ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
171

Vo štvrtom žalobnom dôvode svojej žaloby podanej na Všeobecný súd odvolateľky spochybňujú závery Komisie, pokiaľ ide o existenciu jediného a pokračujúceho porušenia článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP. V rámci prvej časti tvrdia, že preukázanie vzťahu komplementárnosti medzi rôznymi individuálnymi protisúťažnými správaniami je zásadným kritériom na preukázanie takéhoto porušenia a že Komisia v spornom rozhodnutí tento vzťah z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala. V rámci druhej časti odvolateľky spochybňujú záver Komisie, že správanie súvisiace so spoločnosťami Dell a HP viedlo k jedinému porušeniu. Po prvé tvrdia, že správania súvisiace so spoločnosťami Dell a HP nesledovali jediný protisúťažný cieľ, keďže posledné uvedené spoločnosti sú dvoma odlišnými zákazníkmi. Po druhé uvádzajú, že správanie súvisiace so spoločnosťou Dell nebolo komplementárne k správaniu súvisiacemu so spoločnosťou HP, keďže medzi týmito dvomi spoločnosťami nedošlo ku vzájomnej interakcii. Po tretie sa domnievajú, že podobnosti vymenované v tomto rozhodnutí a týkajúce sa výrobkov, spôsobov fungovania, obsahu a geografického rozsahu pôsobnosti nepostačujú na preukázanie existencie takéhoto vzťahu. Po štvrté tvrdia, že správania súvisiace so spoločnosťami Dell a HP a týkajúce sa doby, účastníkov, zákazníkov, zúčastnených fyzických osôb a zemepisných oblastí boli na rozdiel od toho, čo bolo uvedené v danom rozhodnutí, podstatne odlišné. Po piate odvolateľky tvrdia, že dôkazy uplatnené v tom istom rozhodnutí sú nedostatočné a nie sú relevantné na účely preukázania komplementárnosti dotknutých správaní.
39

Tak by to bolo aj v prípade, ak by Komisia založila sporné rozhodnutie len na piatich kontaktoch. Pokiaľ ide napríklad o kontakt č. 5, odvolateľka tvrdí, že tento kontakt sám osebe nemôže predstavovať porušenie článku 101 ZFEÚ. Naopak, môže byť kvalifikovaný ako taký v spojení s inými kontaktmi. To isté platí aj pre všetky kombinácie protisúťažných kontaktov zahŕňajúcich tento kontakt.
2.

Článok 1 písm. g) rozhodnutia Komisie C(2015) 7135 final z 21. októbra 2015 týkajúceho sa konania podľa článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP (vec AT.39639 – Optické diskové mechaniky) sa zrušuje v rozsahu, v akom sa v ňom konštatuje že Sony Optiarc Inc. a Sony Optiarc America Inc. porušili článok 101 ZFEÚ a článok 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992 tým, že sa od 25. júla 2007 do 29. októbra 2008 v prípade spoločnosti Sony Optiarc Inc. a od 25. júla do 31. októbra 2007 v prípade spoločnosti Sony Optiarc America Inc. zúčastnili na viacerých samostatných porušeniach.
53

V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že vnútroštátny súd má ex offo posúdiť nekalú povahu zmluvnej podmienky patriacej do pôsobnosti smernice 93/13, a tým odstrániť nerovnováhu medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom, hneď, ako je oboznámený s právnymi a so skutkovými okolnosťami potrebnými na tento účel (rozsudky zo 14. marca 2013, Aziz, C‑415/11, EU:C:2013:164, bod 46 a citovaná judikatúra; z 21. decembra 2016, Gutiérrez Naranjo a i., C‑154/15, C‑307/15 a C‑308/15, EU:C:2016:980, bod 58, ako aj z 26. januára 2017, Banco Primus, C‑421/14, EU:C:2017:60, bod 43).
55

