Vec T‑461/08

Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE

proti

Európskej investičnej banke (EIB)

„Verejné zákazky na služby – Verejné obstarávanie – Poskytovanie služby pomoci pri údržbe, podpore a rozvoji informačného systému – Zamietnutie ponuky uchádzača – Zadanie zákazky inému uchádzačovi – Žaloba o neplatnosť – Prípustnosť – Právomoc – Povinnosť odôvodnenia – Právo na účinný opravný prostriedok – Transparentnosť – Proporcionalita – Rovnosť zaobchádzania a zákaz diskriminácie – Kritériá výberu a hodnotenia ponúk – Žaloba o náhradu škody – Prípustnosť – Ušlý zisk“

Abstrakt rozsudku

1. Žaloba o neplatnosť – Akty, ktoré možno napadnúť žalobou – Akty so záväznými právnymi účinkami – Akty Európskej investičnej banky

[Článok 225 ods. 1 ES, článok 230 ES a článok 237 písm. b) a c) ES]

2. Žaloba o náhradu škody – Autonómia vo vzťahu k žalobe o neplatnosť – Hranice – Návrh na náhradu škody spôsobenej Európskou investičnou bankou ako verejným obstarávateľom

(Článok 225 ods. 1 ES, článok 235 ES a článok 288 druhý odsek ES)

3. Žaloba o neplatnosť – Podmienky prípustnosti – Záujem na konaní – Preskúmanie súdom bez návrhu – Analogické uplatnenie na žaloby, ktoré sprevádza návrh na náhradu škody

(Článok 230 ES; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 113)

4. Žaloba o neplatnosť – Záujem na konaní – Žaloba proti vykonanému rozhodnutiu

(Články 230 ES a 233 ES)

5. Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Verejné obstarávanie – Spochybnenie legálnosti súťažných podkladov

(Článok 230 ES štvrtý odek ES)

6. Európska investičná banka – Verejné obstarávania financované z vlastných zdrojov Banky – Uplatniteľné ustanovenia

(Články 28 ES, 43 ES a 49 ES; Charta základných práv Európskej únie; nariadenie Rady č. 1605/2002, článok 88 ods. 1; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18)

7. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah

(Článok 230 piaty odsek ES a článok 253 ES)

8. Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Verejné obstarávanie – Právo uchádzačov na účinnú súdnu ochranu – Rozsah

(Článok 225 ods. 1 ES, články 242 ES, 243 ES a 253 ES)

9. Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Verejné obstarávanie – Právo uchádzačov na účinnú súdnu ochranu – Právo na opravný prostriedok proti rozhodnutiu, ktorým je verejná zákazka zadaná inému uchádzačovi

10. Európska investičná banka – Verejné obstarávania financované z vlastných zdrojov Banky – Uzavretie zmlúv – Zadanie ekonomicky najvýhodnejšej ponuke – Kritériá – Voľba uskutočnená verejným obstarávateľom – Hranice

11. Žaloba o neplatnosť – Dôvody – Porušenie zásad rovnosti zaobchádzania a transparentnosti – Verejné obstarávanie

12. Mimozmluvná zodpovednosť – Podmienky – Príčinná súvislosť – Škoda spôsobená uchádzačovi, ktorá mu vznikla v dôsledku straty zákazky v rámci verejného obstarávania – Neexistencia dôkazov o súvislosti medzi touto škodou a protiprávnym rozhodnutím o zadaní uvedenej zákazky inému uchádzačovi

(Článok 266 ZFEÚ a článok 340 druhý odsek ZFEÚ)

1. Potreba úplného preskúmavania zákonnosti aktov Spoločenstva vyžaduje, aby boli článok 225 ods. 1 ES a článok 230 ES vykladané v tom zmysle, že nevylučujú právomoc Všeobecného súdu rozhodovať o žalobe o neplatnosť aktu, ktorý je súčasťou zabezpečovania bežného chodu Európskej investičnej banky predstavenstvom a má definitívne právne účinky voči tretej osobe.

Aj keď Banka nie je inštitúciou Spoločenstva, je subjektom Spoločenstva, ktorý bol zriadený Zmluvou o ES a ktorému táto Zmluva priznáva právnu subjektivitu, a práve z tohto dôvodu podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom, a to najmä v rozsahu stanovenom v článku 237 písm. b) ES. Akty formálne prijaté v rámci Banky inými orgánmi, než sú orgány uvedené v článku 237 písm. b) a c) ES, čiže inými orgánmi než Radou guvernérov alebo Správnou radou, teda musia podliehať súdnemu preskúmaniu, pokiaľ sú konečné a majú právne účinky voči tretím osobám.

(pozri body 46, 50, 52)

2. Aj keď žaloba o náhradu škody predstavuje v rámci systému právnych prostriedkov zavedeného Zmluvou samostatný právny prostriedok vo vzťahu k žalobe o neplatnosť, nič to nemení na tom, že treba zohľadniť „priamy vzťah“ alebo „komplementaritu“ existujúcu medzi žalobou o neplatnosť a žalobou o náhradu škody, ako aj vedľajšiu povahu žaloby o náhradu škody vo vzťahu k žalobe o neplatnosť vo fáze posudzovania prípustnosti týchto žalôb, aby sa zabránilo tomu, že výsledok žaloby o náhradu škody bude umelo oddelený od výsledku žaloby o neplatnosť, ku ktorej má však len vedľajšiu alebo doplňujúcu povahu.

Keďže škody, ktoré Európska investičná banka žalobkyni spôsobila, vychádzajú údajne z výkonu činností Banky, ktoré sú spojené s plnením si úloh správy Spoločenstva a sú konkrétne súčasťou pôsobenia tejto správy ako obstarávateľa, a teda uvedené škody nevznikli v dôsledku výkonu činností alebo operácií Banky vo finančnej oblasti alebo na finančných trhoch, Všeobecný súd má na základe článku 225 ods. 1 ES, článku 235 ES a článku 288 druhého odseku ES právomoc rozhodovať aj o návrhu na náhradu škody podanému proti Banke, pokiaľ má taký návrh vedľajšiu povahu vo vzťahu k návrhu na zrušenie aktu Banky, ktorý má definitívne právne účinky voči tretím osobám a je sám osebe prípustný.

(pozri body 55 – 58)

3. Keďže podmienky prípustnosti žaloby, najmä nedostatok záujmu na konaní, patria medzi prekážky konania z dôvodu verejného záujmu, Všeobecnému súdu prináleží overiť bez návrhu, či žalobcovia majú záujem na zrušení napadnutého rozhodnutia. Toto riešenie možno analogicky uplatniť na návrhy na zrušenie formulované v rámci žaloby, ktorú sprevádza návrh na náhradu škody.

(pozri bod 62)

4. Aj v prípade, keď bolo v rámci verejného obtarávania rozhodnutie o zadaní zákazky v celom rozsahu vykonané v prospech iných súťažiteľov, má uchádzač aj naďalej právny záujem na zrušení tohto rozhodnutia, a to buď aby dosiahol primeranú nápravu svojej situácie verejným obstarávateľom, alebo aby verejný obstarávateľ v budúcnosti vykonal primerané zmeny verejných obstarávaní, pokiaľ bude rozhodnuté, že tieto obstarávania sú v rozpore s niektorými právnymi požiadavkami.

Skutočnosť, že dohoda o vykonaní verejnej zákazky bola podpísaná či dokonca vykonaná pred vydaním rozhodnutia o žalobe, ktorú vylúčený uchádzač podal proti rozhodnutiu o zadaní uvedenej zákazky, a že verejný obstarávateľ je zmluvne zaviazaný s úspešným uchádzačom, totiž nebráni povinnosti, ktorá v prípade, že sa žalobe vyhovie, vyplýva pre verejného obstarávateľa z článku 233 ES, teda povinnosti prijať opatrenia nevyhnutné na zaistenie zodpovedajúcej ochrany záujmov vylúčeného uchádzača.

Pokiaľ je v dôsledku žaloby vylúčeného uchádzača o verejnú zákazku rozhodnutie o zadaní zákazky zrušené, ale verejný obstarávateľ už nemôže opätovne začať verejné obstarávanie týkajúce sa dotknutej verejnej zákazky, môžu byť záujmy tohto uchádzača chránené napríklad finančným odškodnením zodpovedajúcim strate šance na zadanie zákazky, alebo ak možno s istotou preukázať, že zákazka mala byť uchádzačovi zadaná, ušlému zisku. Je totiž možné priradiť hospodársku hodnotu strate šance na zadanie verejnej zákazky, ktorú vylúčený uchádzač o uvedenú zákazku utrpel v dôsledku protiprávneho rozhodnutia.

(pozri body 64 – 66)

5. Dokument verejného obstarávania, akým sú súťažné podklady, nemožno považovať za akt, ktorý sa týka individuálne každého uchádzača. Podobne ako celá dokumentácia k verejnému obstarávaniu vydaná obstarávateľom sa totiž súťažné podklady uplatňujú na situácie určené objektívne a majú právne účinky voči skupinám osôb, ktoré sú vymedzené všeobecne a abstraktne. Vykazujú teda všeobecný charakter a ich individuálne oznámenie uchádzačom zo strany verejného obstarávateľa neumožňuje individualizovať každého z týchto uchádzačov vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES. Preto súťažné podklady nie sú aktmi, ktoré by mohli byť predmetom priamej žaloby podľa tohto ustanovenia. V dôsledku toho bolo rozhodnutie o zamietnutí ponuky uchádzača prvým napadnuteľným aktom, a preto prvým aktom, ktorý tomuto uchádzačovi umožňoval incidenčne spochybniť legálnosť vzorca použitého pri porovnávacom hodnotení ponúk, ktorý verejný obstarávateľ uviedol v súťažných podkladoch.

(pozri body 73, 74)

6. Verejné obstarávanie Európskej investičnej banky financované z vlastných zdrojov Banky nepodlieha ani ustanoveniam štvrtej hlavy druhej časti nariadenia č. 1605/2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev, v znení zmien a doplnení, a tým skôr ani ustanoveniam tretej hlavy druhej časti nariadenia č. 2342/2002, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na vykonávanie rozpočtového nariadenia v znení zmien a doplnení. Tieto ustanovenia totiž možno uplatniť len na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev a ako vyplýva z článku 88 ods. 1 rozpočtového nariadenia, verejnými zákazkami, ktoré sa ním riadia, sú iba zmluvy, ktoré sú úplne alebo čiastočne financované z uvedeného všeobecného rozpočtu.

Nič to však nemení na tom, že postupy verejného obstarávania Banky musia byť v súlade so základnými pravidlami Zmluvy a všeobecnými právnymi zásadami, ako aj s cieľmi Charty základných práv Európskej únie, ktoré sa týkajú najmä voľného pohybu tovaru (článok 28 ES), slobody usadiť sa (článok 43 ES), voľného pohybu služieb (článok 49 ES), zákazu diskriminácie a rovnosti zaobchádzania, transparentnosti a proporcionality.

Okrem toho aj keď smernice týkajúce sa zadávania verejných zákaziek na práce, dodávky a služby okrem toho upravujú len zákazky zadávané subjektmi alebo verejnými obstarávateľmi členských štátov a nie sú priamo použiteľné na verejné zákazky zadávané správou Spoločenstva, pravidiel alebo zásad stanovených alebo vymedzených v rámci týchto smerníc sa voči uvedenej správe možno dovolávať, pokiaľ sa javia len ako osobitné vyjadrenie základných pravidiel Zmluvy a všeobecných právnych zásad, ktorým správa Spoločenstva priamo podlieha. V spoločenstve práva je totiž jednotné uplatňovanie práva základnou požiadavkou a každý právny subjekt podlieha zásade dodržiavania zákonnosti. Pravidiel alebo zásad stanovených alebo vymedzených v rámci týchto smerníc sa okrem toho možno dovolávať voči správe Spoločenstva, pokiaľ táto správa prijala pri uplatňovaní svojej funkčnej a inštitucionálnej samostatnosti a v medziach právomocí, ktoré jej zveruje Zmluva, akt, ktorý pre úpravu verejných zákaziek, ktoré táto správa zadáva na vlastný účet, výslovne odkazuje na určité pravidlá alebo zásady uvedené v smerniciach a v ktorého dôsledku sa uvedené pravidlá a zásady v súlade so zásadou patere legem quam ipse fecisti použijú.

Okrem toho z príručky pre zadávanie zákaziek na služby, dodávky a práce Európskej investičnej banky na vlastný účet vyplýva, že aj keď sa smernica 2004/18 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby ako taká na Banku nepoužije, je referenčným bodom pre stanovenie postupov Banky. Táto príručka uvádza všeobecne záväzné pravidlá, ktoré majú právne účinky voči tretím osobám, a to najmä tým, ktoré sa rozhodnú uchádzať sa o verejnú zákazku financovanú úplne alebo čiastočne z vlastných zdrojov Banky, rovnako ako sú právne záväzné pre Banku, pokiaľ sa rozhodne zadať verejnú zákazku na vlastný účet. Preto pokiaľ Banka koná s využitím tak kapitálového trhu, ako aj vlastných prostriedkov, najmä pokiaľ zadáva verejné zákazky na vlastný účet, podlieha jednak základným pravidlám Zmluvy, všeobecným právnym zásadám a cieľom Charty základných práv Európskej únie, jednak ustanoveniam príručky, ako boli vyložené vo svetle zásad, ktoré uvedené ustanovenia vykonávajú, prípadne ustanovení smernice 2004/18, na ktoré tieto ustanovenia odkazujú.

(pozri body 87 – 90, 92, 93)

7. Pokiaľ správa Spoločenstva disponuje širokou mierou voľnej úvahy, má rešpektovanie záruk priznaných právnym poriadkom Spoločenstva v správnych konaniach ešte zásadnejší význam. Medzi tieto záruky patrí najmä povinnosť uvedenej správy dostatočným spôsobom odôvodniť svoje rozhodnutia.

Z príručky pre zadávanie zákaziek na služby, dodávky a práce Európskej investičnej banky na vlastný účet však vyplýva, že Banka na žiadosť dotknutej strany do 15 dní od doručenia písomnej žiadosti oznámi každému uchádzačovi, ktorý predložil prípustnú ponuku, charakteristiky a relatívne výhody vybranej ponuky, ako aj meno úspešného uchádzača alebo strán rámcovej dohody.

Tento postup je v súlade s účelom povinnosti odôvodnenia zakotvenej v článku 253 ES. Skutočnosť, že v rámci verejných obstarávaní dostanú zúčastnení uchádzači odôvodnené rozhodnutie až v odpovedi na ich výslovnú žiadosť, nijako neobmedzuje ich možnosť domáhať sa na Všeobecnom súde svojich práv. Lehota na podanie žaloby stanovená v článku 230 piatom odseku ES totiž začína plynúť až v okamihu oznámenia odôvodneného rozhodnutia, pod podmienkou, že uchádzač podal žiadosť o poskytnutie odôvodneného rozhodnutia v primeranej lehote po tom, ako sa dozvedel o odmietnutí svojej ponuky.

