ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keď inštitúcia uplatňuje niektorú z výnimiek z práva na prístup uvedených v článku 4 nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie, prináleží jej zvážiť osobitný záujem na ochrane dotknutého dokumentu jeho nezverejnením a všeobecný záujem na sprístupnení tohto dokumentu s ohľadom na výhody prameniace, ako uvádza odôvodnenie 2 nariadenia č. 1049/2001, zo zvýšenej transparentnosti, teda na možnosť občanov tesnejšie sa zapájať do rozhodovacieho procesu a záruku, že v demokratickom systéme sa administratíva stáva legitímnejšou, efektívnejšou a zodpovednejšou voči občanovi.

V tejto súvislosti, hoci na účely odôvodnenia zamietnutia prístupu k určitému dokumentu v zásade nestačí, že tento dokument spadá do činnosti alebo záujmu uvedených v článku 4 nariadenia č. 1049/2001, keďže dotknutá inštitúcia musí tiež vysvetliť, ako by prístup k uvedenému dokumentu mohol konkrétne a skutočne poškodiť záujem chránený výnimkou upravenou v tomto článku, dotknutá inštitúcia sa v tomto smere môže opierať o všeobecné domnienky vzťahujúce sa na určité kategórie dokumentov, keďže na žiadosti o zverejnenie týkajúce sa dokumentov rovnakej povahy je možné uplatniť podobné všeobecné úvahy. V takom prípade však dotknutej inštitúcii prislúcha spresniť, na akých všeobecných úvahách založila domnienku, že sprístupnenie týchto dokumentov by ohrozilo niektorý zo záujmov chránených výnimkami stanovenými v článku 4 nariadenia č. 1049/2001, a to bez toho, aby bola povinná vykonať konkrétne posúdenie obsahu každého z týchto dokumentov.

(pozri body 32, 72, 73)
Naproti tomu v prípade, že vývoj smeruje k úplnému vykonaniu predchádzajúceho rozsudku, nie je vylúčené, že by predchádzajúci rozsudok bol v deň vyhlásenia rozsudku konštatujúceho nesplnenie povinnosti už úplne vykonaný. Penále sa teda ukladá iba v prípade, ak nesplnenie si povinnosti pretrváva v čase vyhlásenia rozsudku konštatujúceho uvedené nesplnenie povinnosti.

Uloženie povinnosti členskému štátu, ktorý si nesplnil povinnosti vyplývajúce z článku 260 ods. 1 ZFEÚ, zaplatiť penále je v zásade odôvodnené len vtedy, ak nesplnenie si povinnosti spočívajúce v nevykonaní rozsudku, ktorý mu predchádza, trvá až do posúdenia skutkových okolností Súdnym dvorom. Pokiaľ v čase pojednávania opatrenia potrebné na vykonanie predchádzajúceho rozsudku ešte neboli úplne prijaté, uloženie povinnosti členskému štátu zaplatiť penále je vhodným finančným prostriedkom na zabezpečenie úplného vykonania tohto rozsudku.

Vzhľadom na to, že predloženie dôkazu o súlade so smernicou 91/271 o čistení komunálnych odpadových vôd si môže vyžadovať určitý čas, a na účely zohľadnenia prípadného pokroku dosiahnutého členským štátom, ktorý si nesplnil povinnosti vyplývajúce z článkov 3 a 5 uvedenej smernice, sa skutočná výška penále musí vypočítať na základe šesťmesačných období, pričom celková výška týkajúca sa takýchto období sa zníži o percentuálny podiel zodpovedajúci pomeru, ktorý predstavuje počet populačných koeficientov, ktoré boli zosúladené s rozsudkom konštatujúcim nesplnenie povinnosti týmto členským štátom do konca takéhoto obdobia vo vzťahu k počtu populačných koeficientov, ktoré neboli v súlade s rozsudkom ukladajúcim povinnosť zaplatiť penále ku dňu jeho vyhlásenia.

(pozri body 73, 74 a bod 3 výroku)
Účel smernice 2002/92 o sprostredkovaní poistenia sleduje dvojaký cieľ, a to jednak dotvorenie a riadne fungovanie jednotného trhu s poistením odstránením prekážok slobody usadiť sa a slobody poskytovať služby a jednak zlepšenie ochrany spotrebiteľov v tejto oblasti.