Súdny dvor sa totiž domnieval, že v prípade, že sa exekučné konanie skončí pred vyhlásením rozhodnutia súdu rozhodujúceho vo veci samej, ktorým sa konštatuje nekalá povaha zmluvnej podmienky, na základe ktorej bola táto exekúcia nariadená, a v dôsledku toho k neplatnosti tohto konania, toto rozhodnutie by umožňovalo zaručiť uvedenému spotrebiteľovi len ochranu a posteriori spočívajúcu v náhrade škody, ktorá by sa ukázala ako neúplná a nedostatočná, a nepredstavovala by primeraný ani účinný prostriedok na ukončenie používania tejto podmienky, a to na rozdiel od toho, čo stanovuje článok 7 ods. 1 smernice 93/13 (uznesenie zo 6. novembra 2019, BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala Bucureşti a Secapital, C‑75/19, neuverejnené, EU:C:2019:950, bod 32, ako aj citovaná judikatúra).
33

Za týchto okolností Audiencia Provincial de Zaragoza (Provinčný súd Zaragoza) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Je v súlade so zásadou efektivity stanovenou v článku 6 ods. 1 smernice 93/13 podľa toho, ako ju vyložil Súdny dvor, španielska právna úprava, z ktorej vyplýva, že ak súd nevyhlásil určitú nekalú podmienku pri počiatočnom preskúmaní ex offo vykonanom v čase nariadenia výkonu rozhodnutia za neplatnú [– negatívne preskúmanie platnosti zmluvných podmienok –], takéto preskúmanie bráni tomu, aby ju ten istý súd mohol neskôr posúdiť ex offo, ak predmetné skutkové a právne okolnosti [umožňujúce definovať nekalú povahu] existovali už na začiatku, aj keď sa súd pri tomto počiatočnom preskúmaní vo výroku ani v odôvodnení svojho rozhodnutia vôbec nevyjadril k platnosti týchto podmienok? 2. Môže povinný, ktorý v čase, keď už existujú skutkové a právne okolnosti, ktoré spôsobujú, že určitá podmienka v spotrebiteľskej zmluve je nekalá, nenamieta jej nekalú povahu prostredníctvom námietky, ktorú na tento účel stanovuje zákon, po rozhodnutí o tejto námietke opäť podať námietku, na základe ktorej sa rozhodne o nekalej povahe jednej alebo viacerých ďalších podmienok, ak už mohol namietať ich nekalú povahu na začiatku štandardným procesným úkonom, ktorý stanovuje zákon? V konečnom dôsledku ide o to, či nastane prekluzívny účinok, ktorý bráni spotrebiteľovi v tom, aby opäť namietal nekalú povahu inej podmienky v tom istom konaní o výkone rozhodnutia alebo dokonca aj v ďalšom určovacom konaní? 3. Ak Súdny dvor konštatuje, že záver, že povinný nemôže podať druhú alebo ďalšiu námietku, ktorou by namietal nekalú povahu podmienky, ktorú mohol namietať predtým, lebo už boli vymedzené potrebné skutkové a právne okolnosti, je v súlade so smernicou 93/13, môže táto okolnosť slúžiť ako základ na to, aby súd, ktorý sa dozvie o tejto nekalej povahe, mohol uplatniť svoju právomoc týkajúcu sa preskúmania ex offo? 4. Je po udelení príklepu a vydražení nehnuteľnosti, (ktorú môže prípadne vydražiť samotný veriteľ), pričom došlo aj k prevodu vlastníctva nehnuteľnosti poskytnutej ako zábezpeka, ktorá už bola vykonaná, v súlade s právom Únie uplatniť výklad, podľa ktorého sa konanie skončilo, (keďže bolo zavŕšené vykonaním zábezpeky, ktorým sa vyznačuje toto konanie), dlžník môže podať ďalšie návrhy na vyhlásenie neplatnosti niektorej nekalej podmienky, ktoré majú vplyv na konanie o výkone rozhodnutia, alebo je možné, aby súd po uvedenom prevode vlastníctva, (ktoré mohol nadobudnúť veriteľ), pričom tento prevod bol zapísaný do katastra nehnuteľností, rozhodol o preskúmaní ex offo, ktoré má za následok zrušenie celého konania o výkone rozhodnutia alebo ovplyvní sumy zabezpečené hypotékou, pričom sa môže dotknúť podmienok, za ktorých boli urobené dražobné podania?“
26