V každom prípade verejný obstarávateľ má s ohľadom na širokú mieru voľnej úvahy, ktorou disponuje v rámci verejných obstarávaní, povinnosť poskytnúť dostatočné odôvodnenie vylúčeným uchádzačom, ktorí o to požiadajú, čo predpokladá, že starostlivo dbá na to, aby v odôvodnení, ktoré zasiela, uviedol všetky skutočnosti, na ktorých založil svoje rozhodnutie.

V tejto súvislosti list, ktorý Banka zaslala vylúčenému uchádzačovi a ktorým mu oznámila meno vybraného uchádzača, pomerné váhy pridelené kritériám hodnotenia ponúk a rozdelenie udelených bodov, síce môže byť do určitej miery vysvetlením, nemôže sa však považovať za dostatočný vzhľadom na požiadavku, podľa ktorej musia z odôvodnenia jasne a jednoznačne vyplývať úvahy autora aktu. Takéto rozhodnutie o zamietnutí ponuky uchádzača sa za týchto podmienok vyznačuje nedostatkom odôvodnenia, a teda je v rozpore s ustanoveniami príručky a všeobecnejšie s povinnosťou odôvodnenia zakotvenou v článku 253 ES.

(pozri body 100, 106 – 108, 112, 114, 116)

8. V rámci verejných obstarávaní treba uchádzača chrániť pred svojvôľou verejných obstarávateľov tým, že sa mu zaručí, že protiprávne rozhodnutia prijaté verejným obstarávateľom môžu byť predmetom účinných aj čo najrýchlejších opravných prostriedkov.

Úplná právna ochrana uchádzačov pred svojvôľou verejných obstarávateľov teda najskôr predpokladá povinnosť informovať pred uzatvorením dohody všetkých uchádzačov o rozhodnutí o zadaní zákazky, aby mali skutočnú možnosť podať opravný prostriedok, ktorého predmetom je zrušenie tohto rozhodnutia, pokiaľ sú splnené príslušné podmienky.Táto úplná právna ochrana ďalej vyžaduje, aby bola stanovená možnosť pre vylúčeného uchádzača začať včas preskúmavanie otázky platnosti rozhodnutia o zadaní zákazky, čo predpokladá, že medzi okamihom, keď je rozhodnutie o zadaní zákazky oznámené vylúčeným uchádzačom, a uzatvorením dohody musí existovať primeraný čas, aby sa najmä vylúčeným uchádzačom umožnilo podať návrh na nariadenie predbežného opatrenia podľa ustanovení článku 242 ES v spojení s článkom 243 ES a článkom 225 ods. 1 ES smerujúci k tomu, aby sudca rozhodujúci o nariadení predbežných opatrení nariadil odklad výkonu napadnutého rozhodnutia dovtedy, kým súd rozhodne o ich hlavnej žalobe smerujúcej k zrušeniu tohto rozhodnutia. Právo na úplnú a účinnú súdnu ochranu totiž zahŕňa aj zabezpečenie predbežnej ochrany osôb podliehajúcich súdnej právomoci, pokiaľ je nevyhnutná na zaistenie úplnej účinnosti rozhodnutia, ktoré má byť prijaté vo veci samej, s cieľom zabrániť vzniku medzier v právnej ochrane zaisťovanej príslušnými súdmi. Na zachovanie požiadavky účinnej súdnej ochrany je nakoniec potrebné, aby si verejný obstarávateľ splnil povinnosť odôvodnenia tým, že poskytne dostatočné odôvodnenie každému vylúčenému uchádzačovi, ktorý o to požiada, aby mohol toto právo využiť za čo najpriaznivejších podmienok a aby mu bola priznaná možnosť rozhodnúť sa s úplnou znalosťou veci, či je preňho účelné obrátiť sa na príslušný súd.

(pozri body 119 – 122)

9. V rámci verejného obstarávania musí byť právo vylúčeného uchádzača na účinný opravný prostriedok proti rozhodnutiu, ktorým je verejná zákazka zadaná inému uchádzačovi, rovnako ako súvisiaca povinnosť verejného obstarávateľa oznámiť vylúčenému uchádzačovi na žiadosť dôvody svojho rozhodnutia, považované za podstatné formálne náležitosti, keďže zahŕňajú vypracovanie rozhodnutia o udelení záruk, ktoré umožňujú výkon účinného preskúmania nestrannosti verejného obstarávania, ktoré viedlo k vydaniu tohto rozhodnutia. Skutočnosť, že verejný obstarávateľ nedodržal podstatné formálne náležitosti napadnutého rozhodnutia, musí viesť k jeho zrušeniu.

(pozri body 130, 131)

10. Možnosť ponechaná Európskej investičnej banke, aby si slobodne vybrala kritériá hodnotenia ponúk, na základe ktorých má v úmysle zadať verejné zákazky na vlastný účet, jej umožňuje zohľadniť povahu, predmet a osobitosti vlastné každej zákazke.

Je preto dôležité zohľadniť pravidlá uplatniteľné na priebeh verejných obstarávaní uvedené v príručke pre zadávanie zákaziek na služby, dodávky a práce Európskej investičnej banky na vlastný účet, ktorých účelom je zaručiť, že právomoc, ktorú má Banka pri výbere kritérií hodnotenia ponúk, je vo fáze hodnotenia ponúk na účely zadania zákazky vykonávaná v súlade so zásadami rovnosti zaobchádzania a transparentnosti. Cieľom týchto ustanovení je totiž jednak umožniť všetkým primerane informovaným a bežne obozretným uchádzačom vykladať kritériá hodnotenia ponúk rovnakým spôsobom a aby v dôsledku toho mali rovnaké šance pri formulovaní znenia svojich ponúk, a jednak zabezpečiť dodžanie zásady proporcionality.

Hoci je pravda, že kritériá, ktoré môže verejný obstarávateľ použiť, pokiaľ sa zákazka zadáva na základe ekonomicky najvýhodnejšej ponuky, nie sú v uvedenej príručke vymedzené taxatívne a že táto príručka ponecháva verejnému obstarávateľovi možnosť vybrať si kritériá hodnotenia ponúk, ktoré sa mu zdajú najvhodnejšie, tento výber sa teda môže týkať len kritérií, ktorých cieľom je určiť ekonomicky najvýhodnejšiu ponuku. Ako kritériá hodnotenia ponúk sú teda vylúčené kritériá, ktorých cieľom nie je určenie ekonomicky najvýhodnejšej ponuky, ale v zásade súvisia s posúdením vhodnosti uchádzačov vykonať dotknutú zákazku, ktoré patria do fázy výberu uchádzačov a nemôžu byť zohľadnené pri porovnávacom hodnotení ponúk.

Pokiaľ sa ponuka uchádzača, ktorá nebola vylúčená z verejného obstarávania a spĺňa kritériá výberu uvedené v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania alebo súťažných podkladoch, nezdá z hľadiska verejného obstarávateľa ekonomicky najvýhodnejšia z hľadiska kritérií hodnotenia ponúk uvedených v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania alebo v súťažných podkladoch, verejný obstarávateľ ju musí vyradiť, pričom však nie je oprávnený upraviť všeobecnú štruktúru zákazky tým, že zmení jednu zo základných podmienok jej zadania. Pokiaľ by bol totiž verejný obstarávateľ oprávnený zmeniť v priebehu verejného obstarávania podľa svojej úvahy samotné podmienky zadania zákazky, a to pri neexistencii výslovného splnomocnenia v tomto zmysle obsiahnutého v príslušných použiteľných ustanoveniach, podmienky, ktorými sa riadi zadanie zákazky, ako boli pôvodne stanovené, by boli skreslené. Taká prax by navyše nevyhnutne viedla k porušeniu zásad transparentnosti a rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi, pretože jednotné uplatnenie podmienok zadania zákazky a objektívnosť obstarávania by už neboli zaručené.

(pozri body 137, 138, 141, 142, 160)

11. Pokiaľ v rámci konania o zrušení rozhodnutia o zadaní verejnej zákazky Európskej investičnej banky Všeobecný súd nemá k dispozícii nijaký dôkaz, ktorý by mu umožňoval dospieť k záveru alebo s istotou vylúčiť, že zmeny ponuky vybraného uchádzača a pomerných váh pridelených technickým kritériám a finančnému kritériu pred prijatím napadnutého rozhodnutia mohli skresliť porovnávacie hodnotenie ponúk v neprospech vylúčených uchádzačov, takým spôsobom, že by tým bol ovplyvnený výsledok verejného obstarávania, taká neistota musí byť pripísaná na ťarchu Banke ako verejného obstarávateľa.

(pozri bod 181)

12. Pokiaľ v rámci žaloby o náhradu škody nemožno konštatovať existenciu príčinnej súvislosti medzi tým, že verejný obstarávateľ prijal rozhodnutie, ktorým vylúčil uchádzača z verejného obstarávania na účely zadania zákazky, ktoré je protiprávne, a škodou uplatňovanou žalobkyňou, ktorá jej vznikla v dôsledku straty samotnej zákazky, žalobkyňa nie je oprávnená domáhať sa náhrady škody, ktorá jej vznikla v dôsledku toho, že neuzavrela s verejným obstarávateľom rámcovú dohodu, a tým skôr ani toho, že nevykonala zákazku.

Tým nie je dotknuté vyrovnanie, ktoré by mohlo žalobkyni patriť podľa článku 266 ZFEÚ ako primeraná náprava jej situácie v dôsledku zrušenia napadnutého rozhodnutia.

(pozri body 212, 214)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (štvrtá komora)

z 20. septembra 2011 ( )

„Verejné zákazky na služby – Verejné obstarávanie – Poskytovanie služby pomoci pri údržbe, podpore a rozvoji informačného systému – Zamietnutie ponuky uchádzača – Zadanie zákazky inému uchádzačovi – Žaloba o neplatnosť – Prípustnosť – Právomoc – Povinnosť odôvodnenia – Právo na účinný opravný prostriedok – Transparentnosť – Proporcionalita – Rovnosť zaobchádzania a zákaz diskriminácie – Kritériá výberu a hodnotenia ponúk – Žaloba o náhradu škody – Prípustnosť – Ušlý zisk“

Vo veci T‑461/08,

Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, so sídlom v Aténach (Grécko), v zastúpení: N. Korogiannakis a P. Katsimani, advokáti,

žalobkyňa,

proti

Európskej investičnej banke (EIB), v zastúpení: C. Gómez de la Cruz a T. Pietilä, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci J. Stuyck, advokát,

žalovanej,

ktorej predmetom je jednak návrh na zrušenie rozhodnutia EIB z 31. januára 2008 o neprijatí ponuky predloženej žalobkyňou v rámci verejného obstarávania týkajúceho sa poskytovania služieb určených na poskytovanie pomoci pri údržbe, podpore a rozvoji informačného systému a o zadaní zákazky inému uchádzačovi, podaný na základe článkov 225 ES a 230 ES, jednak návrh na náhradu škody podaný na základe článkov 225 ES, 235 ES a 288 ES,

VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora),

v zložení: predsedníčka komory I. Pelikánová (spravodajkyňa), sudcovia K. Jürimäe a M. van der Woude,

tajomník: N. Rosner, referent,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 17. novembra 2010,

vyhlásil tento

Rozsudok

Okolnosti predchádzajúce sporu

1 Žalobkyňa Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE je spoločnosť založená podľa gréckeho práva, ktorá pôsobí v oblasti informačných technológií a komunikácií.

2 Oznámením o vyhlásení verejného obstarávania z 13. septembra 2007 zverejneným v Dodatku k Úradnému vestníku Európskej únie (Ú. v. EÚ S 176) pod číslom 2007/S 176‑215155 začala Európska investičná banka (EIB) verejné obstarávanie týkajúce sa poskytovania služieb určených na poskytovanie „pomoci pri údržbe, podpore a rozvoji prepážkového systému pre pôžičky (SERAPIS)“. Podľa opisu uvedeného v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania a v súťažných podkladoch týkajúcich sa predmetného verejného obstarávania je „Système efficace et rapide d’accès aux prêts et aux informations de support“ (SERAPIS) hypertextovou časťou informačnej aplikácie (Front Office) EIB v oblasti pôžičiek. Je navrhnutý ako integrovaný portál správy informácií v oblasti „pôžičiek“ pre príslušné útvary EIB, ktoré zahŕňajú riaditeľstvá pre financovanie v Európe, pre financovanie mimo Európy, pre riadenie rizík a pre projekty, ako aj právny servis. Slúži ako podpora interného postupu v oblasti pôžičiek od vytvorenia prevádzky cez jej vyhodnotenie (schválenie) až po predloženie „Note conjointe“ (podpis), ktorá potom vedie k postupu stanovenému v rámci časti informačnej aplikácie EIB nazvanej „Force prêts“, ktorá umožňuje osobám zodpovedným za uvedený systém jeho správu a riadenie (Back Office).

3 Oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania predpokladalo, že s vybraným uchádzačom bude uzavretá rámcová dohoda na štyri roky a zadajú sa mu zákazky založené na rámcovej dohode a zodpovedajúce špecifickým objednávkam na konkrétne projekty. V oznámení o vyhlásení verejného obstarávania a súťažných podkladoch bolo spresnené, že dohoda bude uzavretá s uchádzačom, ktorý predloží ekonomicky najvýhodnejšiu ponuku, posúdenú na základe kritérií hodnotenia ponúk uvedených v súťažných podkladoch. V súťažných podkladoch bola uvedená pomerná váha kritérií hodnotenia ponúk, teda 75 % bodov za technické kritériá, z ktorých 15 % bodov bolo za kritérium nazvané „Proces riadenia kvality“, 45 % bodov za kritérium nazvané „Úroveň súladu schopností a kvalifikácie navrhovaných zamestnancov“ a 15 % bodov za kritérium nazvané „Schopnosť poskytnúť tím z vlastných zdrojov“, a 25 % bodov za finančné kritérium.

4 Listom z 31. októbra 2007 zaslala EIB všetkým osobám, ktoré podali žiadosti o objasnenie týkajúce sa verejného obstarávania, zoznam „Otázok a odpovedí“ súvisiacich s predmetným verejným obstarávaním.

5 Dňa 9. novembra 2007, teda posledný deň lehoty stanovenej na doručovanie ponúk (bod IV.3.4 oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania), predložila žalobkyňa ponuku.

