NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

ANTONIO TIZZANO

prednesené 17. novembra 2005 1( )

Vec C‑473/04

Plumex

proti

Young Sports NV

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Hof van Cassatie (Belgicko)]

„Nariadenie (ES) č. 1348/2000 – Doručovanie súdnych písomností v členských štátoch – Spôsoby – Pluralita – Doručenie prostredníctvom orgánov určených členskými štátmi – Doručenie poštou – Prednosť jedného zo spôsobov v prípade kumulácie“

1. Rozsudkom z 22. októbra 2004 Hof van Cassatie v Belgicku (ďalej aj „kasačný súd“) položil Súdnemu dvoru podľa článkov 68 ES a 234 ES dve prejudiciálne otázky týkajúce sa výkladu nariadenia Rady (ES) č. 1348/2000 z 29. mája 2000 o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych a obchodných veciach v členských štátoch (ďalej len „nariadenie č. 1348/2000“ alebo len „nariadenie“)( ).

2. Belgický súd sa v podstate pýta, či nariadenie č. 1348/2000 ustanovuje hierarchiu medzi rôznymi spôsobmi doručovania, ktoré sú v ňom upravené. Tento súd sa najmä pýta, či doručovanie prostredníctvom orgánov určených členskými štátmi prevláda nad doručovaním priamo poštou a či je teda toto doručovanie v prípade súčasného použitia oboch týchto spôsobov rozhodujúce pre určenie dátumu doručenia.

I – Právny rámec

A – Právo Spoločenstva

3. Keďže na to, aby sa zabezpečilo „správne fungovanie vnútorného trhu“ „medzi členskými štátmi“, sa musí „zlepšiť a zrýchliť odosielanie súdnych a mimosúdnych písomností určených na doručenie v občianskych alebo obchodných veciach“ (odôvodnenie č. 2), Rada prijala nariadenie č. 1348/2000.

4. Vo svojej kapitole II upravuje nariadenie rôzne spôsoby doručovania súdnych písomností v občianskych a obchodných veciach do členského štátu, ktoré pochádzajú z iného členského štátu.

5. Prvým spôsobom doručovania je doručenie prostredníctvom orgánov určených členskými štátmi, ktoré sú príslušné na odosielanie a prijímanie dotknutých písomností (ďalej len „doručovanie prostredníctvom určených orgánov“). Nariadenie podrobne upravuje tento spôsob doručovania (oddiel 1 články 4 až 11). V skratke sa riadne preložená doručovaná písomnosť s pripojenou žiadosťou vypracovanou na vzorovom tlačive zasiela odosielajúcim orgánom v jednom členskom štáte prijímajúcemu orgánu v inom členskom štáte. Prijímajúci orgán zašle potvrdenie prijatia odosielajúcemu orgánu a sám doručí alebo zabezpečí doručenie podľa právneho poriadku svojho štátu. Po splnení všetkých náležitostí vyhotoví osvedčenie doručenia, ktoré sa musí zaslať odosielajúcemu orgánu.

6. Popri tomto prvom spôsobe potom nariadenie upravuje „iné spôsoby“ doručovania (oddiel 2), ktorými sú: i) doručovanie konzulárnou alebo diplomatickou cestou (článok 12 a 13); ii) priame doručovanie priamo poštou (článok 14; ďalej len „doručovanie poštou“); iii) priame doručovanie (článok 15).

7. Pokiaľ ide o podstatu prejednávanej veci, je potrebné osobitne pripomenúť článok 14 o doručovaní poštou, ktorý ustanovuje:

„1. Každý členský štát môže doručovať súdne písomnosti osobám bývajúcim v inom členskom štáte priamo poštou.

2. Každý členský štát môže podľa článku 23 ods. 1 určiť podmienky, za ktorých doručovanie súdnych písomností poštou prijíma.“

8. Portugalsko oznámilo, že prijíma doručovanie písomností poštou, pokiaľ je vykonávané prostredníctvom doporučeného listu s potvrdením doručenia a pokiaľ je priložený preklad doručovanej písomnosti v súlade s ustanoveniami nariadenia( ).

B – Vnútroštátna právna úprava

9. Na účely tejto veci je potrebné pripomenúť, že podľa článku 1051 prvého odseku belgického súdneho poriadku (ďalej len „súdny poriadok“) je lehota na podanie odvolania jeden mesiac a začína plynúť odo dňa doručenia rozsudku. Podľa článku 55 súdneho poriadku sa táto lehota predĺži o 30 dní, pokiaľ osoba, ktorej bol doručený rozsudok, nemá v Belgicku ani trvalý pobyt, ani bydlisko.

10. Je tiež potrebné poukázať na článok 40 prvý odsek, ktorý upresňuje, že doručenie sa považuje za vykonané odovzdaním písomnosti na poštovú prepravu.

