NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

PHILIPPE LÉGER

prednesené 28. októbra 2004 ( )

Vec C‑57/02 P

Compañía Española para la Fabricación de Aceros Inoxidables, SA (Acerinox)

proti

Komisii Európskych spoločenstiev,

vec C‑65/02 P

ThyssenKrupp Stainless GmbH, pôvodne Krupp Thyssen Stainless GmbH,

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

a vec C‑73/02 P

ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni SpA, pôvodne Acciai Speciali Terni SpA

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Odvolanie – Hospodárska súťaž – Kartel – Prirážka za legovanie – Pripísanie porušenia – Výpočet pokuty – Spolupráca počas správneho konania – Väčšie zníženie pokuty podnikom, ktoré priznali existenciu porušenia, ako podnikom, ktoré priznali existenciu skutočností – Platnosť“

Obsah

I – Skutkový stav sporu

II – Žaloby podané na Súd prvého stupňa a napadnuté rozsudky

III – Konanie na Súdnom dvore a odvolacie návrhy

IV – O odvolaniach

A – O prvom dôvode založenom na nedostatku odôvodnenia napadnutého rozsudku

B – O druhom dôvode založenom na porušení pojmu „zosúladený postup“

C – O treťom dôvode založenom na nedostatku odôvodnenia napadnutého rozsudku

D – O štvrtom dôvode založenom na nesprávnom výklade a uplatnení pravidiel o ukladaní pokút

E – O piatom dôvode založenom na nesprávnom posúdení trvania porušenia

F – O šiestom dôvode založenom na porušení práva na obhajobu, zásady rovnosti zaobchádzania a zásady ochrany legitímnej dôvery

V – O vzájomnom odvolaní

A – O prvom dôvode založenom na skreslení dôkazných prostriedkov

B – O druhom dôvode založenom na porušení podmienok prenesenia zodpovednosti za správanie jedného podniku na iný podnik

C – O treťom dôvode založenom na porušení požiadaviek týkajúcich sa práva na obhajobu

D – O štvrtom dôvode založenom na vecnej nesprávnosti skutkových zistení a skreslení dôkazných prostriedkov

VI – Prenesenie právomoci vo veci na Súdny dvor

VII – O žalobe

VIII – O trovách

IX – Návrh

1. Predmetom prejednávaných vecí sú odvolania, ktoré podali spoločnosti Compañía Española para la Fabricación de Aceros Inoxidables SA (Acerinox) (ďalej len „Acerinox“), Krupp Thyssen Stainless GmbH (ďalej len „KTS“) a ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni SpA (ďalej len „AST“) proti rozsudkom Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 13. decembra 2001 vo veciach „prirážky za legovanie“( ). Tieto veci sa týkali cenového kartelu v oblasti nehrdzavejúcej ocele.

2. Jeden z dôvodov uplatnených účastníkmi konania nastoľuje zaujímavú otázku týkajúcu sa spolupráce podnikov s Komisiou Európskych spoločenstiev v správnom konaní. Pôjde teda o určenie, či je Komisia oprávnená priznať väčšie zníženie pokuty podnikom, ktoré priznali existenciu porušenia, ako podnikom, ktoré sa obmedzili na priznanie skutkového stavu.

3. Pred preskúmaním týchto dôvodov je potrebné pripomenúť skutkový stav sporu a predovšetkým okolnosti spájajúce rôzne dotknuté podniky. Tie sú totiž dôležité pri preskúmaní odvolaní.

I – Skutkový stav sporu

4. Krupp Thyssen Nirosta GmbH (ďalej len „KTN“) je spoločnosť založená podľa nemeckého práva, ktorá vznikla 1. januára 1995 zlúčením činností Thyssen Stahl AG (ďalej len „Thyssen Stahl“) a Fried Krupp AG Hoesch‑Krupp (ďalej len „Krupp“) v odvetví plochých výrobkov z nehrdzavejúcej ocele. Dňa 16. septembra 1997 bolo obchodné meno tejto spoločnosti zmenené na KTS.

5. AST je spoločnosť založená podľa talianskeho práva, ktorej jednou z hlavných činností je výroba plochých výrobkov z nehrdzavejúcej ocele. Táto spoločnosť bola založená 1. januára 1994 pri rozdelení činností talianskej skupiny ILVA medzi tri samostatné podniky. Dňa 21. decembra 1994 Komisia povolila spoločné nadobudnutie AST niekoľkými podnikmi vrátane Krupp a Thyssen Stahl. V decembri 1995 Krupp zvýšil svoju účasť v AST z 50 na 75 % a neskôr 10. mája 1996 nadobudol všetky podiely v AST. Tieto podiely boli ďalej prevedené na KTN, ktorý neskôr zmenil obchodné meno na KTS.

6. Acerinox je španielska spoločnosť vykonávajúca činnosť v oblasti nehrdzavejúcej ocele a predovšetkým v odvetví plochých výrobkov.

7. Dňa 16. marca 1995, po objavení sa informácií v tlači a po sťažnostiach spotrebiteľov, Komisia požiadala na základe článku 47 Zmluvy o ESUO viacerých výrobcov nehrdzavejúcej ocele, aby jej oznámili informácie o spoločnom zvýšení cien týmito výrobcami, známom pod názvom „prirážka za legovanie“.

8. Prirážka za legovanie je príplatok k cene vypočítaný v závislosti od cien legujúcich prísad, ktorý sa pripočítava k základnej cene nehrdzavejúcej ocele. Cena legujúcich prísad používaných pri výrobe nehrdzavejúcej ocele (teda niklu, chrómu a molybdénu) predstavuje významný podiel výrobných nákladov. Ceny týchto prísad sú okrem toho mimoriadne premenlivé.

9. Na základe získaných informácií Komisia 19. decembra 1995 zaslala 19 podnikom oznámenie o výhradách.

10. V decembri 1996 a januári 1997 po množstve preverovaní na mieste, ktoré vykonala Komisia, oznámili advokáti alebo zástupcovia niektorých podnikov Komisii svoju vôľu spolupracovať. Acerinox, ALZ NV, Avesta Sheffield AB (ďalej len „Avesta“), KTN a Usinor SA (ďalej len „Usinor“ alebo „Ugine“), zaslali Komisii vyhlásenie v tomto zmysle 17. decembra 1996 a AST 10. januára 1997.

11. Komisia poslala 24. apríla 1997 týmto podnikom, ako aj spoločnosti Thyssen Stahl nové oznámenie o výhradách, ktoré nahradilo oznámenie z 19. decembra 1995.

12. Dňa 21. januára 1998 Komisia prijala rozhodnutie 98/247/ESUO týkajúce sa konania o uplatnení článku 65 Zmluvy o ESUO (vec IV/35.814 – Prirážka za legovanie).( )

13. Podľa tohto rozhodnutia ceny legujúcich prísad nehrdzavejúcej ocele v roku 1993 výrazne klesli. Po tom, čo sa od septembra 1993 cena niklu zvýšila, marže výrobcov podstatne klesli. S cieľom čeliť tejto situácii sa väčšina výrobcov plochých výrobkov z nehrdzavejúcej ocele dohodla na stretnutí v Madride 16. decembra 1993 (ďalej len „stretnutie v Madride“) zvýšiť dohodnutým spôsobom svoje ceny zmenou parametrov výpočtu prirážky za legovanie. S týmto cieľom sa rozhodli uplatňovať od 1. februára 1994 prirážku za legovanie vypočítanú podľa vzorca použitého naposledy v roku 1991, použijúc pre všetkých výrobcov ako referenčné hodnoty legujúcich prísad hodnoty z mesiaca september 1993, počas ktorého cena niklu dosiahla historické minimum.

14. Sporné rozhodnutie upresňuje, že prirážku za legovanie vypočítanú na základe novostanovených referenčných hodnôt uplatňovali od 1. februára 1994 všetci výrobcovia pri svojich predajoch v Európe s výnimkou Španielska a Portugalska.

15. V článku 1 sporného rozhodnutia Komisia dospela k názoru, že Acerinox, ALZ NV, AST, Avesta, Krupp (od 1. januára 1995 KTN), Thyssen Stahl (od 1. januára 1995 KTN) a Usinor porušovali článok 65 ods. 1 Zmluvy o ESUO, a to Avesta v období od decembra 1993 do novembra 1996 a všetky ostatné podniky až do dátumu sporného rozhodnutia tým, že zmenili a dohodnutým spôsobom používali referenčné hodnoty výpočtového vzorca prirážky za legovanie. Cieľom a následkom tohto konania bolo obmedzenie a skreslenie riadneho fungovania hospodárskej súťaže na spoločnom trhu.

16. V článku 2 sporného rozhodnutia Komisia uložila tieto pokuty:

– Acerinox: 3 530 000 ECU,

– ALZ NV: 4 540 000 ECU,

– AST: 4 540 000 ECU,

– Avesta: 2 810 000 ECU,

– KTN: 8 100 000 ECU,

– Usinor: 3 860 000 ECU.

II – Žaloby podané na Súd prvého stupňa a napadnuté rozsudky

17. KTS, AST a Acerinox návrhmi podanými 11. marca 1998 a 13. marca 1998 podali žaloby na Súd prvého stupňa.

18. Každý zo žalobcov navrhoval zrušenie sporného rozhodnutia a subsidiárne zrušenie alebo zníženie pokuty, ktorá mu bola uložená.

19. Súd prvého stupňa čiastočne vyhovel týmto návrhom. Rozsudkom KTS a AST/Komisia zrušil článok 1 sporného rozhodnutia v časti, v ktorej ním bola pripísaná KTN zodpovednosť za porušenie, ktorého sa dopustil Thyssen Stahl, a znížil na 4 032 000 eur pokutu uloženú KTS a AST. Rozsudkom Acerinox/Komisia znížil Súd prvého stupňa pokutu uloženú Acerinox na 3 136 000 eur.

III – Konanie na Súdnom dvore a odvolacie návrhy

20. Acerinox, KTS a AST návrhmi podanými do kancelárie Súdneho dvora 22. februára 2002 (vec C‑57/02 P), 28. februára 2002 (vec 65/02 P) a 5. marca 2002 (vec C‑73/02 P) podali odvolania proti už citovaným rozsudkom.

21. Každý z odvolateľov navrhuje zrušenie napadnutého rozsudku a zaviazanie Komisie na náhradu trov konania. Acerinox a KTS okrem toho navrhujú, aby Súdny dvor sám rozhodol vo veci samej a zrušil sporné rozhodnutie alebo aspoň znížil pokutu, ktorá im bola uložená.

22. Vo veci C‑65/02 P podala Komisia vzájomné odvolanie proti rozsudku KTS a AST/Komisia. Navrhuje, aby Súdny dvor tento rozsudok zrušil v rozsahu, v akom ním bolo zrušené sporné rozhodnutie (v jeho časti týkajúcej sa porušenia, ktorého sa dopustil Thyssen Stahl) a znížená pokuta uložená KTN. Komisia tiež navrhuje, aby Súdny dvor zaviazal KTS na náhradu trov odvolacieho konania.

IV – O odvolaniach

23. Na podporu svojich návrhov uplatňujú odvolatelia dva dôvody zrušenia:

– nesprávne posúdenie trvania porušenia a

– porušenie práva na obhajobu, zásady rovnosti zaobchádzania a zásady ochrany legitímnej dôvery.

24. KTS a AST okrem toho uplatňujú ďalší dôvod založený na nesprávnom výklade a uplatnení zásad týkajúcich sa pripísania pokuty.

25. Acerinox uplatňuje tri dodatočné dôvody:

– nesprávne posúdenie jeho tvrdení a nedostatok odôvodnenia napadnutého rozsudku,

– porušenie pojmu „zosúladený postup“ a

– nedostatok odôvodnenia napadnutého rozsudku.

26. Začnem preskúmaním vlastných odvolacích dôvodov Acerinox (časti A až C), budem pokračovať preskúmaním spoločných odvolacích dôvodov KTS a AST (časť D) a skončím preskúmaním odvolacích dôvodov spoločných všetkým trom odvolateľom (časti E a F).

A – O prvom dôvode založenom na nedostatku odôvodnenia napadnutého rozsudku

27. V prvostupňovom konaní Acerinox tvrdil, že Komisia nepredložila dôkaz existencie dohody alebo zosúladeného postupu týkajúceho sa uplatňovania prirážky za legovanie na španielskom trhu.

28. Súd prvého stupňa zamietol tento žalobný dôvod z týchto dôvodov:

„29 Je namieste pripomenúť, že v prípade sporu o existencii porušenia pravidiel hospodárskej súťaže je na Komisii, aby preukázala porušenie, ktoré konštatuje, a obstarala dôkazné prostriedky, ktorými možno právne dostatočným spôsobom preukázať existenciu skutočností predstavujúcich porušenie...

30 Akonáhle však bolo preukázané, že podnik sa zúčastňoval na stretnutiach... zjavne protisúťažnej povahy, je na tomto podniku, aby predložil dôkazy spôsobilé preukázať, že sa na týchto stretnutiach zúčastňoval bez akéhokoľvek protisúťažného zámeru tým, že preukáže, že svojim konkurentom oznámil, že sa na týchto stretnutiach zúčastňuje s iným cieľom ako oni...

31 V tomto prípade nie je sporné, že žalobca sa 16. decembra 1993 zúčastnil na stretnutí v Madride, na ktorom... sa určití výrobcovia plochých výrobkov z nehrdzavejúcej ocele dohodli na používaní rovnakých referenčných hodnôt vo vzorci na výpočet prirážky za legovanie od rovnakého dátumu, a teda na určení cenotvorného prvku konečnej ceny týchto výrobkov v rozpore s článkom 65 ods. 1 Zmluvy o ESUO.

32 Je však potrebné zistiť, či žalobca dostatočne preukázal, že sa dištancoval od tejto kartelovej dohody tak, že mu nemožno vytýkať porušenie článku 65 ods. 1 Zmluvy o ESUO.

