ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

Hlava II smernice 90/434 obsahuje v článkoch 4 až 8 „Pravidlá uplatniteľné na zlúčenie, rozdelenie a výmeny akcií“. Článok 4 tejto smernice stanovuje: „1. Zlúčenie alebo rozdelenie nemá mať za následok zdanenie kapitálových ziskov počítaných ako rozdiel medzi reálnou hodnotou prevedených aktív a pasív a ich hodnotou pre daňové účely. Nasledujúcim výrazom sa priraďuje význam: — hodnota pre daňové účely: hodnota, na základe ktorej sa vypočíta prírastok alebo úbytok zisku alebo kapitálových ziskov prevádzajúcej spoločnosti s cieľom dane z príjmu, ak by takéto aktíva alebo pasíva boli predané v dobe zlúčenia alebo rozdelenia, avšak nezávisle od toho [hodnota na daňové účely: hodnota, na základe ktorej sa vypočíta zisk alebo strata na účely uplatnenia dane z príjmu, ziskov alebo kapitálových ziskov prevádzajúcej spoločnosti, ak sa tieto aktíva alebo pasíva predali v čase zlúčenia alebo rozdelenia, ale nezávisle od takejto operácie – neoficiálny preklad], — prevedené aktíva alebo pasíva: tie aktíva a pasíva prevádzajúcej spoločnosti, ktoré v dôsledku zlúčenia alebo rozdelenia sú efektívne spojené s trvalým sídlom preberajúcej spoločnosti v členskom štáte prevádzajúcej spoločnosti a majú účasť na tvorbe zisku alebo strát, ktoré sa berú do úvahy na daňové účely. 2. Členské štáty uplatnia odsek 1 s podmienkou, že preberajúca spoločnosť vypočíta všetky nové odpisy hodnoty akcií, všetky prírastky alebo straty vzhľadom na aktíva a pasíva prevedené podľa pravidiel, ktoré by platili pre prevádzajúcu spoločnosť alebo spoločnosti, ak by nedošlo k zlúčeniu alebo rozdeleniu [Členské štáty uplatnia odsek 1 pod podmienkou, že preberajúca spoločnosť vypočíta nové odpisy a zisky alebo straty súvisiace s aktívami a pasívami prevedenými za rovnakých podmienok, ktoré by platili pre prevádzajúcu spoločnosť alebo prevádzajúce spoločnosti, ak by nedošlo k zlúčeniu alebo rozdeleniu – neoficiálny preklad]. 3. Ak podľa zákonov členského štátu prevádzajúcej spoločnosti, je preberajúca spoločnosť oprávnená mať nové odpisy alebo zisky a straty vzhľadom na prevedené aktíva a pasíva počítané na odlišnom základe ako je stanové v odseku 2, odsek 1 sa neuplatní na aktíva a pasíva, na ktoré sa uplatňuje táto možnosť.“
66

Po druhé, pokiaľ ide o výhrady týkajúce sa porušenia zásad ochrany legitímnej dôvery a právnej istoty, Všeobecný súd ich v bode 166 napadnutého rozsudku zamietol z dôvodu, že vychádzajú z chybného predpokladu, že usmernenia z roku 2005 sa uplatnili retroaktívne. V bode 167 uvedeného rozsudku navyše uviedol: „V každom prípade nie sú tieto výhrady dôvodné. Judikatúra [Aéroports de Paris], z ktorej vyplýva, že prevádzkovanie letiska je hospodárskou činnosťou, je z roku 2000. Navyše rozsudok Ryanair/Komisia [už citovaný], ktorý sa týkal situácie predchádzajúcej usmerneniam z roku 2005, potvrdil judikatúru [Aéroports de Paris] v kontexte prevádzkovania regionálneho letiska. Okrem toho z rozhodnutia Komisie [z 13. marca 2001] vyplýva, že Komisia k tomuto dátumu nevylučuje, že opatrenie v prospech rozvoja regionálnej letiskovej infraštruktúry môže prípadne predstavovať štátnu pomoc. V tomto rozhodnutí, ktoré sa na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, týkalo tiež financovania letiskovej infraštruktúry, sa Komisia v podstate domnievala, ako vyplýva z odôvodnenia č. 17, že ak by sa predmetné opatrenie považovalo za štátnu pomoc, bolo by zlučiteľné so spoločným trhom podľa článku 87 ods. 3 písm. c) ES. Napokon treba uviesť, že ak nemecké orgány oznámili v roku 2002 štátnu pomoc N 644i/2002 z dôvodu právnej istoty, ako uvádzajú žalobkyne…, znamená to, že anticipovali možnosť, že predmetné opatrenia, ktorých cieľom bolo zlepšiť regionálne letiskové infraštruktúry, by mohli byť štátnou pomocou. Okrem toho v rámci konania týkajúceho sa uvedenej pomoci Komisia v podstate nemeckým orgánom 30. júna 2003 s odkazom na judikatúru [Aéroports de Paris] oznámila, že nie je isté, že ‚pomoc na výstavbu a rozvoj regionálnych letísk možno… považovať za všeobecné opatrenie týkajúce sa infraštruktúry, ktoré nie je relevantné, pokiaľ ide o štátnu pomoc‘.“
36