Účastníci konania, ktorí predložili Súdnemu dvoru písomné pripomienky v tomto konaní, sa rozchádzajú v názore na existenciu judikatúry Tribunal Constitucional (Ústavný súd, Španielsko) alebo Tribunal Supremo (Najvyšší súd), podľa ktorej by uplatnenie pravidiel verejného poriadku ex offo predstavovalo výnimku z predmetných zásad súdneho konania. Keďže článok 6 smernice 93/13 predstavuje ustanovenie rovnocenné vnútroštátnemu pravidlu verejného poriadku, vyplýva z toho, že ak sa podľa vnútroštátnej judikatúry takéto pravidlá verejného poriadku považujú za výnimku z uplatňovania predmetných zásad súdneho konania, vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o odvolaní, musí mať možnosť uplatniť ex offo dôvod založený na porušení článku 6 ods. 1 smernice 93/13.
27

Podľa vnútroštátneho súdu by nebolo možné splniť tieto povinnosti, ak by legálny pobyt maloletého dieťaťa manželky španielskeho občana, ktorí sú štátnymi príslušníkmi tretích krajín, závisel od ekonomických kritérií. Odmietnutie priznať XU právo na pobyt by viedlo k tomu, že jeho nevlastný otec by musel opustiť územie Únie so svojou manželkou, čo by bola jediná možnosť, ako dodržať povinnosť spolužitia manželov stanovenú vnútroštátnym právom. Na to, aby sa dospelo k takémuto záveru, nie je nevyhnutné, aby bolo možné súdnou cestou donútiť manželov, aby žili spolu.
9

Podľa článku 2 ods. 7 písm. a) až c) základného nariadenia, ktorý v podstate zodpovedá článku 2 ods. 7 písm. a) až c) nariadenia 2016/1036: „a) V prípade dovozov z krajín s iným ako trhovým hospodárstvom… sa normálna hodnota určí na základe ceny alebo vytvorenej hodnoty v tretej krajine s trhovým hospodárstvom alebo na základe ceny z takejto tretej krajiny voči iným krajinám vrátane Spoločenstva, alebo ak toto nie je možné, na inom odôvodnenom základe, vrátane ceny skutočne zaplatenej alebo bežne platenej v Spoločenstve za podobný výrobok, ktorá sa v prípade potreby riadne upraví tak, aby zahŕňala primerané ziskové rozpätie. Vhodná tretia krajina s trhovým hospodárstvom sa vyberie vhodným spôsobom, pričom sa vezmú do úvahy spoľahlivé informácie dostupné v čase výberu. Do úvahy sa vezmú aj lehoty; ak je to vhodné, použije sa tretia krajina s trhovým hospodárstvom, ktorá je predmetom toho istého zisťovania [prešetrovania – neoficiálny preklad]. … b) V antidumpingovom zisťovaní [prešetrovaní – neoficiálny preklad], ktoré sa týka dovozu tovarov z Čínskej ľudovej republiky, Vietnamu a Kazachstanu a akejkoľvek inej krajiny s iným ako trhovým hospodárstvom, ktorá je členom WTO k dátumu začatia zisťovania [prešetrovania – neoficiálny preklad], sa normálna hodnota určí v súlade s odsekmi 1 až 6, ak sa na základe riadne preukázateľných tvrdení jedného alebo niekoľkých výrobcov, ktorí podliehajú zisťovaniu [prešetrovaniu – neoficiálny preklad], a v súlade s kritériami a postupmi ustanovenými v písmene c) preukáže, že u tohto výrobcu, resp. výrobcov prevládajú pri výrobe a predaji výrobku, ktorý je podobný príslušnému výrobku podmienky trhového hospodárstva. V opačnom prípade sa uplatňujú pravidlá, ktoré sú ustanovené v písmene a). c) Tvrdenie v zmysle písmena b) musí… obsahovať dostatok dôkazov o tom, že výrobca pôsobí v podmienkach trhového hospodárstva, t. j. ak: … – firmy majú jeden prehľadný súbor základných účtovných záznamov, ktoré sú nezávisle preverované v súlade s medzinárodnými účtovníckymi normami a ktoré sa používajú na všetky účely, – výrobné náklady a finančná situácia firiem nepodliehajú výrazným deformáciám preneseným z bývalého systému iného ako trhového hospodárstva, najmä v oblasti odpisovania aktív, iných odpisov, výmenného obchodu a platieb prostredníctvom vyrovnania dlhov, …“
„(52)