6 Spolu sedem ponúk bolo doručených EIB a posúdených hodnotiacim výborom. V priebehu prvých dvoch fáz konania, teda fázy vylučovania (bod 6.1 súťažných podkladov) a fázy výberu (bod 6.2 súťažných podkladov), boli vybraní všetci uchádzači. V priebehu poslednej fázy, teda fázy porovnávacieho hodnotenia ponúk a zadania zákazky (bod 7 súťažných podkladov), pre ktorú bolo stanovené najskôr posúdiť ponuky vybraných uchádzačov len s ohľadom na technické kritériá a vylúčiť ponuky nedosahujúce minimálne hranice stanovené v súťažných podkladoch a potom preskúmať ponuky, ktoré neboli pri ich technickom hodnotení vylúčené, z hľadiska finančného kritéria, bolo z hľadiska uvedeného kritéria posúdených iba päť ponúk vrátane ponuky žalobkyne, keďže ostatné dve ponuky pri technickom hodnotení nedosiahli minimálne hranice stanovené v súťažných podkladoch. Na základe porovnávacieho hodnotenia ponúk hodnotiaci výbor udelil najlepšiu celkovú známku ponuke spoločnosti Sybase BVBA (ďalej len „vybraný uchádzač“), pričom ponuka žalobkyne bola zaradená na druhé miesto. S ohľadom na hodnotenie vykonané hodnotiacim výborom prijala EIB 31. januára 2008 rozhodnutie neprijať ponuku predloženú žalobkyňou a zadať zákazku vybranému uchádzačovi (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) po tom, ako s ním prerokovala niektoré body jeho ponuky na stretnutí, ktoré sa uskutočnilo 29. januára 2008.

7 Dňa 18. februára 2008 zaslala EIB listy všetkým uchádzačom okrem žalobkyne, aby ich informovala, že zákazka bola zadaná vybranému uchádzačovi.

8 Rámcová dohoda bola 12. júna 2008 podpísaná EIB a 17. júna 2008 vybraným uchádzačom a nadobudla účinnosť 16. júna 2008.

9 Listom z 31. júla 2008 sa žalobkyňa po tom, ako sa oboznámila s oznámením o výsledku verejného obstarávania zverejneným v Dodatku k úradnému vestníku (Ú. v. EÚ S 144) pod číslom 2008/S 144 192307, sťažovala na EIB, že neboli dodržané súťažné podklady a právo uplatniteľné na verejné obstarávania, keďže nebola včas informovaná o napadnutom rozhodnutí. Žalobkyňa požiadala EIB, aby prerušila verejné obstarávanie a odložila podpísanie rámcovej dohody, prípadne aby túto rámcovú dohodu zrušila. Žalobkyňa navyše žiadala o informácie týkajúce sa verejného obstarávania a najmä mena vybraného uchádzača, partnerov zoskupenia, ktoré vybraný uchádzač vytvoril na účely účasti na verejnom obstarávaní, a jeho subdodávateľov, známok udelených jej ponuke a ponuke vybraného uchádzača za každé z kritérií hodnotenia ponúk, prvkov porovnania jej ponuky s ponukou vybraného uchádzača, a to najmä z finančného hľadiska, ako aj o detailnú kópiu správ hodnotiaceho výboru týkajúcich sa jej ponuky a ponuky vybraného uchádzača.

10 V liste z 1. augusta 2008 poskytla EIB žalobkyni údaje o pomernej váhe kritérií hodnotenia ponúk. EIB tiež uviedla, že zákazka bola zadaná vybranému uchádzačovi a pre každé z kritérií hodnotenia ponúk uviedla rozdelenie bodov udelených ponuke žalobkyne a bodov udelených ponuke vybraného uchádzača. Spresnila, že ponuka žalobkyne získala 22,03 bodu (z 35 možných bodov), zatiaľ čo ponuka vybraného uchádzača ich získala 29,36 (z 35 možných bodov).

11 Keďže sa žalobkyňa domnievala, že dostala len malú časť požadovaných informácií, zaslala v ten istý deň EIB nový list, v ktorom ju žiadala, aby odpovedala na všetky otázky nastolené v jej liste z 31. júla, poskytla jej odôvodnenie napadnutého rozhodnutia a oznámila jej, či už bola rámcová dohoda s vybraným uchádzačom podpísaná. Pre prípad, že rámcová dohoda podpísaná nebola, žalobkyňa požiadala EIB, aby odložila podpísanie uvedenej dohody dovtedy, kým bude podrobne posúdená jej žaloba.

12 Dňa 6. augusta 2008 EIB potvrdila prijatie listu žalobkyne. V liste zo 14. augusta 2008 pripustila, že sa dopustila „administratívnej chyby“, keď žalobkyňu neinformovala oficiálnym listom o výsledkoch porovnávacieho hodnotenia ponúk, za čo sa ospravedlnila. EIB dodala, že verejné obstarávanie ako celok je platné a administratívna chyba, ku ktorej došlo, nepredstavuje podstatnú nezrovnalosť, ktorá by odôvodňovala odklad vykonateľnosti rámcovej dohody uzavretej s vybraným uchádzačom alebo jej zrušenie.

13 Dňa 1. septembra 2008 žalobkyňa zaslala EIB nový list, v ktorom uviedla niektoré nezrovnalosti, ktorými sa vyznačuje verejné obstarávanie. EIB podľa žalobkyne zamenila kritériá výberu uchádzačov s kritériami hodnotenia ponúk. EIB okrem toho použila diskriminačné alebo nepresné kritériá hodnotenia ponúk, nesplnila si povinnosti informovať v dostatočnom čase uchádzačov o rozhodnutí o zadaní zákazky a poskytnúť im odkladnú lehotu na zaručenie ich práva podať opravný prostriedok, neviedla dostatočne transparentné konanie, porušila zásadu rovnosti zaobchádzania, neodôvodnila napadnuté rozhodnutie a pri porovnávacom hodnotení ponúk použila vzorec, ktorý viedol k neutralizácii zásady „ekonomicky najvýhodnejšej ponuky“, keďže zvýhodňoval ponuky s najvyššou cenou.

14 Dňa 10. septembra 2008 EIB potvrdila prijatie listu žalobkyne z 1. septembra 2008 a informovala ju, že tento list bol odovzdaný na preskúmanie jej oddeleniu pre vybavovanie sťažností a že naň bude poskytnutá odpoveď najneskôr 27. októbra 2008.

15 Dňa 27. októbra 2008 EIB zaslala žalobkyni list, v ktorom ju informovala, že sa už nemôže zaoberať jej sťažnosťou, lebo žalobkyňa 6. októbra 2008 podala žalobu na Súde prvého stupňa.

Konanie a návrhy účastníkov konania

16 Žalobkyňa návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 6. októbra 2008 podala žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

17 Dňa 30. januára 2009 EIB predložila vyjadrenie k žalobe.

18 Replika bola predložená 15. apríla 2009 a duplika 15. júna 2009.

19 Na návrh sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (druhá komora) v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania upravených v článku 64 svojho rokovacieho poriadku vyzval EIB, aby odpovedala na otázku, ktorý z jej orgánov prijal napadnuté rozhodnutie, a poskytla Súdu prvého stupňa toto napadnuté rozhodnutie alebo akýkoľvek iný dokument, ktorý ho nahrádza.

20 EIB tejto výzve vyhovela v stanovenej lehote. V liste doručenom 15. decembra 2009 uviedla, že v súlade so svojimi internými pravidlami a s praxou prevládajúcou v rozhodujúcej dobe bolo napadnuté rozhodnutie prijaté vedúcim oddelenia informačných technológií, ktoré je súčasťou Generálneho riaditeľstva pre stratégiu, a pred podpísaním rámcovej dohody s vybraným uchádzačom ho potvrdil predseda EIB. EIB okrem toho vypracovala „poznámky ku spisu“ z 31. januára 2008 pod číslom SCC/IT/FLA/2008-015/kr (ďalej len „poznámky z 31. januára 2008“), ktoré obsahujú rozhodnutie uvedeného vedúceho zadať zákazku vybranému uchádzačovi, ako aj konsolidovaný hodnotiaci list hodnotiaceho výboru uvedený v prílohe k uvedeným poznámkam.

21 V liste doručenom 8. januára 2010 žalobkyňa uviedla svoje pripomienky k poznámkam z 31. januára 2008. S ohľadom na informácie uvedené v týchto poznámkach žalobkyňa predložila nový žalobný dôvod.

22 V liste doručenom 26. januára 2010 EIB uviedla svoje pripomienky k novému žalobnému dôvodu, ktorý žalobkyňa predložila vo svojom liste doručenom 8. januára 2010.

23 Vzhľadom na to, že zloženie komôr Súdu prvého stupňa bolo zmenené, sudca spravodajca bol pridelený k štvrtej komore, ktorej bola z tohto dôvodu táto vec pridelená.

24 Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (štvrtá komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania.

25 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 17. novembra 2010.

26 Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zrušil napadnuté rozhodnutie,

– zaviazal EIB na náhradu škody, ktorá žalobkyni vznikla v rámci verejného obstarávania v dôsledku protiprávnej povahy napadnutého rozhodnutia a ktorej výška je vyčíslená na 1 940 000 eur,

– zaviazal EIB na náhradu všetkých trov konania, a to aj v prípade, že bude žaloba zamietnutá.

27 EIB navrhuje, aby Všeobecný súd:

– vyhlásil žalobu o neplatnosť za nedôvodnú,

– vyhlásil návrh na náhradu škody za neprípustný alebo subsidiárne za nedôvodný,

– zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.

Právny stav

1. O prípustnosti žaloby

28 Na úvod treba zdôrazniť, že pokiaľ ide konkrétne o otázku časovej použiteľnosti pravidiel, ktoré stanovujú podmienky prípustnosti žaloby, z ustálenej judikatúry vyplýva na jednej strane, že v súlade s úslovím tempus regit actum treba rozhodnúť o otázke prípustnosti žaloby na základe pravidiel platných v čase, keď bola podaná (rozsudok Súdneho dvora z 8. mája 1973, Campogrande/Komisia, 60/72, Zb. s. 489, bod 4; pozri tiež v tomto zmysle a analogicky uznesenie predsedu Súdneho dvora z 22. februára 2008, Kozlowski, C‑66/08, neuverejnené v Zbierke, bod 7), a na druhej strane, že podmienky prípustnosti žaloby sa posudzujú k okamihu podania žaloby, teda podania návrhu na začatie konania (rozsudok Súdneho dvora z 18. apríla 2002, Španielsko/Rada, C‑61/96, C‑132/97, C‑45/98, C‑27/99, C‑81/00 a C‑22/01, Zb. s. I‑3439, bod 23; rozsudky Súdu prvého stupňa z 21. marca 2002, Shaw a Falla/Komisia, T‑131/99, Zb. s. II‑2023, bod 29, a z 9. júla 2008, Alitalia/Komisia, T‑301/01, Zb. s. II‑1753, bod 37).

29 Keďže prejednávaná žaloba bola podaná 6. októbra 2008, otázky týkajúce sa jej prípustnosti musia byť posúdené s ohľadom na ustanovenia platné k tomuto dňu, teda ustanovenia Zmluvy ES, a nie príslušné nové ustanovenia Zmluvy FEÚ, ktoré nadobudli účinnosť 1. decembra 2009.

O právomoci Všeobecného súdu

Tvrdenia účastníkov konania

30 Žalobkyňa tvrdí, že návrh na zrušenie napadnutého rozhodnutia, podaný na základe článku 230 ES, je prípustný. Protokol o štatúte EIB, ktorý je pripojený k Zmluve ES (ďalej len „štatút“), podľa žalobkyne neupravuje úplný mechanizmus preskúmavania zákonnosti aktov EIB. To však neznamená, že také preskúmanie nie je možné. V rozsudku z 23. apríla 1986, Les Verts/Európsky parlament (294/83, Zb. s. 1339, body 23 až 25), Súdny dvor rozhodol, že keďže je Európske spoločenstvo spoločenstvom práva, musia akty všetkých jeho orgánov, pokiaľ majú právne účinky voči tretím osobám, podliehať súdnemu preskúmaniu. S ohľadom na Zmluvu ES a štatút je podľa žalobkyne EIB orgánom alebo dokonca inštitúciou Spoločenstva, takže jej akty, pokiaľ majú právne účinky voči tretím osobám, musia podliehať preskúmaniu zákonnosti zo strany Súdneho dvora. Skutočnosť, že akty EIB nie sú výslovne uvedené v článku 230 ES, nie je podľa nej v tomto ohľade prekážkou. Súdny dvor podľa žalobkyne formuloval dvojité kritérium na účely určenia, či možno použiť článok 230 ES na akty orgánov a agentúr Spoločenstva, ktoré spočíva v tom, či dotknutý orgán je alebo nie je uvedený v článku 230 a či jeho akty podliehajú alebo nepodliehajú dostatočnému súdnemu preskúmaniu.

31 EIB sa tiež domnieva, že návrh žalobkyne na zrušenie je prípustný. Žiada Všeobecný súd, aby jasne určil svoju právomoc rozhodovať o návrhu na zrušenie jedného z jej rozhodnutí o odmietnutí ponuky predloženej určitou osobou a o zadaní dotknutej zákazky inej osobe, ako aj o návrhu na náhradu škody údajne spôsobenej týmto rozhodnutím, keďže Tribunal administratif (správny súd) v Luxembursku nesprávne uznal svoju vlastnú právomoc v danej oblasti rozsudkom z 26. septembra 2007 (č. k. 22447), ktorý bol odvolacom konaní potvrdený rozsudkom Cour administrative (vyšší správny súd) z 21. februára 2008 (č. k. 23620C). V rozsudku z 2. decembra 1992, SGEEM a Etroy/EIB (C‑370/89, Zb. s. I‑6211), totiž Súdny dvor uznal svoju právomoc rozhodovať o žalobe o náhradu škody podanej jednou zo spoločností a založenej na údajnej protiprávnosti rozhodnutia EIB o tom, že danej spoločnosti nebude zadaná verejná zákazka na práce. Všeobecný súd okrem toho na základe judikatúry vyplývajúcej z rozsudku Les Verts/Európsky parlament (pozri bod 30 vyššie) vo svojom rozsudku z 8. októbra 2008, Sogelma/AER (T‑411/06, Zb. s. II‑2771, body 42 a 43), rozhodol, že rozhodnutia prijímané orgánom Spoločenstva, v prejednávanej veci Európskou agentúrou pre obnovu (EAO), v rámci verejného obstarávania, ktoré majú právne účinky voči tretím osobám, predstavujú akty napadnuteľné na Všeobecnom súde. Podľa EIB s ňou teda treba ako so správnym orgánom Spoločenstva zaobchádzať rovnako, keď v rámci svojich verejných obstarávaní alebo v rámci vybavovania žiadostí o prístup k svojim dokumentom prijíma rozhodnutia, ktoré majú právne účinky voči tretím osobám. EIB naproti tomu tvrdí, že právomoc Všeobecného súdu sa na ňu nevzťahuje pri poskytovaní pôžičiek, teda keď pôsobí na finančných trhoch rovnako ako akákoľvek iná banková inštitúcia (uznesenie Súdu prvého stupňa z 26. novembra 1993, Tête a i./EIB, T‑460/93, Zb. s. II‑1257, bod 20).