II – Skutkový stav a konanie

11. Skutkové okolnosti sú v uznesení o začatí prejudiciálneho konania opísané dosť nesúvislým spôsobom.

12. Je však z neho možné zistiť, že v konaní vo veci samej proti sebe stoja dve spoločnosti: portugalská spoločnosť Plumex a belgická spoločnosť Young Sports (ďalej len „Young“).

13. V konaní na prvom stupni, ktoré sa začalo pred Rechtbank van Koophandel (Obchodný súd v Courtrai) dosiahla Young pre ňu priaznivý rozsudok, ktorého doručenie druhému účastníkovi konania zabezpečila dvomi rôznymi spôsobmi.

14. Prvé doručenie sa uskutočnilo priamo poštou podľa článku 14 nariadenia. Presnejšie Young odovzdala doručovanú písomnosť na poštovú prepravu 12. októbra 2001, pričom Plumex zaslal potvrdenie o doručení 17. októbra 2001.

15. Druhé doručenie, ktoré sa uskutočnilo prostredníctvom určených orgánov Belgicka a Portugalska, bolo vykonané 6. novembra 2001.

16. Proti takto doručenému rozsudku podala Plumex 17. decembra 2001 odvolanie na Hof van beroep. Toto odvolanie však bolo zamietnuté z dôvodu neprípustnosti. Podľa odvolacieho súdu totiž lehota na podanie odvolania proti rozsudku prvostupňového súdu začala plynúť deň po platnom vykonaní prvého doručenia (doručenia poštou vykonaného 12. októbra 2001) a uplynula o mesiac a tridsať dní, teda 11. decembra 2001. Odvolanie zo 17. decembra 2001 sa preto považovalo za podané po lehote.

17. Plumex, ktorá nesúhlasila s týmto výkladom, teda podala dovolanie.

18. Spoločnosť, ktorá podala dovolanie, najmä namietala proti rozhodnutiu Hof van beroep, podľa ktorého v tomto prípade prevláda doručenie vykonané poštou. Podľa názoru spoločnosti Plumex je totiž v systéme, ktorý zaviedlo nariadenie, tento spôsob „vedľajším“ spôsobom, ktorý sa môže použiť iba za výnimočných okolností; v každom prípade je podriadený hlavnému spôsobu, ktorý tvorí doručovanie upravené v článkoch 4 až 11, a teda na tento spôsob je potrebné poukázať pri určení dies a quo aj vtedy, ak sa už doručenie vykonalo prostredníctvom iných dovolených spôsobov. Plumex preto upresňuje, že v tomto prípade začala lehota na podanie odvolania plynúť iba 6. novembra (deň „hlavného“ doručenia) a nie 12. októbra 2001 (deň „podporného“ doručenia).

19. Kasačný súd, ktorý mal pochybnosti o výklade nariadenia č. 1348/2000, rozhodol o prerušení konania, ktoré pred ním prebieha, a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

„1. Je doručenie uvedené v článkoch 4 až 11 hlavným prostriedkom doručenia a doručenie vykonané priamo poštou uvedené v článku 14 je podporným v tom zmysle, že prvý spôsob doručenia prevládne nad druhým spôsobom, keď obidva sú vykonané podľa zákonných ustanovení?

2. V prípade kumulácie doručení vykonaných na jednej strane v súlade s článkami 4 až 11 a na strane druhej priamo poštou v súlade s článkom 14 začína lehota na podanie odvolania plynúť adresátovi doručenia dňom doručenia vykonaného v súlade s článkom 4 až 11 a nie dňom doručenia vykonaného v súlade s článkom 14?“

20. V konaní, ktoré sa takto začalo, predložili svoje písomné pripomienky vlády Rakúska, Fínska, Švédska a Spojeného kráľovstva, ako aj Komisia.

III – Právny rozbor

A – O prvej otázke

21. Prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či je medzi doručovaním prostredníctvom orgánov určených členskými štátmi, ktoré je upravené v článkoch 4 až 11, a doručovaním priamo poštou uvedenom v článku 14 nariadenia hierarchický vzťah tak, že prvé doručovanie sa má považovať za hlavný spôsob a druhé doručovanie za vedľajší alebo podporný spôsob doručovania.

22. Hneď uvediem, že rovnako ako všetky vlády, ktoré podali svoje pripomienky, a Komisia, domnievam sa, že odpoveď na túto otázku musí byť záporná. Domnievam sa teda, že neexistuje žiadny hierarchický vzťah medzi týmito dvoma uvedenými spôsobmi doručovania a teda že doručovanie poštou sa môže použiť ako samostatná možnosť alebo v spojení s inými prípustnými spôsobmi bez toho, aby sa muselo čakať na neúčinné doručenie inými spôsobmi, a to najmä na doručenie vykonané prostredníctvom orgánov určených členskými štátmi.