S cieľom znížiť administratívne zaťaženie a zvýšiť dostupnosť veterinárnych liekov v členských štátoch by sa mali stanoviť zjednodušené pravidlá úpravy ich balenia a označovania. Poskytnuté textové informácie by sa mali zredukovať… Malo by sa dbať na to, aby uvedené pravidlá neohrozovali verejné zdravie, zdravie zvierat ani bezpečnosť životného prostredia.
27

V tejto súvislosti Súdny dvor už konštatoval, že na účely takéhoto posúdenia je okolnosť, že druhý rodič dieťaťa, je skutočne schopný a pripravený vykonávať každodennú a skutočnú starostlivosť o dieťa, relevantná, no sama osebe nie je dostatočná na to, aby bolo možné konštatovať, že medzi rodičom, ktorý je štátnym príslušníkom tretej krajiny, a dieťaťom, neexistuje taký vzťah závislosti, aby bolo toto dieťa nútené opustiť územie Únie v prípade, že by bolo tomuto štátnemu príslušníkovi tretej krajiny odopreté právo na pobyt. V najlepšom záujme dotknutého dieťaťa sa takéto konštatovanie totiž musí zakladať na zohľadnení všetkých okolností prejednávanej veci, a to najmä jeho veku, fyzického a emočného vývoja, úrovne jeho citovej väzby s každým z jeho rodičov, a tiež rizika, ktoré by odlúčenie od rodiča, ktorý je štátnym príslušníkom tretej krajiny, znamenalo pre citovú rovnováhu tohto dieťaťa (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. mája 2017, Chavez‑Vilchez a i., C‑133/15, EU:C:2017:354, body 70 až 71).
43

V tejto súvislosti však možno poznamenať, pokiaľ ide o tvrdenie žalobcov vo veci samej založené na údajnom porušení požiadavky vzájomného uznávania, ktorú ukladá smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/36/ES zo 7. septembra 2005 o uznávaní odborných kvalifikácií (Ú. v. EÚ L 255, 2005, s. 22), zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2013/55/EÚ z 20. novembra 2013 (Ú. v. EÚ L 354, 2013, s. 132), ktorého obeťami by boli migrujúci biológovia, ktorí by chceli vykonávať funkciu osoby zodpovednej za transfuziologické zariadenie v Taliansku, že toto tvrdenie, ktoré by mohlo byť prípustné, aj keby bolo vznesené v rámci prejudiciálneho konania, bez ohľadu na to, že k nemu dochádza v čisto vnútroštátnej situácii (pozri analogicky rozsudok z 21. februára 2013, Ordine degli Ingegneri di Verona e Provincia a i., C‑111/12, EU:C:2013:100, body 33 až 35), musí byť v každom prípade po meritórnej stránke zamietnuté.
46

Vylúčenie rodičov, ktorí v čase narodenia alebo osvojenia svojho dieťaťa nepracovali, by znamenalo obmedziť právo týchto rodičov čerpať rodičovskú dovolenku v neskoršej fáze ich života, v ktorej opäť vykonávajú zamestnanie, a ktorú by potrebovali na zosúladenie rodičovských a pracovných povinností. Takéto vylúčenie by teda bolo v rozpore s individuálnym právom každého pracovníka na rodičovskú dovolenku.
9

