NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

prednesené 27. septembra 2018 ( 1 )

Spojené veci C‑183/17 P a C‑184/17 P

International Management Group

proti

Európskej komisii

„Odvolanie – Rozvojová spolupráca – Plnenie rozpočtu Únie v rámci nepriameho riadenia – Úloha plnenia rozpočtu zverená určitému subjektu –Nahradenie pôvodne vybraného subjektu iným subjektom – Žaloba o neplatnosť – Prípustnosť – Napadnuteľné akty – Pochybnosti o postavení medzinárodnej organizácie pôvodne vybraného subjektu – Výkon práva na obhajobu pred prijatím aktov spôsobujúcich ujmu – Dôvernosť vyšetrovaní OLAF“

I. Úvod

1. Spojené veci C‑183/17 P a C‑184/17 P sa týkajú odvolaní podaných spoločnosťou International Management Group (ďalej len „spoločnosť IMG“) proti rozsudkom Všeobecného súdu Európskej únie z 2. februára 2017, International Management Group/Komisia (T‑29/15) ( 2 ) a IMG/Komisia (T‑381/15) ( 3 ).

2. Tieto dve veci majú rovnaký skutkový kontext, konkrétne zmenu akčného plánu pre Mjannmarsko/Barmu, ktorý odobral uskutočnenie tohto projektu nepriameho riadenia spoločnosti IMG z dôvodu existencie pochybností o jej postavení ako medzinárodnej organizácii v nadväznosti na vyšetrovania Európskeho úradu pre boj proti podvodom (OLAF).

3. Rozsudkom vo veci T‑29/15 Všeobecný súd zamietol žalobu podanú spoločnosťou IMG na zrušenie vykonávacieho rozhodnutia C(2014) 9787 final, ktoré prijala Európska komisia 16. decembra 2014 ( 4 ). Rozsudkom vo veci T‑381/15 zamietol jej ďalšiu žalobu, ktorou sa domáhala jednak neplatnosti listu z 8. mája 2015, ktorým Komisia okrem iného oznámila spoločnosti IMG svoje rozhodnutie neuzatvoriť s ňou nové dohody v súlade s metódou nepriameho riadenia uplatniteľnou na medzinárodné organizácie ( 5 ), a jednak náhrady škody, ktorá jej údajne vznikla v dôsledku takto prijatých opatrení.

4. Tieto veci sa navyše týkajú vzájomných odvolaní predložených Komisiou s cieľom zrušiť okrem iného uvedené rozsudky v rozsahu, v akom Všeobecný súd vyhlásil, podľa tejto inštitúcie nesprávne, žaloby podané spoločnosťou IMG v prvostupňovom konaní za prípustné.

5. V súlade so žiadosťou Všeobecného súdu sa tieto návrhy obmedzia na analýzu nových hlavných právnych otázok v tejto veci, konkrétne tých, ktoré sú vznesené najmä vzájomnými odvolaniami, druhým odvolacím dôvodom v prejednávaných veciach, ako aj štvrtým odvolacím dôvodom vo veci C‑183/17 P a tretím odvolacím dôvodom vo veci C‑184/17 P.

6. Pred vyjadrením sa k vecnej stránke bude v tomto ohľade potrebné preskúmať, či akty, ktorých zrušenie sa požaduje, predstavujú napadnuteľné akty. Na účely posúdenia opodstatnenosti uvedených rozsudkov bude tiež potrebné posúdiť prípadné dôsledky v prejednávanej veci na pojem „medzinárodná organizácia“ v zmysle ustanovení finančného nariadenia Únie, ktoré sú v tejto veci relevantné. ( 6 ) Nakoniec tu vzniká otázka rozsahu práva osoby na obhajobu pred prijatím opatrenia smerujúceho proti nej, a najmä, ako by malo byť toto právo vyjadrené pri zachovaní dôvernosti pri vyšetrovaniach OLAF.

7. Na úvod uvádzam, že podľa mňa by mal Súdny dvor z dôvodov, ktoré uvediem nižšie, odmietnuť nielen námietky neprípustnosti vznesené Komisiou, ale aj dve skupiny dôvodov, ktoré uvádza spoločnosť IMG a ktoré budem posudzovať nižšie.