Z toho vyplýva, že k porušeniu zásady rovnosti zaobchádzania by došlo, ak by uplatnenie článku 65 smernice o DPH záviselo od formy protihodnoty získanej zdaniteľnou osobou. Uvedená zásada teda vyžaduje vykladať tento článok v tom zmysle, že sa uplatňuje aj v prípade, že je preddavok vyjadrený v naturáliách, ak sú splnené podmienky pripomenuté v bode 28 tohto rozsudku. Je však potrebné, aby bolo možné hodnotu tohto preddavku vyjadriť v peniazoch. Hoci podľa ustálenej judikatúry môže protihodnota za poskytnutie služieb spočívať v dodaní tovaru a na základe toho predstavovať základ dane v zmysle článku 73 smernice o DPH, ak existuje priama súvislosť medzi poskytnutím služieb a dodaním tovaru, je to len pod podmienkou, že dodanie tovaru možno vyjadriť v peniazoch (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. júla 2001, Bertelsmann, C-380/99, Zb. s. I-5163, bod 17 a citovanú judikatúru).
3

Článok 98 ústavy stanovuje: „1. Do právomoci Elegktiko Synedrio patrí predovšetkým: a) kontrola výdavkov štátu, miestnych orgánov alebo iných právnych subjektov, ktoré podliehajú jeho kontrole v zmysle osobitnej právnej úpravy; b) overovanie zmlúv vysokej ekonomickej hodnoty, ktorých zmluvnou stranou je štát, prípadne akýkoľvek iný právny subjekt na tento účel porovnateľný so štátom, ako to stanovuje zákon; c) kontrola účtovných závierok účtovníkov, miestnych orgánov alebo iných právnych subjektov, ktoré podliehajú kontrole stanovenej v písm. a); d) predkladanie poradných stanovísk k návrhom zákonov týkajúcich sa dôchodkov alebo uznania počtu odpracovaných rokov na účel priznania dôchodku v súlade s článkom 73 ods. 2 a ku všetkým záležitostiam, ako to stanovuje zákon; e) vypracovávanie správy o účtovnej závierke a súvahe štátu v súlade s článkom 79 ods. 7 a jej predkladanie parlamentu; f) rozhodovanie právnych sporov týkajúcich sa priznania dôchodkov a kontrola účtovných závierok stanovených v písm. c); g) rozhodovanie vo veciach týkajúcich sa zodpovednosti štátnych, civilných alebo vojenských zamestnancov, prípadne zamestnancov miestnych orgánov alebo verejnoprávnych subjektov za škodu spôsobenú úmyselne alebo z nedbanlivosti štátu týmto miestnym orgánom alebo iným verejnoprávnym subjektom. …“
12

§ 3 ods. 4 zákona o dani z obratu (Umsatzsteuergesetz 2005, BGBl. 2005 I, s. 386) v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „UStG“) stanovuje: „Ak podnikateľ vykonal úpravu alebo spracovanie predmetu a použije na to materiály, ktoré sám obstaral, plnenie sa považuje za dodávku (dodávku diela), ak v prípade materiálov nejde iba o prísady alebo podobné vedľajšie veci. To platí aj vtedy, keď sú predmety pevne spojené so zemou. …“
5