Posúdenie Všeobecným súdom

32 Účastníci tohto sporu sa v prejednávanej veci zhodujú na tom, že Všeobecný súd má právomoc rozhodovať o prejednávanom návrhu na zrušenie. Keďže je však právomoc Všeobecného súdu otázkou verejného záujmu, môže ju Všeobecný súd posúdiť aj bez návrhu (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2005, GEF/Komisia, T‑29/02, Zb. s. II‑835, body 72 až 74 a tam citovanú judikatúru; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 6. marca 1979, Simmenthal/Komisia, 92/78, Zb. s. 777, body 21 a 22). Všeobecný súd teda nie je viazaný stanoviskom účastníkov konania k jeho právomoci rozhodovať o prejednávanej žalobe a prislúcha mu preskúmať, či má po vypočutí účastníkov konania uplatniť aj bez návrhu námietku neprípustnosti založenú na nedostatku právomoci rozhodovať, či už úplne alebo čiastočne, o uvedenej žalobe. Za okolností prejednávanej veci je to odôvodnené o to skôr, že vnútroštátny súd uznal svoju vlastnú právomoc rozhodovať o zákonnosti rozhodnutia EIB, ktorým bola odmietnutá ponuka predložená určitou osobou a ktorou bola dotknutá verejná zákazka, ktorú EIB zadala na vlastný účet, zadaná inej osobe.

33 Podľa článkov 5 ES, 10 ES, 297 ES a článku 307 prvého odseku ES, ako aj Zmluvy EÚ, najmä článku 5 EÚ, Súdny dvor vykonáva svoje právomoci za podmienok a na účely, ktoré vymedzujú ustanovenia Zmluvy ES a Zmluvy EÚ. Právomocami Všeobecného súdu sú právomoci vymenované v článkoch 225 ES a 140 A AE, ktoré sú spresnené v článku 51 štatútu Súdneho dvora.

34 Otázka právomoci Všeobecného súdu rozhodovať o žalobe, ktorá zahŕňa tak návrh na zrušenie aktu EIB, ktorý nepriaznivo zasahuje do právneho postavenia tretej osoby, ako aj návrh na náhradu škody, ktorá uvedenej tretej osobe vznikla v dôsledku protiprávneho konania EIB, musí byť vyriešená s ohľadom na štatút v znení platnom v rozhodujúcej dobe, najmä na jeho článok 29 prvý odsek, ako aj článok 225 ods. 1 ES, články 235 ES a 237 ES a článok 288 druhý odsek ES, prípadne článok 230 ES.

35 Článok 29 prvý odsek štatútu stanovuje, že „s výhradou právomocí priznávaných Súdnemu dvoru Európskej únie, spadá akýkoľvek spor medzi [EIB] a jej veriteľmi alebo dlžníkmi alebo medzi [EIB] a tretími osobami do pôsobnosti príslušného vnútroštátneho súdu“. Súdny dvor okrem toho uznal, že ani Zmluvou ES, ani týmto článkom nie je dotknutá jeho právomoc rozhodovať o sporoch týkajúcich sa EIB, a dodal, že uvedený článok výslovne vyhradzuje právomoci, ktoré mu boli zverené Zmluvou ES (pozri v tomto zmysle rozsudok SGEEM a Etroy/EIB, už citovaný v bode 31 vyššie, body 17 a 18).

36 V prejednávanom spore proti sebe stoja EIB a spoločnosť založená podľa gréckeho práva, ktorá nepodlieha jej dohľadu, takže musí byť považovaná za tretiu osobu v zmysle článku 29 prvého odseku štatútu. Podľa znenia posledného uvedeného ustanovenia musí byť otázka, či taký spor, o aký ide v prejednávanej veci, patrí do právomoci Súdneho dvora alebo vnútroštátnych súdov, prípadne či patrí do právomoci Súdneho dvora alebo Všeobecného súdu, vyriešená na základe ustanovení Zmluvy ES.

37 Pokiaľ ide na jednej strane o návrh na zrušenie napadnutého rozhodnutia, otázka, či má Všeobecný súd právomoc o ňom rozhodovať, závisí po prvé preto, že ide o osobitné ustanovenie, od výkladu článku 237 ES v spojení s článkom 225 ods. 1 ES.

38 Článok 237 ES uvádza:

„Súdny dvor má právomoc v rámci uvedených medzí rozhodovať spory, ktoré sa týkajú:

a) plnenia záväzkov členských štátov vyplývajúcich zo [štatútu]. V tejto súvislosti má… Správna rada [EIB] právomoci, ktoré článok 226 [ES, ktorý sa týka nesplnenia jednej z povinností členského štátu, ktoré mu vyplývajú zo Zmluvy ES,] vymedzuje Komisii;

b) opatrení prijatých Radou guvernérov [EIB]. V tejto súvislosti môže každý členský štát, Komisia alebo Správna rada [EIB] začať konanie za podmienok stanovených v článku 230 [ES];

c) opatrení prijatých Správnou radou [EIB]. Konanie proti takýmto opatreniam môžu začať len členské štáty alebo Komisia, a to za podmienok stanovených v článku 230 [ES] a výlučne len za porušenie postupu, ako je vymedzené v článku 21 ods. 2, 5, 6 a 7 [štatútu];

…“

39 Z článku 225 ods. 1 ES okrem toho vyplýva, že na rozhodovanie o žalobách uvedených v článku 237 ES je príslušný iba Súdny dvor.

40 Na účely overenia, či napadnuté rozhodnutie patrí do pôsobnosti článku 237 ES, treba pripomenúť právomoc jednotlivých orgánov EIB.

41 Podľa článku 8 štatútu je EIB spravovaná a riadená Radou guvernérov, Správnou radou a predstavenstvom.

42 Podľa článku 9 štatútu Rada guvernérov ustanovuje všeobecné smernice o úverovej politike EIB a najmä rozhoduje o navýšení upísaného kapitálu, schvaľuje výročnú správu vypracovanú Správnou radou, ako aj ročnú účtovnú závierku a výkaz ziskov a strát a schvaľuje Rokovací poriadok EIB, takže má ako jediná právomoc organizovať vnútorné fungovanie svojich útvarov v záujme zabezpečenia riadnej správy vecí verejných (rozsudok Súdneho dvora z 10. júla 2003, Komisia/EIB, C‑15/00, Zb. s. I‑7281, bod 67 a nasl.). Podľa článku 11 štatútu má Správna rada právomoc rozhodovať o poskytovaní úverov a záruk a o uzatváraní pôžičiek; stanovuje úrokové sadzby pôžičiek a poplatky zo záruk, dohliada na riadnu správu EIB, zabezpečuje, aby bolo riadenie banky v súlade so Zmluvou ES, štatútom a všeobecnými smernicami ustanovenými Radou guvernérov. Podľa článku 11 ods. 2 siedmeho pododseku štatútu predseda EIB alebo v jeho neprítomnosti jeden z podpredsedov predstavenstva predsedá rokovaniu Správnej rady, ale nehlasuje. Podľa článku 13 štatútu je predstavenstvo kolektívnym a stálym výkonným orgánom EIB. Pod dohľadom predsedu a pod dozorom Správnej rady je zodpovedné za bežný chod EIB a pripravuje rozhodnutia Správnej rady, za ktorých vykonávanie je potom zodpovedné. Predseda EIB predsedá zasadnutiam predstavenstva. Členovia predstavenstva sa zodpovedajú len EIB. Vymenúva ich Rada guvernérov na návrh Správnej rady na obdobie šiestich rokov s možnosťou opätovného vymenovania.

43 Z odpovede EIB na otázku Všeobecného súdu a z poznámok z 31. januára 2008 vyplýva, že napadnuté rozhodnutie bolo prijaté vedúcim oddelenia informačných technológií, ktoré je súčasťou Generálneho riaditeľstva pre stratégiu EIB. Podľa EIB bolo potom napadnuté rozhodnutie potvrdené predsedom EIB, a to pred podpísaním rámcovej dohody s vybraným uchádzačom 12. a 17. júna 2008 (pozri bod 20 vyššie). Hoci spis neobsahuje nijaký dôkaz o tom, že predseda EIB potvrdil napadnuté rozhodnutie, treba toto potvrdenie na účely tohto konania považovať za preukázanú skutočnosť, lebo žalobkyňa ho nespochybnila. Pokiaľ teda bolo napadnuté rozhodnutie prijaté „pod dohľadom“ predsedu EIB, možno z toho vyvodiť, že toto rozhodnutie patrí k „zodpovednosti za bežný chod“ EIB v zmysle článku 13 ods. 3 štatútu, a teda do oblasti právomoci predstavenstva (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/EIB, už citovaný v bode 42 vyššie, bod 66), ktorého úlohou je práve zaisťovať pod dohľadom predsedu EIB jej bežný chod. V prejednávanej veci totiž nič nenasvedčuje tomu, že by bolo možné pochybovať o tom, že zadanie verejnej zákazky, ktorú EIB zadala na vlastný účet, patrí k „zodpovednosti za bežný chod“.

44 Treba sa teda domnievať, že napadnuté rozhodnutie nepatrí do právomoci Rady guvernérov ani do právomoci Správnej rady, takže ho nemožno pripisovať ani jednému z týchto orgánov EIB, a preto sa naň nevzťahujú osobitné ustanovenia článku 237 ES.

45 Treba tak ešte preskúmať, či Všeobecný súd môže na základe článkov 225 ES a 230 ES rozhodovať o žalobe o neplatnosť podanej proti konečnému aktu EIB, ktorý má právne účinky voči tretej osobe.

46 Po prvé treba pripomenúť, že Spoločenstvo je spoločenstvom práva v tom zmysle, že ani jeho členské štáty, ani jeho inštitúcie nie sú vyňaté z preskúmavania súladu svojich aktov s ústavnou listinou, ktorou je Zmluva ES, a že táto zmluva vytvorila úplný systém žalôb a konaní, ktorých cieľom je zveriť Súdnemu dvoru právomoc preskúmavať zákonnosť aktov inštitúcií (pozri rozsudok Komisia/EIB, už citovaný v bode 42 vyššie, bod 75 a tam citovanú judikatúru). To je aj v súlade s cieľom sledovaným článkom 47 Charty základných práv Európskej únie, vyhlásenej 7. decembra 2000 v Nice (Ú. v. ES C 364, s. 1, ďalej len „Charta“), ktorá napriek tomu, že nebola právne záväzná pred vstupom Lisabonskej zmluvy do platnosti, teda pred 1. decembrom 2009, preukazuje význam práv, ktoré formuluje, v právnom poriadku Spoločenstva (rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. januára 2003, Philip Morris International a i./Komisia, T‑377/00, T‑379/00, T‑380/00, T‑260/01 a T‑272/01, Zb. s. II‑1, bod 122). Podľa posledného uvedeného článku má každý, koho práva a slobody zaručené právom Spoločenstva boli porušené, právo na účinný prostriedok nápravy pred nestranným súdom. Aj keď EIB nie je inštitúciou Spoločenstva, je subjektom Spoločenstva, ktorý bol zriadený Zmluvou ES a ktorému táto Zmluva priznáva právnu subjektivitu, a práve z tohto dôvodu podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom, a to najmä v rozsahu stanovenom v článku 237 písm. b) ES (pozri rozsudok Komisia/EIB, už citovaný v bode 42 vyššie, bod 75 a tam citovanú judikatúru).

47 Po druhé treba vziať do úvahy, že článok 237 ES obsahuje osobitné ustanovenie, ktoré sa týka len určitých sporov EIB, a teda má vo vzťahu k iným článkom Zmluvy ES, akým je článok 236 ES, len obmedzenú a doplnkovú pôsobnosť (rozsudky Súdneho dvora z 15. júna 1976, Mills/EIB, 110/75, Zb. s. 955, body 16 a 17, a SGEEM a Etroy/EIB, už citovaný v bode 31 vyššie, bod 17). Okrem toho treba uviesť, že článok 237 ES a článok 29 prvý odsek štatútu treba chápať vo svetle článku 267 ES, ktorý stanovuje, že „úlohou EIB je prispievať k vyváženému a vyrovnanému rozvoju spoločného trhu v záujme Spoločenstva, na čo banka využíva prostriedky kapitálového trhu a vlastné prostriedky“, a že „poskytuje pôžičky a záruky na neziskovom základe, a tým uľahčuje financovanie… projektov vo všetkých hospodárskych oblastiach“, ako aj ustanovení štatútu uvedených v bode 37 vyššie, z ktorých vyplýva, že hlavnou úlohou predstavenstva je pripravovať a vykonávať rozhodnutia v oblasti úverov a záruk alebo uzatvárania pôžičiek, ktoré sú prijaté Správnou radou v súlade so všeobecnými usmerneniami vydanými Radou guvernérov (pozri v tomto zmysle a analogicky návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs k rozsudku Komisia/EIB, už citovanému v bode 42 vyššie, Zb. s. I‑7290, body 75 až 78). Aj keď ustanovenia štatútu úplne nevylučujú možnosť predstavenstva prijímať v rámci zabezpečovania bežného chodu EIB rozhodnutia, ktoré majú právne účinky voči tretím osobám, jasne z nich vyplýva, že také rozhodnutia sú prijímané alebo musia byť obvykle prijaté Radou guvernérov alebo Správnou radou.

48 Absencia zmienky o predstavenstve v znení článku 237 ES je odrazom tohto rozdelenia právomocí v rámci EIB. Vzhľadom na to, že predstavenstvo má v zmysle článku 29 prvého odseku štatútu vo všeobecnosti pripravovať, a nie prijímať rozhodnutia, ktoré majú právne účinky voči tretím osobám, nepovažovali autori Zmluvy ES súdne preskúmavanie týchto rozhodnutí za nevyhnutné. Možno tu načrtnúť analógiu s článkom 230 ES, ktorý stanovuje, že konečné akty, ktoré majú právne účinky voči tretím osobám a boli prijaté inštitúciami a ECB, sú napadnuteľné, zatiaľ čo opatrenia, ktorými sa iba pripravuje prijatie takých aktov, napadnuteľné nie sú. V tomto zmysle Súd prvého stupňa v bode 18 uznesenia Tête a i./EIB, už citovaného v bode 31 vyššie, uviedol, že „EIB si zachovala svoju pôvodnú úlohu, ktorou je poskytovanie úverov a záruk (pozri články 129 a 130 [EHS] a články 198 D a 198 E [ES])“, a že „voči tretím osobám, ktorým neposkytla ani úvery, ani záruky, teda EIB neprijíma rozhodnutia, ktoré majú právne účinky“. Tieto úvahy však nemožno uplatniť v prípade, keď, tak ako v prejednávanej veci, vyjde najavo, že predstavenstvo prijalo rozhodnutie, ktoré má konečné právne účinky voči tretej osobe. V takom spoločenstve práva, akým je Spoločenstvo, musí mať dotknutá osoba možnosť také rozhodnutie napadnúť.

49 V tomto rozsahu sa treba domnievať, že všeobecné ustanovenie, ktorým je článok 230 ES, je doplnené osobitným ustanovením obsiahnutým v článku 237 ES, ktoré má len obmedzený dosah a nevzťahuje sa na akty, ktoré majú definitívne právne účinky voči tretím osobám a ktoré predstavenstvo prijíma v rámci zabezpečovania bežného chodu EIB podľa článku 13 ods. 3 štatútu, ako sú napadnuté rozhodnutie alebo rozhodnutie, ktorým bol odmietnutý prístup k administratívnym dokumentom EIB.