II. Okolnosti predchádzajúce sporom

8. Okolnosti predchádzajúce sporom boli podrobne opísané v napadnutých rozsudkoch v dotknutých dvoch veciach, na ktoré sa v tomto ohľade odkazuje. ( 7 ) Podstatné skutočnosti nevyhnutné na pochopenie týchto návrhov je možné zhrnúť nasledujúcim spôsobom.

9. Dňa 7. novembra 2013 prijala Komisia vykonávacie rozhodnutie C(2013) 7682 o ročnom akčnom pláne na rok 2013 v prospech Mjannmarska/Barmy, ktorý má byť financovaný zo všeobecného rozpočtu Európskej únie. ( 8 ) Toto rozhodnutie okrem iného uvádza v prílohe 2, ( 9 ) že úlohy týkajúce sa plnenia rozpočtu pre tento projekt boli zverené spoločnosti IMG, ktorá toto rozhodnutie predložila ako medzinárodná organizácia. ( 10 )

10. Dňa 17. februára 2014 OLAF informoval Komisiu, že začal vyšetrovanie v súvislosti s právnym postavením spoločnosti IMG.

11. Dňa 26. februára 2014 Komisia prijala preventívne opatrenia na základe ustanovení týkajúcich sa vyšetrovaní OLAF ( 11 ) a odôvodnila tieto opatrenia existenciou pochybností o postavení spoločnosti IMG ako medzinárodnej organizácie v dôsledku sťažností niekoľkých členských štátov Únie. Listom z 25. apríla 2014 informovala spoločnosť IMG o prijatí týchto opatrení a ich odôvodneniach.

12. Dňa 15. decembra 2014 bola Komisii doručená správa, ktorú vypracoval OLAF v nadväznosti na jeho vyšetrovanie, ( 12 ) v ktorej tento úrad v podstate tvrdil, že spoločnosť IMG nie je „medzinárodnou organizáciou“ v zmysle nariadenia č. 1605/2002.

13. Dňa 16. decembra 2014 Komisia prijala rozhodnutie, ktorým vymenovala iný subjekt ako spoločnosť IMG, aby realizoval v súlade s režimom nepriameho riadenia program rozvoja obchodu stanovený v pôvodnom vykonávacom rozhodnutí v znení zmien a doplnení. ( 13 ) Toto rozhodnutie je predmetom odvolania preskúmaného vo veci C‑183/17 P.

14. Dňa 16. januára 2015 právny servis Komisie vypracoval správu, ktorá vykonala právnu analýzu záverečnej správy úradu OLAF.

15. Listom z 8. mája 2015 Komisia informovala spoločnosť IMG o opatreniach, ktoré mala v úmysle prijať v súvislosti s rôznymi odporúčaniam obsiahnutým v záverečnej správe OLAF, a najmä z toho dôvodu, že jej oddelenia s ňou nebudú uzatvárať nové zmluvy na základe osobitného postupu stanoveného v nariadení č. 966/2012 pre medzinárodné organizácie, pokiaľ neexistuje absolútna istota týkajúca sa právneho postavenia žalobkyne. Tento list je predmetom odvolania preskúmaného vo veci C‑184/17 P.

III. Konanie pred Všeobecným súdom a napadnuté rozsudky

A. Konanie a rozsudok vo veci T‑29/15

16. Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 21. januára 2015 podala spoločnosť IMG na základe článku 263 ZFEÚ žalobu zaregistrovanú pod číslom T‑29/15, ktorou sa domáhala zrušenia rozhodnutia zo 16. decembra 2014.

17. Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 24. marca 2015 Komisia vzniesla námietku neprípustnosti. Uznesením z 30. júna 2015 Všeobecný súd spojil konanie o námietke s konaním vo veci samej a rozhodol, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.