Výklad umožňujúci určitej skupine osôb ponúkať sprostredkovateľské služby, hoci nespĺňajú podmienky upravené v článku 4 ods. 1 smernice 2002/92, by tento dvojaký cieľ ohrozil. Na jednej strane by takýto výklad smernice 2002/92 vytvoril zreteľné rozdiely medzi sprostredkovateľmi konajúcimi na jednotnom trhu s poistením, pokiaľ by sprostredkovatelia mohli bez ohľadu na to, či tieto podmienky spĺňajú, vykonávať činnosti sprostredkovania pre tie isté typy poistných zmlúv. Tento výklad by bol okrem toho v rozpore s cieľom zabezpečiť rovnosť zaobchádzania so všetkými kategóriami sprostredkovateľov poistenia. Na druhej strane by takýto výklad nemohol zabezpečiť zvýšenú úroveň ochrany spotrebiteľov na trhu s poistením, teda poistencov. Nemožno sa totiž domnievať, že zamestnanci poisťovne, ktorí sa venujú priamemu predaju poistných služieb v rámci tejto poisťovne, majú v každom prípade vhodné znalosti a schopnosti, ktoré sú potrebné na jednotlivé sprostredkovanie poistenia, a že môžu tiež zaručiť kvalitu takéhoto sprostredkovania. Nemožno sa domnievať ani to, že takíto zamestnanci sú bez týchto znalostí a schopností spôsobilí svojim klientom pri prijatí, doplnení alebo obnove ich poistnej zmluvy poskytnúť informácie stanovené v článku 12 smernice 2002/92.

(pozri body 27 – 30)
1.

Belgické kráľovstvo si tým, že ponechalo v platnosti predpisy, podľa ktorých kapitálové výnosy uskutočnené pri spätnom nákupe akcií subjektov kolektívneho investovania, ktorých 40 % majetku je investovaných do pohľadávok a ktoré nemajú povolenie vydané v súlade so smernicou Rady 85/611/EHS z 20. decembra 1985 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa podnikov kolektívneho investovania do prevoditeľných cenných papierov (PKIPCP), nie sú zdaniteľné, ak majú tieto subjekty sídlo v Belgicku, zatiaľ čo kapitálové výnosy uskutočnené pri spätnom nákupe akcií takýchto subjektov so sídlom v Nórsku a na Islande podliehajú zdaneniu, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 40 Dohody o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992.
Smernica 96/34 o rámcovej dohode o rodičovskej dovolenke uzavretej medzi UNICE, CEEP a ETUC sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnemu právnemu ustanoveniu, aké upravuje kolektívna zmluva, podľa ktorého tehotná pracovníčka, ktorá preruší neplatenú rodičovskú dovolenku v zmysle tejto smernice, aby mohla ihneď čerpať materskú dovolenku v zmysle smernice 92/85 o zavedení opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci tehotných pracovníčok a pracovníčok krátko po pôrode alebo dojčiacich pracovníčok, nemá právo na zachovanie odmeny, na ktorú by mala právo, ak by sa pred touto materskou dovolenkou aspoň na minimálnu dobu vrátila do práce.

Na jednej strane, hoci článok 11 body 2 a 3 smernice 92/85 neobsahuje povinnosť vyplácať počas materskej dovolenky naďalej odmenu v plnej výške, žiadne ustanovenie tejto smernice nebráni tomu, aby členské štáty alebo prípadne sociálni partneri stanovili zachovanie všetkých zložiek odmeny, na ktoré mala tehotná pracovníčka právo pred tehotenstvom a materskou dovolenkou. Podmienky uplatňovania režimu, ktorý upravuje zachovanie práva na odmenu vyplácanú pracovníčke počas materskej dovolenky, majú byť v súlade s ustanoveniami práva Únie, vrátane ustanovení o rodičovskej dovolenke.

Na druhej strane voľba pracovníčky spočívajúca v uplatnení jej práva na rodičovskú dovolenku nesmie ovplyvňovať podmienky výkonu jej práva čerpať inú dovolenku, vo veci samej materskú dovolenku. Podmienka týkajúca sa návratu do práce na minimálnu dobu narušuje potrebný účinok smernice 96/34, lebo odrádza pracovníčku od rozhodnutia uplatniť právo na rodičovskú dovolenku vzhľadom na účinok, ktorý by takéto rozhodnutie mohlo mať na materskú dovolenku, ku ktorej by došlo počas tejto rodičovskej dovolenky, akým je strata časti jej odmeny.