33 [Pokiaľ ide o španielsky trh], nie je sporné..., že na tomto stretnutí [v Madride] Acerinox prejavil svoju vôľu neuplatňovať prirážku za legovanie v Španielsku z dôvodu tam existujúcej hospodárskej situácie.

34 Odôvodnenie č. 27 rozhodnutia [totiž] pripomína..., že na tomto stretnutí ‚Acerinox oznámil svoj zámer neuplatňovať prirážku v Španielsku, pretože sa domnieval, že toto opatrenie by neviedlo k zvýšeniu dopytu a nemalo by pozitívny účinok na španielsky priemysel nachádzajúci sa v hlbokej kríze‘.

35 Keďže je teda isté, že k dátumu stretnutia v Madride sa žalobca dištancoval od kartelovej dohody týkajúcej sa prirážky za legovanie v rozsahu, v akom sa týkala španielskeho trhu, nemožno ho na základe samotnej skutočnosti, že sa zúčastnil na tomto stretnutí, považovať za účastníka kartelovej dohody, ktorej predmetom bolo určiť referenčné hodnoty prirážky za legovanie na tomto trhu v rozpore s článkom 65 ods. 1 Zmluvy o ESUO.

36 Z dôvodu, že účel tejto kartelovej dohody bol v rozsahu, v akom sa týkala španielskeho trhu, k tomuto dátumu v rozpore so záujmami Acerinox, len dôkaz o záväzku tohto podniku uplatňovať prirážku za legovanie na jeho domácom trhu by predstavoval jeho pristúpenie ku kartelovej dohode týkajúcej sa Španielska...

37 Zo spisu vyplýva, že... Avesta faxom zo 14. januára 1994 informovala svoje dcérske spoločnosti vrátane dcérskej spoločnosti v Španielsku o stanovisku, ktoré vyjadrili niektorí z jej konkurentov k dátumu uplatňovania prirážky za legovanie na ich domácich trhoch. Konkrétnejšie, pokiaľ ide o Acerinox, uvádza sa toto:

‚Acerinox vyhlásil, že prirážky za legovanie sa budú uplatňovať od 1. apríla 1994 (čítali ste správne apríla!)‘ [‚Acerinox have announced that surcharges will be applied from 1st april 1994 (yes April!!!)‘].

38 Žalobca nepopiera pravdivosť vyhlásenia, ktoré mu je prisudzované, ale obmedzuje sa na tvrdenie, že toto vyhlásenie tým skôr preukazuje neexistenciu dohody alebo zosúladeného postupu týkajúcich sa neskoršieho uplatňovania prirážky za legovanie v Španielsku v čase stretnutia v Madride. Skutočnosťou napriek tomu zostáva, že toto vyhlásenie predstavuje dôkaz, že k 14. januáru 1994 Acerinox každopádne prejavil svoj zámer uplatňovať prirážku za legovanie v Španielsku podľa podmienok dohodnutých dotknutými podnikmi na stretnutí v Madride, a teda pristúpil ku kartelovej dohode.

...

45 Z uvedeného vyplýva, že žalobcu je potrebné považovať za účastníka kartelovej dohody... v rozsahu, v akom sa týkala uplatňovania tejto prirážky za legovanie v Španielsku od jeho pristúpenia ku kartelovej dohode, najneskôr od 14. januára 1994...“

29. Vo svojom prvom odvolacom dôvode Acerinox vytýka Súdu prvého stupňa, že dospel k zisteniu, že Acerinox sa zúčastnil na kartelovej dohode týkajúcej sa španielskeho trhu a že považoval fax spoločnosti Avesta zo 14. januára 1994 za dôkaz tejto účasti.

30. Pripomína, že pred Súdom prvého stupňa výslovne poprel obsah, a teda dôkaznú hodnotu, tohto faxu. Použitím tejto listiny ako dôkazného prostriedku preukazujúceho jeho účasť na kartelovej dohode bez vysporiadania sa s jeho tvrdeniami teda Súd prvého stupňa porušil svoju povinnosť odôvodnenia.

31. Ako som uviedol vo veci Belgicko/Komisia,( ) Súdny dvor zriedka využil príležitosti definovať obsah povinnosti odôvodnenia, ktorú má Súd prvého stupňa. Súčasná judikatúra však napriek tomu umožňuje vyvodiť určité zásady.

32. Z odôvodnenia rozsudku musia byť jasne a nepochybne zrejmé úvahy Súdu prvého stupňa spôsobom, ktorý umožní dotknutým osobám zistiť dôvody prijatého rozhodnutia a Súdnemu dvoru vykonať jeho súdny prieskum.( ) V prípade žaloby založenej na článku 230 ES alebo článku 33 Zmluvy o ESUO požiadavka odôvodnenia zjavne vyžaduje, aby Súd prvého stupňa preskúmal dôvody zrušenia uplatnené žalobcom a vysvetlil dôvody, ktoré ho vedú k zamietnutiu dôvodu alebo k zrušeniu napadnutého aktu.

33. Je však zjavné, že na to, aby sa Súd prvého stupňa mohol účinne vyjadriť k dôvodu zrušenia, musí najprv tento dôvod správne pochopiť. Ak Súd prvého stupňa nepochopí zmysel niektorého z dôvodov uplatnených žalobcom, môže následne nesprávne vysloviť jeho neprípustnosť( ) alebo meritórne zamietnuť iný dôvod, ako je ten, ktorý bol v skutočnosti uplatnený.( ) V oboch prípadoch Súd prvého stupňa poruší svoju povinnosť odôvodnenia, pretože sa nevyjadrí k dôvodu, ktorý žalobca v skutočnosti uplatnil.

34. Domnievam sa, že v tomto prípade sa Súd prvého stupňa dopustil takéhoto pochybenia.

35. V bodoch 36 až 38 napadnutého rozsudku totiž rozhodol, že Acerinox sa zúčastnil na kartelovej dohode v rozsahu, v akom sa týkala španielskeho trhu. Za dôkaz tejto účasti považoval fax spoločnosti Avesta zo 14. januára 1994, v ktorom sa uvádza, že „Acerinox vyhlásil, že prirážky za legovanie sa budú uplatňovať od 1. apríla 1994 (čítali ste správne apríla!)“, a skutočnosť, že podľa jeho názoru „žalobca nepop[rel] pravdivosť vyhlásenia, ktoré mu [bolo] prisudzované“.

36. Na rozdiel od tejto časti rozsudku však Acerinox výslovne poprel obsah tohto faxu. Vo svojej žalobe upresnil, že „táto informácia týkajúca sa ‚oznámenia‘ urobeného žalobcom... bola nesprávna“ a že „nebolo urobené žiadne ‚oznámenie‘ tohto druhu“.( )

37. Aj keby, ako neskôr uvidíme,( ) toto popretie nebolo zvlášť dôrazné, faktom napriek tomu zostáva, že k nemu skutočne došlo: pred Súdom prvého stupňa Acerinox spochybnil obsah, a teda dôkaznú hodnotu, faxu spoločnosti Avesta zo 14. januára 1994.

38. Za týchto okolností sa domnievam, že Súd prvého stupňa nebol oprávnený použiť túto listinu ako dôkazný prostriedok bez toho, aby vysvetlil, prečo je potrebné zamietnuť popierajúce tvrdenie žalobcu. Tým, že sa nevyjadril k tvrdeniam uplatneným žalobcom, porušil povinnosť odôvodnenia, ktorú mu ukladajú články 36 a 53 Štatútu Súdneho dvora.

39. Z tohto dôvodu navrhujem Súdnemu dvoru, aby v tejto časti zrušil napadnutý rozsudok. Keďže toto zrušenie je iba čiastočné, je potrebné pokračovať preskúmaním ostatných dôvodov uplatnených odvolateľmi.( )

B – O druhom dôvode založenom na porušení pojmu „zosúladený postup“

40. Druhý dôvod zrušenia sa týka bodov 29 až 45 rozsudku Acerinox/Komisia.

41. V uvedených bodoch Súd prvého stupňa rozvinul túto úvahu:

„29 Je namieste pripomenúť, že v prípade sporu o existencii porušenia pravidiel hospodárskej súťaže je na Komisii, aby preukázala porušenie, ktoré konštatuje, a obstarala dôkazné prostriedky, ktorými možno právne dostatočným spôsobom preukázať existenciu skutočností predstavujúcich porušenie…

…

40 Pokiaľ ide o [uplatňovanie prirážky za legovanie v iných krajinách Európskeho spoločenstva ako Španielsko], tvrdenia žalobcu... sa zakladajú na nesprávnom pochopení požiadaviek týkajúcich sa dokazovania stanovených článkom 65 ods. 1 Zmluvy o ESUO.

41 Je totiž potrebné uviesť, že žalobca nepredkladá dôkaz, že sa na stretnutí v Madride dištancoval od ostatných účastníkov stretnutia tým, že prejavil svoj zámer neuplatňovať prirážku za legovanie v iných krajinách Európskeho spoločenstva ako Španielsko. V tejto súvislosti naopak zo spisu vyplýva, že žalobca vo svojom vyhlásení zo 17. decembra 1996 v odpovedi na otázky Komisie netvrdil, že na stretnutí v Madride zaujal vo vzťahu k uplatňovaniu prirážky za legovanie v Španielsku rovnaké stanovisko, ako bolo dohodnuté...

42 Z tohto vyhlásenia okrem toho vyplýva, že žalobca uplatňoval prirážku za legovanie na svoje výrobky od februára 1994 v Dánsku, neskôr, v marci v Nemecku, Nórsku a Švédsku, v apríli v Írsku, Portugalsku, Spojenom kráľovstve a v Taliansku a napokon v máji 1994 vo Francúzsku a Belgicku.

43 Žalobca teda nemôže s úspechom tvrdiť, že prispôsobenie jeho prirážok za legovanie prirážkam uplatňovaným inými výrobcami pôsobiacimi na týchto trhoch bolo len dôsledkom paralelného správania spôsobeného oligopolnou štruktúrou trhu s plochými výrobkami z nehrdzavejúcej ocele, ako aj pravidiel transparentnosti zavedených článkom 60 Zmluvy o ESUO. Aj keď z judikatúry skutočne vyplýva, že paralelné správanie možno považovať za dôkaz dohody iba v prípade, ak dohoda predstavuje jediné prijateľné vysvetlenie takéhoto správania..., skutočnosťou v tomto prípade zostáva, že Komisia predložila dôkaz existencie predchádzajúcej dohody medzi dotknutými podnikmi, ktorej predmetom bolo používanie a uplatňovanie rovnakých referenčných hodnôt vo vzorci na výpočet prirážky za legovanie.

...

45 Z uvedeného vyplýva, že žalobcu je potrebné považovať za účastníka kartelovej dohody od 16. decembra 1993, teda od dátumu stretnutia v Madride, v rozsahu, v akom sa táto dohoda týkala uplatňovania prirážky za legovanie vypočítanej na základe referenčných hodnôt dohodnutých podnikmi v členských štátoch Spoločenstva s výnimkou Španielska...“.

42. Vo svojom druhom odvolacom dôvode Acerinox vytýka Súdu prvého stupňa, že nesprávne posúdil pojem „zosúladený postup“ v zmysle článku 65 ods. 1 Zmluvy o ESUO.

43. Pripomína, že podľa judikatúry tento pojem nezahŕňa len dohodu medzi dotknutými podnikmi, ale aj následné správanie na trhu po tejto dohode a príčinnú súvislosť medzi nimi.

44. V bode 43 napadnutého rozsudku však Súd prvého stupňa konštatoval, že žalobca sa zúčastňoval na porušení bez toho, aby preukázal príčinnú súvislosti medzi stretnutím v Madride a jeho správaním na trhu.

45. Na úvod poznamenávam, že na rozdiel od tvrdenia Acerinox Súd prvého stupňa nekvalifikoval porušenie ako „zosúladený postup“ v zmysle článku 65 ods. 1 Zmluvy o ESUO. Odkázal iba na „kartel“ bez toho, aby upresnil, či má tento kartel formu dohody alebo zosúladeného postupu. Aj za predpokladu, že by východiskom bola kvalifikácia, ktorú navrhuje Acerinox, však musí byť ním uplatnený dôvod zamietnutý.

46. Je pravda, že podľa judikatúry( ) zahŕňa pojem „zosúladený postup“ okrem dohody medzi podnikmi aj následné správanie na trhu po tejto dohode a príčinnú súvislosť medzi nimi. Je teda nepochybné, že pri výklade tohto pojmu sa nemožno domnievať, že dohoda nevyhnutne ovplyvnila správanie podnikov, ktoré sa na dohode zúčastnili.( )

47. Podľa tej istej judikatúry sa však Súdny dvor domnieva, že „ak neexistuje dôkaz opaku, ktorý majú predložiť dotknuté subjekty, predpokladá sa, že podniky zúčastňujúce sa na dohode a naďalej pôsobiace na trhu pri určovaní svojho správania na tomto trhu zohľadňujú informácie, ktoré si vymenili so svojimi konkurentmi“( ). Súdny dvor upresnil, že táto domnienka je v súlade so zásadou prezumpcie neviny( ) a s pravidlami, ktoré sa uplatňujú na dôkazné bremeno( ).

48. Z toho vyplýva, že Súd prvého stupňa je oprávnený pri neexistencii dôkazu opaku, ktorý má predložiť dotknutý podnik, predpokladať, že dohoda ovplyvnila správanie účastníkov na trhu( ).

49. V tomto prípade však Acerinox nepreukázal, dokonca ani netvrdil, že predložil takýto dôkaz opaku Súdu prvého stupňa.

50. Keďže Komisia predložila dôkaz o existencii predchádzajúcej dohody medzi dotknutými podnikmi, Súd prvého stupňa bol oprávnený predpokladať, že žalobca zohľadňoval vymenené informácie pri určovaní svojho správania na trhu a že sa teda zúčastňoval na kartelovej dohode týkajúcej sa iných krajín ako Španielska.

