalej len „MCA“). Spojené kráľovstvo využilo svoje právo podľa článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii) na predĺženie obdobia určeného v tomto ustanovení zo šesť na desať rokov.

Skutkový stav

44. V tomto konaní namieta spoločnosť Approved Prescription Services Limited (ďalej len „APS“), výrobca generických farmaceutických liekov so sídlom v Spojenom kráľovstve, proti rozhodnutiu MCA, ktorým bola zamietnutá žiadosť o udelenie povolenia na uvedenie na trh podľa skráteného konania, ktoré bolo v rozhodnom čase upravené v článku 10 ods. 1 písm. a) bode iii) smernice.

45. V októbri 1999 sa APS obrátila na MCA na účely povolenia na uvedenie na trh sirupu fluoxetín 20 mg/5 ml, ktorý je generickým názvom pre antidepresívne lieky.

46. APS sa opierala o skrátené konanie podľa článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii) na základe toho, že jej liek bol v podstate podobný sirupu Prozac. Sirup Prozac je chráneným názvom lieku, ktorý vyrába farmaceutická spoločnosť Eli Lilly a ktorý ako aktívnu zložku obsahuje fluoxetín.

47. APS vo svojej žiadosti špecifikovala údaje týkajúce sa prvého povolenia na uvedenie svojho referenčného lieku na trh z 25. novembra 1988. Toto bol dátum, ku ktorému bol v Spojenom kráľovstve povolený Prozac v kapsulách, prvý liek obsahujúci fluoxetín ako svoju aktívnu zložku, ktorý získal takéto povolenie.

48. Sirup Prozac bol prvýkrát v Spoločenstve povolený v Dánsku 14. októbra 1992. Dňa 28. októbra 1992 získal povolenie v Spojenom kráľovstve, a to na základe žiadosti spoločnosti Eli Lilly podľa zmiešaného skráteného konania, z ktorého sa neskôr stal článok 10 ods. 1 písm. a) bod i) a ustanovenie o výhrade. Vo vzťahu k tejto žiadosti bol referenčným liekom Prozac v kapsulách. Spoločnosť Eli Lilly akceptovala skutočnosť, že sirup Prozac nebol v podstate podobný Prozacu v kapsulách vzhľadom na ich odlišnú liekovú formu, a na účel preukázania toho, že prípravky sú bioekvivalentné, predložila vedľajšie údaje.

49. MCA usúdila, že APS sa na účely článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii) nemôže opierať o sirup Prozac ako o referenčný liek, pretože tento sirup bol v čase podania žiadosti APS povolený menej ako 10 rokov. APS bola preto požiadaná o zmenu svojej žiadosti tak, aby ako referenčný liek uviedla Prozac v kapsulách, prvý fluoxetínový liek, ktorý bol povolený viac ako desať rokov. Keďže Prozac v kapsulách nie je v podstate podobný sirupu fluoxetín, APS by potom mala použiť zmiešané skrátené konanie a predložiť vedľajšie údaje v podobe štúdie o bioekvivalencii porovnávajúcej dva druhy prípravkov.

Vnútroštátne konanie a prejudiciálne otázky

50. APS sa obrátila na High Court, aby vykonal súdne preskúmanie rozhodnutia MCA, ktorým bola zamietnutá jej žiadosť o udelenie povolenia na uvedenie sirupu fluoxetín na trh, ktorá bola podľa článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii) smernice podaná ako skrátená žiadosť. Citujúc rozsudok Súdneho dvora vo veci Generics a Upozornenie pre žiadateľov, APS pred vnútroštátnym súdom argumentovala tým, že bola oprávnená opierať sa o údaje predložené vo vzťahu k sirupu Prozac.