18. Dňa 13. januára 2016 spoločnosť IMG požiadala Všeobecný súd, aby Komisii nariadil predložiť záverečnú správu OLAF a stanovisko jej právneho servisu k tejto správe. ( 14 )

19. Dňa 2. februára 2017 Všeobecný súd vydal rozsudok vo veci T‑29/15. Po prvé rozhodol, že žiadny z dvoch dôvodov neprípustnosti vznesených Komisiou nebol opodstatnený z tohto dôvodu, že rozhodnutie zo 16. decembra 2014 malo záväzné právne účinky vo vzťahu k spoločnosti IMG a nebolo len potvrdzujúcim aktom predbežných opatrení z 26. februára 2014, takže toto rozhodnutie predstavovalo napadnuteľný akt, a odvolanie spoločnosti IMG bolo teda prípustné. ( 15 )

20. Všeobecný súd ďalej vo veci samej rozhodol, že žiadny zo siedmich dôvodov uvedených spoločnosťou IMG ( 16 ) nebol dôvodný a že jej žaloba o neplatnosť musí byť preto zamietnutá ( 17 ). Okrem toho zamietol žiadosť spoločnosti IMG o predloženie dokumentov a následne ju zaviazal na náhradu trov konania. ( 18 )

B. Konanie a rozsudok vo veci T‑381/15

21. Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 14. júla 2015 podala spoločnosť IMG na základe článku 263 ZFEÚ žalobu zaregistrovanú pod číslom T‑381/15, ktorou sa domáhala zrušenia rozhodnutia z 8. mája 2015, ako aj náhrady škody, ktorá jej údajne vznikla prijatím opatrení, ktoré sú v uvedenom rozhodnutí uvedené, na základe článku 268 ZFEÚ.

22. Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 25. septembra 2015 Komisia vzniesla námietku neprípustnosti. Uznesením z 29. januára 2016 Všeobecný súd spojil konanie o námietke s konaním vo veci samej a rozhodol, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.

23. Počas písomnej a ústnej časti konania Komisia požiadala, aby boli zo súdneho spisu vyňaté dva dokumenty predložené spoločnosťou IMG, a to konkrétne záverečná správa OLAF a stanovisko jej právneho servisu analyzujúce uvedenú správu. ( 19 )

24. Dňa 2. februára 2017 Všeobecný súd vydal rozsudok vo veci T‑381/15. Najprv rozhodol o dvoch námietkach neprípustnosti vznesených Komisiou v tom zmysle, že žaloba o neplatnosť bola prípustná v rozsahu, v akom sa týkala opatrenia uvedeného v napadnutom liste, ktorým Komisia rozhodla, že spoločnosť IMG už nemôže tvrdiť, že vykonáva projekty nepriameho riadenia ako „medzinárodná organizácia“, pokiaľ existujú pochybnosti o jej právnom postavení, a že vo zvyšnej časti bolo toto odvolanie buď neprípustné, alebo už nebolo potrebné konať. ( 20 )

25. Všeobecný súd ďalej rozhodol, že žiadny z ôsmich dôvodov uvedených spoločnosťou IMG ( 21 ) nie je dôvodný a že jej žaloba o neplatnosť musí byť preto zamietnutá. ( 22 ) Navyše Všeobecný súd zamietol žiadosť spoločnosti IMG o náhradu škody a zaviazal ju na náhradu trov konania. ( 23 )

26. Nakoniec Všeobecný súd vyhovel žiadosti Komisie o vyňatie stanoviska jej právneho servisu zo spisu, ale zamietol jej žiadosť o vyňatie záverečnej správy OLAF. ( 24 )

IV. Konania pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania

27. Návrhmi podanými do kancelárie Súdneho dvora 11. apríla 2017 spoločnosť IMG podala dve odvolania zapísané pod číslami C‑183/17 P a C‑184/17 P, ktorými žiada, aby Súdny dvor: – zrušil rozsudok vo veci T‑29/15 a vydal konečný rozsudok, ktorým zruší rozhodnutie zo 16. decembra 2014, a zaviazal Komisiu na náhradu trov konania, – zrušil na jednej strane rozsudok vo veci T‑381/15 a vydal konečný rozsudok, ktorým zruší list z 8. mája 2015, a na druhej strane zaviazal Komisiu na náhradu škody, ktorú údajne spôsobili prijaté opatrenia v tomto liste, a súčasne zaviazal Komisiu na náhradu všetkých trov konania.