50 Po tretie by bolo neprijateľné, keby sa EIB mohla – dômyselným zorganizovaním svojho vnútorného rozhodovacieho procesu – vyhnúť súdnemu preskúmaniu stanovenému Zmluvou ES, pokiaľ ide o akty inštitúcií a všetkých subjektov Spoločenstva, ktoré boli tak ako EIB zriadené Zmluvou ES a ktorým táto zmluva priznala právnu subjektivitu (pozri v tomto zmysle a analogicky návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs k rozsudku Komisia/EIB, už citovanému v bode 47 vyššie, bod 71). Akty formálne prijaté v rámci EIB inými orgánmi, než sú orgány uvedené v článku 237 písm. b) a c) ES, čiže inými orgánmi než Radou guvernérov alebo Správnou radou, teda musia podliehať súdnemu preskúmaniu, pokiaľ sú konečné a majú právne účinky voči tretím osobám. Na základe článkov 225 ES, 230 ES a 237 ES pritom bola Súdnemu dvoru a v prejednávanej veci Všeobecnému súdu zverená právomoc preskúmavať zákonnosť akéhokoľvek správneho rozhodnutia EIB, teda akéhokoľvek jednostranného aktu prijatého EIB, ktorý má definitívne právne účinky voči tretím osobám.

51 Po štvrté treba dbať na to, aby sa nenarušila funkčná a inštitucionálna samostatnosť EIB a jej dobrá povesť ako nezávislého subjektu na finančných trhoch, ako ich upravuje Zmluva ES (rozsudky Súdneho dvora z 3. marca 1988, Komisia/EIB, 85/86, Zb. s. 1281, body 27 až 30, a z 10. júla 2003, Komisia/EIB, už citovaný v bode 42 vyššie, bod 101 a nasl.). Prijatie napadnutého rozhodnutia pritom súvisí s výkonom činností, ktorými sa EIB podieľa na správe Spoločenstva a ktoré sú konkrétne súčasťou pôsobenia tohto správneho orgánu ako obstarávateľa, a nie s výkonom činností alebo operácií EIB vo finančnej oblasti alebo na finančných trhoch. Preskúmavanie zákonnosti, ktoré môže Všeobecný súd vykonávať na základe článku 225 ods. 1 ES a článku 230 ES – hoci je a priori širšie než preskúmavanie, ktoré Súdny dvor vykonáva pri uzneseniach Správnej rady EIB na základe článku 237 písm. c) ES – však preto nemožno považovať za preskúmavanie, ktoré by mohlo ohroziť funkčnú a inštitucionálnu samostatnosť, ktorú má EIB na účely poskytovania úverov a záruk a ich financovania, najmä s použitím kapitálových trhov, alebo dobrú povesť EIB či jej dôveryhodnosť ako nezávislého subjektu na finančných trhoch. Nakoniec treba uviesť, že sama EIB tvrdí, že Všeobecný súd má právomoc rozhodovať o prejednávanom návrhu na zrušenie na základe článku 225 ods. 1 ES a článku 230 ES. EIB sa teda nedomnieva, že by preskúmavanie zákonnosti, ktoré Všeobecný súd v takom rámci vykonáva, mohlo ohroziť jej funkčnú a inštitucionálnu samostatnosť, ktorú má na základe Zmluvy ES a svojho štatútu.

52 Potreba úplného preskúmavania zákonnosti aktov Spoločenstva teda vyžaduje, aby boli článok 225 ods. 1 ES a článok 230 ES vykladané v tom zmysle, že nevylučujú právomoc Všeobecného súdu rozhodovať o žalobe o neplatnosť aktu, ktorý je súčasťou zabezpečovania bežného chodu EIB predstavenstvom a má definitívne právne účinky voči tretej osobe.

53 Pokiaľ ide ďalej o prejednávaný návrh na náhradu škody, treba poznamenať, že zásada právomoci súdu Únie, v prejednávanej veci právomoci Všeobecného súdu, rozhodovať o žalobe o určenie mimozmluvnej zodpovednosti podanej proti EIB právnymi predpismi nie je konkrétne upravená. Otázka, či má Súdny dvor a v prejednávanej veci Všeobecný súd právomoc rozhodovať o prejednávanom návrhu na náhradu škody, ktorý bol podaný voči EIB, teda pri neexistencii osobitných ustanovení závisí od výkladu článku 225 ods. 1 ES, článku 235 ES a článku 288 druhého odseku ES.

54 Po prvé treba poznamenať, že Súdny dvor už na základe článku 178 EHS a článku 215 druhého odseku EHS (teraz článok 235 ES a článok 288 druhý odsek ES) uznal svoju právomoc rozhodovať o žalobe na náhradu škody, ktorá bola podaná proti EIB. Svoju právomoc odôvodnil tým, že údajný protiprávny akt vyplýva z plnenia finančnej zmluvy uzatvorenej EIB za Spoločenstvo a na jeho účet pri výkone právomocí, ktoré jej niektoré ustanovenia priznávajú v oblasti poskytovania a správy rizikového kapitálu financovaného rozpočtom Spoločenstva, že EIB je sama subjektom, ktorý je podľa Zmluvy ES súčasťou rámca Spoločenstva, a že úkony a opomenutia EIB pri plnení takej zmluvy možno pripísať Spoločenstvu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 2. decembra 1992, SGEEM a Etroy/EIB, už citovaný v bode 31 vyššie, body 4 a 12 až 15, a z 25. mája 1993, SGEEM a Etroy/EIB, C‑370/89, Zb. s. I‑2583, bod 24). V tejto súvislosti Súdny dvor poznamenal, že „pojem ,inštitúcia‘ použitý v článku 215 druhom odseku Zmluvy [EHS] nemá byť chápaný v tom zmysle, že sa vzťahuje len na inštitúcie Spoločenstva uvedené v článku 4 ods. 1 Zmluvy [EHS], ale v tom zmysle, že s ohľadom na systém mimozmluvnej zodpovednosti zavedený Zmluvou [EHS] zahŕňa aj subjekty Spoločenstva, akým je [EIB]“ (rozsudok z 2. decembra 1992, SGEEM a Etroy/EIB, už citovaný v bode 31 vyššie, bod 16).

55 Po druhé treba prihliadnuť na to, že aj keď žaloba o náhradu škody predstavuje v rámci systému právnych prostriedkov zavedeného Zmluvou ES samostatný právny prostriedok vo vzťahu k žalobe o neplatnosť, nič to nemení na tom, že v prejednávanej veci existuje medzi návrhom na náhradu škody a návrhom na zrušenie napadnutého rozhodnutia priamy vzťah, keďže v žalobe je uvedené, že „návrh na náhradu škody podľa článkov 235 ES a 288 ES je založený na protiprávnej povahe napadnutého rozhodnutia“, takže návrh na náhradu škody sa javí ako akcesorický k návrhu na zrušenie. Zo žaloby navyše vyplýva, že návrh na náhradu škody znie na zaplatenie sumy, ktorej výška presne zodpovedá „odhadovanému hrubému zisku, ktorý by žalobkyňa dosiahla…, pokiaľ by jej bola zákazka zadaná“, teda nárokom, o ktoré bola žalobkyňa podľa svojho názoru v dôsledku napadnutého rozhodnutia pripravená. Návrh na náhradu škody teda v skutočnosti smeruje k tomu, aby bolo napadnuté rozhodnutie zbavené právnych účinkov vo vzťahu k žalobkyni, a pokiaľ by sa tomuto návrhu vyhovelo, viedol by k zrušeniu uvedených právnych účinkov.

56 Podľa ustálenej judikatúry (rozsudok Súdneho dvora z 26. februára 1986, Krohn Import-Export/Komisia, 175/84, Zb. s. 753, body 32 a 33; rozsudky Súdu prvého stupňa z 15. marca 1995, Cobrecaf a i./Komisia, T‑514/93, Zb. s. II‑621, bod 59, a zo 17. októbra 2002, Astipesca/Komisia, T‑180/00, Zb. s. II‑3985, bod 139), treba zohľadniť „priamy vzťah“ alebo „komplementaritu“ existujúcu v prejednávanej veci medzi žalobou o neplatnosť a žalobou o náhradu škody, ako aj vedľajšiu povahu žaloby o náhradu škody vo vzťahu k žalobe o neplatnosť vo fáze posudzovania prípustnosti týchto žalôb, aby sa zabránilo tomu, že výsledok žaloby o náhradu škody bude umelo oddelený od výsledku žaloby o neplatnosť, ku ktorej má však len vedľajšiu alebo doplňujúcu povahu.

57 Po tretie treba zdôrazniť, že keďže škody, ktoré EIB žalobkyni podľa jej tvrdenia spôsobila, vychádzajú údajne z výkonu činností EIB, ktoré sú spojené s plnením si úloh správy Spoločenstva a sú konkrétne súčasťou pôsobenia tejto správy ako obstarávateľa, a teda uvedené škody nevznikli v dôsledku výkonu činností alebo operácií EIB vo finančnej oblasti alebo na finančných trhoch, nemožno preskúmavanie, ktoré by Všeobecný súd vykonával na základe článku 225 ods. 1 ES, článku 235 ES a článku 288 druhého odseku ES, považovať za preskúmavanie, ktoré by mohlo spochybniť funkčnú alebo inštitucionálnu samostatnosť EIB a ohroziť jej dobrú povesť ako nezávislého subjektu na finančných trhoch. EIB napokon sama tvrdí, že Všeobecný súd je na základe článku 225 ods. 1 ES a článkov 235 ES a 288 ES príslušný rozhodovať o prejednávanom návrhu na náhradu škody, ktorý bol proti nej podaný, a vôbec netvrdila, že také preskúmavanie môže ohroziť jej funkčnú a inštitucionálnu samostatnosť.

58 Všeobecný súd má teda na základe článku 225 ods. 1 ES, článku 235 ES a článku 288 druhého odseku ES právomoc rozhodovať aj o návrhu na náhradu škody podanému proti EIB, pokiaľ má taký návrh vedľajšiu povahu vo vzťahu k návrhu na zrušenie aktu EIB, ktorý má definitívne právne účinky voči tretím osobám a je sám osebe prípustný.

59 Z toho vyplýva, že Všeobecný súd má právomoc rozhodovať o celej prejednávanej žalobe.

O právnom záujme žalobkyne na podaní žaloby o neplatnosť napadnutého rozhodnutia

Tvrdenia účastníkov konania

60 EIB v odpovedi na otázku k tomuto bodu na pojednávaní potvrdila, že napadnuté rozhodnutie bolo vykonané, pretože rámcová dohoda bola s vybraným uchádzačom uzavretá a čiastočne vykonaná. EIB sa preto domnievala, že z prípadného zrušenia napadnutého rozhodnutia už nemôže vyvodiť dôsledok, ako je opätovné začatie verejného obstarávania. EIB však tiež uviedla, že nemá v úmysle spochybniť prípustnosť prejednávanej žaloby pre nedostatok právneho záujmu žalobkyne na podaní žaloby o neplatnosť napadnutého rozhodnutia. Okrem toho uviedla, že aj keď možno teoreticky uvažovať o primeranej náprave situácie vylúčeného uchádzača, ktorý podal žalobu, zaplatením náhrady škody, podmienky na zaplatenie takej náhrady nie sú v prejednávanej veci splnené, lebo žalobkyni v dôsledku napadnutého rozhodnutia nevznikla skutočná škoda.

61 Žalobkyňa na pojednávaní tvrdila, že dosiahla niekoľko čiastočných či úplných zrušení rozhodnutí o zadaní zákazky bez toho, aby inštitúcie, ktoré uvedené rozhodnutia prijali, reagovali na tieto zrušenia uspokojivým spôsobom. Žalobkyňa okrem toho uviedla, že má dvojaký právny záujem na podaní žaloby o neplatnosť napadnutého rozhodnutia. Vzhľadom na to, že sa zúčastňuje na verejných obstarávaniach, tvrdila, že má jednak záujem na konštatovaní nezrovnalostí, ktorými sa vyznačuje napadnuté rozhodnutie, aby sa zabránilo tomu, že sa rovnaké nezrovnalosti budú opakovať. Ďalej má podľa svojho názoru záujem na konštatovaní uvedených nezrovnalostí s cieľom získať náhradu škody.

Posúdenie Všeobecným súdom

62 Podľa ustálenej judikatúry je žaloba o neplatnosť podaná fyzickou alebo právnickou osobou prípustná len vtedy, ak má táto osoba právny záujem na zrušení napadnutého aktu, čo predpokladá, že zrušenie napadnutého aktu je samo osebe spôsobilé vyvolať právne následky a žaloba tak môže v prípade úspešného výsledku priniesť prospech pre toho účastníka konania, ktorý ju podal (rozsudok Súdu prvého stupňa z 10. decembra 2009, Antwerpse Bouwwerken/Komisia, T‑195/08, Zb. s. II‑4439, bod 33). Keďže podmienky prípustnosti žaloby, najmä nedostatok záujmu na konaní, patria medzi prekážky konania z dôvodu verejného záujmu, Všeobecnému súdu prináleží overiť bez návrhu, či žalobcovia majú záujem na zrušení napadnutého rozhodnutia (pozri uznesenie Súdu prvého stupňa z 10. marca 2005, Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia/Komisia, T‑228/00, Zb. s. II‑787, bod 22 a tam citovanú judikatúru). Túto judikatúru možno analogicky uplatniť na návrhy na zrušenie formulované v rámci žaloby, ktorú sprevádza návrh na náhradu škody.

63 V prejednávanej veci treba ex offo overiť, či prípadné zrušenie napadnutého rozhodnutia môže žalobkyni priniesť prospech, hoci verejné obstarávanie nemôže byť opätovne otvorené a účastníci konania sa za daných okolností zhodujú na tom, že uzatvorením dohody a jej čiastočným vykonaním stratila žalobkyňa akúkoľvek šancu na uzavretie predmetnej dohody s EIB.

64 Z judikatúry vyplýva, že aj v prípade, keď bolo rozhodnutie o zadaní zákazky v celom rozsahu vykonané v prospech iných súťažiteľov, má uchádzač aj naďalej právny záujem na zrušení tohto rozhodnutia, a to buď aby dosiahol primeranú nápravu svojej situácie verejným obstarávateľom, alebo aby verejný obstarávateľ v budúcnosti vykonal primerané zmeny verejných obstarávaní, pokiaľ bude rozhodnuté, že tieto obstarávania sú v rozpore s niektorými právnymi požiadavkami (pozri v tomto zmysle rozsudok Simmenthal/Komisia, už citovaný v bode 32 vyššie, bod 32, a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. októbra 1999, CAS Succhi di Frutta/Komisia, T‑191/96 a T‑106/97, Zb. s. II‑3181, bod 63).