23. Zdá sa, že tento postoj, ktorý tiež podporuje väčšina právnej vedy, potvrdzujú argumenty, ktoré vychádzajú zo znenia a účelu nariadenia.

24. Pokiaľ ide o prvé, stačí zdôrazniť, že nariadenie neobsahuje žiadne ustanovenie, ktoré by upravovalo poradie prednosti medzi rôznymi upravenými spôsobmi doručovania. Naopak, článok 14 ods. 1 výslovne členským štátom priznáva „možnosť“ doručovať súdne písomnosti „osobám bývajúcim v inom členskom štáte priamo poštou“. Nielen to, ale táto „možnosť“ nie je vôbec podmienená vykonaním iných spôsobov, najmä spôsobom, ktorý je upravený v článkoch 4 až 11.

25. Na druhej strane sa mi zdá, že tento záver je tiež v súlade s účelom nariadenia č. 1348/2000, ktoré chce medzi členskými štátmi „zlepšiť a zrýchliť odosielanie súdnych a mimosúdnych písomností určených na doručenie v občianskych alebo obchodných veciach“ (odôvodnenie č. 2).

26. Zdá sa mi totiž, že s týmto účelom by nebolo v súlade riešenie, ktoré uznáva prednosť doručovaniu prostredníctvom orgánov určených členskými štátmi, keďže toto doručovanie z dôvodu svojej vlastnej povahy (pozri bod 5 vyššie) určite nie je najrýchlejším postupom. A naopak, ešte v menšom súlade s týmto účelom by bolo priznať iba podpornú úlohu doručovaniu poštou, ktoré je určite rýchlejším a menej nákladným spôsobom (pozri bod 6 vyššie), keď sa dospelo k rozhodnutiu prijať ho v plnom rozsahu.

27. Logickejší a viac v súlade s uvedeným účelom sa preto zdá opačný výklad nariadenia, ktorý kladie na rovnakú úroveň rôzne prípustné spôsoby doručovania, a dovoľuje teda subjektom zvoliť si, či použijú jeden alebo druhý spôsob, pričom môžu podľa okolností uprednostniť spôsob, ktorý je vo vzťahu k ich osobitným cieľom najvhodnejší a najprimeranejší, alebo tiež použiť ich súčasne s nádejou, že aspoň jeden z nich bude úspešný( ).

28. Z vyššie uvedených dôvodov sa teda domnievam, že nariadenie č. 1348/2000 neustanovuje žiadnu hierarchiu ani žiadne poradie prednosti medzi spôsobom doručovania upraveným v článkoch 4 až 11 a doručovaním priamo poštou upraveným v článku 14.

B – O druhej otázke

29. Druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, z ktorého zo spôsobov doručovania sa má vychádzať v prípade kumulácie doručenia vykonaného v súlade s článkami 4 až 11 a doručenia priamo poštou, aby sa určil dátum doručenia.

30. Komisia a rakúska vláda, ktoré správne zdôraznili, že nariadenie v tomto smere mlčí, z tohto mlčania vyvodzujú, že odpoveď na otázku sa nemá hľadať v nariadení, ale v jednotlivých vnútroštátnych právnych poriadkoch. V prípade kumulácie teda na určenie, od ktorého doručenia začína plynúť procesná lehota (v tomto prípade lehota na podanie odvolania), je potrebné vychádzať z údajov, ktoré vyplývajú v tejto súvislosti z vnútroštátneho práva uplatniteľného na konkrétny prípad.

31. Zdá sa mi však, že toto riešenie je málo zlučiteľné s vývojom, ktorý nastal v tejto oblasti v posledných rokoch a ktorý viedol nielen k jeho postupnej „komunitarizácii“, ale dokonca k jeho úprave nariadením.

32. Ako je totiž známe, po ohlásení úmyslu vytvoriť spoločný „priestor slobody, bezpečnosti a práva“ sa členské štáty rozhodli „zakotviť“ opatrenia, ktoré sú na tento účel nevyhnutné, v mechanizmoch a v zásadách vlastných právnemu poriadku Spoločenstva; inými slovami, prejavili vôľu „komunitarizovať“ túto oblasť, a teda zabezpečiť „nezávislý výklad“ a „jednotné uplatňovanie“ príslušnej právnej úpravy( ).

33. Práve na dosiahnutie tohto účelu previedla Amsterdamská zmluva z „tretieho piliera“ Európskej únie, presnejšie z hlavy VI Zmluvy o EÚ (články K až K.9), do „piliera Spoločenstva“ právomoc prijímať opatrenia v oblasti súdnej spolupráce v občianskych veciach. A najmä v tejto súvislosti osobitný akt Spoločenstva prevzal ustanovenia dohovoru o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych a obchodných veciach v členských štátoch Európskej únie, ktorý vypracovala Rada práve v rámci „tretieho piliera“ (najmä podľa článku K3 Zmluvy o EÚ), ale ktorý nikdy nenadobudol účinnosť z dôvodu nedosiahnutia potrebného počtu ratifikácií( ).