28. Komisia vo svojej replike a duplike vo veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P vyzvala Súdny dvor, aby tieto dve odvolania zamietol a zaviazal spoločnosť IMG na náhradu všetkých trov konania.

29. Komisia podala v týchto dvoch veciach vzájomné odvolania, v ktorých Súdny dvor po prvé vyzvala, aby zrušil rozsudky vo veciach T‑29/15 a T‑381/15 v rozsahu, v akom sa týmito rozsudkami zamietli námietky neprípustnosti vznesené v prvostupňovom konaní, a po druhé, aby rozhodol s konečnou platnosťou o tomto aspekte sporu tým, že vyhlási žaloby o neplatnosť podané spoločnosťou IMG za neprípustné, a po tretie, aby zaviazal spoločnosť IMG na náhradu trov konania. Navyše vo veci C‑184/17 P Komisia požiadala Súdny dvor o vyňatie záverečnej správy OLAF zo súdneho spisu a o odstránenie akéhokoľvek odkazu na túto správu a jej obsah. ( 25 )

30. Rozhodnutím z 20. marca 2018 boli veci C‑183/17 P a C‑184/17 P spojené na spoločné konanie na účely ústnej časti konania a rozsudku.

31. Na pojednávaní, ktoré sa uskutočnilo 13. júna 2018, predniesli ústne vyjadrenia spoločnosť IMG a Komisia.

V. Analýza

32. Na podporu svojich návrhov na zrušenie rozsudku vo veci T‑29/15 a rozsudku vo veci T‑381/15 spoločnosť IMG uvádza štyri odvolacie dôvody vo veci C‑183/17 P ( 26 ) a päť odvolacích dôvodov vo veci C‑184/17 P ( 27 ), ktoré sa čiastočne prekrývajú. Navyše vo veci C‑183/17 P kritizuje rozhodnutie Všeobecného súdu zamietnuť jej žiadosť o predloženie záverečnej správy OLAF. Vo veci C‑184/17 P spochybňuje zamietnutie jej žaloby na náhradu škody, ako aj rozhodnutie Všeobecného súdu o neprípustnosti a nezahrnutie stanoviska právneho servisu Komisie týkajúceho sa tejto správy do súdneho spisu.

33. V rámci vzájomných odvolaní, ktoré podala v týchto dvoch veciach, Komisia vytýka Všeobecnému súdu rozhodnutie, že akty, na ktoré sa vzťahuje žaloba o neplatnosť podaná spoločnosťou IMG, predstavovali napadnuteľné akty. Navyše vo veci C‑184/17 P mu vytýka okrem iného to, že nevyňal záverečnú správu OLAF zo súdneho spisu.

34. V tejto súvislosti poznamenávam, že žiadosti obidvoch účastníkov konania vo vzťahu k tejto správe sa javia ako bezpredmetné, keďže z ústnych vyhlásení Komisie vyplýva, že niekoľko dní pred pojednávaním pred Súdnym dvorom spontánne oznámila spornú správu a jej prílohy spoločnosti IMG, ktorá to na pojednávaní potvrdila.

35. Navyše pripomínam, že predmetom týchto návrhov, ktoré sa týkajú hlavných právnych otázok uvedených nižšie, ( 28 ) budú len námietky neprípustnosti vznesené v rámci vzájomných odvolaní spolu s niektorými aspektmi druhého odvolacieho dôvodu v týchto dvoch veciach a štvrtého odvolacieho dôvodu vo veci C‑183/17 P a tretieho odvolacieho dôvodu vo veci C‑184/17 P.

A. O napadnuteľnosti aktov uvedených v odvolaniach podaných spoločnosťou IMG (vzájomné odvolania v spojených veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P)

36. Vzájomné odvolania podané Komisiou sa týkajú procesných otázok, najmä pokiaľ ide osobitne o prípustnosť odvolaní podaných spoločnosťou IMG na Všeobecný súd, ktoré je potrebné preskúmať pred analýzou skutkových otázok vznesených v odvolaniach podaných spoločnosťou IMG.