(pozri body 36, 37, 47, 48, 51, 52 a výrok)
V každom prípade už citované ustanovenia smernice 2003/35 možno považovať za správne prebraté len v prípade, že právny predpis zaväzuje vnútroštátny súd, aby zaručil, že konanie pre žalobcu nebude nedostupne drahé. Samotná okolnosť, že Súdny dvor by na to, aby overil, či vnútroštátne právo určitého členského štátu spĺňa ciele tejto smernice, bol nútený analyzovať a posúdiť dosah rôznych rozhodnutí vnútroštátnych súdov, a teda judikatúry ako celku, hoci právo Únie priznáva jednotlivcom konkrétne práva, ktoré si na to, aby boli účinné, vyžadujú jednoznačné pravidlá, vedie k záveru, že prebratie nie je vôbec dostatočne jasné a presné.

Požiadavka, aby súdne konania podľa článku 3 bodu 7 a článku 4 bodu 4 smernice 2003/35, ktorou sa ustanovuje účasť verejnosti pri navrhovaní určitých plánov a programov týkajúcich sa životného prostredia, a ktorou sa menia a dopĺňajú s ohľadom na účasť verejnosti a prístup k spravodlivosti smernice 85/337 a 96/61, neboli nedostupne drahé, sa uplatňuje aj na finančné výdavky vyplývajúce z opatrení, ktorými by vnútroštátny súd mohol podmieniť nariadenie predbežných opatrení v rámci sporov, na ktoré sa vzťahujú uvedené ustanovenia.

Až na túto výnimku sa na podmienky, za akých vnútroštátny súd nariaďuje takéto predbežné opatrenia, v zásade uplatňuje výlučne vnútroštátne právo v hraniciach stanovených zásadami ekvivalencie a efektivity. Požiadavku, aby dotknuté konania neboli nedostupne drahé, nemožno vykladať v tom zmysle, že a priori bráni uplatneniu takej finančnej záruky, akou je protizáväzok k predbežným opatreniam, ktorý spočíva v uložení povinnosti žalobcovi, aby sa zaviazal nahradiť škodu, ktorá by mohla vyplývať z predbežného opatrenia, pokiaľ by právo, ktoré malo toto predbežné opatrenie za cieľ chrániť, nakoniec nebolo uznané za dôvodné, a to v prípade, že vnútroštátne právo upravuje takúto finančnú záruku. To platí aj pre finančné dôsledky, ktoré by podľa tohto práva mohli vyplývať zo žaloby zneužívajúcej povahy.

Naopak súdu, ktorý o tom rozhoduje, prináleží, aby v prípade, keď posudzuje, či súdne konanie nie je nedostupne drahé, zaručil, že finančné riziko vyplývajúce pre žalobcu bude tiež zahrnuté v rôznych výdavkoch, ktoré vzniknú v dôsledku takéhoto konania.

(pozri body 64, 66 – 68)
Platnosť článku 4a ods. 4 smernice 1999/32 o znížení obsahu síry v niektorých kvapalných palivách, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 93/12, zmenenej a doplnenej smernicou 2005/33, nemožno preskúmavať vzhľadom na všeobecnú zásadu medzinárodného práva pacta sunt servanda ani na zásadu lojálnej spolupráce zakotvenú v článku 4 ods. 3 prvom pododseku ZEÚ z dôvodu, že dotknuté ustanovenie uvedenej smernice by mohlo viesť k porušeniu prílohy VI Medzinárodného dohovoru o zabránení znečisťovania z lodí (dohovor Marpol 73/78). Únia totiž nie je zmluvnou stranou dohovoru Marpol 73/78 ani protokolu podpísaného 26. septembra 1997, ktorým sa do tohto dohovoru dopĺňa príloha VI, a nie je ním viazaná. Platnosť článku 4a ods. 4 smernice 1999/32 nemožno skúmať ani vzhľadom na všeobecnú zásadu medzinárodného práva pacta sunt servanda, keďže táto záväzná zásada sa uplatňuje výlučne na subjekty medzinárodného práva, ktoré sú zmluvnými stranami danej medzinárodnej zmluvy a ktoré sú ňou z tohto dôvodu viazané. Navyše sa nezdá, že by príloha VI obsahovala vyjadrenie pravidiel medzinárodného obyčajového práva, ktoré sú samy osebe záväzné pre inštitúcie Únie a sú súčasťou právneho poriadku Únie.