Dňa 3. marca 2011 Konferencia predsedov prijala dva návrhy rozvrhu schôdzí Parlamentu, jeden na rok 2012 a druhý na rok 2013. Na október 2012 predpokladal návrh uskutočnenie dvoch plenárnych schôdzí, pričom prvá sa mala konať od 1. do 4. októbra a druhá od 22. do 25. októbra. Na október 2013 návrh takisto predpokladal uskutočnenie dvoch plenárnych schôdzí, pričom prvá sa mala konať od 30. septembra do 3. októbra a druhá od 21. do 24. októbra.
17

Vzhľadom na neexistenciu spoločnosti Far Vini ku dňu uzavretia kúpnych zmlúv sa v správe ACOFA v podstate dospelo k záveru, že nie je isté, či hroznové mušty dodané priamo alebo nepriamo spoločnosťou Far Vini pochádzajú zo Spoločenstva, ani to, či samotná Vinifrance je ich vlastníkom. Naopak ACOFA zrejme nespochybnil pôvod v Spoločenstve a vlastníctvo hroznových muštov, ktoré Vinifrance nadobudla od spoločnosti Cantine Trapizzo, ktoré však neboli dodané tejto naposledy uvedenej spoločnosti spoločnosťou Far Vini, teda množstvo 4587,8 hektolitra hroznového muštu pred koncentráciou z dotknutých 34408 hektolitrov.
45

V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že výklad článku 7 ods. 2 písm. c) nariadenia č. 1896/2006, ktorý by navrhovateľovi uprel možnosť požadovať úroky počítané do zaplatenia istiny, by nezodpovedal uvedenému cieľu. Teda ako uviedol aj generálny advokát v bode 66 svojich návrhov, ak by sa uplatnenie úrokov muselo obmedziť na úroky splatné k dátumu podania návrhu na vydanie európskeho platobného rozkazu alebo k dátumu vydania takéhoto rozkazu, navrhovateľ by sa mohol domôcť zaplatenia všetkých úrokov do zaplatenia istiny len prostredníctvom viacerých postupne podaných návrhov, konkrétne prvého návrhu na zaplatenie istiny a splatných úrokov a následne ďalším návrhom na zaplatenie zvyšných úrokov za obdobie od podania prvého návrhu alebo od vydania platobného rozkazu do zaplatenia istiny.
33

Luxemburská vláda sa teda domnieva, že ani toto ustanovenie, ani článok L. 622-6 ods. 1 Zákonníka práca nie sú z hľadiska práva Únie diskriminačné, pretože aby mohol zamestnávateľ požiadať o predmetný príspevok, nie je stanovené nijaké kritérium štátnej príslušnosti alebo bydliska týkajúce sa uchádzača o prácu. Článok L. 541-1 prvý odsek uvedeného zákonníka navyše jasne spresňuje, že zamestnávateľovi sa za nezamestnané osoby prijaté do zamestnania vyplatia príspevky na sociálne zabezpečenie, a to bez ohľadu na to, či týmto osobám bola alebo nebola poskytnutá dávka v nezamestnanosti. V rámci konania vo veci samej sa tak ADEM v spornom rozhodnutí obmedzil na konštatovanie, že pani Schmidtová-Krierová nespĺňala podmienku registrácie na tomto úrade. ADEM naopak vôbec neprijal rozhodnutie o odmietnutí registrácie, ktoré by sa z hľadiska práva Únie zakladalo na diskriminačných dôvodoch.
33