34. Nielen to, ale tento akt nie je ani smernicou, ako to pôvodne navrhla Komisia( ). Rada totiž nesúhlasila s týmto návrhom a prijala odlišné stanovisko Európskeho parlamentu, ktoré podčiarkovalo nevyhnutnosť „rýchleho a jasného“ a najmä „jednotného“ prevzatia ustanovení v tejto oblasti( ), pričom sa radšej rozhodla dať týmto ustanoveniam formu aktu, ktorý má povahu nariadenia, a teda aktu, ktorý, ako je známe, je záväzný vo všetkých svojich častiach a je priamo uplatniteľný v každom členskom štáte. Z toho vychádza prijatie nariadenia č. 1348/2000, o výklad ktorého sa teraz žiada.

35. Z tohto hľadiska sa mi teda zdá, že aj keď nariadenie mlčí, nemôže subjekt, ktorý ho vykladá, neoveriť, ako k tomu často dochádza( ), či prostredníctvom zvyčajných spôsobov výkladu je možné dať nariadeniu radšej výklad „Spoločenstva“, a teda „nezávislý“ a „jednotný“ výklad, ako odkazovať v každom jednotlivom prípade na jednotlivé vnútroštátne právne poriadky.

36. Zdá sa mi, rovnako ako vládam Fínska, Švédska a Spojeného kráľovstva, že ak sa skutočne nariadenie, ktoré je predmetom preskúmania, bude čítať logicky a vezme sa do úvahy jeho uvedený účel, takýto výklad nemožno vylúčiť.

37. Ako už totiž bolo uvedené, toto nariadenie má výslovne za cieľ „zlepšiť“ a „zrýchliť“ odosielanie súdnych písomností určených na doručenie v občianskych alebo obchodných veciach medzi členskými štátmi (odôvodnenie č. 2).

38. Z tohto hľadiska je logické predpokladať, že tým, že nariadenie dovolilo legitímne použiť rôzne spôsoby doručovania, ktoré sú uvedené bez ustanovenia hierarchie medzi nimi, malo nariadenie v úmysle zlepšiť systém tak, že ponúklo širší rozsah možností. Ale práve z tohto dôvodu je tiež potrebné predpokladať, že nemalo v úmysle zvyšovať nebezpečenstvo zmätočnosti a neistoty tým, že by tieto spôsoby postavilo medzi sebou do súťažného postavenia, pokiaľ ide o určenie dátumu doručenia. A práve to by sa stalo, keby sa bez akéhokoľvek uvedenia skutočností v tomto zmysle v nariadení spochybnilo prirodzené a logické kritérium, podľa ktorého na určenie dotknutého dátumu je potrebné vziať do úvahy prvé platne vykonané doručenie.

39. Pokiaľ potom ide o cieľ „zrýchliť“ odosielanie písomností, zdá sa mi, že sa jeho cieľ rýchlosti a účinnosti podporuje, ak sa pri zistení, že medzi rôznymi spôsobmi neexistuje hierarchia, zakladá medzi nimi prednosť na základe okamihu doručenia a nie na základe zvoleného spôsobu. To inými slovami znamená, že na tieto účely sa musí vziať do úvahy doručenie, ktoré bolo pri dodržaní ustanoveného spôsobu vykonané najrýchlejšie, a nie to, ktoré bolo z akéhokoľvek dôvodu vykonané neskôr.

40. Na základe všetkých týchto dôvodov sa domnievam, že nariadenie č. 1348/2000 sa má vykladať v tom zmysle, že v prípade kumulácie doručení vykonaných na jednej strane v súlade s článkami 4 až 11 a na strane druhej priamo poštou v súlade s článkom 14 sa považuje súdna písomnosť za doručenú, keď sa prvé doručenie platne vykonalo.

IV – Návrh

41. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal súdu Hof van Cassatie takto:

1. Nariadenie Rady (ES) č. 1348/2000 z 29. mája 2000 o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych a obchodných veciach v členských štátoch neustanovuje žiadnu hierarchiu ani žiadne poradie prednosti medzi spôsobom doručovania upraveným v článkoch 4 až 11 a doručovaním priamo poštou upraveným v článku 14.

2. Nariadenie č. 1348/2000 sa má vykladať v tom zmysle, že v prípade kumulácie doručení vykonaných na jednej strane v súlade s článkami 4 až 11 a na strane druhej priamo poštou v súlade s článkom 14 sa považuje súdna písomnosť za doručenú, keď sa prvé doručenie platne vykonalo.