Okrem toho Súdnemu dvoru Európskej únie neprináleží, aby rozhodoval o otázke, aký vplyv má uvedená príloha VI na pôsobnosť článku 4a ods. 4 smernice 1999/32. Vykladať ustanovenia sekundárneho práva vzhľadom na povinnosť uloženú medzinárodnou dohodou, akou je protokol z roku 1997 dopĺňajúci prílohu VI do dotknutého dohovoru, ktorá neviaže všetky členské štáty, by znamenalo rozšírenie tejto povinnosti na tie členské štáty, ktoré nie sú zmluvnou stranou uvedenej dohody. Tieto členské štáty sa však vo vzťahu k uvedenej dohode musia považovať za tretie štáty. Takéto rozšírenie pôsobnosti by pritom bolo nezlučiteľné so všeobecnou zásadou medzinárodného práva týkajúcou sa medzinárodných zmlúv, podľa ktorej zmluvy nevytvárajú ani povinnosti, ani práva tretím štátom bez ich súhlasu (pacta tertiis nec nocent nec prosunt).

(pozri body 37 – 39, 41, 47, 50, 54, body 2 a 3 výroku)
Na rozdiel od konania zavedeného článkom 258 ZFEÚ, ktorého cieľom je určiť a ukončiť konanie členského štátu predstavujúce porušenie práva Únie, je totiž predmet konania upraveného v článku 260 ZFEÚ omnoho obmedzenejší, lebo jeho cieľom je iba to, aby podnietil porušujúci členský štát vykonať rozsudok o nesplnení povinnosti. Preto sa toto konanie musí považovať za osobitné súdne konanie na vykonanie rozsudkov Súdneho dvora, teda inými slovami za spôsob výkonu rozhodnutí.

Navyše priznanie väčšej miery voľnej úvahy Komisii, pokiaľ ide o hodnotenie opatrení na vykonanie rozsudku, ktorý bol vydaný na základe článku 260 ods. 2 ZFEÚ, by viedlo k porušeniu procesného práva na obhajobu, ktoré majú členské štáty v rámci konaní o nesplnení povinnosti. Podľa článkov 258 ZFEÚ až 260 ZFEÚ totiž členské štáty, o ktorých Komisia tvrdí, že nedodržali svoje povinnosti vyplývajúce z práva Únie, môžu okrem iného objasniť svoje stanovisko počas konania pred podaním žaloby. Predmetom tejto časti konania je práve poskytnúť dotknutému členskému štátu príležitosť, aby sa prispôsobil svojim povinnostiam alebo aby účelne uviedol svoje dôvody obrany proti výhradám Komisie.

Hoci je totiž pravda, že v rámci vykonania rozsudku Súdneho dvora, ktorým sa členskému štátu ukladá penále, musí mať Komisia možnosť posúdiť opatrenia prijaté členským štátom na vyhovenie odsudzujúcemu rozsudku, skutočnosťou zostáva, že túto voľnú úvahu nemožno vykonávať takým spôsobom, aby zasahovala do výlučnej právomoci Súdneho dvora rozhodovať o súlade vnútroštátnej právnej úpravy s právom Únie. Pritom podľa systému zavedeného článkami 258 ZFEÚ až 260 ZFEÚ môže určenie práv a povinností členských štátov i posúdenie ich správania vyplývať len z rozsudku Súdneho dvora, takže overenie opatrení, ktoré členský štát prijal na vykonanie rozsudku Súdneho dvora, Komisiou a vymáhanie súm dlžných na základe uložených sankcií sa musia uskutočňovať so zreteľom na vymedzenie nesplnenia povinnosti, ako ho Súdny dvor urobil vo svojich rozsudkoch vydaných na základe článkov 258 ZFEÚ a 260 ZFEÚ.