Za týchto okolností Korkein hallinto-oikeus rozhodol prerušiť konanie a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: Vec C-356/11 „1. Je v rozpore s článkom 20 ZFEÚ odmietnutie vydať povolenie na pobyt štátnemu príslušníkovi tretej krajiny z dôvodu nedostatku prostriedkov na živobytie v rodinnej situácii, keď jeho manželka má zverené do osobnej starostlivosti dieťa, ktoré je občanom Únie, a štátny príslušník tretej krajiny nie je biologickým otcom tohto dieťaťa ani osobou, ktorej bolo zverené do osobnej starostlivosti? 2. Posudzuje sa v prípade zápornej odpovede na prvú otázku dosah článku 20 ZFEÚ rozdielne, keď štátny príslušník tretej krajiny bez povolenia na pobyt, jeho manželka a dieťa, ktoré jej bolo zverené do osobnej starostlivosti a ktoré je občanom Únie, žijú v spoločnej domácnosti?“ Vec C-357/11 „1. Je v rozpore s článkom 20 ZFEÚ odmietnutie vydať povolenie na pobyt štátnemu príslušníkovi tretej krajiny z dôvodu nedostatku prostriedkov na živobytie v rodinnej situácii, keď jeho manželka má zverené do osobnej starostlivosti dieťa, ktoré je občanom Únie, a štátny príslušník tretej krajiny nie je biologickým otcom tohto dieťaťa, dieťa mu nebolo zverené do osobnej starostlivosti, pričom on ani nežije so svojou manželkou alebo s týmto dieťaťom? 2. Posudzuje sa v prípade zápornej odpovede na prvú otázku dosah článku 20 ZFEÚ rozdielne, keď štátny príslušník tretej krajiny bez povolenia na pobyt, ktorý nemá bydlisko vo Fínsku, má so svojou manželkou dieťa, ktoré je občanom tretej krajiny, býva vo Fínsku a je zverené do spoločnej osobnej starostlivosti oboch rodičov?“
24

Okrem toho úplné zrušenie rozhodnutí týkajúcich sa kartelov z dôvodu, že časť porušenia nebola preukázaná, by bolo v rozpore s riadnym výkonom spravodlivosti a účinným uplatňovaním pravidiel hospodárskej súťaže, keďže by si vyžadovalo opakovanie konaní, ak sa neuzná, že časť porušenia, ktorá bola preukázaná, zostane nepotrestaná. Navyše nie je isté, či opakovanie takýchto konaní by bolo v súlade so zásadou ne bis in idem.
33

Súdny dvor už mal príležitosť uviesť, že uvedené spoločné normy a postupy by boli narušené, ak by dotknutý členský štát po tom, ako bolo určené, že ide o neoprávnený pobyt štátneho príslušníka tretej krajiny, pred výkonom alebo dokonca pred samotným prijatím rozhodnutia o návrate viedol trestné stíhanie, ktoré môže viesť k trestu odňatia slobody v priebehu konania o návrate. Takéto opatrenie by totiž mohlo oddialiť odsun (pozri rozsudky El Dridi, už citovaný, bod 59, ako aj Achughbabian, body 37 až 39 a 45).
8

Odôvodnenie 55 smernice 2010/13 znie: „S cieľom zabezpečiť základnú slobodu prijímania informácií a postarať sa o úplnú a riadnu ochranu záujmov divákov v Únii mali by tí, ktorí uplatňujú výhradné práva na televízne vysielanie týkajúce sa udalosti veľkého záujmu verejnosti, uznať právo ostatných vysielateľov na zaradenie krátkych sekvencií do všeobecných spravodajských programov za spravodlivých, rozumných a nediskriminačných podmienok pri patričnom zohľadnení výhradných práv. Takéto podmienky by sa mali oznámiť s istým predstihom pred udalosťou veľkého záujmu verejnosti, aby ostatní mali dostatok času na uplatnenie takéhoto práva… Takéto krátke sekvencie by mohli použiť všetky televízne kanály vrátane špecializovaných športových televíznych kanálov na vysielanie v rámci celej EÚ, pričom takéto krátke sekvencie by nemali presiahnuť 90 sekúnd. Právo prístupu ku krátkym sekvenciám by sa malo uplatňovať cezhranične, len ak je to potrebné. Vysielateľ by sa preto mal najskôr usilovať o získanie prístupu od vysielateľa, ktorý je usadený v rovnakom členskom štáte a má výhradné práva na udalosť veľkého záujmu pre verejnosť. Pojem všeobecné spravodajské programy by nemal zahŕňať súbor krátkych sekvencií, ktoré slúžia na zábavné účely. …“
19