51. High Court rozhodol o prerušení konania a obrátil sa na Súdny dvor s nasledujúcou otázkou:

„Umožňuje použitie článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii) prvého pododseku smernice 2001/83 podanie žiadosti o udelenie povolenia na uvedenie lieku C na trh, ktorá sa odvoláva na to, že liek C je v zásade podobný lieku B, v prípade, že:

– liek B súvisí s pôvodným liekom A v tom zmysle, že liek B bol povolený ako ‚rozšírenie radu‘ lieku A, ale má inú liekovú formu ako liek A, čiže nie je inak lieku A v podstate podobný v zmysle článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii),

– od povolenia uvedenia lieku A na trh v rámci Spoločenstva uplynula lehota dlhšia ako šesť/desať rokov, ktorú stanovuje článok 10 ods. 1 písm. a) bod iii) a

– od povolenia uvedenia lieku B na trh v rámci Spoločenstva uplynula lehota kratšia ako šesť/desať rokov, ktorú stanovuje článok 10 ods. 1 písm. a) bod iii).“

52. Cieľom odkazu uvedeného v prvej časti článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii) je pravdepodobne objasniť, že otázka sa vzťahuje iba na skrátené konanie a nie na zmiešané skrátené konanie uvedené v ustanovení o výhrade. V súčasnosti je z rozsudku Súdneho dvora vo veci Novartis zrejmé, že ustanovenie o výhrade nie je súčasťou článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii), ale že sa skôr vzťahuje na článok 10 ods. 1 písm. a) v celom rozsahu.

53. Súdny dvor dostal písomné vyjadrenia od APS, spoločnosti Eli Lilly, od vlád Dánska, Francúzska, Holandska a Spojeného kráľovstva a od Komisie. APS, vlády Dánska a Spojeného kráľovstva a Komisia podali na pojednávaní ústne vyjadrenia.

Posúdenie

54. Po pojednávaní sú z pripomienok predložených Súdnemu dvoru zjavné tri odlišné stanoviská.

55. Po prvé APS, Komisia, Dánsko, Francúzsko a Holandsko konštatujú, že sa môže urobiť odkaz na podporu žiadosti o udelenie povolenia na uvedenie prípravku C na trh podľa skráteného konania uvedeného v článku 10 ods. 1 písm. a) bode iii) na údaje podané vo vzťahu k v podstate podobnému prípravku B, pokiaľ prípravok B je novou liekovou formou prípravku A, a za predpokladu, že prípravok A bol povolený požadované obdobie šesť alebo desať rokov. Z tohto dôvodu navrhujú kladnú odpoveď na položenú otázku.

56. Po druhé vo svojich písomných vyjadreniach, ktoré boli predložené pred tým, ako Súdny dvor vyhlásil svoj rozsudok vo veci Novartis( ), spoločnosť Eli Lilly a vláda Spojeného kráľovstva naopak namietali, že žiadateľ, ktorý žiada povolenie na uvedenie prípravku C na trh podľa článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii), by musel preukázať podstatnú podobnosť tohto prípravku s prípravkom A (originálnym liekom, ktorý bol povolený najmenej šesť alebo desať rokov), ako aj s prípravkom B (variant alebo rozšírený rad prípravku A), aby sa mohol oprieť o údaje týkajúce sa prípravku B. Podľa tohto stanoviska by sa na predmetnú otázku malo odpovedať negatívne.

57. Po tretie vláda Spojeného kráľovstva vo svetle rozsudku Novartis zmenila na pojednávaní svoje stanovisko. Akceptovala, že je možné urobiť odkaz, na podporu žiadosti týkajúcej sa prípravku C, na údaje týkajúce sa prípravku B, napriek rozdielnej liekovej forme medzi prípravkami A a B. Uviedla však, že žiadosť vo vzťahu k prípravku C by mala byť podaná podľa zmiešaného skráteného konania, ktoré je uvedené v ustanovení o výhrade. Trvala preto na vydaní negatívnej odpovede na otázku položenú v tomto konaní, ktorá je formulovaná vo vzťahu k skrátenému konania upravenému v rozhodnom čase v článku 10 ods. 1 písm. a) bode iii).

58. Zdá sa mi, že prvé stanovisko, ktoré prijala APS, Komisia, Dánsko, Francúzsko a Holandsko, je správne.

59. Z rozsudku Súdneho dvora vo veci Novartis je teraz zrejmé, že za určitých okolností je možné odkázať na údaje, ktoré boli predložené vo vzťahu k variantu originálneho lieku, pričom originálny liek bol povolený stanovené obdobie, aj keď variant lieku povolený nebol( ). Stanovisko spoločnosti Eli Lilly a Spojeného kráľovstva uvedené v ich písomných podaniach sa preto nemôže ďalej brať do úvahy.