V rámci žaloby o neplatnosť proti rozhodnutiu Komisie o stanovení sumy dlžnej členským štátom z dôvodu penále, ktoré mu uložil Súdny dvor podľa článku 260 ods. 2 ZFEÚ, sa Všeobecný súd nemôže vysloviť o posúdení, ktoré Komisia uskutočnila, pokiaľ ide o spôsobilosť vnútroštátnych postupov alebo právnej úpravy, ktoré predtým neboli preskúmané Súdnym dvorom, zabezpečiť vykonanie takého rozsudku vydaného vo veci nesplnenia povinnosti. Všeobecný súd by totiž pritom nevyhnutne musel rozhodnúť o súlade takých postupov alebo právnej úpravy s právom Únie a tým by zasiahol do výlučnej právomoci Súdneho dvora v tomto ohľade.

(pozri bod 51)
Článok 11 A ods. 1 písm. a), článok 11 A ods. 2 písm. a) a článok 11 A ods. 3 písm. c) šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu, ako aj článok 73, článok 78 prvý odsek písm. a) a článok 79 prvý odsek písm. c) smernice 2006/112 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty sa majú vykladať v tom zmysle, že poplatok, ako je poplatok za vysielanie stanovený portugalskou právnou úpravou v prospech kinematografie a audiovizuálnych umení, sa má zahrnúť do základu dane pre daň z pridanej hodnoty, splatnú za služby vysielania komerčnej reklamy.

V tejto súvislosti zdaniteľná udalosť poplatku za vysielanie sa zhoduje so zdaniteľnou udalosťou pre daň z pridanej hodnoty splatnú za služby vysielania komerčnej reklamy. Poplatok za vysielanie sa totiž stáva vymáhateľným hneď, ako sú poskytnuté služby, a stáva sa vymáhateľným iba vtedy, ak sú takéto služby poskytnuté.

Takýto poplatok má tak priamu súvislosť s poskytovaním služieb vysielania komerčnej reklamy, pretože zdaniteľné udalosti poplatku za vysielanie a dane z pridanej hodnoty sa zhodujú. Poplatok teda patrí pod pojem „dane, clá, odvody a poplatky“ uvedený v článku 11 A ods. 2 písm. a) šiestej smernice a v článku 78 prvom odseku písm. a) smernice 2006/112.

(pozri body 41, 42, 48 a výrok)
SK
Zbierkasúdnychroz hodnutí
ECLI:EU:C:2013 :186 1INFORMÁCIEONEUVEREJNENÝCHROZHODNU TIACHr
Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 2 1. mar ca 2 0 1 3  – Komisia/Buc zek A utomotive
(vec C-4 0 5 / 1 1 P)
„Odvolanie — Štátna pomoc — Reštrukturalizácia poľského oceliarskeho priemyslu — Pojem ‚štátna 
pomoc‘ — Vymáhanie verejných pohľadávok — Kvalifikovanie nepodania návrhu na vyhlásenie 
konkurzu na majetok zadlženej spoločnosti ako štátnej pomoci — Kritérium súkromného ve riteľa — 
Rozdelenie dôkazného bremena — Hranice súdneho preskúmania“
1. Odvolanie — Záujem na ko naní — Preskúmanie Súdnym dvorom b ez návrhu — Skutočnosť, ktorá 
nastala po vyhlásení rozsudku Všeobecného súdu — Skutočnosť, ktorá neodstránila škodlivý účinok 
tohto rozsudku pre odvolateľa — Zachovanie záujmu na ko naní (článok 256 o ds. 1 druhý 
pododsek ZFEÚ) (pozri body 15 – 19 )
2. Pomoc poskytovaná štátmi — Pojem — Opatrenie zm ierňujúce zaťaženie podniku — Zahrnutie 
(článok 107 o ds. 1 ZFEÚ) (pozri body 30 , 45)
3. Pomoc poskytovaná štátmi — Pojem — Výhoda vyplývajúca z toho, že orgány nepodali pri 
vymáhaní verejných p ohľadávok n ávrh na vyhlásenie ko nkurzu voči podniku vo finančných 
ťažkostiach — Uplatnenie kritéria súkromného veriteľa — Zohľadnenie dĺžky trvania a nákladov 
na ko nkurzné konanie (článok 107 o ds. 1 ZFEÚ) (pozri body 31 – 33 , 45 – 47 , 54 – 56 , 59)
4. Pomoc poskytovaná štátmi — Preskúmanie K omisiou — Kritérium s úkromného veriteľa — 
Komplexné ekonomické posúdenie — Súdne preskúmanie — Hranice (článok 107 o ds. 1 ZFEÚ) 
(pozri body 48 – 50)
5. Odvolanie — Dôvody — Odvolací dôvod smerujúci len proti doplňujúcemu odôvodneniu — 
Neúčinný dôvod — Zamietnutie (pozri bod 65)
Predmet
Odvolanie podané proti rozsudku V šeobecného súdu (druhá ko mora) zo 17. mája 2011 , Buczek 
Automotive/Komisia (T -1/08), kt orým V šeobecný s úd č iastočne z rušil rozhodnutie K omisie 
2008 /344/ES z 23. októbra 2007 o štátnej pomoci C 23/2006 ( ex NN 35 /06) poskytnutej Poľskom 
výrobcovi ocele skupine Technologie Buczek (Ú. v. EÚ L 116, 2008 , s. 26) – Kvalifikovanie nepodania
2 ECLI:EU:C:2013 :186INFORMÁCIEONEUVEREJNENÝCHROZHODNU TIACHr
 návrhu na vyhlásenie kon kurzu na m ajetok zadlženej spoločnosti ako š tátnej pomoci – Nesprávne 
právne posúdenie pri posúdení toho, ako K omisia uplatnila test hypotetického súkromného ve riteľa, 
ako a j pri rozdelení dôkazného bremena
Výrok
1. Odvolanie sa zamieta.
2. Európska ko misia je povinná nahradiť trovy kon ania.
3. Poľská republika znáša svoje vlastné trovy kon ania.
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Podobnosť medzi dotknutými ochrannými známkami – Kritériá posúdenia – Kombinovaná ochranná známka [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 71, 72)