51. Na rozdiel od tvrdenia Acerinox sa teda Súd prvého stupňa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade alebo uplatňovaní pojmu „zosúladený postup“.

C – O treťom dôvode založenom na nedostatku odôvodnenia napadnutého rozsudku

52. Vo svojom treťom odvolacom dôvode Acerinox vytýka Súdu prvého stupňa, že dostatočne neodôvodnil bod 90 rozsudku Acerinox/Komisia.

53. V prvostupňovom konaní Acerinox tvrdil, že pokuty uložené Komisiou boli neproporcionálne. Podľa jeho názoru nebola Komisia oprávnená stanoviť pri výpočte výšky pokuty rovnaký východiskový bod pre všetky dotknuté spoločnosti z dôvodu, že medzi týmito spoločnosťami existovali významné rozdiely vo veľkosti.

54. Súd prvého stupňa zamietol toto tvrdenie z týchto dôvodov:

„77 Je namieste pripomenúť..., že Komisia v rozhodnutí určila výšku pokút uložených dotknutým podnikom, a predovšetkým žalobcovi tak, že použila metódu uvedenú v usmerneniach [k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171) (ďalej len „usmernenia“)].

78 Podľa tejto metódy Komisia zohľadní ako východiskový bod určitú sumu v závislosti od závažnosti porušenia... V tomto rámci sa porušenia zaraďujú do troch kategórií, a to ‚veľmi závažné priestupky [porušenia – neoficiálny preklad]‘..., ‚závažné priestupky [porušenia – neoficiálny preklad]‘... a ‚mierne priestupky [porušenia – neoficiálny preklad]‘...

...

80 V každej z troch kategórií... môže byť v určitých prípadoch vhodné zvážiť určenú výšku s cieľom zohľadniť osobitnú váhu, a teda skutočný dopad protiprávneho správania každého podniku na hospodársku súťaž, najmä v prípade, keď existuje značná disparita vo veľkosti podnikov, ktoré sa dopustili porušenia rovnakej povahy a v dôsledku toho prijať všeobecný východiskový bod podľa osobitného charakteru každého podniku (časť 1 A šiesty odsek).

81 V tomto prípade sa Komisia so zreteľom na závažnosť porušenia domnievala, že východiskový bod výpočtu výšky pokuty je potrebné stanoviť na 4 milióny ECU pre všetky dotknuté podniky... Pri posudzovaní, či medzi podnikmi, ktoré sa zúčastnili na porušení, existuje „značná disparita“, dospela Komisia k záveru, že všetky podniky sú veľké a že v dôsledku toho nie je namieste rozlišovať výšku pokút podľa závažnosti porušenia...

...

87 Rovnako musí byť zamietnuté tvrdenie žalobcu založené na tom, že uložené pokuty nezohľadňujú silu dotknutých podnikov so zreteľom na ich podiely na trhu.

88 Je potrebné pripomenúť, že podiely podniku na trhu sú iste dôležité pre určenie vplyvu, ktorý tento podnik mohol vykonávať na trhu, ale nemôžu byť rozhodujúce pre záver, že tento podnik patrí k hospodársky silnej entite...

89 Podľa ustálenej judikatúry medzi skutočnosti, ktoré sa zohľadňujú pri posudzovaní závažnosti porušenia, patrí podľa okolností objem a hodnota tovarov, ktoré sú predmetom porušenia, ako aj veľkosť a ekonomická sila podniku...

90 V dôsledku toho bola Komisia v tomto prípade oprávnená vychádzať najmä z veľkosti a ekonomickej sily dotknutých podnikov, pričom zistila, že sú všetky veľké, po tom, čo zdôraznila, že šesť dotknutých podnikov predstavovalo viac ako 80 % európskej produkcie finálnych výrobkov z nehrdzavejúcej ocele (odôvodnenie č. 9 rozhodnutia). V tejto súvislosti z porovnania vykonaného žalobcom medzi jeho podielom na trhu vo veľkosti približne 11 %, a podielmi spoločností Ugine, AST a Avesta, približne 18, 15 a 14 % v tomto poradí, nemohla vyplynúť žiadna „značná disparita“ medzi týmito podnikmi v zmysle časti 1 A šiesteho odseku usmernení, odôvodňujúca nevyhnutné rozlišovanie na účely posúdenia závažnosti porušenia.

91 Za týchto okolností nemožno výšku pokuty uloženej žalobcovi považovať za neproporcionálnu...“

55. Acerinox tvrdí, že bod 90 už citovaného rozsudku nie je dostatočne odôvodnený z dvoch dôvodov.

56. Po prvé, toto odôvodnenie neumožňuje zistiť dôvody, na základe ktorých sa Súd prvého stupňa domnieval, že z porovnania podielov žalobcu na trhu s podielmi Usinor, AST a Avesta nemohla vyplynúť „značná disparita“ medzi týmito podnikmi, ani mieru rozdielu vyžadovanú na splnenie kritéria použitého Súdom prvého stupňa.

57. Po druhé, Súd prvého stupňa nebol pri preskúmaní súladu výpočtu pokuty s usmerneniami oprávnený obmedziť sa na overenie, či existovala „značná disparita“ medzi dotknutými podnikmi. Existencia takejto disparity totiž predstavuje iba jeden z prípadov, v ktorých môže byť opodstatnené zvážiť výšku pokuty tak, aby bola zohľadnená váha každého z podnikov zúčastňujúcich sa na porušení.

58. Pokiaľ ide o prvé tvrdenie, pripomínam, že z odôvodnenia rozsudku musia byť jasne a nepochybne zrejmé úvahy Súdu prvého stupňa spôsobom, ktorý umožní dotknutým osobám zistiť dôvody prijatého rozhodnutia a Súdnemu dvoru vykonať jeho súdny prieskum.( ) Ďalej pripomínam, že v prípade žaloby založenej na článku 33 Zmluvy o ESUO povinnosť odôvodnenia vyžaduje, aby Súd prvého stupňa preskúmal dôvody uplatnené žalobcom a vysvetlil dôvody, ktoré ho viedli k zamietnutiu dôvodu alebo k zrušeniu napadnutého aktu.

59. V rozsudkoch Connolly/Komisia( ) a Belgicko/Komisia, už citovanom, Súdny dvor napriek tomu vymedzil hranice tejto povinnosti vyjadriť sa k uplatneným dôvodom. Dospel k záveru, že odôvodnenie rozsudku sa má posudzovať s prihliadnutím na okolnosti prípadu( ) a že nie je možné vyžadovať, aby sa Súd prvého stupňa podrobne vyjadril ku každému tvrdeniu uplatnenému žalobcom.( ) Táto povinnosť podrobného vyjadrenia zaniká v prípade, keď tvrdenie žalobcu nie je dostatočne jasné a presné alebo keď nie je podložené podrobnými dôkaznými prostriedkami.( ) Podľa môjho názoru táto povinnosť zaniká aj v prípade, keď je vyjadrenie k tvrdeniu žalobcu také zrejmé, že nevyžaduje žiadne vysvetlenie.

60. V tomto prípade z bodu 90 napadnutého rozsudku vyplýva, že Súd prvého stupňa nepovažoval rozdiel medzi podielom žalobcu na trhu a podielmi ostatných dotknutých spoločností za dostatočný na to, aby predstavoval „značn[ú] disparit[u]“ v zmysle časti 1 A šiesteho odseku usmernení.

61. Na rozdiel od Acerinox sa však domnievam, že nebolo nevyhnutné, aby Súd prvého stupňa upresnil kritérium, ktoré použil „na to, aby dospel k tomuto záveru, [alebo] mieru rozdielu spôsobilú splniť toto kritérium“( ).

62. Bolo totiž zrejmé, že akýkoľvek je obsah pojmu „značná disparita medzi veľkosťou podnikov“ v zmysle časti 1 A šiesteho odseku usmernení, rozdiel v rozsahu 3 až 7 percent v podieloch dotknutých spoločností na trhu nemôže v žiadnom prípade predstavovať takú disparitu, ktorá by mohla od Komisie vyžadovať, aby zvážila výšku pokuty na základe usmernení. Vyjadrenie k tomuto tvrdeniu bolo teda také zrejmé, že nevyžadovalo žiadne ďalšie vysvetlenie.

63. Druhé tvrdenie Acerinox je nepresvedčivé.

64. Je totiž jasné, že v usmerneniach( ) predstavuje existencia „značn[ej] disparit[y] medzi veľkosťou podnikov“ iba jeden z prípadov, v ktorých môže byť opodstatnené zváženie výšky pokuty, pričom ostatné prípady ponechávajú usmernenia nedotknuté.

65. Rovnako je zrejmé, že pred Súdom prvého stupňa sa Acerinox odvolával iba na tento prípad, pretože tvrdil, že Komisia bola povinná zvážiť výšku pokuty z dôvodu „značn[ej] disparit[y] medzi veľkosťou podnikov“( ).

66. Za týchto okolností sa názor Acerinox rovná preneseniu bremena preskúmať z úradnej povinnosti všetky skutočnosti, ktoré by mohli opodstatňovať zváženie pokuty, na Súd prvého stupňa. Ak totiž Acerinox tvrdí, že tento súd nebol oprávnený obmedziť sa na overenie, či existuje značná disparita vo veľkosti podnikov, pretože existencia takejto disparity predstavuje iba jeden z prípadov uvedených v usmerneniach, v podstate tvrdí, že z povinnosti odôvodnenia vyplývajú pre Súd prvého stupňa tieto povinnosti:

– predstaviť si z úradnej povinnosti všetky podmienky, za ktorých môže byť podľa usmernení zvážená výška pokuty, aby bola zohľadnená osobitná váha každého podniku,

– predstaviť si z úradnej povinnosti všetky tvrdenia, ktoré by mohol uplatniť na napadnutie rozhodnutia Komisie nevykonať takéto zváženie, a

– overiť z úradnej moci zákonnosť rozhodnutia Komisie s prihliadnutím na takto definované kritériá.

67. Je zrejmé, že ani v prípade žaloby, na ktorú sa vzťahuje plná rozhodovacia právomoc, podanej podľa článku 229 ES alebo článku 36 druhého odseku Zmluvy o ESUO, nevyplýva z požiadavky odôvodnenia pre súd Spoločenstva takáto povinnosť. Acerinox v žiadnom prípade neuviedol žiadne skutočnosti, na základe ktorých by bolo možné o tom pochybovať.

68. Z tohto dôvodu Súdnemu dvoru navrhujem, aby zamietol tretí odvolací dôvod ako nedôvodný.

D – O štvrtom dôvode založenom na nesprávnom výklade a uplatnení pravidiel o ukladaní pokút

69. Štvrtý odvolací dôvod smeruje proti bodom 189 až 192 rozsudku KTS a AST/Komisia.

70. Na Súde prvého stupňa KTS a AST vytýkali Komisii, že uložila KTN, AST a Thyssen Stahl tri rôzne pokuty. Tvrdili, že z dôvodu, že tieto spoločnosti patria k tej istej skupine, mala Komisia uložiť iba jednu pokutu spoločnosti KTN, ktorá by postihovala súčasne činnosti KTN, AST a Thyssen Stahl.

71. Súd prvého stupňa odmietol toto tvrdenie z týchto dôvodov:

„189 Podľa ustálenej judikatúry možno protisúťažné správanie podniku pripísať jeho materskej spoločnosti v prípade, keď tento podnik neurčoval svoje správanie na trhu samostatne, ale v podstate plnil pokyny materskej spoločnosti, predovšetkým so zreteľom na ekonomické a právne väzby, medzi nimi...

190 V tomto prípade je potrebné pripomenúť..., že Krupp a talianske konzorcium spoločne nadobudli AST. Následne v decembri 1995 Krupp zvýšil svoju účasť v AST z 50 na 75 %, neskôr 10. mája 1996 nadobudol všetky podiely AST. Tieto podiely boli ďalej prevedené na KTN, po zmene obchodného mena KTS.

191 Žalobcovia však netvrdia, a tým skôr nedokazujú, že po svojom prevzatí sa AST zúčastňoval na kartelovej dohode, ktorá je predmetom rozhodnutia, na základe pokynov svojej materskej spoločnosti a nie samostatne. Naopak, je potrebné zdôrazniť, že žalobcovia nepopierajú, že konali nezávisle počas celého trvania kartelu.

192 Tento žalobný dôvod musí byť teda zamietnutý.“

72. Vo svojom odvolaní KTS a AST formulujú tri výhrady voči úvahe Súdu prvého stupňa.

73. Po prvé, domnievajú sa, že Súd prvého stupňa porušil zásadu rovnosti zaobchádzania. Podľa ich názoru v prípade, keď Komisia pri stanovení výšky pokuty vychádza z paušálnej základnej sumy, vyžaduje zásada rovnosti zaobchádzania, aby bola táto suma rovnaká pre každý podnik, ktorý sa zúčastnil na porušení. V tomto prípade však Súd prvého stupňa uznal, že tomu istému podniku (a to KTS) mohla byť uložená pokuta vo výške dvojnásobku základnej sumy pokuty (prvýkrát za AST a druhýkrát za KTN, po zmene obchodného mena KTS).

74. Po druhé, AST tvrdí, že Súd prvého stupňa nesprávne uplatnil právo Spoločenstva. Podľa jeho názoru mal prvostupňový súd uplatniť rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. mája 1998, Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia,( ) podľa ktorého možno porušenie, ktorého sa dopustila dcérska spoločnosť, pripísať materskej spoločnosti v prípade, keď táto materská spoločnosť nemohla nevedieť o protisúťažnom správaní svojej dcérskej spoločnosti. Toto správne uplatnenie práva Spoločenstva v tomto prípade vyžadovalo, aby bola pokuta uložená iba KTN, pretože KTN vedela o protisúťažnom správaní svojej dcérskej spoločnosti AST.