65 Skutočnosť, že dohoda o vykonaní verejnej zákazky bola podpísaná či dokonca vykonaná pred vydaním rozhodnutia o žalobe vo veci samej, ktorú vylúčený uchádzač podal proti rozhodnutiu o zadaní uvedenej zákazky, a že verejný obstarávateľ je zmluvne zaviazaný s úspešným uchádzačom, totiž nebráni povinnosti, ktorá v prípade, že sa žalobe vo veci samej vyhovie, vyplýva pre verejného obstarávateľa z článku 233 ES, teda povinnosti prijať opatrenia nevyhnutné na zaistenie zodpovedajúcej ochrany záujmov vylúčeného uchádzača (pozri v tomto zmysle uznesenie predsedu Súdu prvého stupňa z 10. novembra 2004, European Dynamics/Komisia, T‑303/04 R, Zb. s. II‑3889, bod 83).

66 Pokiaľ je v dôsledku žaloby vylúčeného uchádzača o verejnú zákazku rozhodnutie o zadaní zákazky zrušené, ale verejný obstarávateľ už nemôže opätovne začať verejné obstarávanie týkajúce sa dotknutej verejnej zákazky, môžu byť záujmy tohto uchádzača chránené napríklad finančným odškodnením zodpovedajúcim strate šance na zadanie zákazky, alebo ak možno s istotou preukázať, že zákazka mala byť uchádzačovi zadaná, ušlému zisku (pozri v tomto zmysle uznesenia predsedu Súdu prvého stupňa z 2. mája 1994, Candiotte/Rada, T‑108/94 R, Zb. s. II‑249, bod 27; z 20. júla 2000, Esedra/Komisia, T‑169/00 R, Zb. s. II‑2951, bod 51, a European Dynamics/Komisia, už citovaný v bode 65 vyššie, bod 83). Z najnovšej judikatúry totiž vyplýva, že je možné priradiť hospodársku hodnotu strate šance na zadanie verejnej zákazky, ktorú vylúčený uchádzač o uvedenú zákazku utrpel v dôsledku protiprávneho rozhodnutia (pozri v tomto zmysle uznesenia predsedu Súdu prvého stupňa z 25. apríla 2008, Vakakis/Komisia, T‑41/08 R, neuverejnené v Zbierke, body 66 a 67 a tam citovanú judikatúru, a z 20. januára 2010, Agriconsulting Europe/Komisia, T‑443/09 R, neuverejnené v Zbierke, body 32 až 34 a tam citovanú judikatúru).

67 Žalobkyňa má v prejednávanej veci právny záujem na podaní žaloby o neplatnosť napadnutého rozhodnutia, aby na základe povinnosti, ktorá vyplýva z článku 233 prvého odseku ES, dosiahla primeranú nápravu svojej situácie zo strany EIB, ktorá môže mať prípadne podobu finančného odškodnenia zodpovedajúceho strate jej šance na zadanie zákazky. Aj keď žalobkyňa nepodala návrh na náhradu škody, ktorý môže viesť k zaplateniu finančnej sumy vo forme náhrady škody, treba uviesť, že tento návrh sa netýka straty šance získať zákazku, ale ušlého zisku, ktorý by dosiahla, pokiaľ by zákazku vykonala (pozri bod 210 nižšie). Z toho vyplýva, že tento návrh na náhradu škody by mohol byť zamietnutý bez toho, aby tým bola dotknutá možnosť žalobkyne získať prípadné finančné odškodnenie za stratu šance na zadanie zákazky ako primeranú nápravu svojej predchádzajúcej situácie podľa článku 266 druhého odseku ZFEÚ.

68 Z vyššie uvedeného vyplýva, že návrh na zrušenie môže v prípade úspešného výsledku priniesť prospech pre žalobkyňu, takže žalobkyňa má právny záujem na podaní žaloby o neplatnosť napadnutého rozhodnutia.

O nespochybnení vzorca použitého pri porovnávacom hodnotení ponúk v priebehu verejného obstarávania

Tvrdenia účastníkov konania

69 EIB tvrdí, že je neprípustné, aby žalobkyňa spochybňovala vzorec použitý pri porovnávacom hodnotení ponúk, pretože to neurobila včas, teda pred konečným dňom na podávanie ponúk.

70 Žalobkyňa navrhuje zamietnuť námietku neprípustnosti, ktorú v tomto ohľade vzniesla EIB.

Posúdenie Všeobecným súdom

71 Prejednávaná námietka neprípustnosti sa prakticky týka tretieho a štvrtého dôvodu návrhu na zrušenie, ktorými žalobkyňa spochybňuje legálnosť kritéria hodnotenia ponúk nazvaného „Schopnosť poskytnúť tím z vlastných zdrojov“, ako aj piateho dôvodu návrhu na zrušenie, ktorým žalobkyňa spochybňuje legálnosť pomernej váhy pridelenej jednotlivým kritériám hodnotenia ponúk, teda 75 % bodov za technické kritériá a 25 % bodov za finančné kritérium.

72 Je pravda, že žalobkyňa tým, že spochybňuje legálnosť vzorca použitého pri porovnávacom hodnotení ponúk, incidenčne spochybňuje legálnosť súťažných podkladov. V prejednávanej veci sa tak vynára otázka, či dokument verejného obstarávania, ako sú súťažné podklady, je aktom, ktorý môže byť predmetom priamej žaloby podľa článku 230 štvrtého odseku ES, a teda či žalobkyňa mala na základe tohto ustanovenia v dvojmesačnej lehote stanovenej v piatom odseku tohto ustanovenia podať proti súťažným podkladom žalobu.

73 Súťažné podklady nemožno považovať za akt, ktorý sa týka individuálne každého uchádzača. Podobne ako celá dokumentácia k verejnému obstarávaniu vydaná obstarávateľom sa totiž súťažné podklady uplatňujú na situácie určené objektívne a majú právne účinky voči skupinám osôb, ktoré sú vymedzené všeobecne a abstraktne. Vykazujú teda všeobecný charakter a ich individuálne oznámenie uchádzačom zo strany verejného obstarávateľa neumožňuje individualizovať každého z týchto uchádzačov vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES (rozsudok Súdu prvého stupňa z 21. mája 2008, Belfass/Rada, T‑495/04, Zb. s. II‑781, body 36 až 42).

74 Napadnuté rozhodnutie bolo teda v prejednávanej veci prvým aktom napadnuteľným žalobkyňou, čiže prvým aktom, ktorý jej umožňoval incidenčne spochybniť legálnosť vzorca použitého pri porovnávacom hodnotení ponúk, ktorý EIB uviedla v súťažných podkladoch.

75 EIB teda neoprávnene namieta, že žalobkyňa konala oneskorene, keď v rámci prejednávanej žaloby incidenčne spochybnila legálnosť vzorca použitého pri porovnávacom hodnotení ponúk, ktorý EIB uviedla v súťažných podkladoch.

76 Treba preto konštatovať, že tretí, štvrtý a piaty dôvod návrhu na zrušenie sú prípustné, a zamietnuť námietku neprípustnosti, ktorú v tomto ohľade vzniesla EIB.

O nejasnosti návrhu na náhradu škody

Tvrdenia účastníkov konania

77 EIB tvrdí, že v súlade s požiadavkami článku 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku je návrh na náhradu škody neprípustný, keďže tri podmienky vzniku mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva stanovené v článku 288 ods. 2 ES nie sú v prejednávanej veci v žalobe uvedené a žalobkyňa netvrdí, že uvedené podmienky sú splnené. Podľa EIB je návrh nepresný, pokiaľ ide o nezrovnalosti, ktorými sa vyznačuje verejné obstarávanie, existenciu príčinnej súvislosti medzi uvedenými nezrovnalosťami a škodou, ktorú uvádza žalobkyňa, a pokiaľ ide o povahu a presnú výšku požadovanej náhrady škody. S ohľadom na použiteľnú judikatúru (rozsudok Súdneho dvora z 2. decembra 1971, Zuckerfabrik Schöppenstedt/Rada, 5/71, Zb. s. 975, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. septembra 1994, An Taisce a WWF UK/Komisia, T‑461/93, Zb. s. II‑ 733, body 42 a 43) teda treba taký návrh odmietnuť ako neprípustný.

78 Žalobkyňa sa v podstate domnieva, že článok 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku nebol porušený a že skutočnosti umožňujúce identifikovať všetky tri podmienky vzniku mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva, ktoré sú upravené v článku 288 ods. 2 ES, boli v žalobe uvedené.

Posúdenie Všeobecným súdom

79 Treba pripomenúť, že podľa článku 21 Štatútu Súdneho dvora a článku 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku musí každá žaloba obsahovať uvedenie predmetu konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je založená. Toto uvedenie musí byť dostatočne jasné a presné, aby umožnilo žalovanému pripraviť si obranu a Všeobecnému súdu rozhodnúť o žalobe, a to prípadne bez ďalších podporných informácií. Na účely zabezpečenia právnej istoty a riadneho výkonu spravodlivosti je na to, aby bola žaloba prípustná, potrebné, aby podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých sa zakladá, vyplývali prinajmenšom stručne, ale súvislým a pochopiteľným spôsobom z textu samotnej žaloby (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 3. februára 2005, Chiquita Brands a i./Komisia, T‑19/01, Zb. s. II‑315, bod 64 a tam citovanú judikatúru).

80 Na splnenie týchto požiadaviek musí žaloba smerujúca k náhrade škody spôsobenej inštitúciou alebo akýmkoľvek iným orgánom alebo subjektom Spoločenstva obsahovať údaje, ktoré umožňujú určiť konanie, ktoré žalobca tejto inštitúcii, tomuto orgánu alebo subjektu vytýka, dôvody, na základe ktorých sa domnieva, že medzi týmto konaním a škodou, ktorú údajne utrpel, existuje príčinná súvislosť, ako aj charakter a rozsah tejto škody (pozri rozsudky Súdu prvého stupňa z 18. septembra 1996, Asia Motor France a i./Komisia, T‑387/94, Zb. s. II‑961, bod 107; z 10. júla 1997, Guérin automobiles/Komisia, T‑38/96, Zb. s. II‑1223, bod 42, a Chiquita Brands a i./Komisia, už citovaný v bode 79 vyššie, bod 65 a tam citovanú judikatúru).

81 Zo žaloby vyplýva, že „návrh na náhradu škody podľa článkov 235 ES a 288 ES je založený na protiprávnom charaktere napadnutého rozhodnutia,… ktoré je predmetom prejednávanej žaloby“. Z toho vyplýva, že tento návrh je jednoznačne založený na nezrovnalostiach uplatnených v rámci návrhu na zrušenie. Zo žaloby okrem toho vyplýva, že „žalobkyňa požaduje od EIB zaplatenie náhrady škody vo výške zodpovedajúcej 50 % z 3,88 milióna eur, teda sumy 1,94 milióna eur, čo predstavuje sumu odhadovaného hrubého zisku, ktorý by žalobkyňa dosiahla v rámci verejného obstarávania, pokiaľ by jej bola zákazka zadaná“. Z toho vyplýva, že žaloba obsahuje údaje umožňujúce určiť charakter a rozsah uplatňovanej škody. Žalobkyňa okrem toho v žalobe vysvetľuje spôsob, akým bola táto suma vypočítaná. Aj keď teda žalobkyňa nevenuje osobitnú časť žaloby otázke príčinnej súvislosti medzi protiprávnosťou a uplatňovanou škodou, žaloba obsahuje skutočnosti umožňujúce určiť dôvody, na základe ktorých sa žalobkyňa domnieva, že medzi týmto konaním a škodou, ktorú údajne utrpela, existuje príčinná súvislosť, teda že v prejednávanej veci podľa žalobkyne príčinná súvislosť vyplýva zo skutočnosti, že napadnuté rozhodnutie zabránilo tomu, aby jej bola zákazka zadaná a aby s EIB uzavrela rámcovú dohodu o vykonaní tejto zákazky.

82 Za týchto okolností treba rozhodnúť, že návrh na náhradu škody je prípustný, a zamietnuť námietku neprípustnosti, ktorú v tomto ohľade vzniesla EIB.

2. O veci samej

O uplatniteľnom práve

Tvrdenia účastníkov konania

83 Žalobkyňa sa domnieva, že EIB je ako verejný obstarávateľ povinná konať v súlade s ustanoveniami „Príručky pre zadávanie zákaziek – Príručky pre zadávanie zákaziek na služby, dodávky a práce [EIB] na vlastný účet“ v znení platnom v rozhodujúcej dobe (ďalej len „príručka“) a dodržiavať všeobecné zásady a právo použiteľné na verejné obstarávania. Aj keď sa okrem toho smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v. EÚ L 134, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132) ako taká na verejné obstarávania EIB nepoužije, z úvodu príručky podľa žalobkyne vyplýva, že uvedená smernica predstavuje referenčný bod na posúdenie ustanovení príručky, ktorá z nej vychádza. Všeobecný súd už okrem toho pripustil preskúmavanie zákonnosti rozhodnutia Komisie o zadaní verejnej zákazky s ohľadom na ustanovenia smernice Rady 92/50/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii postupov verejného obstarávania služieb (Ú. v. ES L 209, s. 1; Mim. vyd. 06/001, s. 322), zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/52/EHS z 13. októbra 1997, ktorou sa menia a dopĺňajú aj smernice 93/36/EHS a 93/37/EHS o koordinácii postupov verejného obstarávania služieb, verejného obstarávania dodania tovaru a postupov verejného obstarávania prác (Ú. v. ES L 328, s. 1; Mim. vyd. 06/003, s. 3) (rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. marca 2008, Evropaïki Dynamiki/Komisia, T‑345/03, Zb. s. II‑341, bod 206).

84 EIB namieta, že smernica 2004/18 sa na ňu nevzťahuje, a dodáva, že judikatúra použiteľná na verejné obstarávania sa jej týka len v rozsahu, v akom poskytuje výklad ustanovení, ktoré sa na ňu uplatnia. Z judikatúry (rozsudky Súdu prvého stupňa Sogelma/AER, už citovaný v bode 31 vyššie, bod 115, a z 10. septembra 2008, Evropaïki Dynamiki/Komisia, T‑59/05, neuverejnený v Zbierke, body 46 a 47) podľa nej vyplýva, že smernica 2004/18, ako aj smernica 92/50, ktorú zrušuje a nahradzuje, sa na verejné zákazky zadávané inštitúciou, orgánom alebo subjektom Spoločenstva na ich vlastný účet použijú iba vtedy, ak na ne ustanovenia uplatniteľné na posledné uvedené výslovne odkazujú.

Posúdenie Všeobecným súdom

85 Tvrdenia účastníkov konania vyvolávajú otázku, ktoré pravidlá upravujú zadávanie verejných zákaziek na práce, dodávky alebo služby, ktoré EIB zadáva na vlastný účet, za odplatu a z vlastných zdrojov.