Z týchto dôvodov Symvoulio tis Epikrateias rozhodol prerušiť konanie a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Je vnútroštátna právna úprava, ktorá s cieľom obmedziť ponuku hazardných hier priznáva výhradné právo na vykonávanie, riadenie, organizáciu a prevádzkovanie hazardných hier jedinej spoločnosti založenej vo forme akciovej spoločnosti kótovanej na burze, pričom najmä vtedy, keď táto spoločnosť inzeruje hazardné hry, ktoré organizuje, rozširuje svoje aktivity do iných členských štátov, hráči sa na jej aktivitách zúčastňujú slobodne a maximálna výška stávky a výhry je určená vo vzťahu k hráčskemu bulletinu a nie vo vzťahu k hráčovi, v súlade s ustanoveniami článkov 43 a 49 Zmluvy o ES? 2. V prípade zápornej odpovede na prvú otázku, je v súlade s článkami 43 a 49 Zmluvy o ES vnútroštátna právna úprava, ktorá výlučne v rámci boja proti trestnej činnosti prostredníctvom kontroly podnikov pôsobiacich v predmetnej oblasti s cieľom zabezpečiť, že tieto činnosti sa budú vykonávať iba v rámci kontrolovaných systémov, priznáva výhradné právo na vykonávanie, riadenie, organizáciu a prevádzkovanie hazardných hier jedinému podniku, aj keď priznanie tohto práva zároveň spôsobuje neobmedzený rozvoj príslušnej ponuky? Alebo je v každom prípade potrebné, aby bolo možné toto obmedzenie považovať za vhodné na dosiahnutie cieľa boja proti trestnej činnosti, aby sa rozvoj ponuky v každom prípade kontroloval, čiže aby sa udržiaval v rozsahu nevyhnutnom na dosiahnutie tohto cieľa a neprekračoval ho? V prípade, že tento rozvoj je potrebné kontrolovať, možno ho z tohto pohľadu považovať za kontrolovaný, keď sa v predmetnom odvetví prizná výhradné právo subjektu s vlastnosťami uvedenými v prvej prejudiciálnej otázke? A napokon v prípade, ak sa konštatuje, že priznanie takéhoto výhradného práva má za následok kontrolovaný rozvoj ponuky hazardných hier, presahuje priznanie tohto práva jedinému podniku rámec toho, čo je nevyhnutné, v tom zmysle, že ten istý cieľ sa môže účinne dosiahnuť aj priznaním tohto práva viacerým podnikom? 3. V prípade, že by sa so zreteľom na vyššie uvedené prejudiciálne otázky konštatovalo, že priznanie výhradného práva na vykonávanie, riadenie, organizáciu a prevádzkovanie hazardných hier podľa predmetných vnútroštátnych ustanovení nie je v súlade s článkami 43 a 49 Zmluvy o ES: a) pripúšťajú uvedené ustanovenia Zmluvy o ES, aby sa vnútroštátne orgány počas prechodného obdobia potrebného na prijatie predpisov zlučiteľných so Zmluvou o ES zdržali skúmania žiadostí týkajúcich sa začatia vykonávania týchto činností, ktoré predložili subjekty so sídlom v iných členských štátoch; b) v prípade kladnej odpovede, na základe akých kritérií sa určuje dĺžka takéhoto prechodného obdobia; c) ak sa prechodné obdobie nepripúšťa, na základe akých kritérií majú vnútroštátne orgány posudzovať príslušné žiadosti?“
9

Vzhľadom na to, že zodpovednosť materskej spoločnosti striktne súvisí so zodpovednosťou jej dcérskej spoločnosti, lebo spoločné a nerozdielne zaplatenie pokuty by sa spoločnosti Tomkins nemohlo uložiť, ak by jej nebolo pripísané protiprávne správanie spoločnosti Pegler, Všeobecný súd zrušil sporné rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týka začatia účasti žalobkyne na porušení, teda obdobia od 31. decembra 1988 do 29. októbra 1993, a v dôsledku toho znížil sumu pokuty, ktorá bola uložená spoločnosti Tomkins, z 5,25 na 4,25 milióna eur, z čoho 3,4 milióna eur mala zaplatiť spoločne a nerozdielne so spoločnosťou Pegler.
30