Odôvodnenia 2, 38 a 39 nariadenia č. 1224/2009 znejú takto: „(2) Vzhľadom na to, že úspešnosť spoločnej politiky v oblasti rybného hospodárstva závisí od vykonávania účinného systému kontroly, cieľom opatrení ustanovených v tomto nariadení je zriadiť systém Spoločenstva na kontrolu, inšpekciu a presadzovanie pravidiel s globálnym a integrovaným prístupom v súlade so zásadou proporcionality, aby sa zaistilo dodržiavanie všetkých pravidiel spoločnej politiky v oblasti rybného hospodárstva s cieľom zabezpečiť udržateľné využívanie živých vodných zdrojov pokrytím všetkých aspektov politiky. … (38) Štátni príslušníci členských štátov by sa mali odrádzať od porušovania pravidiel spoločnej politiky v oblasti rybného hospodárstva. Keďže opatrenia nasledujúce po porušení týchto pravidiel sa v jednotlivých členských štátoch značne líšia, čo vyvoláva diskrimináciu a nespravodlivé podmienky hospodárskej súťaže pre rybárov, a vzhľadom na to, že neexistencia odrádzajúcich, primeraných a účinných sankcií v niektorých členských štátoch znižuje účinnosť kontroly, je vhodné zaviesť administratívne sankcie v kombinácii so systémom pokutových bodov za vážne porušenia, aby existovali skutočné odrádzajúce prostriedky. (39) Pretrvávanie vysokého počtu závažných porušení pravidiel spoločnej politiky v oblasti rybného hospodárstva vo vodách Spoločenstva alebo prevádzkovateľmi Spoločenstva je vo veľkej miere dôsledkom neodrádzajúcej výšky sankcií stanovených vnútroštátnymi právnymi predpismi v súvislosti so závažným porušovaním týchto pravidiel. Tento nedostatok dopĺňajú ešte aj značné rozdiely vo výške sankcií medzi členskými štátmi, čo nezákonných prevádzkovateľov podporuje v tom, aby pôsobili vo vodách alebo na území členských štátov, kde sú sankcie najnižšie. Preto je vhodné doplniť maximálne výšky sankcií stanovené za závažné porušenia pravidiel spoločnej politiky v oblasti rybného hospodárstva, ako sa ustanovujú v článku 44 nariadenia (ES) č. 1005/2008, ktorým sa ustanovuje systém Spoločenstva na zabraňovanie nezákonnému, nenahlásenému a neregulovanému rybolovu, na odrádzanie od neho a jeho odstránenie, odrádzajúcimi sankciami, pričom by sa mala zohľadňovať povaha škody, hodnota produktov rybného hospodárstva získaná spáchaním závažného porušenia, hospodárska situácia páchateľa a akékoľvek opakovanie porušenia. Je potrebné stanoviť aj bezprostredné presadzovacie opatrenia a doplňujúce opatrenia.“
58

Vnútroštátny súd sa svojou treťou otázkou, ktorá má dve časti, v podstate pýta po prvé, či v prípade, ak právna úprava členského štátu vydávajúceho zatykač neobsahuje ustanovenia upravujúce súdny prostriedok nápravy na účely preskúmania podmienok, za ktorých bol európsky zatykač vydaný orgánom, ktorý hoci sa podieľa na výkone spravodlivosti v tomto členskom štáte, nie je sám súdom, sa má rámcové rozhodnutie 2002/584 s prihliadnutím na právo na účinnú súdnu ochranu zaručené v článku 47 Charty vykladať v tom zmysle, že povoľuje vnútroštátnemu súdu rozhodujúcemu o opravnom prostriedku, ktorým sa napáda zákonnosť ponechania vo vyšetrovacej väzbe osoby odovzdanej podľa európskeho zatykača vydaného na základe vnútroštátneho aktu, ktorý nemožno kvalifikovať ako „[vnútroštátny] zatykač alebo iné vykonateľné súdne rozhodnutie s rovnakým účinkom“ v zmysle článku 8 ods. 1 písm. c) tohto rámcového rozhodnutia, a v rámci ktorého je uplatnený dôvod založený na neplatnosti tohto európskeho zatykača podľa práva Únie, aby vyhlásil, že má právomoc na vykonanie takéhoto preskúmania platnosti. Po druhé sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa rámcové rozhodnutie 2002/584 s prihliadnutím na právo na účinnú súdnu ochranu zaručené článkom 47 Charty má vykladať v tom zmysle, že vyžaduje, aby zistenie vnútroštátneho súdu, že dotknutý európsky zatykač bol vydaný v rozpore s článkom 8 ods. 1 písm. c) tohto rámcového rozhodnutia, pretože sa nezakladá na „[vnútroštátnom] zatykači alebo inom vykonateľnom súdnom rozhodnutí s rovnakým účinkom“ v zmysle tohto ustanovenia, malo za následok prepustenie osoby vzatej do vyšetrovacej väzby po tom, čo ju vykonávajúci členský štát odovzdal členskému štátu vydávajúcemu zatykač.
18