86 EIB je finančne nezávislá v rozsahu, v akom podľa článku 267 ES funguje „[s využitím] prostriedkov kapitálového trhu a vlastných prostriedkov“ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. júla 2003, Komisia/EIB, už citovaný v bode 42 vyššie, body 101 a 128), a nie rozpočtu Spoločenstva, aj keď spravuje finančné prostriedky pochádzajúce z uvedeného rozpočtu v mene Spoločenstva a na jeho účet, a teda jedna časť jej činností sa uskutočňuje z finančných prostriedkov Spoločenstva. Žaloba sa však v prejednávanej veci týka verejného obstarávania financovaného z vlastných zdrojov EIB.

87 Také obstarávanie nepodlieha ani ustanoveniam štvrtej hlavy druhej časti nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 z 25. júna 2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 248, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 74), v znení zmien a doplnení (ďalej len „rozpočtové nariadenie“), a tým skôr ani ustanoveniam tretej hlavy druhej časti nariadenia Komisie (ES, Euratom) č. 2342/2002 z 23. decembra 2002, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na vykonávanie nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Ú. v. ES L 357, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 145), v znení zmien a doplnení (ďalej len „vykonávacie pravidlá“). Tieto ustanovenia totiž možno uplatniť len na „všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev“ a ako vyplýva z článku 88 ods. 1 rozpočtového nariadenia, verejnými zákazkami, ktoré sa ním riadia, sú iba zmluvy, ktoré sú úplne alebo čiastočne financované z uvedeného všeobecného rozpočtu (rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. mája 2007, Citymo/Komisia, T‑271/04, Zb. s. II‑1375, bod 121).

88 Nič to však nemení na tom, že postupy verejného obstarávania EIB musia byť v súlade so základnými pravidlami Zmluvy ES a všeobecnými právnymi zásadami, ktoré sa týkajú najmä voľného pohybu tovaru (článok 28 ES), slobody usadiť sa (článok 43 ES), voľného pohybu služieb (článok 49 ES), zákazu diskriminácie a rovnosti zaobchádzania, transparentnosti a proporcionality. Pokiaľ ide totiž o postupy verejného obstarávania Spoločenstva, z ustálenej judikatúry vyplýva, že verejný obstarávateľ podlieha základným pravidlám Zmluvy ES, všeobecným právnym zásadám, ako aj cieľom Charty.

89 Aj keď smernice týkajúce sa zadávania verejných zákaziek na práce, dodávky a služby okrem toho upravujú len zákazky zadávané subjektmi alebo verejnými obstarávateľmi členských štátov a nie sú priamo použiteľné na verejné zákazky zadávané správou Spoločenstva, pravidiel alebo zásad stanovených alebo vymedzených v rámci týchto smerníc sa voči uvedenej správe možno dovolávať, pokiaľ sa javia len ako osobitné vyjadrenie základných pravidiel Zmluvy ES a všeobecných právnych zásad, ktorým správa Spoločenstva priamo podlieha (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 9. septembra 2003, Rinke, C‑25/02, Zb. s. I‑8349, body 25 až 28). V spoločenstve práva je totiž jednotné uplatňovanie práva základnou požiadavkou (rozsudok Súdneho dvora zo 6. decembra 2005, ABNA a i., C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 a C‑194/04, Zb. s. I‑10423, bod 104) a každý právny subjekt podlieha zásade dodržiavania zákonnosti. Inštitúcie sú tak povinné dodržiavať pravidlá Zmluvy ES a všeobecné právny zásady, ktoré sa na ne vzťahujú, rovnakým spôsobom ako ktorýkoľvek iný právny subjekt (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C‑185/95 P, Zb. s. I‑8417, body 18 až 21, a rozsudok Antwerpse Bouwwerken/Komisia, už citovaný v bode 62 vyššie, bod 55). Pravidiel alebo zásad stanovených alebo vymedzených v rámci týchto smerníc sa okrem toho možno dovolávať voči správe Spoločenstva, pokiaľ táto správa prijala pri uplatňovaní svojej funkčnej a inštitucionálnej samostatnosti a v medziach právomocí, ktoré jej zveruje Zmluva ES, akt, ktorý pre úpravu verejných zákaziek, ktoré táto správa zadáva na vlastný účet, výslovne odkazuje na určité pravidlá alebo zásady uvedené v smerniciach a v ktorého dôsledku sa uvedené pravidlá a zásady v súlade so zásadou patere legem quam ipse fecisti použijú (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 11. júla 1985, Salerno a i./Komisia a Rada, 87/77, 130/77, 22/83, 9/84 a 10/84, Zb. s. 2523, body 52, 56 a 57, a z 29. apríla 2004, Komisia/CAS Succhi di Frutta, C‑496/99 P, Zb. s. I‑3801, body 113 až 115). Pokiaľ dotknutý akt vyžaduje výklad, musí byť v čo najväčšom rozsahu vykladaný v zmysle jednotného použitia práva Spoločenstva a jeho zlučiteľnosti s ustanoveniami Zmluvy ES a so všeobecnými právnymi zásadami (pozri rozsudky Súdneho dvora z 21. marca 1991, Rauh, C‑314/89, Zb. s. I‑1647, bod 17 a tam citovanú judikatúru, a z 29. júna 1995, Španielsko/Komisia, C‑135/93, Zb. s. I‑1651, bod 37).

90 Z príručky vyplýva, že práve na účely „dodržiavania základných zásad EÚ týkajúcich sa zadávania verejných zákaziek, a najmä zásad rovnosti zaobchádzania, zákazu diskriminácie a transparentnosti“, sa EIB rozhodla zaviesť verejné obstarávania, ktoré majú umožniť „zorganizovať verejnú súťaž kvalifikovaných uchádzačov a vykonať výber založený na zvážení tak nákladov, ako aj kvality“. EIB sa na tieto účely domnievala, že „aj keď sa smernica [2004/18] ako taká na EIB nepoužije, je referenčným bodom pre stanovenie postupov [EIB]“. Bod 2.1 príručky najmä uvádza, že „[EIB] uplatňuje postupy opísané v smernici [2004/18], keď zadáva zákazky, ktoré nie sú vylúčené z pôsobnosti smernice [2004/18] v súlade s jej ustanoveniami a ktorých odhadovaná celková hodnota bez dane z pridanej hodnoty (DPH) sa rovná týmto prahovým hodnotám alebo je vyššia: a) 206 000 eur pre zákazky na služby…“. V príručke sú okrem toho početné odkazy na ustanovenia smernice 2004/18.

91 Body 2.4 a 2.5 príručky podrobne opisujú jednotlivé fázy verejného obstarávania uvedeného v bode 2.2.1 tejto príručky.

92 Príručka v tomto ohľade uvádza všeobecne záväzné pravidlá, ktoré majú právne účinky voči tretím osobám, a to najmä tým, ktoré sa rozhodnú uchádzať sa o verejnú zákazku financovanú úplne alebo čiastočne z vlastných zdrojov EIB, rovnako ako sú právne záväzné pre EIB, pokiaľ sa rozhodne zadať verejnú zákazku na vlastný účet (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok Citymo/Komisia, už citovaný v bode 87 vyššie, bod 122).

93 Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že pokiaľ EIB koná s využitím tak kapitálového trhu, ako aj vlastných prostriedkov, najmä pokiaľ zadáva verejné zákazky na vlastný účet, podlieha jednak zásadám uvedeným v bode 88 vyššie, jednak ustanoveniam príručky, a to najmä tým, ktoré sú uvedené v bode 91 vyššie, ako boli vyložené vo svetle zásad, ktoré uvedené ustanovenia vykonávajú, prípadne ustanovení smernice 2004/18, na ktoré tieto ustanovenia odkazujú.

O návrhu na zrušenie

94 Na podporu svojho návrhu na zrušenie žalobkyňa vo svojej žalobe uvádza päť žalobných dôvodov. Prvý žalobný dôvod je v podstate založený na porušení bodu 2.5.2 príručky, zásad transparentnosti a rovnosti zaobchádzania, ako aj práva na účinný opravný prostriedok. Druhý žalobný dôvod v podstate vychádza z porušenia zásad transparentnosti a riadnej správy vecí verejných, povinnosti odôvodniť rozhodnutia spôsobujúce ujmu, ako aj práva na účinný opravný prostriedok. Tretí žalobný dôvod je v podstate založený na porušení zásady proporcionality a povinnosti zvoliť kritériá hodnotenia ponúk umožňujúce objektívne porovnávacie hodnotenie ponúk. Štvrtý žalobný dôvod vychádza z porušenia zásady rovnosti zaobchádzania a povinnosti použiť na účely porovnávacieho hodnotenia ponúk kritériá hodnotenia ponúk, ktoré nemožno zameniť s kritériami výberu uchádzačov. Piaty žalobný dôvod je založený na porušení práva uplatniteľného na verejné obstarávania, ktoré spočíva v tom, že pomerné váhy pridelené kritériám hodnotenia ponúk viedli k strate významu alebo minimalizácii cenového faktora v napadnutom rozhodnutí.

95 V liste doručenom 8. januára 2010 (pozri bod 21 vyššie) žalobkyňa uviedla šiesty žalobný dôvod smerujúci k zrušeniu napadnutého rozhodnutia, ktorý vychádza z porušenia článku 99 rozpočtového nariadenia a článku 148 ods. 1 a 2 vykonávacích pravidiel, ktoré zakazujú akúkoľvek diskusiu medzi verejným obstarávateľom a záujemcami alebo uchádzačmi, ktorá by viedla k zmene podmienok alebo znenia zákazky, ako aj z porušenia zásad rovnosti zaobchádzania, transparentnosti a zákazu diskriminácie, ako sú zakotvené v článku 89 rozpočtového nariadenia v spojení s jeho odôvodnením č. 18.

96 Najskôr treba preskúmať spoločne prvý a druhý žalobný dôvod, keďže sa čiastočne prekrývajú. Ďalej treba odpovedať spoločne na tretí a štvrtý žalobný dôvod, ktoré sa zjavne vzájomne dopĺňajú. Nakoniec treba z dôvodu účelnosti preskúmať najskôr šiesty žalobný dôvod a potom piaty žalobný dôvod.

O prvom a druhom žalobnom dôvode

– Tvrdenia účastníkov konania

97 Prvým a druhým žalobným dôvodom žalobkyňa tvrdí, že EIB porušila bod 2.5.2 príručky, zásady transparentnosti, rovnosti zaobchádzania a riadnej správy vecí verejných, jej právo na účinný opravný prostriedok a povinnosť odôvodniť rozhodnutia spôsobujúce ujmu. EIB jej mala najmä čo najskôr a písomne oznámiť napadnuté rozhodnutie, odovzdať z vlastného podnetu rovnaké informácie všetkým uchádzačom bez výnimky a poskytnúť im čas potrebný na výkon ich legitímnych práv. EIB jej ďalej mala do pätnástich dní od jej žiadosti oznámiť meno vybraného uchádzača, ako aj dôvody odmietnutia jej vlastnej ponuky a odôvodniť vo vzťahu k nej napadnuté rozhodnutie, a to poskytnutím zložiek porovnania, ktoré sú obsiahnuté v hodnotiacej správe, medzi charakteristikami a výhodami jej vlastnej ponuky a ponuky vybraného uchádzača. EIB jej nakoniec mala aspoň oznámiť odôvodnenie napadnutého rozhodnutia pred podaním prejednávanej žaloby na účely zabezpečenia jej práva na účinný opravný prostriedok.

98 EIB navrhuje, aby bol prvý žalobný dôvod zamietnutý. Zverejnenie oznámenia o výsledku verejného obstarávania v úradnom vestníku je podľa jej názoru v právnom poriadku Spoločenstva oficiálne povolený prostriedok na oznámenie napadnutého rozhodnutia žalobkyni. Skutočnosť, že EIB neoznámila napadnuté rozhodnutie žalobkyni individuálne, je administratívnym pochybením, ktorého sa dopustili jej útvary. Tieto útvary však bezodkladne, teda 1. augusta 2008, odpovedali na žiadosť žalobkyne o informácie z 31. júla 2008. Časť žalobného návrhu vychádzajúca z nedostatku informácií nemôže v súlade s judikatúrou v žiadnom prípade obstáť, lebo žalobkyňa mala v deň podania prejednávanej žaloby, teda 6. októbra 2008, k dispozícii odôvodnenie, ktoré bolo odôvodnením napadnutého rozhodnutia. Rovnako nemožno konštatovať nijaké porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, lebo uvádzaná protiprávnosť nemala vplyv na napadnuté rozhodnutie, keďže s ohľadom na kritériá hodnotenia ponúk sa hodnotiaci výbor jednoznačne domnieval, že ponuka vybraného uchádzača je omnoho lepšia než ponuka žalobkyne.

99 EIB okrem toho navrhuje zamietnuť druhý žalobný dôvod. Tvrdí, že napadnuté rozhodnutie odôvodnila z právneho hľadiska dostatočne a viedla konanie v súlade s ustanoveniami príručky a judikatúrou použiteľnou na verejné obstarávania. Podľa judikatúry a bodu 2.5.2 príručky žalobkyňa dostala listom z 1. augusta 2008 odôvodnené vysvetlenie týkajúce sa charakteristík a relatívnych výhod vybranej ponuky, ako aj meno úspešného uchádzača, takže napadnuté rozhodnutie bolo odôvodnené dostatočne na to, aby mohla žalobkyňa uplatniť svoje práva a Všeobecný súd vykonať preskúmanie s ohľadom na osobitné okolnosti prejednávanej veci. Z uvedeného listu jasne vyplýva, že ponuka vybraného uchádzača získala v prípade každého z kritérií hodnotenia ponúk s výnimkou finančného kritéria dvakrát vyššiu známku než ponuka žalobkyne. Aj keď žalobkyňa získala lepšiu známku než vybraný uchádzač, pokiaľ ide o finančné kritérium, nebolo to rozhodujúce, lebo pomerná váha pridelená tomuto kritériu predstavovala 25 % bodov z celkovej známky.

– Posúdenie Všeobecným súdom

100 Pokiaľ správa Spoločenstva disponuje širokou mierou voľnej úvahy, má rešpektovanie záruk priznaných právnym poriadkom Spoločenstva v správnych konaniach ešte zásadnejší význam. Medzi tieto záruky patrí najmä povinnosť uvedenej správy dostatočným spôsobom odôvodniť svoje rozhodnutia. Len za týchto okolností môže súd overiť, či boli splnené skutkové a právne okolnosti, od ktorých závisí výkon voľnej úvahy (rozsudok Súdneho dvora z 21. novembra 1991, Technische Universität München, C‑269/90, Zb. s. I‑5469, bod 14, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 5. marca 2002, Le Canne/Komisia, T‑241/00, Zb. s. II‑1251, bod 53). Z ustálenej judikatúry pritom vyplýva, že táto správa disponuje širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o skutočnosti, ktoré sa majú zohľadniť pri rozhodovaní o tom, s kým uzavrie zmluvu v rámci verejného obstarávania (rozsudky Súdu prvého stupňa z 27. septembra 2002, Tideland Signal/Komisia, T‑211/02, Zb. s. II‑3781, bod 33, a zo 6. júla 2005, TQ3 Travel Solutions Belgium/Komisia, T‑148/04, Zb. s. II‑2627, bod 47; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 23. novembra 1978, Agence européenne d’intérims/Komisia, 56/77, Zb. s. 2215, bod 20).