60. Na zváženie ostávajú dve záležitosti. Prvá, či môže byť takýto odkaz urobený vtedy, ak sa odlišnosť prípravkov A a B týka ich liekovej formy. Druhá, či sa žiadosť môže podať podľa článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii), tak ako to tvrdia APS, Komisia, Dánsko, Francúzsko a Holandsko, alebo či by mala byť namiesto toho podaná podľa ustanovenia o výhrade.

61. Všetci účastníci konania okrem spoločnosti Eli Lilly (ktorá od rozsudku Súdneho dvora vo veci Novartis nepodala ďalšie vyjadrenia) teraz potvrdzujú, pokiaľ ide o predchádzajúcu záležitosť, že je možné odkázať na podporu žiadosti týkajúcej sa prípravku C na údaje týkajúce sa prípravku B, ak sa prípravky A a B líšia z hľadiska ich liekovej formy.

62. Tento názor sa mi zdá správnym z niekoľkých dôvodov.

63. Po prvé nie je jasné, či existuje nejaký rozdiel medzi liekovou formou a formou dávky, ktorá je v rozsudku vo veci Generics osobitne označená za jeden z druhov rozdielov, ktorý nepostačuje na to, aby bola poskytnutá dodatočná lehota exkluzivity údajov.( ) Obe, spoločnosť Elli Lilly aj Komisia, tvrdia, že forma dávky je starším výrazom pre liekovú formu. Upozornenie pre žiadateľov obsahuje rovnaké tvrdenie( ). Je preto sporné, či nastolená otázka už bola vyriešená Súdnym dvorom vo veci Generics. Názor Súdneho dvora v danej veci, že je potrebné preukázať podstatnú podobnosť, sa musí vnímať vo svetle veci Novartis tak, že sa skôr vyžaduje podstatná podobnosť medzi prípravkami B a C ako medzi prípravkami A a B.

64. Po druhé a v každom prípade podľa rozsudku Novartis( ) je jasné, že kategórie rozdielov výslovne určené v ustanovení o výhrade nie sú jediné, ktoré môžu oddeliť prípravok A od prípravku B bez toho, že by sa tým vylúčila možnosť, aby sa žiadateľ vo vzťahu k prípravku C mohol opierať o údaje týkajúce sa prípravku B.

65. Súdny dvor vo veci Novartis výslovne potvrdil, že odkaz na údaje týkajúce sa prípravku B je prípustný vtedy, keď prípravky A a B nie sú bioekvivalentné, hoci rozdiel v biologickej dostupnosti nie je dôsledkom jednej zo zmien určených v ustanovení o výhrade( ).

66. Súdny dvor usúdil, že ak je žiadateľ oprávnený odvolávať sa na údaje vo vzťahu k variantu lieku, ktoré sa odlišujú od originálneho alebo referenčného lieku spôsobom podávania alebo dávkovaním, keďže rozdiely v týchto faktoroch všeobecne spôsobujú, že prípravky A a B nie sú bioekvivalentné, o to viac mu musí prináležať takéto oprávnenie, ak sa tieto dva prípravky líšia iba svojou rozdielnou biologickou dostupnosťou, zatiaľ čo ich spôsob podávania a dávkovania zostáva nezmenený.( )

67. Z môjho pohľadu sa zdá, ako to APS uviedla na pojednávaní, že rovnaký argument sa môže analogicky uplatniť na zmenu liekovej formy. Zmena v spôsobe podávania predstavuje vývoj originálneho alebo referenčného lieku, takže o údaje poskytnuté vo vzťahu k takejto zmene sa môže opierať nový žiadateľ odkazujúci na originálny liek. Takáto zmena bude mať bežne za následok aj zmenu liekovej formy. Teda v súlade s odôvodnením Súdneho dvora v rozsudku Novartis žiadateľovi musí o to viac prináležať oprávnenie odkázať na údaje vo vzťahu k prípravku B, ak sú prípravky A a B odlíšiteľné iba svojou rozdielnou liekovou formou, aj keby spôsob podávania ostal rovnaký.