Z judikatúry Súdneho dvora však vyplýva, že za určitých okolností viaceré formálne odlišné plnenia, ktoré môžu byť poskytnuté oddelene, a tak osobitne viesť buď k zdaneniu, alebo k oslobodeniu od dane, sa musia, ak nie sú nezávislé, považovať za jedinú transakciu (rozsudky z 21. februára 2008, Part Service, C-425/06, Zb. s. I-897, bod 51, a z 2. decembra 2010, Everything Everywhere, C-276/09, Zb. s. I-12359, bod 23). O jedinú transakciu ide predovšetkým vtedy, ak dva alebo viaceré prvky či úkony poskytnuté zdaniteľnou osobou sú tak úzko zviazané, že objektívne tvoria jedno nerozlučné hospodárske plnenie, ktorého rozčlenenie by bolo neprirodzené (rozsudky z 27. októbra 2005, Levob Verzekeringen a OV Bank, C-41/04, Zb. s. I-9433, bod 22, ako aj z 29. marca 2007, Aktiebolaget NN, C-111/05, Zb. s. I-2697, bod 23). Tak je to napríklad vtedy, keď sa jeden alebo viacero prvkov musia považovať za tvoriace hlavné plnenie, kým naproti tomu jeden alebo viacero ostatných prvkov sa musia považovať za jedno z vedľajších plnení, ktoré podliehajú rovnakému daňovému režimu ako hlavné plnenie (rozsudky z 25. februára 1999, CPP, C-349/96, Zb. s. I-973, bod 30, ako aj Part Service, už citovaný, bod 52).
56

Komisia na pojednávaní uviedla, že v dôsledku tohto vyňatia by sa multifunkčné tlačiarne mohli zaradiť do podpoložky 8443 31 20 KN, čím by podliehali clu vo výške 2,2 %, alebo do podpoložky 8443 31 80 tejto nomenklatúry, na základe čoho by boli oslobodené od cla. Tieto dve podpoložky znejú takto: „8443 31 20 – – – Stroje majúce digitálne kopírovanie ako hlavnú funkciu, keď sa kopírovanie vykonáva skenovaním originálu a tlačením kópií pomocou elektrostatickej tlačiarne … 8443 31 80 – – – ostatné“.
8

Článok 6 uvedeného nariadenia znie: „1. Zainteresovaná intervenčná agentúra alebo agentúry pošlú Komisii do 24 hodín od ukončenia lehoty pre predloženie ponúk faxom alebo inou písomnou telekomunikačnou formou oznámenie, v ktorom uvedú nariadenie, ktorým sa zahajuje vypísanie verejnej súťaže pre každú položku, a toto oznámenie bude obsahovať: a) mená a adresy účastníkov verejnej súťaže, ktorí najmä podľa článkov 3, 4, a 5 predložili prijateľné ponuky b) a pri každej prijateľnej ponuke ponúkanú sumu alebo množstvo podľa toho, o čo ide. Intervenčný orgán alebo zainteresované orgány v rámci lehoty stanovenej v predchádzajúcom pododseku predložia Komisii pri každej zásielke úplnú kópiu dvoch prijatých najpriaznivejších ponúk spolu s kópiou zábezpeky a finančného záväzku uvedeného v článku 5 (1) h) a i), ako aj podpisovými vzormi osôb oprávnených vydávať tieto doklady. 2. Na základe predložených ponúk môže byť pre každú položku rozhodnuté, že: — sa neudelí žiadna zmluva na dodávku, alebo — sa udelí dodávateľská zmluva na základe ponúknutej ceny alebo množstva podľa toho, o čo ide. 3. Komisia bezodkladne oznámi úspešnému účastníkovi výberového konania, že mu bol udelený kontrakt, a pošle kópiu rozhodnutia intervenčnému orgánu alebo orgánom, ktorým boli ponuky predložené. 4. Intervenčné agentúry, ktoré obdržali ponuky do verejnej súťaže, čo najskôr vyrozumejú účastníkov verejnej súťaže o výsledku ich účasti vo verejnej súťaži, a to faxom alebo, ak je to potrebné, elektronickou poštou.“
74