101 Po prvé treba preskúmať časti žalobného dôvodu žalobkyne založené na porušení ustanovení bodu 2.5.2 príručky v rozsahu, v akom EIB žalobkyňu čo najrýchlejšie neinformovala o prijatí napadnutého rozhodnutia.

102 Z bodu 2.5.2 príručky, ktorý sa týka „kontaktov medzi [EIB] a záujemcami a uchádzačmi“, vyplýva, že „[EIB] informuje čo najrýchlejšie všetky dotknuté strany o rozhodnutí prijatom v rámci verejného obstarávania“.

103 EIB pred Všeobecným súdom a vo svojom liste žalobkyni zo 14. augusta 2008 uznala, že „žalobkyňa nedostala včas oficiálny list informujúci o výsledku verejného obstarávania“, a vysvetlila, že „po dôkladnom vyšetrovaní [na základe] sťažnosti žalobkyne zistila, že toto nesplnenie si povinnosti treba pripísať administratívnemu pochybeniu“. EIB okrem toho pripustila, že všetci uchádzači, „bohužiaľ, s výnimkou žalobkyne“, boli informovaní o prijatí napadnutého rozhodnutia listom z 18. februára 2008. Nespochybňuje sa, že žalobkyňa sa o napadnutom rozhodnutí dozvedela až zverejnením oznámenia o výsledku verejného obstarávania v Dodatku k úradnému vestníku 26. júla 2008, teda viac než mesiac po tom, ako bola rámcová dohoda 12. a 17. júna 2008 podpísaná a 16. júna 2008 nadobudla účinnosť.

104 EIB teda v prejednávanej veci porušila ustanovenia bodu 2.5.2 príručky tým, že žalobkyňu čo najrýchlejšie neinformovala o prijatí napadnutého rozhodnutia.

105 Po druhé treba preskúmať časti žalobného dôvodu žalobkyne založené na porušení ustanovení bodu 2.5.2 príručky a povinnosti odôvodniť rozhodnutie spôsobujúce ujmu, ktoré vyplýva z toho, že EIB žalobkyni neoznámila charakteristiky a relatívne výhody vybranej ponuky a meno úspešného uchádzača do 15 dní od doručenia jej písomnej žiadosti alebo najneskôr pred podaním jej žaloby.

106 Bod 2.5.2 príručky predovšetkým uvádza, že „[EIB] na žiadosť dotknutej strany do 15 dní od doručenia písomnej žiadosti oznámi… každému uchádzačovi, ktorý predložil prípustnú ponuku, charakteristiky a relatívne výhody vybranej ponuky, ako aj meno úspešného uchádzača alebo strán rámcovej dohody…“.

107 Tento postup je v súlade s účelom povinnosti odôvodnenia zakotvenej v článku 253 ES, podľa ktorej odôvodnenie rozhodnutia spôsobujúceho ujmu musí umožniť súdu preskúmať zákonnosť a dotknutej osobe oboznámiť sa s dôvodmi prijatého opatrenia, aby mohol brániť svoje práva a overiť, či je napadnuté rozhodnutie dôvodné (pozri analogicky rozsudky Súdu prvého stupňa z 24. januára 1992, La Cinq/Komisia, T‑44/90, Zb. s. II‑1, bod 42 a tam citovanú judikatúru; z 8. mája 1996, Adia Interim/Komisia, T‑19/95, Zb. s. II‑321, bod 32, a z 12. júla 2007, Evropaïki Dynamiki/Komisia, T‑250/05, neuverejnený v Zbierke, body 68 a 69). Skutočnosť, že v rámci verejných obstarávaní dostanú zúčastnení uchádzači odôvodnené rozhodnutie až v odpovedi na ich výslovnú žiadosť, nijako neobmedzuje ich možnosť domáhať sa na Všeobecnom súde svojich práv. Lehota na podanie žaloby stanovená v článku 230 piatom odseku ES totiž začína plynúť až v okamihu oznámenia odôvodneného rozhodnutia, pod podmienkou, že uchádzač podal žiadosť o poskytnutie odôvodneného rozhodnutia v primeranej lehote po tom, ako sa dozvedel o odmietnutí svojej ponuky (pozri rozsudok Adia Interim/Komisia, už citovaný, bod 33 a tam citovanú judikatúru).

108 Verejný obstarávateľ má s ohľadom na širokú mieru voľnej úvahy, ktorou disponuje v rámci verejných obstarávaní, povinnosť poskytnúť dostatočné odôvodnenie vylúčeným uchádzačom, ktorí o to požiadajú, čo predpokladá, že starostlivo dbá na to, aby v odôvodnení, ktoré zasiela, uviedol všetky skutočnosti, na ktorých založil svoje rozhodnutie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. septembra 2008, Evropaïki Dynamiki/Komisia, už citovaný v bode 84 vyššie, bod 134).

109 Dodržanie povinnosti odôvodnenia treba posudzovať na základe informácií, ktorými žalobkyňa disponuje pri podávaní svojej žaloby (rozsudky Súdu prvého stupňa z 25. februára 2003, Strabag Benelux/Rada, T‑183/00, Zb. s. II‑135, bod 58, a Renco/Rada, T‑4/01, Zb. s. II‑171, bod 96). Podľa ustálenej judikatúry však možno odôvodnenie uviesť po prvýkrát a dodatočne pred súdom iba za výnimočných okolností (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. mája 2009, VIP Car Solutions/Parlament, T‑89/07, Zb. s. II‑1403, bod 76 a tam citovanú judikatúru).

110 Nespochybňuje sa, že listom z 31. júla 2008 žalobkyňa podala žiadosť o oznámenie charakteristík a relatívnych výhod vybranej ponuky, ako aj mena úspešného uchádzača. EIB tvrdí, že na túto žiadosť odpovedala listom z 1. augusta 2008. Aj keď žalobkyňa po poslednom uvedenom liste opäť listom z 1. augusta 2008 požiadala o objasnenie, EIB jej vo svojom liste zo 14. augusta 2008 odpovedala, že jej už poskytla čo najúplnejšiu odpoveď, a vyzvala ju, aby sa oboznámila s rozhodnutím o zadaní zákazky zverejneným v úradnom vestníku. Ani zo spisu, ani z tvrdení účastníkov konania nevyplýva, že odôvodnenie napadnutého rozhodnutia mohla EIB žalobkyni pred podaním prejednávanej žaloby oznámiť inými prostriedkami, než sú prostriedky uvedené vyššie.

111 Z toho vyplýva, že odôvodnenie napadnutého rozhodnutia, ktoré EIB poskytla žalobkyni pred podaním jej žaloby a v odpovedi na jej žiadosť z 31. júla 2008, treba hľadať v znení listu EIB z 1. augusta 2008, v jeho kontexte a vo všetkých právnych predpisoch upravujúcich dotknutú oblasť, keďže toto rozhodnutie bolo zaslané v lehote pätnástich dní po doručení žiadosti žalobkyne.

112 Z listu z 1. augusta 2008 vyplýva, že EIB oznámila žalobkyni meno vybraného uchádzača, pomerné váhy pridelené kritériám hodnotenia ponúk a rozdelenie bodov udelených ponuke žalobkyne a ponuke vybraného uchádzača na základe porovnávacieho hodnotenia ponúk. V tomto liste bolo uvedené, že ponuka žalobkyne získala 22,03 bodu (z 35 možných bodov), rozdelených takto: 8,75 bodu (z 8,75 možných bodov) za finančné kritérium, 2,85 bodov (z 5,25 možných bodov) za technické kritérium nazvané „Proces riadenia kvality“, 7,43 bodu (z 15,75 možných bodov) za technické kritérium s názvom „Úroveň súladu schopností a kvalifikácie navrhovaných zamestnancov“ a 3 body (z 5,25 možných bodov) za technické kritérium nazvané „Schopnosť poskytnúť tím z vlastných zdrojov“, zatiaľ čo ponuka vybraného uchádzača získala 29,36 bodu (z 35 možných bodov), rozdelených takto: 5,29 bodu (z 8,75 možných bodov) za finančné kritérium, 4,12 bodu (z 5,25 možných bodov) za technické kritérium nazvané „Proces riadenia kvality“, 15,3 bodu (z 15,75 možných bodov) za technické kritérium s názvom „Úroveň súladu schopností a kvalifikácie navrhovaných zamestnancov“ a 4,12 bodu (z 5,25 možných bodov) za technické kritérium nazvané „Schopnosť poskytnúť tím z vlastných zdrojov“.

113 Informácie poskytnuté EIB vo forme číselného hodnotenia umožnili žalobkyni v prípade každého z kritérií hodnotenia ponúk priamo porovnať body, ktoré získala jej ponuka, a body, ktoré získala ponuka vybraného uchádzača, keďže EIB neoznámila žalobkyni len celkovú známku, ktorú získala každá z dotknutých ponúk. Tieto informácie žalobkyni umožnili najmä ihneď určiť presné dôvody, pre ktoré jej ponuka nebola vybraná, teda že na základe porovnávacieho hodnotenia ponúk bola celková známka, ktorú získala jej ponuka, nižšia než celková známka, ktorú získala ponuka vybraného uchádzača, lebo aj keď získala lepšiu známku v prípade finančného kritéria, nebolo to s ohľadom na pomerné váhy pridelené kritériám hodnotenia ponúk, ktoré použila EIB, dostatočné na vyrovnanie známok, ktoré jej ponuka získala v prípade každého z troch technických kritérií hodnotenia ponúk a ktoré boli nižšie než známky, ktoré získala ponuka vybraného uchádzača.

114 Pokiaľ pritom ide o verejné obstarávanie, v rámci ktorého bola žalobkyňa najlacnejšia v tom zmysle, že predložila najnižšiu ponuku zo všetkých porovnávaných ponúk, a jej ponuka bola teda zamietnutá len z toho dôvodu, že technická hodnota uvedenej ponuky bola považovaná za relatívne horšiu než technická hodnota ponuky vybraného uchádzača, treba konštatovať, že aj keď toto odôvodnenie bolo do určitej miery začiatkom vysvetlenia, nemohlo byť považované za dostatočné vzhľadom na požiadavku, podľa ktorej musia z odôvodnenia jasne a jednoznačne vyplývať úvahy autora aktu (pozri v tomto zmysle rozsudok VIP Car Solutions/Parlament, už citovaný v bode 109 vyššie, body 75 a 76). List z 1. augusta 2008 totiž neobsahuje informácie o dôvodoch, ktoré podľa EIB odôvodnili známky udelené v prípade technických kritérií ponuke žalobkyne a ponuke vybraného uchádzača. Uvedené známky obsiahnuté v tomto liste okrem toho neboli doplnené spresňujúcimi poznámkami o dôvodoch vedúcich EIB k tomu, že ponuke vybraného uchádzača udelila v prípade každého z technických kritérií viac bodov než ponuke žalobkyne, ktoré by umožnili považovať odôvodnenie napadnutého rozhodnutia za dostatočné (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 10. septembra 2008, Evropaïki Dynamiki/Komisia, už citovaný v bode 84 vyššie, bod 129, a z 9. septembra 2009, Brink’s Security Luxembursko/Komisia, T‑437/05, Zb. s. II‑3233, bod 169).

115 EIB síce v priebehu konania vysvetlila dôvody, ktoré ju viedli k prijatiu napadnutého rozhodnutia, najmä skutočnosť, že pokiaľ ide o technické kritérium nazvané „Úroveň súladu schopností a kvalifikácie navrhovaných zamestnancov“ a technické kritérium nazvané „Schopnosť poskytnúť tím z vlastných zdrojov“, „hlavným problémom [bola] skúsenosť (alebo skôr nedostatok skúsenosti) poradcov žalobkyne v bankovom/vo finančnom sektore“, a že pokiaľ ide o technické kritérium nazvané „Proces riadenia kvality“, ponuka vybraného uchádzača „bola konkrétnejšia“ než ponuka žalobkyne, ktorá „zrejme pokrýva všetky požadované aspekty, ale… je opísaná dosť všeobecne a zložito“. To však nemôže napraviť nedostatok pôvodného odôvodnenia napadnutého rozhodnutia. EIB totiž neuviedla nijakú výnimočnú okolnosť, ktorá by odôvodnila neposkytnutie dostatočného odôvodnenia žalobkyni do pätnástich dní od doručenia jej žiadosti a v každom prípade pred podaním jej žaloby.

116 Zo všetkého, čo bolo uvedené vyššie, vyplýva, že napadnuté rozhodnutie sa vyznačuje nedostatkom odôvodnenia, a teda je v rozpore s ustanoveniami bodu 2.5.2 príručky a všeobecnejšie s povinnosťou odôvodnenia zakotvenou v článku 253 ES.

117 Po tretie treba preskúmať časti žalobného dôvodu žalobkyne založené na porušení práva na účinný opravný prostriedok, ako aj na porušení zásad rovnosti zaobchádzania, transparentnosti a riadnej správy vecí verejných.

118 Pokiaľ ide najskôr o údajné porušenie práva na účinný opravný prostriedok, treba pripomenúť, že prístup k súdu je jedným zo základných prvkov spoločenstva práva a že je v právnom poriadku založenom na Zmluve ES zaručený v dôsledku toho, že táto zmluva zaviedla ucelený systém opravných prostriedkov a konaní určený na to, aby bolo Súdnemu dvoru zverené preskúmavanie zákonnosti aktov správy Spoločenstva (rozsudok Les Verts/Parlament, už citovaný v bode 30 vyššie, bod 23). Súdny dvor okrem toho právo na účinný opravný prostriedok pred príslušným súdom zakladá na ústavných tradíciách spoločných členským štátom a na článkoch 6 a 13 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného 4. novembra 1950 v Ríme (rozsudky Súdneho dvora z 15. mája 1986, Johnston, 222/84, Zb. s. 1651, bod 18, a z 9. februára 2006, Sfakianakis, C‑23/04 až C‑25/04, Zb. s. I‑1265, bod 28; rozsudok Philip Morris International/Komisia, už citovaný v bode 46 vyššie, bod 121). Nakoniec právo na účinný opravný prostriedok pre každého, koho práva a slobody zaručené právom Spoločenstva boli porušené, je zakotvené aj v článku 47 Charty.

119 V rámci verejných obstarávaní treba okrem toho uchádzača chrániť pred svojvôľou verejných obstarávateľov tým, že sa mu zaručí, že protiprávne rozhodnutia prijaté verejným obstarávateľom môžu byť predmetom účinných aj čo najrýchlejších opravných prostriedkov (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok Súdneho dvora z 23. decembra 2009, Komisia/Írsko, C‑455/08, neuverejnený v Zbierke, bod 26).

120 Úplná právna ochrana uchádzačov pred svojvôľou verejných obstarávateľov teda najskôr predpokladá povinnosť informovať pred uzatvorením dohody všetkých uchádzačov o rozhodnutí o zadaní zákazky, aby mali skutočnú možnosť podať opravný prostriedok, ktoréh