68. Po tretie niektorí z účastníkov konania uvádzajú, že skutočnosť, že sa liek, ktorý je výsledkom vývoja referenčného lieku, odlišuje v liekovej forme, nevyhnutne nesúvisí s nákladmi alebo ťažkosťami tohto vývoja. Súdny dvor vo veci Novartis zistil, že tento faktor je relevantný pre usúdenie, že nie je vždy potrebná podstatná podobnosť medzi prípravkami A a B na to, aby bolo možné opierať sa o údaje týkajúce sa prípravku B.( )

69. Nakoniec, Upozornenie pre žiadateľov považuje liekovú formu za jeden z druhov rozdielov, ktorý existuje medzi originálnym liekom a tým, čo tento dokument nazýva „referenčným liekom“ alebo „rozšírenou radou“ originálneho lieku. Stanovuje, že takýto liek môže žiadateľ použiť na domáhanie sa podstatnej podobnosti, aj keď bol povolený menej ako šesť alebo desať rokov, za podmienky, že originálny liek bol povolený najmenej takéto dlhé obdobie.

70. Niet pochýb, že Upozornenie pre žiadateľov nemá silu právneho predpisu v tom zmysle, že nie je samo osebe právne záväzné. Nemôže sa použiť ani na podporu stanoviska, ktoré bolo jasne v rozpore so smernicou. Podľa môjho názoru je mu však potrebné priznať určitý význam pri výklade smernice.

71. V tejto technicky komplexnej oblasti sa zdá byť rozumné starostlivo zvážiť dokument, ktorý reprezentuje zosúladené názory Komisie a kompetentných orgánov členských štátov, pokiaľ ide o to, ako môže byť právna úprava Spoločenstva vykonaná v praxi. Samotná smernica vyžaduje, aby boli žiadosti predkladané spôsobom, ktorý zohľadňuje Upozornenie.( )

72. Navyše Súdny dvor zdôraznil dôležitosť zabezpečenia jednotnej správy režimu povolení na uvedenie na trh v rámci členských štátov.( ) Upozornenie žiadateľom zohráva v tejto súvislosti zrejmú a dôležitú úlohu.

73. Nie je preto prekvapujúce, že Súdny dvor v minulosti pri niekoľkých príležitostiach pri interpretácii smernice bral do úvahy Upozornenie pre žiadateľov.( )

74. Jedinou zostávajúcou záležitosťou, ktorú je potrebné vyriešiť, je otázka, či žiadateľ (ako tvrdí Spojené kráľovstvo), ktorý chce odkázať na údaje týkajúce sa lieku B, musí postupovať podľa ustanovenia o výhrade, alebo či (ako tvrdia APS, Komisia, Dánsko, Francúzsko a Holandsko) môže byť žiadosť podaná v rámci skráteného konania, ktoré je upravené v článku 10 ods. 1 písm. a) bode iii).

75. Mohlo by sa zdať, že záležitosť je čisto procedurálnej povahy. Nemyslím si, že by vláda Spojeného kráľovstva navrhovala, že by sa od žiadateľov, ktorí sa chcú oprieť o podstatnú podobnosť ich prípravku s prípravkom B, mali požadovať ďalšie údaje, ak by postupovali podľa ustanovenia o výhrade. Záležitosť je skôr otázkou formy.

76. Spojené kráľovstvo zakladá svoje tvrdenie, podľa ktorého je ustanovenie o výhrade vhodným konaním, na výklade rozsudku Súdneho dvora vo veci Novartis.

77. Je pravda, že vo veci Novartis bola žiadosť, na ktorú sa vzťahuje konanie vo veci samej, podaná podľa zmiešaného skráteného konania.( ) Je takisto pravda, že v relevantných častiach rozsudku Súdny dvor do svojho odôvodnenia začlenil ustanovenie o výhrade.( )

78. Odôvodnenie Súdneho dvora vo veci Novartis vo vzťahu k prvým dvom otázkam sa však podľa môjho názoru nemôže vnímať ako obmedzujúce sa na ustanovenie o výhrade.

79. Je potrebné poznamenať, že prvé dve otázky položené Súdnemu dvoru vo veci Novartis neuvádzali ustanovenie o výhrade, ale ich znenie odkazovalo na ustanovenie, ktoré sa neskôr stalo článkom 10 ods. 1 písm. a) bodom iii).