75. KTS napokon tvrdí, že Súd prvého stupňa svoje rozhodnutie dostatočne neodôvodnil a odmietol spravodlivosť z dôvodu, že nepreskúmal jeho žalobný dôvod týkajúci sa uloženia rozdielnych pokút Thyssen Stahl a KTN.

76. KTS uznáva, že v bodoch 55 až 68 napadnutého rozsudku už Súd prvého stupňa zrušil sporné rozhodnutie v časti, v ktorej pripísalo KTN porušenie, ktorého sa dopustil Thyssen Stahl.( ) Zdôrazňuje však, že toto zrušenie bolo motivované procesnými dôvodmi, a to porušením práva KTN na obhajobu. Nič teda nebráni Komisii znova začať správne konanie napravením tohto pochybenia a prijať rozhodnutie, ktoré sa meritórne zhoduje so sporným rozhodnutím. KTS z toho vyvodzuje, že bez ohľadu na zrušenie tohto rozhodnutia z dôvodu porušenia práva KTN na obhajobu bol Súd prvého stupňa povinný preskúmať žalobný dôvod, ktorý uplatnil vo vzťahu k meritu veci.

77. Pokiaľ ide o prvú výhradu, domnievam sa, že spočíva na zjavne nesprávnom chápaní pojmu „podnik“.

78. V práve hospodárskej súťaže je totiž ustálené, že pojem „podnik“ označuje „hospodársku jednotku vo vzťahu k predmetu dohody, aj keď z právneho hľadiska je táto hospodárska jednotka tvorená viacerými fyzickými alebo právnickými osobami“.( ) V tejto súvislosti Súdny dvor zastáva názor, že materská spoločnosť a jej dcérska spoločnosť tvoria hospodársku jednotku v prípade, keď dcérska spoločnosť „neurčuje samostatne svoje správanie na trhu, ale v podstate plní pokyny materskej spoločnosti“.( )

79. V tomto prípade Súd prvého stupňa zistil, že AST konal samostatne počas celého trvania porušenia. V čase porušenia tak AST a KTN predstavovali dva samostatné podniky, a nie, ako to tvrdí AST, jedinú hospodársku entitu. Súd prvého stupňa teda neporušil zásadu rovnosti zaobchádzania, pretože v súlade s touto zásadou bola základná suma pokuty rovnaká pre každý podnik, ktorý sa zúčastnil na porušení, vrátane AST a KTN.

80. Pokiaľ ide o druhú výhradu, treba pripomenúť, že KTN nadobudol AST počas obdobia, v ktorom dochádzalo k porušovaniu, a treba rozlišovať medzi obdobím pred nadobudnutím a po ňom.

81. Vo vzťahu k obdobiu predchádzajúcemu nadobudnutiu stačí uviesť, že rozsudkom zo 16. novembra 2000, Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia,( ) Súdny dvor zrušil už citovaný rozsudok Súdu prvého stupňa Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia v časti, na ktorú sa odvoláva AST. Súdny dvor výslovne rozhodol, že vedomosť materskej spoločnosti o tom, že jej dcérska spoločnosť sa zúčastňovala na kartele v období pred jej nadobudnutím, nestačí na to, aby jej bolo možné pripísať zodpovednosť za porušenie, ktorého sa dcérska spoločnosť v tomto období dopustila.

82. V dôsledku toho nemožno Súdu prvého stupňa vytýkať, že neuplatnil kritérium, ktoré použil vo svojom už citovanom rozsudku Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia.

83. Vo vzťahu k obdobiu nasledujúcemu po nadobudnutí pripomínam, že rozhodujúcim kritériom je to, či dcérska spoločnosť konala samostatne alebo na základe pokynov svojej materskej spoločnosti. Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že „protisúťažné správanie podniku možno pripísať inému podniku v prípade, keď tento podnik neurčoval svoje správanie na trhu samostatne, ale v podstate plnil pokyny druhého podniku so zreteľom na ekonomické a právne väzby medzi nimi“.( )

84. Je pravda, že sa zdá, že v rozsudku zo 16. novembra 2000, KNPBT/Komisia,( ) Súdny dvor použil jemne odlišné kritérium, ktoré sa blíži kritériu vedomosti zastávanému AST. V tejto veci Súdny dvor rozhodol, že materská spoločnosť zodpovedá za porušenie, ktorého sa dopustila jej dcérska spoločnosť v období po jej nadobudnutí z dôvodu, že keďže sa sama zúčastňovala na porušení prostredníctvom inej dcérskej spoločnosti, „vedela o účasti [prvej dcérskej spoločnosti] na porušení a túto účasť tiež schválila“.( )

85. Tento jemný rozdiel v judikatúre (alebo to, čo sa na prvý pohľad javí ako jemný rozdiel) však nemá žiaden dopad na vyjadrenie, ktoré je potrebné dať k druhej výhrade AST.

86. Bez ohľadu na skutočnosť, že Súdny dvor nepotvrdil kritérium vedomosti vo svojej neskoršej judikatúre, totiž AST v žiadnom prípade nepreukázal, že toto kritérium zahŕňa povinnosť Komisie postupovať pri zisťovaní zodpovednosti za porušenie až k materskej spoločnosti. Inak povedané, AST nepreukázal, že za predpokladu, že sa musí použiť kritérium vedomosti, je Komisia v tomto prípade povinná pripísať protisúťažné správanie dcérskej spoločnosti materskej spoločnosti.

87. Naopak, zdá sa mi, že aj v takomto prípade by pripísanie zodpovednosti za porušenie materskej spoločnosti malo zostať iba možnosťou Komisie. Akékoľvek iné riešenie by Komisiu zbavovalo rozsiahlej voľnej úvahy, ktorú jej zákonodarca a súd Spoločenstva priznali v oblasti pokút.( )

88. Za týchto okolností sa domnievam, že bez ohľadu na použité kritérium (kritérium skutočnej kontroly alebo kritérium vedomosti) sa Súd prvého stupňa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že protisúťažné správanie AST v období po jeho nadobudnutí možno pripísať AST a nie KTN.

89. Napokon, pokiaľ ide o tretiu výhradu, pripomínam, že jedným z hlavných záujmov Súdu prvého stupňa, ako aj Súdneho dvora je skrátiť, ako je to len možné, dĺžku svojich konaní a rozsudkov. Zdá sa, že KTS nezdieľa tento záujem.

90. Podľa jeho názoru totiž súd Spoločenstva v prípade, keď rozhodne, že zruší akt z dôvodu formálnej vady alebo vady konania, musí napriek tomu pokračovať v konaní preskúmaním ostatných dôvodov uplatnených meritórne, aby určil, či žalovaná inštitúcia bude môcť v novom správnom konaní znovu prijať zhodné rozhodnutie.

91. Je zrejmé, že s týmto názorom nemožno súhlasiť, pretože porušuje zásadu procesnej ekonómie pri preskúmaní dôvodov, ktorá sa uplatňuje v sporoch týkajúcich sa zákonnosti.

92. V súlade s touto zásadou totiž súd rozhodujúci o zákonnosti v prípade, keď rozhodne, že vyhovie dôvodu a zruší napadnutý akt, nie je ďalej povinný preskúmavať ďalšie dôvody uplatnené žalobcom. Môže sa obmedziť na to, že svoje zrušujúce rozhodnutie založí na jedinom z dôvodov uplatnených žalobcom.

93. Je pravda, že v niektorých prípadoch súd Spoločenstva napriek svojmu rozhodnutiu zrušiť napadnutý akt rozhodol, že preskúma ostatné dôvody uplatnené žalobcom. Len tento súd však môže nezávisle posúdiť, či takéto rozhodnutie odôvodňuje riadny výkon spravodlivosti, a v žiadnom prípade nemôže byť povinný toto preskúmanie vykonať alebo odôvodňovať svoju voľbu v tejto súvislosti.

94. So zreteľom na tieto rozličné skutočnosti navrhujem Súdnemu dvoru, aby zamietol štvrtý odvolací dôvod uplatnený AST a KTS.

E – O piatom dôvode založenom na nesprávnom posúdení trvania porušenia

95. Piaty odvolací dôvod je spoločný všetkým trom odvolateľom.

96. V prvostupňovom konaní odvolatelia tvrdili, že Komisia nesprávne posúdila trvanie porušenia, keď sa domnievala, že zosúladené konanie začalo na stretnutí v Madride v decembri 1993 a pokračovalo až do dňa prijatia sporného rozhodnutia. Podľa ich názoru mala úprava referenčných hodnôt vo vzorci prirážky za legovanie dohodnutá na stretnutí v Madride iba jednorazovú a nie pokračujúcu povahu.

97. Súd prvého stupňa zamietol tento žalobný dôvod z týchto dôvodov( ):

„174 Ako vyplýva z judikatúry, je na Komisii, aby preukázala nielen existenciu kartelovej dohody, ale aj jej trvanie...

175 V tomto prípade je teda potrebné preskúmať, či Komisia pri zistení..., že zosúladené konanie pokračovalo až do dňa prijatia rozhodnutia, uniesla dôkazné bremeno, ktoré ju zaťažuje...

176 Na úvod je dôležité pripomenúť, že predmetom kartelovej dohody bolo používanie rovnakých referenčných hodnôt vo vzorci na výpočet prirážky za legovanie výrobcami plochých výrobkov z nehrdzavejúcej ocele s cieľom zvýšiť ich konečnú cenu, v ktorej prirážka za legovanie predstavuje významnú časť.

177 Ako vyplýva z rozhodnutia, zosúladené konanie založené na kartelovej dohode začalo na stretnutí v Madride 16. decembra 1993, keď sa podniky, ktoré sa na stretnutí zúčastnili, rozhodli uplatňovať takto vypočítanú prirážku za legovanie od 1. februára 1994. Rovnako bolo zistené, že od 1. februára 1994 tieto podniky vrátane KTN a AST skutočne uplatňovali na svoje predaje v Európe s výnimkou Španielska a Portugalska prirážku za legovanie vypočítanú na základe vzorca založeného na referenčných hodnotách dohodnutých na stretnutí v Madride. Napokon, v odôvodnení č. 50 rozhodnutia bolo uvedené, že iba Avesta oznámila v novembri 1996 používanie inej metódy výpočtu prirážky za legovanie.

178 Je potrebné uviesť, že žalobcovia nepopierajú a ani v správnom konaní nepopierali, že referenčné hodnoty prirážky za legovanie, ktoré boli dohodnuté na stretnutí v Madride, neboli upravované pred prijatím rozhodnutia. Keďže podniky naďalej skutočne uplatňovali referenčné hodnoty, na ktorých sa dohodli na tomto stretnutí, skutočnosť, že neprijali žiadne výslovné rozhodnutie o dobe uplatňovania kartelovej dohody, nemôže preukazovať jej jednorazovú a nie pokračujúcu povahu.

…

181 Napokon, je dôležité pripomenúť, že v prípade kartelových dohôd, ktorých účinnosť zanikla, stačí na uplatnenie článku 85 Zmluvy ES a analogicky článku 65 Zmluvy o ESUO, aby ich účinky trvali aj po ich formálnom zániku [rozsudky Súdneho dvora z 15. júna 1976, EMI Records, 51/75, Zb. s. 811, bod 15, a z 3. júla 1985, Binon, 243/83, Zb. s. 2015, bod 17, ako aj rozsudky Súdu prvého stupňa z 24. októbra 1991, Petrofina/Komisia, T‑2/89, Zb. s. II‑1087, bod 212, a zo 14. mája 1998, SCA Holding/Komisia, T‑327/94, Zb. s. II‑1373, bod 95]. Tým skôr to platí vtedy, keď ako v tomto prípade účinky kartelovej dohody trvali až do prijatia rozhodnutia bez toho, aby bola kartelová dohoda formálne ukončená.

182 Z toho vyplýva, že keďže [KTN, AST a Acerinox] neprestali uplatňovať referenčné hodnoty dohodnuté na stretnutí v Madride pred prijatím rozhodnutia, Komisia bola oprávnená dospieť k záveru, že porušenie trvalo až do tohto dátumu.“

98. Hoci odvolania sú v tomto bode osobitne nejasné, možno sa domnievať, že piaty odvolací dôvod pozostáva zo štyroch častí, ktoré preskúmam postupne.

99. V prvej časti KTS a AST uplatňujú rôzne tvrdenia, ktorých cieľom je preukázať, že kartelová dohoda netrvala od decembra 1993 do januára 1998, ako rozhodol Súd prvého stupňa, ale že zanikla (niekoľko týždňov) po stretnutí v Madride, keď bol zavedený nový vzorec prirážky za legovanie.( )

100. K tomuto bodu pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry( ) nemá Súdny dvor právomoc na zisťovanie skutkového stavu a v zásade ani na preskúmanie dôkazov, ktoré Súd prvého stupňa použil na podporu týchto zistení. Pod podmienkou, že tieto dôkazy boli získané zákonným spôsobom a boli dodržané všeobecné právne zásady a procesné pravidlá, ktoré sa uplatňujú na dôkazné bremeno a dokazovanie, môže iba Súd prvého stupňa posúdiť hodnotu, ktorú je potrebné priznať dôkazným prostriedkom, ktoré mu boli predložené. Toto posúdenie teda nepredstavuje s výnimkou prípadu skreslenia dôkazných prostriedkov právnu otázku, ktorá podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom.

101. V tomto prípade Súd prvého stupňa na základe dôkazných prostriedkov predložených Komisiou zistil, že „zosúladené konanie založené na kartelovej dohode začalo na stretnutí v Madride 16. decembra 1993“( ) a že „podniky naďalej skutočne uplatňovali referenčné hodnoty, na ktorých sa dohodli na tomto stretnutí [až do prijatia sporného rozhodnutia]“( ).

