142.

Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem Súdnemu dvoru, aby na prejudiciálne otázky, ktoré mu položil Raad van State, odpovedal takto: 1. a) Skutočnosť, že štátny príslušník tretieho štátu sa považuje v hostiteľskom členskom štáte za rodinného príslušníka pracovníka v zmysle článku 10 nariadenia č. 1612/68, a preto mu tento štát za základe tohto článku vydal povolenie na pobyt, nezaväzuje sama osebe členský štát, ktorého je pracovník štátnym príslušníkom, aj keď toto povolenie ešte nevypršalo, aby po jeho návrate do tohto posledného uvedeného štátu priznal tomuto štátnemu príslušníkovi tretieho štátu právo na vstup a pobyt na jeho území. b) Členský štát, ktorého je pracovník štátnym príslušníkom, je povinný posúdiť, či v prípade návratu tohto pracovníka na územie tohto štátu má štátny príslušník tretieho štátu, ktorý je jeho rodinným príslušníkom, právo na vstup a pobyt na území uvedeného štátu na základe právneho poriadku Spoločenstva predtým, ako preverí, či toto právo môže alebo nemôže byť tomuto štátnemu príslušníkovi priznané podľa vnútroštátneho právneho poriadku, mimo rámca pôsobnosti právnej úpravy Spoločenstva. 2. Na účely odpovede na prvú a druhú otázku písm. a) a b) nie je relevantná okolnosť, že tento štátny príslušník tretieho štátu nemal právo na pobyt založené na vnútroštátnom práve v členskom štáte, ktorého je pracovník štátnym príslušníkom, predtým, ako mal pobyt v hostiteľskom členskom štáte. Táto okolnosť nebráni tomu, aby posledný uvedený členský štát vydal štátnemu príslušníkovi tretieho štátu povolenie na pobyt založené na práve Spoločenstva. 3. a) Štátny príslušník tretieho štátu, ktorý je rodinným príslušníkom štátneho príslušníka členského štátu, ktorý sa vracia do tohto štátu po tom, ako vykonával zárobkovú činnosť v inom členskom štáte, má na základe článku 10 nariadenia č. 1612/68 a na základe existencie požadovaného príbuzenského vzťahu právo zdržiavať sa so svojím rodinným príslušníkom v prvom uvedenom štáte nezávisle od toho, či tam štátny príslušník členského štátu vykonáva zamestnanie, alebo si ho hľadá. Toto právo patrí jeho držiteľovi bez ďalších časových obmedzení s výnimkou obmedzení, ktoré možno vyvodiť z podmienok stanovených v písmenách a) a b) už citovaného článku 10. b) Na účely uplatnenia článku 1 smernice Rady 90/364/EHS z 28. júna 1990 o práve pobytu nie je v zásade vylúčené, aby sa v rámci preverovania toho, či dotknutá osoba disponuje „dostatočnými finančnými prostriedkami“ podľa tohto článku, zobrali do úvahy príspevky sociálnej pomoci vyplácané členským štátom. Ak ide o príspevky vyplácané vlastnému štátnemu príslušníkovi štátom, v ktorom sa domáha práva na pobyt podľa tohto článku, tieto príspevky sa na účely uvedeného preverovania nemôžu vziať do úvahy, ak je podmienkou ich priznania trvalé bydlisko poberateľa na území uvedeného štátu. 4. Článok 18 ods. 1 ES neposkytuje občanovi Únie právo na vstup a pobyt na území členských štátov mimo rámca podmienok stanovených v iných ustanoveniach Zmluvy ES, ako aj v príslušných predpisoch prijatých na ich vykonanie. Okolnosť, že štátny príslušník tretieho štátu je rodinným príslušníkom osoby, ktorá má štatút občana Únie, nemá vplyv na odpoveď na predchádzajúce prejudiciálne otázky.