37. V rámci svojich vzájomných odvolaní vo veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P ( 29 ) sa Komisia domáha zrušenia napadnutých rozsudkov z toho dôvodu, že sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že rozhodnutie zo 16. decembra 2014 a list z 8. mája 2015 predstavovali napadnuteľné akty v zmysle článku 263 ZFEÚ, a že v dôsledku toho bolo zrušenie týchto aktov prípustné.

38. Spoločnosť IMG v odpovedi tvrdí, že zamietnutie námietok neprípustnosti zo strany Všeobecného súdu je dôvodné. S týmto názorom súhlasím, a to z nasledujúcich dôvodov.

1. O záväzných právnych účinkoch dotknutých aktov

39. Na podporu svojich tvrdení Komisia v prvom rade vytýka Všeobecnému súdu rozhodnutie, že rozhodnutie zo 16. decembra 2014 a list z 8. mája 2015 majú záväzné právne účinky ovplyvňujúce záujmy spoločnosti IMG, zatiaľ čo podľa tejto inštitúcie tomu tak nie je.

40. Pripomínam, že v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora a Všeobecného súdu je žalobou o neplatnosť na základe článku 263 ZFEÚ možné napadnúť všetky akty inštitúcií Únie, ktoré zakladajú záväzné právne účinky, ktoré by mohli ovplyvniť záujmy dotknutých tretích strán a zmeniť tým ich právnu situáciu. Na účely zistenia, či akt takéto účinky má, je potrebné zaoberať sa najmä predmetom, obsahom a podstatou, ako aj skutkovým a právnym kontextom v ktorom bol prijatý, pričom forma, v akej bol akt prijatý, je v zásade z tohto hľadiska bezvýznamná. ( 30 )

41. Vo veci C‑183/17 P týkajúcej sa rozhodnutia zo 16. decembra 2014 Komisia v podstate tvrdí, že subjekt, ktorému táto inštitúcia zverila úlohu plnenia rozpočtu, akým je spoločnosť IMG, by nemohol spochybniť akt, akým je uvedené rozhodnutie, ktorý ďalšie plnenie tejto úlohy zveril inému subjektu, v tomto prípade spoločnosti GIZ. ( 31 )

42. Komisia zastáva názor, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že sa domnieval, že zmena uskutočnená rozhodnutím zo 16. decembra 2014 mala právny účinok zbavujúci spoločnosť IMG možnosti uzatvoriť dohodu o delegovaní, ktorá jej bola udelená na základe prvého rozhodnutia o vykonaní. Po prvé tvrdí, že zo znenia článku 84 nariadenia č. 966/2012 ( 32 ) vyplýva, že rozhodnutie o financovaní prijaté na tomto základe, akým je rozhodnutie zo 16. decembra 2014, je svojou povahou čisto vnútorný akt, ktorý predchádza možnému rozpočtovému a právnemu záväzku výdavkov ( 33 ) a ktorý preto nemá žiadny právny účinok vo vzťahu k tretím stranám. Po druhé tvrdí, že samotná zmienka o názve spoločnosti IMG v pôvodnom vykonávacom rozhodnutí jej neumožňuje uzavrieť dohodu o delegovaní, ( 34 ) takže zmena tohto aktu vyplývajúca z nahradenia spoločnosťou GIZ ako určeného subjektu na účely uzavretia takejto dohody mohla mať iba vecné, a nie právne účinky na situáciu spoločnosti IMG. Po tretie sa domnieva, že Všeobecný súd nesprávne prebral na prejednávanú vec judikatúru osobitnú pre verejné obstarávanie, zatiaľ čo systém nepriameho riadenia stanovený finančným nariadením Únie je veľmi špecifický.