V druhom rade, ak by odpoveď na prvú položenú prejudiciálnu otázku bola záporná, vnútroštátny súd zdôrazňuje, že z nedávneho vývoja uvedeného v bode 14 tohto rozsudku vyplýva, že existujú systémové a všeobecné nedostatky v nezávislosti poľskej súdnej moci, takže právo na nezávislý súd už nie je zaručené nikomu, kto sa musí dostaviť na poľský súd. Vzniká preto otázka, či takéto konštatovanie samo osebe stačí na odôvodnenie nevykonania európskeho zatykača bez toho, aby bolo potrebné preskúmať osobnú situáciu osoby, na ktorú bol vydaný takýto zatykač, ako to vyžaduje rozsudok z 25. júla 2018, Minister for Justice and Equality (Nedostatky súdneho systému) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, bod 79).
3

Odôvodnenia 1, 5 až 7, 10 a 12 rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34), zmeneného rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009 (Ú. v. EÚ L 81, 2009, s. 24) (ďalej len „rámcové rozhodnutie 2002/584“), znejú takto: „(1) podľa záverov Európskej rady v Tampere z 15. a 16. októbra 1999, najmä ich bodu 35, by sa mal zrušiť formálny postup vydávania osôb medzi členskými štátmi v prípade osôb, ktoré unikajú pred spravodlivosťou po tom, ako boli s konečnou platnosťou odsúdené a vydávacie postupy by sa mali urýchliť v prípade osôb podozrivých zo spáchania trestného činu; … (5) cieľ vytýčený pre [Európsku úniu] stať sa zónou slobody, bezpečnosti a práva, vedie k zrušeniu vydávania osôb medzi členskými štátmi a k jeho nahradeniu systémom vydávania osôb medzi súdnymi orgánmi; okrem toho, zavedenie nového zjednodušeného systému vydávania odsúdených alebo podozrivých osôb pre účely výkonu rozsudku alebo trestného stíhania umožňuje odstrániť zložitosť a prípadné prieťahy pri existujúcich vydávacích postupoch; tradičné vzťahy spolupráce, ktoré až doteraz existovali medzi členskými štátmi, by mal nahradiť systém voľného pohybu súdnych rozhodnutí v trestných veciach, vrátane predbežných a konečných rozhodnutí v oblasti slobody, bezpečnosti a spravodlivosti; (6) európsky zatykač zavedený týmto rámcovým rozhodnutím je prvým konkrétnym opatrením v oblasti trestného práva, ktorým sa vykonáva zásada vzájomného uznávania, označovaná Európskou radou ako ‚základný kameň‘ spolupráce v oblasti súdnictva; (7) nakoľko zámer nahradiť systém viacstranného vydávania osôb, vychádzajúci z Európskeho dohovoru o vydávaní osôb z 13. decembra 1957, sa nemôže dostatočne dosiahnuť členskými štátmi, ktoré konajú jednostranne, a preto, vzhľadom na svoj rozsah a účinky, môže sa lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, Rada môže prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity, uvedené v článku 2 Zmluvy o Európskej únii a článku 5 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva; v súlade so zásadou proporcionality uvedenou v druhom z týchto článkov toto rámcové rozhodnutie nepresahuje rámec toho, čo je nevyhnutné pre dosiahnutie tohto cieľa; … (10) mechanizmus európskeho zatykača je založený na vysokej miere dôvery medzi členskými štátmi; jeho vykonávanie sa môže pozastaviť iba v prípade vážneho a pretrvávajúceho porušovania zásad uvedených v článku 6 ods. 1 Zmluvy o Európskej únii jedným z členských štátov, zisteného Radou v zmysle článku 7 ods. 1 uvedenej zmluvy, s následkami uvedenými v článku 7 ods. 2 zmluvy; … (12) toto rámcové rozhodnutie rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznané v článku 6 [EÚ] a vyjadrené v Charte základných práv Európskej únie, najmä jej Kapitoly VI…“
8