102. Za týchto okolností je prvá časť odvolacieho dôvodu zjavne neprípustná. Keďže totiž odvolatelia nepreukázali, a dokonca ani netvrdili, že Súd prvého stupňa skreslil skutkový stav a dôkazné prostriedky, ktoré mu boli predložené, jeho posúdenie týkajúce sa trvania porušenia predstavuje skutkové zistenie, ktoré nemožno spochybniť v rámci prejednávaných odvolaní.

103. Druhá časť sa týka bodu 63 rozsudku Acerinox/Komisia, ktorý zodpovedá bodu 181 rozsudku KTS a AST/ Komisia, ktorého znenie je uvedené vyššie.

104. Acerinox sa domnieva, že táto časť rozsudku je postihnutá nesprávnym právnym posúdením, keďže žiadny z rozsudkov citovaných Súdom prvého stupňa nepodporuje názor, podľa ktorého sa články 81 ES a 65 Zmluvy o ESUO môžu uplatniť na kartelové dohody, ktorých účinnosť zanikla, ale ktorých „účinky trvali aj po ich formálnom zániku“. Rozbor týchto rozsudkov naopak podľa jeho názoru preukazuje, že na uplatnenie článku 81 ES súd Spoločenstva vždy vyžaduje dôkaz zosúladeného konania medzi podnikmi. V tomto prípade však takýto dôkaz chýba, pretože zosúladené konanie medzi účastníkmi konania skončilo v prvých mesiacoch roka 1994.

105. Ako to zdôraznila Komisia, táto výhrada spočíva na nesprávnom predpoklade. Acerinox totiž vychádza zo zásady, že podľa Súdu prvého stupňa trvala kartelová dohoda iba niekoľko týždňov (od stretnutia v Madride do začiatku roka 1994), ale jej účinky trvali aj po jej zániku.

106. Ako však bolo uvedené, Súd prvého stupňa rozhodol, že kartelová dohoda trvala od stretnutia v Madride v decembri 1993 až do dňa prijatia sporného rozhodnutia 21. januára 1998.

107. Za týchto okolností je výhrada, ktorú uplatnil Acerinox, bezpredmetná.( ) Aj keby bola totiž táto výhrada dôvodná (teda keby sa Súd prvého stupňa skutočne dopustil nesprávneho výkladu judikatúry, ktorú citoval), nemôže viesť k zrušeniu napadnutého rozsudku, pretože jeho výrok je založený na skutočnosti, že podľa Súdu prvého stupňa kartelová dohoda, a teda zosúladené konanie, trvala od decembra 1993 až do 21. januára 1998.

108. V tretej časti KTS a AST vytýkajú Súdu prvého stupňa, že do doby trvania porušenia započítal aj trvanie správneho konania. Podľa ich názoru je toto započítanie v rozpore so zásadou ochrany legitímnej dôvery, pretože v správnom konaní im Komisia jasne neuviedla, že sa domnieva, že porušenie pokračuje.

109. Je potrebné pripomenúť, že v tomto prípade sa Súd prvého stupňa domnieval, že Komisia jasne informovala žalobcov o tom, že porušenie pokračovalo počas správneho konania. V bode 215 rozsudku KTS a AST/Komisia Súd prvého stupňa rozhodol:

„... nemožno... vytýkať [Komisii], že považovala porušenie za pokračujúce bez toho, aby o tom informovala žalobcov počas správneho konania. V bode 50 oznámenia o výhradách, ktoré im zaslala 24. apríla 1997, totiž Komisia jasne uviedla, že ‚zosúladené konanie začalo na stretnutí v Madride v decembri 1993 a odvtedy pokračuje‘“.

110. Za týchto okolností je tretia časť odvolacieho dôvodu zjavne neprípustná. Keďže totiž odvolatelia nepreukázali, a dokonca ani netvrdili, že Súd prvého stupňa v tejto časti skreslil skutkový stav a dôkazné prostriedky, jeho posúdenie týkajúce sa informácie, ktorú odvolatelia dostali v správnom konaní, predstavuje posúdenie skutkového stavu a dôkazov, ktoré nemožno spochybniť v rámci prejednávaných odvolaní.

111. V každom prípade je táto časť zjavne nedôvodná.

112. Podľa ustálenej judikatúry sa totiž na zásadu ochrany legitímnej dôvery nemôže odvolávať osoba, ktorá sa dopustila zjavného porušenia účinnej právnej úpravy.( ) Podnik, ktorý sa úmyselne zúčastňuje protisúťažného správania, teda nemá právo odvolávať sa na porušenie tejto zásady a vyhovárať sa na to, že mu Komisia jasne neuviedla, že jeho správanie predstavuje porušenie.

113. Okrem toho je tvrdenie odvolateľov v tomto bode nepresvedčivé. V konečnom dôsledku sa rovná názoru, že podnik môže porušovať pravidlá hospodárskej súťaže dovtedy, kým ho Komisia neupozorní na protiprávnosť jeho správania. Je zrejmé, že nemožno pripustiť takéto logické prevrátenie súťažných pravidiel Zmluvy.

114. Napokon v štvrtej časti Acerinox vytýka Súdu prvého stupňa, že porušil svoju povinnosť odôvodnenia. Pripomína, že v prvostupňovom konaní tvrdil, že porušenie skončilo v júli 1994 z dôvodu, že k tomuto dátumu dosiahli ceny niklu svoju pôvodnú úroveň. Súd prvého stupňa však zamietol toto tvrdenie ako irelevantné „bez akéhokoľvek ďalšieho vysvetlenia“.( )

115. Pohľad na bod 62 rozsudku Acerinox/Komisia stačí na preukázanie toho, že táto výhrada je zjavne nedôvodná. Súd prvého stupňa v tomto bode totiž uviedol:

„Tvrdenie žalobcu, že kartelová dohoda trvala najdlhšie do júla 1994, keď ceny niklu ‚dosiahli svoju pôvodnú úroveň‘, je bez významu a musí byť zamietnuté. Keďže sa totiž nezmenili referenčné hodnoty legujúcich prísad, ktoré sú predmetom porušenia, skutočnosť, že cena niklu dosiahla k určitému dátumu ‚svoju pôvodnú úroveň‘, vôbec neznamená, že porušenie prestalo vyvolávať svoje protisúťažné účinky, ale iba to, že výpočet prirážky za legovanie mal presne zohľadňovať tento vývoj“.

116. Na rozdiel od tvrdenia Acerinox teda Súd prvého stupňa vysvetlil dôvody, ktoré ho viedli k zamietnutiu tvrdenia, a splnil tak svoju formálnu povinnosť odôvodnenia.

117. Za týchto okolností navrhujem Súdnemu dvoru, aby piaty odvolací dôvod v celom rozsahu zamietol.

F – O šiestom dôvode založenom na porušení práva na obhajobu, zásady rovnosti zaobchádzania a zásady ochrany legitímnej dôvery

118. Šiesty odvolací dôvod smeruje proti posúdeniu vykonanému Súdom prvého stupňa a týkajúcemu sa spolupráce odvolateľov v správnom konaní. Toto posúdenie sa týkalo najmä oznámenia Komisie o neuplatňovaní alebo znížení pokút vo veciach týkajúcich sa kartelov.( )

119. Toto oznámenie obsahuje pravidlá toho, čo sa zvykne označovať ako „politika zhovievavosti“ Komisie, teda priaznivého zaobchádzania vyhradeného podnikom, ktoré s Komisiou spolupracovali počas správneho konania a ktoré jej tak umožnili (ľahšie) zistiť porušenie pravidiel hospodárskej súťaže a prípadne toto porušenie ukončiť. Hoci toto oznámenie bolo v roku 2002 nahradené,( ) predstavuje text, ktorý sa uplatňoval v čase prijatia sporného rozhodnutia.

120. Oznámenie upravuje tri skupiny prípadov, v ktorých možno podniku priznať zníženie pokuty. Prvý prípad upravený v časti B je ten, keď podnik oznámil Komisii tajnú kartelovú dohodu skôr, ako Komisia pristúpila k šetreniu: tento prípad môže viesť k zníženiu pokuty najmenej o 75 %. Druhý prípad uvedený v časti C oznámenia je ten, keď podnik oznámil Komisii tajnú kartelovú dohodu po tom, čo Komisia pristúpila k šetreniu, ktoré však neposkytlo dostatočný základ na začatie konania vedúceho k prijatiu rozhodnutia: v tomto prípade možno pokutu znížiť o 50 až 75 %.

121. Napokon, posledný prípad je uvedený v časti D oznámenia, ktorá stanovuje, že „keď podnik spolupracuje, pričom nie sú splnené všetky podmienky stanovené v častiach B a C, patrí mu zníženie v rozsahu 10 až 50 % pokuty, ktorá by mu bola uložená v prípade, ak by nespolupracoval“. Odsek 2 časti D upresňuje:

„Ide najmä o prípad, keď:

– pred zaslaním oznámenia o výhradách poskytne podnik Komisii informácie, listiny alebo iné dôkazné prostriedky, ktoré prispejú k preukázaniu existencie spáchaného porušenia,

– po doručení oznámenia o výhradách podnik informuje Komisiu, že nepopiera existenciu skutočnosti, na ktorých Komisia založila svoje obvinenia.“

122. V tomto prípade Komisia dospela k názoru, že všetkým dotknutým podnikom možno rôznym spôsobom priznať výhody vyplývajúce z ustanovení časti D oznámenia.

123. V odôvodneniach č. 97 až 101 rozhodnutia Komisia uviedla, že spolupráca Usinor a Avesta bola významnejšia ako spolupráca ostatných podnikov. Podľa jej názoru tieto dva subjekty najmä priznali existenciu porušenia. Naopak ostatné podniky, a najmä KTN, AST a Acerinox, popierali existenciu porušenia a neoznačili žiadnu skutočnosť alebo dôkazný prostriedok, o ktorých by Komisia už nevedela. Komisia dospela k záveru, že tieto skutočnosti odôvodňujú zníženie pokuty o 10 % pre všetky podniky s výnimkou Avesta a Usinor, v prípade ktorých Komisia uplatnila zníženie v rozsahu 40 %.

124. Na Súde prvého stupňa odvolatelia napadli toto rozhodnutie. V prvom žalobnom dôvode tvrdili, že Komisia porušila časť D oznámenia, ako aj zásadu rovnosti zaobchádzania, keď dospela k názoru, že neuviedli žiadnu novú skutočnosť.

125. Súd prvého stupňa vyhovel tomuto prvému dôvodu. Domnieval sa, že stupeň spolupráce poskytnutej dotknutými podnikmi (KTN, AST, Acerinox a Usinor) bol porovnateľný, keďže všetky oznámili Komisii podobné informácie v tom istom štádiu konania a za podobných okolností. Priznal teda žalobcom 20 % zníženie pokuty namiesto 10 % zníženia priznaného Komisiou.

126. V druhom žalobnom dôvode odvolatelia vytýkali Komisii názor, podľa ktorého popierali porušenie. Tvrdili, že v správnom konaní priznali existenciu kartelovej dohody a že priznanie porušenia nemôže v žiadnom prípade predstavovať okolnosť spôsobujúcu zníženie pokuty.

127. V tejto súvislosti Súd prvého stupňa na základe informácií nachádzajúcich sa v spise zistil, že odvolatelia v správnom konaní výslovne nepriznali existenciu porušenia: obmedzili sa len na priznanie existencie skutočností, ktoré im boli vytýkané.( ) Súd prvého stupňa rozvinul svoju úvahu takto:( )

„272 Po druhé, keďže žalobcovia stále tvrdia, že skutočnosť, že podniky nenapadli právnu kvalifikáciu skutkového stavu vykonanú Komisiou, nesmie predstavovať okolnosť spôsobujúcu zníženie pokuty, je potrebné určiť, či, zníženie vykonané z tohto dôvodu, ako to tvrdia, porušuje oznámenie o spolupráci a zásadu ochrany legitímnej dôvery, ako aj právo na obhajobu.

273 Na úvod je potrebné uviesť, že aj keď časť D ods. 2 oznámenia o spolupráci skutočne obsahuje hypotézu, podľa ktorej po oznámení o výhradách podnik informuje Komisiu o tom, že nepopiera existenciu skutočností, na ktorých Komisia založila svoje obvinenia, nemožno ju vykladať tak, že sa týka výlučne tejto formy spolupráce.

274 Výpočet foriem spolupráce uvedených v časti D ods. 2 oznámenia o spolupráci je totiž iba orientačný, ako to potvrdzuje aj použitie častice ,najmä‘.

275 Je dôležité pripomenúť, že toto oznámenie sa vzťahuje na prípady, keď jeden z dotknutých podnikov oznámil Komisii kartelovú dohodu pred tým, ako Komisia pristúpila k šetreniu (časť B oznámenia), alebo po tom, čo Komisia pristúpila k šetreniu, ktoré však nemohlo poskytnúť dostatočný základ na začatie konania vedúceho k prijatiu rozhodnutia (časť C rozhodnutia). Skutočnosť, že oznámenie výslovne predvída možnosť priznania porušenia v tomto štádiu konania, nevylučuje, že k nemu dôjde v neskoršom štádiu.

276 Okrem toho priznanie existencie kartelovej dohody uľahčuje prácu Komisie počas vyšetrovania viac ako iba samotné priznanie existencie skutočností.

277 Keďže Komisia je povinná posúdiť stupeň spolupráce poskytnutej podnikmi bez toho, aby pri tom porušila zásadu rovnosti zaobchádzania, nemal AST dôvod, aby založil legitímnu dôveru na skutočnosti, že nebude rozlišované medzi podnikmi, ktoré priznali existenciu skutočností, a podnikmi, ktoré priznali aj existenciu kartelovej dohody.

278 Napokon, nemožno prijať tvrdenie KTN, že Komisia v skutočnosti potrestala podniky, ktoré vykonávali svoje právo na obhajobu. Netvrdilo sa totiž, že Komisia v tomto prípade tým, že pristúpila k zníženiu pokuty z dôvodu spolupráce, donútila KTN k tomu, aby jej poskytol odpovede, ktoré by tento podnik viedli k priznaniu existencie porušenia...“.