2. Odvolanie – Dôvody – Nesprávne posúdenie skutkového stavu – Neprípustnosť – Preskúmanie posúdenia skutkového stavu, ktorý bol predložený Všeobecnému súdu, Súdnym dvorom – Vylúčenie okrem prípadov skreslenia (článok 256 TFUE; Štatút Súdneho dvora, článok 58 prvý odsek) (pozri body 79, 80)

Subject of the case

Predmet

Odvolanie podané proti rozsudku Všeobecného súdu (šiesta komora) zo 6. októbra 2011, Seven/ÚHVT – Seven for all mankind (SEVEN FOR ALL MANKIND) (T-176/10), ktorým Všeobecný súd zrušil rozhodnutie R 1514/2008-2 druhého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ÚHVT) z 28. januára 2010 zamietajúce odvolanie podané proti rozhodnutiu, ktorým bolo zrušené rozhodnutie námietkového oddelenia čiastočne zamietajúce námietku podanú majiteľom obrazovej ochrannej známky Spoločenstva a medzinárodnej obrazovej ochrannej známky obsahujúcich slovný prvok „Seven“ pre tovary zaradené do tried 3, 9, 12, 14, 15, 16, 18, 20, 25 a 28 proti zápisu slovnej ochrannej známky „SEVEN FOR ALL MANKIND“ pre tovary zaradené do tried 14 a 18 – Výklad a uplatňovanie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 – Okolnosti, ktoré treba zohľadniť pri preskúmaní podobnosti označení

Výrok

Výrok

1. Odvolanie sa zamieta.

2. Seven for all mankind LLC znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Seven SpA.

3. Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) znáša svoje vlastné trovy konania.
V práve hospodárskej súťaže Únie platí, že v prípade zníženia pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku má tento podnik povinnosť spolupracovať.

Aj za predpokladu, že by Komisia súhlasila, že prípadná spolupráca spoločnosti s Komisiou bude nesvojvoľne prezradená ostatným podnikom, ktoré sa zúčastnili porušenia, tento súhlas by nemohol odôvodniť jej spontánne prezradenie, a teda nemohol by vyvrátiť konštatovanie porušenia povinnosti spolupráce touto spoločnosťou. Ak je prezradenie spontánne, nie je nevyhnutné.