80. Okrem toho sa vo svojej úvahe o týchto otázkach Súdny dvor zmieňuje o ustanovení o výhrade iba ako o východisku pre určenie kategórií rozdielov medzi prípravkami A a B, na základe ktorých by sa prípravok B legitímne považoval za vývoj prípravku A.

81. Analýza Súdneho dvora namiesto toho zahŕňa výklad významu pojmu liek, keďže tento pojem sa objavuje v článku 10 ods. 1 písm. a) bode iii). Súdny dvor usúdil, že varianty lieku, ktoré sa odlišujú, ako sa zistilo, v rôznych aspektoch, nie sú dostatočne odlišné od tohto lieku na to, aby sa mohli považovať za úplne nové lieky, čo by im poskytovalo ich vlastnú dodatočnú lehotu exkluzivity údajov( ).

82. V analýze Súdneho dvora vo veci Novartis nie je teda nič, čo by poukazovalo na to, že to platí iba pre žiadosti podané podľa ustanovenia o výhrade.

83. Samozrejme, existujú dostatočné dôvody proti požiadavke, aby bola žiadosť vo vzťahu k prípravku C podaná podľa ustanovenia o výhrade. Ustanovenie o výhrade platí vtedy, keď sú kvôli rozdielu medzi novým prípravkom a skorším prípravkom alebo prípravkami, na údaje ktorých sa odkazuje, potrebné vedľajšie údaje. Ak sa prípravok C odvoláva na podstatnú podobnosť vo vzťahu k prípravku B, ktorý je variantom prípravku A, nie sú potrebné žiadne ďalšie údaje. Nie je preto potrebné postupovať podľa ustanovenia o výhrade.

84. Výklad článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii) Súdnym dvorom je podľa môjho názoru v úplnom súlade so znením ustanovenia o výhrade. Od žiadateľa sa stále požaduje, aby preukázal podstatnú podobnosť jednej alebo inej formy referenčného lieku, ako aj toho predmetného lieku, ktorý bol v Spoločenstve povolený najmenej šesť alebo desať rokov.

85. Článok 10 ods. 1 písm. a) bod iii) nikde neuvádza, že údaje, na ktoré sa na účel podpory žiadosti odkazuje, musia byť predložené orgánu najmenej šesť alebo desať rokov predtým. Naopak, je to prípravok, ktorý musí byť povolený počas najmenej tohto obdobia.

86. Poznamenávam, že koncepcia, ktorú som tu prijal, vedie k výsledku, ktorý sa v súčasnosti výslovne požaduje podľa smernice v poslednom znení( ). Predchádzajúce znenia smernice majú zjavne tendenciu byť vykladané nezávisle od takýchto neskorších vývojov. Ubezpečuje ma však skutočnosť, že výklad predtým platných ustanovení, ktoré som navrhoval, bol nedávno výslovne potvrdený právnou úpravou Spoločenstva.

87. Na základe všetkých vyššie uvedených dôvodov som preto toho názoru, že žiadateľovi, ktorý žiada o povolenie prípravku C, by sa malo umožniť odkázať podľa článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii) na údaje poskytnuté na účel podpory v podstate podobného prípravku B, ktorý je vývojom iného prípravku A povoleného požadované obdobie, ale ktorý sa odlišuje od prípravku A svojou liekovou formou.

Návrh

88. Zastávam preto názor, že prejudiciálna otázka položená High Court of England and Wales (Queen’s Bench Division), by sa mala zodpovedať takto:

Žiadosť o udelenie povolenia na uvedenie lieku C na trh môže byť podaná podľa článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii) smernice 2001/83/ES bez toho, aby bolo potrebné predložiť ďalšie doplňujúce údaje podľa posledného pododseku článku 10 ods. 1 písm. a), ak sa má touto žiadosťou preukázať, že nový prípravok (prípravok C) je v podstate podobný inému prípravku (prípravku B) za okolností, keď:

– prípravok B predstavuje novú liekovú formu iného prípravku (prípravku A), aj keď nie je v podstate podobný prípravku A v zmysle článku 10 ods. 1 písm. a) bodu iii) a

– pre prípravok A bolo na rozdiel od prípravku B vydané povolenie na uvedenie na trh v Spoločenstve počas najmenej šesťročného alebo desaťročného obdobia uvedeného v článku 10 ods. 1 písm. a) bode iii).