128. V dôsledku toho Súd prvého stupňa potvrdil, že Komisia bola oprávnená priznať väčšie zníženie pokuty podnikom, ktoré priznali existenciu kartelovej dohody, ako podnikom, ktoré priznali existenciu skutočnosti, ktoré im boli vytýkané.

129. Vo svojom šiestom odvolacom dôvode odvolatelia napádajú posúdenie Súdom prvého stupňa. Uplatňujú tri skupiny výhrad.

130. Po prvé, domnievajú sa, že Súd prvého stupňa porušil právo na obhajobu a konkrétnejšie právo neprispieť k vlastnému obvineniu uznané rozsudkom z 18. októbra 1989, Orkem/Komisia( ). Keďže totiž Súd prvého stupňa pripúšťa, že podnikom, ktoré priznajú existenciu porušenia, možno priznať väčšie zníženie pokuty, môže jeho úvaha odrádzať, ba dokonca sankcionovať podniky, ktoré vykonávajú svoje právo na obhajobu tým, že popierajú právnu kvalifikáciu skutkového stavu vykonanú Komisiou.

131. Acerinox dodáva, že rozsudok Orkem vymedzil jasný rozdiel medzi zhovievavosťou ponúkanou za dôkazné prostriedky (ktorá je zákonná) a zhovievavosťou ponúkanou za priznanie viny (ktorá je nezákonná). Podľa jeho názoru úvaha Súdu prvého stupňa prehliada tento rozdiel, pretože zohľadňuje priznanie viny.

132. Po druhé, odvolatelia sa domnievajú, že posúdenie vykonané Súdom prvého stupňa je v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania. Pripomínajú totiž, že v napadnutých rozsudkoch Súd prvého stupňa rozhodol, že spolupráca, ktorú ponúkli počas správneho konania, bola „porovnateľná“ so spoluprácou, ktorú poskytol Usinor. Za týchto okolností samotná skutočnosť, že Usinor navyše priznal existenciu kartelovej dohody, nepredstavuje objektívny dôvod na to, aby mu bolo priznané dodatočné zníženie pokuty. To platí o to viac, že právna kvalifikácia skutkového stavu v správnom konaní patrí do výlučnej právomoci Komisie a že nie je zrejmé, v čom by súhlas s touto kvalifikáciou mohol uľahčiť vyšetrovanie Komisie, ktoré sa a priori týka skutkových a nie právnych okolností.

133. Po tretie, odvolatelia tvrdia, že úvaha Súdu prvého stupňa porušuje zásadu ochrany legitímnej dôvery. Nič v oznámení totiž neumožňovalo domnievať sa, že podnikom, ktoré priznajú existenciu kartelovej dohody, bude priznané väčšie zníženie pokuty. Časť D ods. 2 oznámenia sa naopak podľa nich týka iba prípadu, keď podniky nepopierajú „existenciu skutočností“( ).

134. Pred preskúmaním týchto rozličných výhrad je užitočné pripomenúť, že súd Spoločenstva už uznal súlad praxe zhovievavosti s právom na obhajobu a predovšetkým s právom neprispieť k vlastnému obvineniu uznaným rozsudkom Orkem. V rozsudkoch Finnboard/Komisia( ) a BPB De Eendracht/Komisia( ) Súdny dvor a Súd prvého stupňa rozhodli, že neuloženie alebo zníženie pokuty z dôvodu spolupráce poskytnutej počas správneho konania nevedie podniky k tomu, aby sa sami obviňovali, ani nesankcionuje výkon práva na obhajobu týmito podnikmi.( )

135. Táto judikatúra sa vysvetľuje významom, ktorý má pojem donútenia v práve neprispieť k vlastnému obvineniu. Aby totiž došlo k porušeniu tohto práva je nevyhnutné, aby bola dotknutá osoba skutočne donútená poskytnúť informácie alebo dôkazné prostriedky, ktoré môžu preukázať porušenie.( )

136. Možno sa teda domnievať, že žiadosti o informácie podľa článku 11 ods. 1 nariadenia Rady č. 17 zo 6. februára 1962 prvého nariadenia implementujúceho články 85 a 86 zmluvy( ) sú v súlade s právom neprispieť k vlastnému obvineniu, pretože v tomto prípade nie sú podniky povinné odpovedať na otázky položené Komisiou.( ) Naopak, rozhodnutia požadujúce informácie podľa článku 11 ods. 5 nariadenia č. 17 môžu porušovať právo na obhajobu, pretože v prípade odmietnutia odpovede vystavujú podniky sankcii či už vo forme penále, alebo pokuty.( )

137. Tento prvok donútenia sa nachádza aj v judikatúre Európskeho súdu pre ľudské práva. Tento súd považuje za porušenia práva nevypovedať len prípad, keď bola osoba donútená poskytnúť informácie, ktoré môžu preukázať porušenie.( ) Naopak, ak dotknutá osoba nebola donútená k tomu, aby vypovedala alebo svedčila, právo neprispieť k vlastnému obvineniu nebolo porušené.( )

138. V dôsledku toho uznali súdy prax zhovievavosti za zákonnú. Zdôraznili, že táto prax, hoci motivuje spoluprácu podnikov s Komisiou, ich nijako nenúti označiť skutočnosti alebo dôkazné prostriedky, pretože rozhodnutie podniku o ich poskytnutí je vždy dobrovoľné.( )

139. So zreteľom na uvedené sa domnievam, že rozdiel, ktorý Súd prvého stupňa urobil medzi podnikmi, ktoré priznali existenciu skutočností, a podnikmi, ktoré priznali existenciu kartelovej dohody, nie je v rozpore s právom na obhajobu.

140. Totiž tak ako označenie skutočností alebo dôkazných prostriedkov je aj priznanie porušenia zo strany podniku čisto dobrovoľné. Tento podnik nie je nijakým spôsobom donucovaný k tomu, aby priznal kartelovú dohodu alebo poskytol dôkaz, ktorý by mohol preukázať jej existenciu. Stupeň spolupráce, ktorú chce podnik ponúknuť počas správneho konania, závisí teda výlučne od jeho slobodnej voľby a nie je v žiadnom prípade vynucovaný Komisiou.

141. V tejto súvislosti by bolo nesprávne domnievať sa, že rozlišovanie Súdom prvého stupňa sa rovná sankcionovaniu podnikov, ktoré vykonávali svoje právo na obhajobu. Ako to Súdny dvor( ) a Súd prvého stupňa( ) už zdôraznili, podnikom, ktoré vykonávajú svoje právo na obhajobu, nemožno z tohto dôvodu uložiť vyššiu pokutu. Sankcia je im uložená jednoducho v závislosti od závažnosti porušenia a iných kritérií, ktoré možno legitímne zohľadniť a ktoré podliehajú preskúmaniu Súdnym dvorom a Súdom prvého stupňa.

142. V dôsledku toho sa domnievam, že sporné rozhodnutie neporušuje zásadu práva na obhajobu.

143. Toto rozlišovanie sa nezdá byť v rozpore ani so zásadou rovnosti zaobchádzania.

144. Podľa ustálenej judikatúry( ) zásada rovnosti zaobchádzania zakazuje, aby sa s porovnateľnými situáciami zaobchádzalo rozdielne alebo s rozdielnymi situáciami rovnako, ak takéto zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené. V tomto prípade je rozdiel v zaobchádzaní s podnikmi, ktoré priznali existenciu skutočností, a podnikmi, ktoré priznali existenciu porušenia, spoľahlivo odôvodnený objektívnym dôvodom súvisiacim so zmiernením pracovnej záťaže Komisie.

145. Súd Spoločenstva totiž opakovane rozhodol, že zníženie pokuty je opodstatnené iba vtedy, ak správanie podniku umožnilo Komisii zistiť porušenie s menšími ťažkosťami a prípadne ho ukončiť.( )

146. Ako to Súd prvého stupňa zdôraznil v bode 276 rozsudku KTS a AST/Komisia, priznanie existencie porušenia uľahčuje prácu Komisie oveľa viac ako iba priznanie existencie skutočností. V tomto druhom prípade Komisia ešte musí na základe skutočností priznaných podnikom (napríklad skutočnosti, že sa zúčastnil na stretnutí s inými výrobcami) preukázať protisúťažnú povahu správania tohto podniku (napríklad skutočnosť, že predmetom stretnutia bolo pristúpiť k zosúladenému zvýšeniu cien). Naopak, v prvom prípade Komisia túto povinnosť jednoducho nemá, pretože podnik priznal protisúťažnú alebo protiprávnu povahu svojho správania.

147. Nezdá sa mi ani, že by takýto prístup mohol prekračovať právomoc Komisie v správnom konaní. Bez ohľadu na akúkoľvek diskusiu týkajúcu sa obsahu tejto právomoci totiž stačí uviesť, že na rozdiel od tvrdenia odvolateľov k zníženiu pokuty nedochádza z dôvodu uznania presnej právnej kvalifikácie [napríklad skutočnosti, že správanie podniku predstavuje dohodu o cenách v zmysle článku 81 ods. 1 písm. a) ES], ale z dôvodu priznania protisúťažnej povahy tohto správania (napríklad skutočnosti, že predmetom stretnutia bolo spoločné zvýšenie cien). Podniky teda nie sú vyzvané, aby svoje správanie presne právne kvalifikovali, čo je úloha samotnej Komisie.

148. Napokon, pokiaľ ide o poslednú výhradu, domnievam sa, že rozlišovanie vykonané Komisiou nie je v rozpore so zásadou ochrany legitímnej dôvery.

149. Stačí totiž uviesť, že aj pred prijatím oznámenia o spolupráci Komisia uplatňovala sporné rozlišovanie. V už citovanej veci Finnboard/Komisia tak priznala zníženie v rozsahu dvoch tretín pokuty podnikom, ktoré priznali existenciu porušenia, zatiaľ čo podnikom, ktoré priznali existenciu skutočností, bolo priznané iba zníženie v rozsahu jednej tretiny pokuty.( ) Súd prvého stupňa rozhodol, že toto rozlišovanie odôvodňovalo predovšetkým správanie dotknutých podnikov v správnom konaní, pričom Súdny dvor jeho záver nevyvrátil.( )

150. V rozpore s tvrdením odvolateľov nič neumožňuje domnievať sa, že Komisia sa v oznámení rozhodla upustiť od sporného rozlišovania. Naopak, z časti D ods. 2 tohto textu a predovšetkým z použitia častice „najmä“ jasne vyplýva, že priznanie existencie skutočností predstavuje iba jedno zo správaní, ktoré môžu viesť k zníženiu pokuty z dôvodu spolupráce.

151. Za týchto okolností sa Súd prvého stupňa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že Komisia bola oprávnená priznať väčšie zníženie pokuty podnikom, ktoré priznali existenciu kartelovej dohody, ako podnikom, ktoré sa obmedzili iba na priznanie existencie skutočností.

152. Navrhujem teda Súdnemu dvoru, aby zamietol šiesty odvolací dôvod uplatnený odvolateľmi.

V – O vzájomnom odvolaní

153. Vzájomné odvolanie smeruje proti bodom 55 až 68 rozsudku KTS a AST/Komisia, ktorý zrušil sporné rozhodnutie v časti, v ktorej pripísalo KTN porušenie, ktorého sa dopustil Thyssen Stahl.

154. Na Súde prvého stupňa KTS tvrdil, že sporné rozhodnutie porušuje článok 36 prvý odsek Zmluvy o ESUO z dôvodu, že nebolo dodržané jeho právo byť vypočutý ku konaniu Thyssen Stahl.

155. Súd prvého stupňa vyhovel tomuto dôvodu na základe tejto úvahy:

„55 Právo na obhajobu, ktorého sa domáha KTS, je v tomto prípade garantované článkom 36 prvým odsekom Zmluvy o ESUO, podľa ktorého je Komisia pred uložením peňažných sankcií stanovených touto zmluvou povinná umožniť dotknutej osobe, aby predložila svoje pripomienky.

56 Podľa ustálenej judikatúry je dodržiavanie práva na obhajobu v každom konaní, ktoré môže viesť k uloženiu sankcie, základnou zásadou práva Spoločenstva, ktorá musí byť dodržaná za každých okolností, aj keď ide o konanie administratívnej povahy. Skutočné dodržiavanie tejto zásady vyžaduje, aby dotknutému podniku bolo už v štádiu správneho konania umožnené riadne predložiť svoje stanovisko k existencii a významu tvrdených skutočností a okolností, ako aj k listinám použitým Komisiou na podporu jej tvrdení... Z toho najmä vyplýva, že Komisia môže použiť iba skutočnosti, ku ktorým dotknuté osoby mali príležitosť vyjadriť sa...

57 Je potrebné tiež pripomenúť, že za porušenie v zásade zodpovedá fyzická alebo právnická osoba, ktorá riadila dotknutý podnik v čase spáchania porušenia, aj keď ku dňu prijatia rozhodnutia konštatujúceho porušenie bola za prevádzkovanie podniku zodpovedná iná osoba...

58 V tomto prípade po prvé zo spisu vyplýva, že 24. apríla 1997 bolo KTN a Thyssen Stahl zaslané, každému zvlášť, oznámenie o výhradách a oba tieto podniky na neho odpovedali samostatne listami svojich zástupcov z 30. júna 1997. Vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách KTN okrem toho výslovne uviedol, že predkladá svoje pripomienky ‚v mene a na účet KTN‘.

59 Po druhé je nesporné, že KTN nasledovaný... KTS, prevzal vo svojom liste z 23. júla 1997 zaslanom Komisii zodpovednosť za skutočnosti vytýkané Thyssen Stahl za obdobie od roku 1993, hoci činnosti Thyssen Stahl v odvetví dotknutých výrobkov boli na neho prevedené až od 1. januára 1995.