(pozri bod 53)
SK
Zbierkasúdnychroz hodnutí
ECLI:EU:C:2013 :614 1INFORMÁCIEONEUVEREJNENÝCHROZHODNU TIACH
Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) z 2 6. septembra 2 0 1 3  – Alliance One 
International/Komisia
(vec C-6 6 8 / 1 1 P)
„Odvolanie — Hospodárska súťaž — Kartely — Španielsky trh nákupu a prvotného spracovania 
surového tabaku — Určenie cien a rozdelenie trhu — Porušenie článku 81 ES — 
Pripísateľnosť protiprávneho správania dcérskej spoločnosti jej materskej spoločnosti — 
Odstrašujúci účinok — Rovnosť zaobchádzania — Spolupráca — Povinnosť odôvodnenia — 
Poľahčujúce okolnosti“
1. Hospodárska súťaž — Pravidlá Únie — Porušenia — Pripísanie — Materská spoločnosť a dcérske 
spoločnosti — Hospodárska jednotka — Kritériá posúdenia — Domnienka rozhodujúceho vplyvu 
uplatňovaného m aterskou spoločnosťou na dcérske spoločnosti, ktoré sú v 100 % vl astníctve 
materskej spoločnosti — Možnosť K omisie p odporiť d omnienku s kutkovými oko lnosťami 
smerujúcimi k preukázaniu skutočného výkonu rozhodujúceho vplyvu — Neexistencia povinnosti 
(článok 101 o ds. 1 ZFEÚ) (pozri body 36 – 41)
2. Odvolanie — Dôvody — Nesprávne posúdenie skutkového stavu a dôkazných p rostriedkov — 
Neprípustnosť — Preskúmanie posúdenia skutkového stavu a dôkazov Súdnym d vorom — 
Vylúčenie ok rem prípadov skreslenia (článok 256 o ds. 1 ZFEÚ; Štatút Súdneho dvora, článok 58 
prvý odsek) (pozri body 50, 51, 77, 81, 88, 89)
3. Odvolanie — Dôvody — Nevyhnutnosť presnej kritiky bodu odôvodnenia V šeobecného súdu 
[článok 256 o ds. 1 ZFEÚ; Štatút Súdneho dvora, článok 58 p rvý odsek; Rokovací poriadok Súdneho 
dvora, článok 168 o ds. 1 písm. d) a článok 169 o ds. 2] (pozri body 52 , 53)
4. Hospodárska súťaž — Pokuty — Výška — Určenie — Odstrašujúci charakter — Kritériá posúdenia 
odstrašujúceho faktora — Zohľadnenie veľkosti a celkových z drojov sankcionovaného podniku — 
Obrat, ktorý mo žno zo hľadniť (článok 101 Z FEÚ; nariadenie Rady č. 1/2003 , článok 23 o ds. 2) 
(pozri body 62 – 65)
5. Odvolanie — Dôvody — Dôvod uvedený prvýkrát v konaní o odvolaní — Neprípustnosť (článok 256 
ods. 1 ZFEÚ; Štatút Súdneho dvora, článok 58 p rvý odsek; Rokovací poriadok S údneho dvora, 
článok 170 o ds. 1) (pozri body 68 , 69)
2 ECLI:EU:C:2013 :614INFORMÁCIEONEUVEREJNENÝCHROZHODNU TIACH
6. Hospodárska súťaž — Pokuty — Výška — Určenie — Kritériá — Poľahčujúce oko lnosti — 
Ukončenie porušenia pred z ásahom K omisie — Vylúčenie (článok 101 Z FEÚ; nariadenie Rady 
č. 1/2003 , článok 23 o ds. 2; oznámenie Komisie 98 /C 9/03, bod 3 tretia zarážka) (pozri body 86 , 
87)
7. Odvolanie — Dôvody — Dôvod smerujúci proti nadbytočnému dôvodu — Neúčinný dôvod — 
Zamietnutie (pozri body 91 , 92)
Predmet
Odvolanie p odané p roti rozsudku V šeobecného s údu (štvrtá ko mora) z 12. októbra 2011 , 
Agroexpansión/Komisia (T -38/05), ktorým V šeobecný súd čiastočne zamietol návrh na čiastočné 
zrušenie rozhodnutia K omisie K(2004 ) 4030 v konečnom z není z 20. októbra 2004 t ýkajúceho sa 
konania o uplatnení článku 81 o ds. 1 [ES] (vec COMP/C.38.238/B.2 – Surový tabak – Španielsko)
Výrok
1. Odvolanie sa zamieta.
2. Alliance One International, Inc., je povinná nahradiť trovy kon ania.