Navyše, ako správne tvrdila Komisia, treba dospieť k záveru, že ak by normotvorca Únie chcel zahrnúť do kategórie tovarov uvedených v bode 4 danej prílohy aj tovary na veterinárnu starostlivosť, spravil by to výslovne, rovnako ako v prípade bodu 3 tejto prílohy.
8

Článok 11 smernice stanovuje: „1. Členské štáty zabezpečia existenciu vhodných a účinných prostriedkov na boj proti nekalým obchodným praktikám s cieľom vynútiť súlad s ustanoveniami tejto smernice v záujme spotrebiteľov. Tieto prostriedky zahŕňajú ustanovenia právnych predpisov, ktoré umožnia osobám alebo organizáciám, ktoré majú podľa vnútroštátnych právnych predpisov oprávnený záujem na boji proti nekalým obchodným praktikám, vrátane účastníkov hospodárskej súťaže: a) podať na súde žalobu proti takejto nekalej obchodnej praktike a/alebo b) napadnúť takú nekalú obchodnú praktiku na správnom orgáne, ktorý je príslušný rozhodovať o sťažnostiach alebo dať podnet na začatie príslušného konania na súde. Je na každom členskom štáte, aby rozhodol o tom, ktorá z týchto možností bude k dispozícii a či budú súdy alebo správne orgány oprávnené požadovať, aby boli najprv vyčerpané iné dostupné prostriedky na vybavovanie sťažností… Tieto možnosti musia byť k dispozícii bez ohľadu na to, či sú poškodení spotrebitelia na území toho členského štátu, kde má sídlo obchodník, alebo v inom členskom štáte. … 2. Na základe ustanovení uvedených v odseku 1 zveria členské štáty súdom alebo správnym orgánom právomoci, ktoré ich v prípadoch, ktoré považujú za nevyhnutné, a so zreteľom na všetky dotknuté záujmy, najmä verejný záujem, oprávňujú na to, aby: a) nariadili zastavenie nekalých obchodných praktík alebo začali príslušné konanie na súde, ktorým sa prikáže ich zastavenie, alebo b) ak nekalá obchodná praktika nebola doposiaľ vykonaná, ale jej vykonanie bezprostredne hrozí, zakázali takúto praktiku alebo začali príslušné konanie smerujúce k jej zákazu, a to aj bez dôkazu o skutočnej strate či škode alebo úmyslu, či nedbanlivosti na strane obchodníka. Členské štáty ďalej stanovia, že opatrenia uvedené v prvom pododseku môžu byť prijaté v skrátenom konaní ako: — predbežné opatrenia alebo — konečné opatrenia, pričom každý členský štát sám rozhodne, ktorú z týchto dvoch možností zvolí. Okrem toho členské štáty môžu preniesť na súdy alebo správne orgány právomoci, ktoré ich oprávňujú, aby na účely odstránenia pretrvávajúcich vplyvov nekalých obchodných praktík, ktorých zastavenie bolo nariadené konečným rozhodnutím, mohli: a) vyžadovať zverejnenie tohto rozhodnutia v plnom alebo skrátenom znení a vo forme, ktorú považujú za náležitú; b) vyžadovať okrem toho zverejnenie opravného vyhlásenia. 3. Správne orgány uvedené v odseku 1 musia: a) byť vytvorené tak, aby nevznikali pochybnosti o ich nestrannosti; b) mať pri rozhodovaní o sťažnostiach dostatočné právomoci na to, aby mohli účinne kontrolovať a vynucovať dodržiavanie svojich rozhodnutí; c) svoje rozhodnutia odôvodňovať. Ak sú právomoci uvedené v odseku 2 vykonávané výlučne správnym orgánom, musí byť jeho rozhodnutie vždy odôvodnené. V tomto prípade sa musia ďalej prijať ustanovenia o postupoch, prostredníctvom ktorých môže byť predmetom súdneho preskúmania nesprávny alebo neodôvodnený výkon právomocí správnym orgánom, alebo nesprávne či neodôvodnené zanedbanie výkonu uvedených právomocí.“