60 V uvedenom liste KTN totiž výslovne uviedol:

‚Pokiaľ ide o vyššie uvedené konanie [vec IV/35.814 – KTN], požiadali ste právneho zástupcu Thyssen Stahl..., aby [KTN] výslovne potvrdil, že preberá zodpovednosť za konania urobené Thyssen Stahl po prevode podnikania s nehrdzavejúcimi plochými výrobkami z Thyssen Stahl v rozsahu, v akom sú dotknuté nehrdzavejúce ploché výrobky, ktoré sú predmetom tohto konania, a tiež spätne za obdobie do roku 1993. Týmto vyššie uvedené výslovne potvrdzujeme.‘

61 Napokon v odôvodnení č. 102 rozhodnutia Komisia z tohto vyhlásenia vyvodila, že je potrebné ho zohľadniť vo výroku rozhodnutia. V dôsledku toho Komisia považovala KTN za zodpovedného za konanie Thyssen Stahl považované za porušujúce článok 65 ods. 1 Zmluvy o ESUO..., a teda mu uložila pokutu aj na základe skutočností vytýkaných Thyssen Stahl… V tejto súvislosti sa Komisia v odôvodnení č. 78 rozhodnutia domnievala, že porušenie vytýkané Thyssen Stahl trvalo od decembra 1993, čo je dátum stretnutia v Madride, na ktorom začalo zosúladené konanie výrobcov plochých výrobkov z nehrdzavejúcej ocele, do 1. januára 1995, čo je dátum, keď Thyssen Stahl ukončil činnosť v tomto odvetví.

62 Je dôležité zdôrazniť, že nebolo spochybnené, že so zreteľom na vyhlásenie poskytnuté KTN 23. júla 1997 bola Komisia výslovne oprávnená pripísať KTN zodpovednosť za protiprávne správanie vytýkané Thyssen Stahl v období od decembra 1993 do 1. januára 1995…

63 Keďže sa však Komisia odchyľuje od zásady, podľa ktorej možno fyzickú alebo právnickú osobu sankcionovať iba za skutočnosti, ktoré sú vytýkané jej osobne, toto vyhlásenie sa má vykladať doslovne. Predovšetkým nemožno predpokladať, že osoba, ktorá takéto vyhlásenie urobila, sa vzdala výkonu svojho práva na obhajobu, ak táto osoba neuviedla niečo iné.

64 V rozpore s tým, čo v podstate tvrdí Komisia, však vyhlásenie KTN z 23. júla 1997 nemožno vykladať ako vzdanie sa práva byť vypočutý ku skutočnostiam vytýkaným Thyssen Stahl v oznámení o výhradách oznámenom Thyssen Stahl 24. apríla 1997, za ktoré KTN prevzal zodpovednosť na účely uloženia prípadnej pokuty.

65 To platí o to viac, že oznámenie o výhradách bolo zaslané samostatne KTN a Thyssen Stahl a že toto oznámenie celkom zjavne nepripisovalo KTN zodpovednosť za konania vytýkané Thyssen Stahl.

66 V tomto prípade je teda potrebné uviesť, že Komisia neumožnila KTN predložiť jeho pripomienky k existencii a významu skutočností vytýkaných Thyssen Stahl a že v dôsledku toho KTN nemohol v tomto ohľade vykonávať svoje právo na obhajobu.

67 Ako to teda vyplýva z judikatúry, Komisia nebola oprávnená pripísať KTN zodpovednosť za konania Thyssen Stahl a v dôsledku toho ani uložiť KTN pokutu na základe skutočností vytýkaných Thyssen Stahl v prípade, keď oznámenie o výhradách v tomto bode bolo zaslané iba Thyssen Stahl…

68 So zreteľom na uvedené je teda potrebné vysloviť, že tento žalobný dôvod KTS je dôvodný, a teda zrušiť článok 1 rozhodnutia v rozsahu, v akom pripisuje KTN zodpovednosť za porušenie vytýkané Thyssen Stahl.“

156. V dôsledku toho Súd prvého stupňa v bode 315 už citovaného rozsudku rozhodol znížiť pokutu uloženú KTN o 3 564 000 eur.

157. Vo svojom odvolaní Komisia navrhuje zrušenie napadnutého rozsudku v tejto časti. Na podporu svojho návrhu uplatňuje štyri dôvody:

– skreslenie dôkazných prostriedkov,

– porušenie podmienok prenesenia zodpovednosti za protisúťažné správanie jedného podniku na iný podnik,

– porušenie požiadaviek týkajúcich sa práva na obhajobu, ako aj

– vecnú nesprávnosť skutkových zistení a skreslenie dôkazných prostriedkov.

A – O prvom dôvode založenom na skreslení dôkazných prostriedkov

158. Vo svojom prvom odvolacom dôvode Komisia vytýka Súdu prvého stupňa, že rozhodol, že KTN sa nevzdal výkonu svojho práva na obhajobu, pokiaľ ide o skutočnosti vytýkané Thyssen Stahl.

159. Domnieva sa, že v tomto bode Súd prvého stupňa skreslil dôkazné prostriedky, ktoré mu boli predložené. Dostatočne totiž nezohľadnil niektoré listiny obsiahnuté v spise, ako napríklad oznámenie o výhradách z 24. apríla 1997, odpoveď Thyssen Stahl na oznámenia o výhradách a list, v ktorom Komisia žiadala od KTN, aby potvrdil, že súhlasí s prevzatím zodpovednosti za správanie Thyssen Stahl. Podľa Komisie by úplné preskúmanie týchto listín muselo odhaliť, že KTN sa vzdal svojho práva byť vypočutý ku skutočnostiam vytýkaným Thyssen Stahl.

160. Podľa článku 32d Zmluvy o ESUO, ktorého znenie sa zhoduje so znením článku 225 ES, možno na podporu odvolania uplatniť len dôvody týkajúce sa porušenia právnych pravidiel a nie posúdenia skutkového stavu.( )

161. Z ustálenej judikatúry však vyplýva, že Súdny dvor je oprávnený preskúmať zistenie skutkového stavu vykonané Súdom prvého stupňa v prípade, ak vecná nesprávnosť týchto zistení vyplýva zo spisu.( ) Súdny dvor upresnil, že v takomto prípade musí byť vecná nesprávnosť zjavná zo spisu bez toho, aby bolo potrebné pristúpiť k novému posúdeniu skutkového stavu.( )

162. Z ustálenej judikatúry tiež vyplýva, že aj keď má len Súd prvého stupňa výlučnú právomoc na posúdenie hodnoty, ktorú je potrebné priznať dôkazným prostriedkom,( ) skreslenie týchto prostriedkov je otázkou, ktorá môže podliehať preskúmaniu Súdnym dvorom na základe odvolania.( ) Dôvod založený na skreslení dôkazných prostriedkov smeruje k zisteniu, že Súd prvého stupňa zmenil zmysel, obsah alebo rozsah dôkazných prostriedkov, ktoré mu boli predložené. Skreslenie tak môže vyplynúť zo zmeny obsahu dôkazných prostriedkov( ), nezohľadnenia ich podstatných stránok( ) alebo nezohľadnenia ich súvislosti.( )

163. V tomto prípade Komisia tvrdí, že Súd prvého stupňa skreslil dôkazné prostriedky, ktoré mu boli predložené (tým, že nezohľadnil všetky listiny nachádzajúce sa v spise), a že jeho skutkové zistenia sú tak vecne nesprávne (pretože KTN sa vzdal výkonu svojho práva na obhajobu). Na rozdiel od tvrdenia KTS( ) je teda prvý odvolací dôvod Komisie na základe už citovanej judikatúry prípustný.

164. Domnievam sa však, že tento odvolací dôvod je zjavne nedôvodný.

165. Nič v spise totiž neumožňuje konštatovať, že KTN sa vzdal výkonu svojho práva na obhajobu, pokiaľ ide o skutočnosti vytýkané Thyssen Stahl za obdobie od decembra 1993 do januára 1995. Ani v jeho odpovedi na prvé oznámenie o výhradách,( ) ani v jeho odpovedi na druhé oznámenie o výhradách,( ) v jeho zápisnici o prístupe k spisu,( ) alebo vo vyhlásení z 23. júla 1997( ) KTN neuviedol, že nechce oznámiť svoje stanovisko k existencii a významu skutočností vytýkaných Thyssen Stahl za uvedené obdobie.

166. Dodávam, že z dôvodu, že ide o výnimku z uplatnenia základnej zásady práva Spoločenstva, teda dodržiavania práva na obhajobu v každom konaní, ktoré môže viesť k uloženiu sankcie, musí sa takéto vzdanie uskutočniť výslovným spôsobom nevzbudzujúcim pochybnosti. Ako to zdôraznil Súd prvého stupňa v bode 63 napadnutého rozsudku, o nikom sa nemožno domnievať, že sa vzdal výkonu svojho práva na obhajobu.

167. Za týchto okolností listiny, na ktoré sa odvoláva Komisia (oznámenie o výhradách z 24. apríla 1997, odpoveď Thyssen Stahl na oznámenia o výhradách a list, v ktorom Komisia požiadala KTN, aby súhlasil s prevzatím zodpovednosti za správanie Thyssen Stahl), nemohli v žiadnom prípade preukazovať, že KTN sa vzdal výkonu svojho práva na obhajobu. Keďže totiž nepochádzajú od dotknutého podniku (KTN), nemohol im Súd prvého stupňa priznať dôkaznú hodnotu, pokiaľ ide o úmysel tohto podniku vzdať sa výkonu svojho práva.

168. So zreteľom na uvedené sa domnievam, že Súd prvého stupňa sa nedopustil žiadneho pochybenia, keď konštatoval, že KTN sa nevzdal výkonu svojho práva na obhajobu, pokiaľ ide o skutočnosti vytýkané Thyssen Stahl.

169. Navrhujem preto Súdnemu dvoru, aby zamietol prvý odvolací dôvod Komisie.

B – O druhom dôvode založenom na porušení podmienok prenesenia zodpovednosti za správanie jedného podniku na iný podnik

170. Vo svojom druhom odvolacom dôvode Komisia tvrdí, že Súd prvého stupňa nezohľadnil podmienky prenesenia zodpovednosti za protisúťažné správanie jedného podniku na iný podnik.

171. Uvádza, že bez ohľadu na to, či sa KTN vzdal svojho práva na obhajobu, bola v každom prípade oprávnená pripísať mu porušenie, ktorého sa dopustil Thyssen Stahl. Podľa jej názoru boli totiž splnené podmienky stanovené judikatúrou pre odchýlenie sa od zásady „osobnej zodpovednosti“, pretože KTN vystupoval ako hospodársky a právny nástupca Thyssen Stahl. Komisia sa v tejto súvislosti odvoláva na rozsudky zo 16. decembra 1975, Suiker Unie a i./Komisia( ) a z 28. marca 1984, CRAM/Komisia,( ) ako aj rozsudky Súdu prvého stupňa zo 17. decembra 1991, Enichem Anic/Komisia( ) a z 11. marca 1999, NMH Stahlwerke/Komisia.( )

172. Podľa môjho názoru je aj tento druhý odvolací dôvod nedôvodný.

173. Podľa ustálenej judikatúry( ) totiž za porušenie v zásade zodpovedá fyzická alebo právnická osoba, ktorá riadila dotknutý podnik v čase spáchania porušenia, aj keď ku dňu prijatia rozhodnutia konštatujúceho porušenie bola za prevádzkovanie podniku zodpovedná iná osoba.

174. Súdny dvor okrem toho upresnil, že tzv. kritérium „hospodárskej kontinuity“, ktoré umožňuje odchýliť sa od zásady osobnej zodpovednosti podnikov v prípade prevzatia činnosti, sa uplatní iba vtedy, keď právnická osoba zodpovedná za prevádzkovanie podniku v čase porušenia zanikla ako právny subjekt po spáchaní tohto porušenia.( )

175. V tomto prípade zo spisu ( ) vyplýva, že Thyssen Stahl naďalej existoval ako právny subjekt počas celého trvania porušenia, a to (najmenej) do dňa prijatia sporného rozhodnutia.

176. Judikatúru, na ktorú sa odvoláva Komisia, nemožno teda v tomto prípade použiť.

C – O treťom dôvode založenom na porušení požiadaviek týkajúcich sa práva na obhajobu

177. Vo svojom treťom odvolacom dôvode Komisia vytýka Súdu prvého stupňa, že stanovil príliš prísne požiadavky týkajúce sa práva na obhajobu.

178. Uvádza, že v tomto prípade bol KTN adresátom dvoch oznámení o výhradách, jedného z 19. decembra 1995 a druhého z 24. apríla 1997, že počas celého správneho konania KTN predkladal pripomienky nielen vo vlastnom mene, ale aj v mene Thyssen Stahl, že v druhom oznámení o výhradách Komisia upresnila, že KTN prevzal zodpovednosť za správanie Thyssen Stahl, že v neskoršom liste Komisia požiadala KTN, aby túto skutočnosť potvrdil, a že vo svojom vyhlásení z 23. júla 1997 KTN potvrdil, že preberá zodpovednosť za konanie Thyssen Stahl „tiež spätne za obdobie do roku 1993“.

179. Komisia sa domnieva, že za týchto okolností KTN dokonale poznal výhrady vznesené proti Thyssen Stahl a vedel, že Komisia mu pripíše porušenie, ktorého sa dopustila táto spoločnosť. Na rozdiel od rozhodnutia Súdu prvého stupňa teda dodržanie práva na obhajobu nevyžadovalo, aby Komisia znovu vyzvala KTN na predloženie stanoviska ku skutočnostiam vytýkaným Thyssen Stahl. Súd prvého stupňa sa preto dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď stanovil túto požiadavku.