Tento § 83 h stanovuje: „1. Osoby odovzdané členským štátom na základe európskeho zatykača nesmú: (1) byť trestne stíhané, odsúdené alebo podrobené opatreniu obmedzujúcemu osobnú slobodu pre iný trestný čin spáchaný pred ich odovzdaním ako pre ten, pre ktorý boli odovzdané… … 2. Odsek 1 sa neuplatní v nasledujúcich prípadoch: (1) ak osoba, ktorá mala možnosť opustiť územie členského štátu, do ktorého bola odovzdaná, tak neurobila počas 45 dní od jej prepustenia, alebo sa vrátila na toto územie po tom, ako ho opustila, (2) trestný čin nie je sankcionovaný trestom odňatia slobody alebo ochranným opatrením spojeným s odňatím slobody, (3) trestné stíhanie nemá za následok uplatnenie opatrenia obmedzujúceho osobnú slobodu, (4) ak by osobe mohol byť uložený trest alebo opatrenie bez odňatia slobody, a to aj vtedy, ak by tento trest alebo toto opatrenie mohlo obmedziť jej osobnú slobodu, (5) ak sa vykonávajúci členský štát alebo odovzdaná osoba vzdali uplatnenia zásady špeciality. 3. Vyhlásenie odovzdanej osoby o vzdaní sa, uskutočnené po odovzdaní, sa zaznamenaná do zápisnice pred sudcom alebo prokurátorom. Vyhlásenie o vzdaní sa je neodvolateľné. Odovzdávaná osoba musí byť o tom poučená.“
35

Výklad pojmov uvedených v predchádzajúcom bode založený na pohľade každého cestujúceho však treba hneď na úvod odmietnuť. Vzhľadom na to, že pohľady a očakávania jednotlivých cestujúcich môžu byť rôzne, taký výklad by mohol viesť k paradoxnému výsledku, keď by tá istá udalosť bola kvalifikovaná ako „nepredvídaná“, a teda za „nehodu“ pre niektorých cestujúcich, avšak nie pre iných cestujúcich.
16

Článok 57 tohto nariadenia s názvom „Dovoz a opätovný dovoz exemplárov osobného alebo rodinného charakteru do [Únie]“ stanovuje: „1. Výnimka z článku 4 nariadenia (ES) č. 338/97 pre exempláre osobného alebo rodinného charakteru, ktorá je ustanovená v článku 7 ods. 3 uvedeného nariadenia, sa nevzťahuje na exempláre, ktoré sa používajú na komerčný zisk, predaj, vystavovanie na komerčné účely, sú držané na predaj, ponúkané na predaj alebo prepravované na účely predaja. … 3. Prvý dovoz exemplárov osobného alebo rodinného charakteru vrátane poľovníckych trofejí do [Únie] osobou s bežným bydliskom v [Únii], ktorý sa týka exemplárov druhov uvedených v prílohe B k nariadeniu (ES) č. 338/97, si nevyžaduje predloženie povolenia na dovoz colnému úradu, ak táto osoba predloží originál dokladu na (opätovný) vývoz a jeho kópiu. … 4. Opätovný dovoz exemplárov osobného alebo rodinného charakteru vrátane poľovníckych trofejí do [Únie] osobou s bežným bydliskom v [Únii], ktorý sa týka exemplárov druhov uvedených v prílohe A alebo B k nariadeniu (ES) č. 338/97, si nevyžaduje predloženie povolenia na dovoz colnému úradu, pokiaľ sa predloží jeden z týchto dokladov: a) potvrdená ‚kópia pre držiteľa‘ (formulár 2) predtým použitého povolenia na dovoz do Spoločenstva alebo povolenia na vývoz zo Spoločenstva; b) kópia dokladu na (opätovný) vývoz uvedeného v odseku 3; c) dôkaz, že exempláre boli nadobudnuté v [Únii]. 5. Odchylne od odsekov 3 a 4 si dovoz alebo opätovný dovoz do [Únie] nasledujúcich položiek uvedených v prílohe B k nariadeniu (ES) č. 338/97 nevyžaduje predloženie dokladu o (opätovnom) vývoze alebo povolenia na dovoz: a) kaviáru jeseterotvarých rýb (Acipenseriformes spp.) v maximálnom množstve do 125 g na osobu v prepravných obaloch, ktoré sú označené individuálne… …“