180. K tomuto bodu je potrebné pripomenúť, že dodržanie práva na obhajobu v každom konaní, ktoré môže viesť k uloženiu sankcie, je základnou zásadou práva Spoločenstva, ktorá musí byť dodržaná za každých okolností, aj keď ide o konanie administratívnej povahy.( )

181. Táto zásada najmä vyžaduje, aby oznámenie o výhradách, ktoré Komisia zasiela podniku, obsahovalo podstatné skutočnosti použité proti tomuto podniku, ako napríklad vytýkané skutočnosti, ich kvalifikáciu a dôkazné prostriedky, na ktorých Komisia založila svoj názor, aby tento podnik mohol riadne uplatniť svoje tvrdenia v správnom konaní vedenom proti nemu.( )

182. Okrem toho v rozsudkoch zo 16. marca 2000, Compagnie Maritime Belge Transports a i./Komisia,( ) a z 2. októbra 2003, ARBED/ Komisia,( ) Súdny dvor upresnil, že „so zreteľom na jeho význam musí oznámenie o výhradách spôsobom nevyvolávajúcim pochybnosti presne označovať právnickú osobu, ktorej môžu byť uložené pokuty“.

183. V tomto prípade je pravda, že v oznámení o výhradách z 24. apríla 1997 Komisia uviedla, že KTN „prevzal zodpovednosť za konanie Thyssen Stahl pred svojím vlastným založením“( ). Ako však Súd prvého stupňa rozhodol v napadnutom rozsudku, toto oznámenie jasne neuvádzalo, že Komisia zamýšľala uložiť KTN pokutu za porušenie, ktorého sa dopustil Thyssen Stahl. Toto oznámenie neobsahovalo ani jasnú výzvu adresovanú KTN predložiť pripomienky k existencii a významu skutočností vytýkaných Thyssen Stahl alebo k listinám, ktoré Komisia použila v tejto súvislosti.

184. Navyše nejednoznačnosť vyplývajúca z oznámenia o výhradách z 24. apríla 1997 bola podporovaná najmä skutočnosťou, že toto oznámenie bolo zaslané osobitne KTN a Thyssen Stahl. Postup Komisie, ktorá zaslala dve oznámenia, bolo možné chápať tak, že Thyssen Stahl môže byť uložená pokuta za porušenie, ktorého sa dopustil v období pred 1. januárom 1995.

185. So zreteľom na uvedené sa domnievam, že oznámenie o výhradách z 24. apríla 1997 nespĺňalo požiadavky jasnosti stanovené judikatúrou. Súd prvého stupňa sa teda nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že Komisia riadnym spôsobom neumožnila KTN predložiť jeho pripomienky k skutočnostiam vytýkaným Thyssen Stahl.

186. Navrhujem preto Súdnemu dvoru, aby zamietol tretí odvolací dôvod Komisie.

D – O štvrtom dôvode založenom na vecnej nesprávnosti skutkových zistení a skreslení dôkazných prostriedkov

187. Vo svojom štvrtom odvolacom dôvode Komisia vytýka Súdu prvého stupňa, že rozhodol, že KTN nemohla vykonávať svoje právo na obhajobu, pokiaľ ide o konanie Thyssen Stahl.

188. V podstate sa domnieva, že napadnutý rozsudok je v tomto bode postihnutý vecnou nesprávnosťou skutkových zistení a skreslením dôkazných prostriedkov. Podľa jej názoru totiž „listiny v spise preukazujú, že KTN v zhode s Thyssen [Stahl] dobrovoľne a opakovane vyjadril svoje stanovisko k výhradám, ktoré vyslovila Komisia [proti] Thyssen [Stahl], a že teda vykonával právo na obhajobu“( ).

189. Bez ohľadu na skutočnosť, že Komisia nepodporila tento odvolací dôvod vo svojich písomných podaniach,( ) sa domnievam, že v každom prípade nie je dôvodný.

190. Je potrebné pripomenúť, že podľa judikatúry( ) môže Súdny dvor sankcionovať vecnú nesprávnosť skutkových zistení Súdu prvého stupňa len v prípade, ak táto nesprávnosť zjavne vyplýva zo spisu. Uviedol som, že dôvodu založenému na skreslení dôkazných prostriedkov možno vyhovieť iba vtedy, ak Súd prvého stupňa skutočne zmenil zmysel, obsah alebo rozsah dôkazných prostriedkov, ktoré mu boli predložené.( )

191. Súd prvého stupňa sa však v tomto prípade nedopustil žiadneho takého pochybenia.

192. Štúdium spisu( ) , dokonca aj pozorné, totiž neumožňuje určitým a zrejmým spôsobom konštatovať, že KTN vykonával svoje právo na obhajobu, pokiaľ ide o konania Thyssen Stahl. Podľa môjho názoru nie je zrejmé, že pripomienky, ktoré KTN predložil v správnom konaní, sa vzťahovali tak alebo onak aj na skutočnosti, ktoré Komisia vytýkala Thyssen Stahl.

193. Za týchto podmienok sa nemožno domnievať, že Súd prvého stupňa sa dopustil zjavnej nesprávnosti vo svojich skutkových zisteniach alebo skreslenia dôkazných prostriedkov.

194. Navrhujem preto Súdnemu dvoru, aby zamietol posledný odvolací dôvod uplatnený Komisiou.

VI – Prenesenie právomoci vo veci na Súdny dvor

195. Článok 61 prvý odsek Štatútu Súdneho dvora stanovuje, že ak je odvolanie dôvodné, Súdny dvor zruší rozhodnutie Súdu prvého stupňa. V tomto prípade môže Súdny dvor sám právoplatne rozhodnúť o veci samej, ak to stav konania dovoľuje, alebo môže vec vrátiť Súdu prvého stupňa na ďalšie konanie.

196. V tomto prípade sa domnievam, že stav konania dovoľuje rozhodnúť v tej časti, v ktorej navrhujem zrušenie.( ) Navrhujem preto Súdnemu dvoru, aby využil devolutívny účinok odvolania a s konečnou platnosťou rozhodol o žalobnom dôvode, ktorý v prvostupňovom konaní uplatnil Acerinox.

VII – O žalobe

197. Acerinox navrhuje zrušenie sporného rozhodnutia a uplatňuje dva žalobné dôvody, z ktorých jeden sa zakladá na jeho neúčasti na porušení.

198. V rámci tohto žalobného dôvodu Acerinox tvrdí, že Komisia nepredložila žiaden dôkaz existencie dohody alebo zosúladeného postupu týkajúceho sa uplatňovania prirážky za legovanie na španielskom trhu.

199. Zdôrazňuje najmä, že za dôkaz takejto kartelovej dohody nemožno považovať fax spoločnosti Avesta zo 14. januára 1994, v ktorom sa uvádza, že „Acerinox vyhlásil, že prirážky za legovanie sa budú uplatňovať od 1. apríla 1994 (čítali ste správne apríla!)“. Podľa Acerinox totiž „táto informácia týkajúca sa ‚oznámenia‘ urobeného žalobcom... bola nesprávna“( ) a „nebolo urobené žiadne ‚oznámenie‘ tohto druhu“.( )

200. V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že v prípade sporu o existencii porušenia pravidiel hospodárskej súťaže je na Komisii, aby preukázala porušenie, ktoré konštatuje, a obstarala dôkazné prostriedky, ktorými možno právne dostatočným spôsobom preukázať existenciu skutočností predstavujúcich porušenie.( )

201. Ďalej pripomínam, že žiadna zásada práva Spoločenstva nebráni tomu, aby Komisia svoj záver o existencii porušenia založila na jedinej listine, ak jej dôkazná hodnota nevyvoláva žiadnu pochybnosť a ak samotná táto listina určitým spôsobom potvrdzuje existenciu porušenia.( ) Rovnako môže Komisia použiť ako dôkaz správania podniku korešpondenciu medzi tretími osobami( ): skutočnosť, že obvinený podnik nebol pôvodcom( ) ani adresátom( ) tejto listiny, ju nemôže zbavovať jej dôkaznej hodnoty, ktorá musí byť posudzovaná výlučne v závislosti od jej obsahu a rozsahu.

202. V tejto súvislosti treba pri zisťovaní dôkaznej hodnoty listiny zohľadniť viacero skutočností, ako napríklad pôvod listiny, okolnosti jej vypracovania, jej príjemcu, jej obsah a na základe týchto skutočností si položiť otázku, či sa informácia obsiahnutá v listine javí ako presvedčivá a spoľahlivá.( ) Okrem toho podnik môže s úspechom spochybniť dôkaznú hodnotu listiny iba vtedy, ak uvedie podrobné skutočnosti spôsobilé spochybniť pravdivosť informácií obsiahnutých v listine.( )

203. V tomto prípade dôkazná hodnota faxu spoločnosti Avesta zo 14. januára 1994 nevyvoláva žiadnu pochybnosť.

204. Tento fax bol totiž vypracovaný zástupcom spoločnosti Avesta na stretnutí v Madride, konkrétne pánom W.( ) K jeho vypracovaniu došlo po tomto stretnutí, na ktorom sa hlavní výrobcovia plochých výrobkov z nehrdzavejúcej ocele dohodli na tom, že po tomto stretnutí budú uplatňovať prirážku za legovanie vypočítanú na základe rovnakých referenčných hodnôt. Bol tiež vypracovaný krátko po tom, čo Ugine faxom z 11. januára 1994 odoslal všetkým svojim konkurentom podrobné informácie týkajúce sa prirážky za legovanie, ktorú zamýšľal uplatňovať na francúzskom trhu od 1. februára 1994.

205. Okrem toho sporný fax je adresovaný distibútorským dcérskym spoločnostiam Avesta a nasledoval po skoršom faxe z polovice decembra 1993, v ktorom Avesta oznámila možnosť zavedenia prirážky za legovanie od februára 1994.( )

206. Napokon, pokiaľ ide o jeho obsah, sporný fax sa zdá byť spoľahlivý a presvedčivý. Avesta v ňom totiž informovala svoje dcérske spoločnosti o stanovisku, ktoré zaujali niektorí z jej konkurentov k dátumu uplatňovania prirážky za legovanie na ich domácich trhoch, takto:

„Podľa našich informácii už boli vykonané určité kroky:

– Ugine oznámil uplatňovanie týchto prirážok od 1. 2. 1994:

– 4,36 britskej libry za akosť 430,

– 47,55 libry za akosť 304 a

– 74,03 libry za akosť 316,

– Acerinox vyhlásil, že prirážky za legovanie sa budú uplatňovať od 1. apríla 1994 (čítali ste správne apríla!),

– domnievame sa, že Outokumpu by sa mal pripojiť k tomuto stanovisku, ale ešte to nepotvrdil,

– očakáva sa, že Thyssen urobí vyhlásenie nasledujúci pondelok,

– Krupp – nemáme ešte žiadne informácie,

– ILVA oznámil, že bude uplatňovať upravenú základnú cenu od februára, ale že táto zmena sa bude týkať iba veľkoobchodníkov a nie konečných používateľov,

– ALZ stále zvažuje svoje stanovisko.“

207. Za týchto okolností sa informácia, podľa ktorej sa Acerinox zaviazal uplatňovať prirážku za legovanie na španielskom trhu od 1. apríla 1994, zdá ťažko spochybniteľná. Acerinox okrem toho neuviedol žiadnu podrobnú skutočnosť spôsobilú spochybniť pravdivosť tejto informácie.

208. So zreteľom na uvedené skutočnosti sa domnievam, že sporný fax predstavuje dôkaz, že k 14. januáru 1994 Acerinox v každom prípade prejavil úmysel uplatňovať prirážku za legovanie v Španielsku v súlade s podmienkami, na ktorých sa dotknuté podniky dohodli na stretnutí v Madride, a teda pristúpil ku kartelovej dohode.

209. Navrhujem preto Súdnemu dvoru, aby zamietol dôvod uplatnený Acerinox.

VIII – O trovách

210. Podľa článku 69 ods. 2 prvého pododseku rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe článku 118 tohto rokovacieho poriadku na konanie o odvolaní účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. V tomto prípade Komisia navrhla zaviazať odvolateľov na náhradu trov konania a odvolatelia nemali úspech (takmer) vo všetkých svojich dôvodoch. Podľa môjho názoru je teda opodstatnené zaviazať ich na náhradu všetkých trov konania, ktoré vznikli v tomto odvolacom konaní.

211. Okrem toho podľa článku 122 prvého odseku rokovacieho poriadku, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou vo veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania. V tomto prípade Acerinox nemal úspech vo svojom dôvode založenom na neúčasti na kartelovej dohode na španielskom trhu a Komisia navrhla, aby bol odvolateľ zaviazaný na náhradu trov konania. Je teda opodstatnené zaviazať Acerinox na náhradu trov konania v súlade s článkom 69 ods. 2 rokovacieho poriadku. V zostávajúcej časti nie je dôvod meniť výrokovú časť rozsudku Acerinox/Komisia.

IX – Návrh

212. Na základe prechádzajúcich úvah navrhujem Súdnemu dvoru, aby rozhodol:

1. Rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 13. decembra 2001, Acerinox/Komisia (T‑48/98), sa zrušuje v časti, v ktorej zamietol dôvod žalobcu založený na neúčasti na kartelovej dohode na španielskom trhu.

2. V zostávajúcej časti sa odvolania zamietajú.

3. Žaloba o neplatnosť podaná Compañía Española para la Fabricación de Aceros Inoxidables SA (Acerinox) sa zamieta.

4. Compañía Española para la Fabricación de Aceros Inoxidables SA (Acerinox), ThyssenKrupp Stainless GmbH a ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni SpA znášajú trovy konania, ktoré im vznikli v odvolacom konaní, a sú povinní nahradiť trovy konania, ktoré v tomto konaní vznikli Komisii Európskych spoločenstiev.

5. Compañía Española para la Fabricación de Aceros Inoxidables SA (Acerinox) znáša trovy konania, ktoré jej vznikli v prvostupňovom konaní a je povinná nahradiť dve tretiny trov, ktoré v tomto konaní vznikli Komisii. Komisia znáša jednu tretinu trov, ktoré jej vznikli v tomto konaní.