43. Zastávam však názor, že rôzne výhrady predložené Komisiou sú čiastočne nedôvodné a čiastočne neprípustné. Na jednej strane Všeobecný súd rozhodol – podľa mňa správne –, že rozhodnutie zo 16. decembra 2014 nemožno považovať za akt vnútorného charakteru, ( 35 ) keďže toto rozhodnutie bolo osobitne určené na to, aby bola spoločnosť IMG pozbavená možnosti uzatvoriť dohodu o delegovaní s Komisiou v súlade s nariadením č. 966/2012, ( 36 ) a domnievam sa, že judikatúra, na ktorú odkazuje Komisia, nemôže viesť k inému záveru. ( 37 ) Na druhej strane, hoci je nesporné, že spoločnosti IMG nikdy nebolo priznané právo realizovať takúto možnosť, nič to nemení na tom, že napadnuté rozhodnutie malo právny účinok odňatia takejto príležitosti, s určitosťou a konečnou platnosťou, keďže nahradenie spoločnosti IMG spoločnosťou GIZ viedlo k tomu, že spoločnosť IMG stratila svoje postavenie zodpovedného subjektu v prípade potreby pri plnení rozpočtu pre daný projekt. ( 38 ) Nakoniec, pokiaľ ide o posledné tvrdenie, založené na údajne nesprávnom prebratí judikatúry osobitnej pre verejné obstarávanie, zastávam názor, že stačí uviesť, že je zjavne nedostatočne odôvodnené Komisiou ( 39 ) na to, aby ho Súdny dvor zohľadnil. ( 40 )

44. Navyše vo veci C‑184/17 P týkajúcej sa listu z 8. mája 2015 Komisia v podstate tvrdí, že delegujúci subjekt, akým je spoločnosť IMG, nie je oprávnený napadnúť akt, akým je uvedený list, podľa ktorého mu táto inštitúcia oznámila, že nebude poverený žiadnou realizáciou rozpočtu, kým nebude existovať absolútna istota v súvislosti s jeho právnym postavením. ( 41 )

45. Podľa Komisie má napadnutý list čisto faktické, a nie právne účinky, a tiež len potenciálne, a nie skutočné účinky vo vzťahu k spoločnosti IMG. Komisia uvádza, že v tomto liste poukázala iba na svoj úmysel neuzavrieť žiadne dohody so spoločnosťou IMG podľa metódy nepriameho riadenia uplatniteľnej na medzinárodné organizácie stanovenej nariadením č. 966/2012, ( 42 ) pokiaľ existujú pochybnosti o právnom postavení žalobkyne. Dodáva, že posledná uvedená nemala právo uzatvárať zmluvy, ktoré by záviseli od vôle Komisie, nehovoriac o práve uzatvárať zmluvy v súlade s konkrétnymi podmienkami, ktoré sú vyhradené určitým organizáciám.

46. Rovnako ako pri predchádzajúcej analýze týkajúcej sa rozhodnutia zo 16. decembra 2014 však poznamenávam, že list z 8. mája 2015 mal nielen faktické alebo potenciálne, ale záväzné právne účinky na situáciu spoločnosti IMG, keďže Komisia vyjadrila svoj zámer neuzavrieť nové dohody o delegovaní so žalobkyňou, ( 43 ) čo je rozhodujúcim aktom, ktorý okamžite a priamo ukončí akúkoľvek možnosť spoločnosti IMG, ktorá jej bola zverená v rámci plnenia rozpočtu ako medzinárodnej organizácii, až do ďalšieho oznámenia.

47. Zastávam preto názor, že Všeobecný súd sa v dvoch napadnutých rozsudkoch nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že rozhodnutie zo 16. decembra 2014 a list z 8. mája 2015 mali záväzné právne účinky, ktoré by mohli výrazne ovplyvniť záujmy spoločnosti IMG, a že teda dva akty uvedené v odvolaniach spoločnosti boli napadnuteľné na základe článku 263 ZFEÚ.

2. O nepotvrdzujúcej povahe uvedených aktov

48. V druhom rade len vo veci C‑183/17 P Komisia vytýka Všeobecnému súdu, že zamietol druhú námietku neprípustnosti, ktorú mu predložila. V tejto súvislosti tvrdí, že sa domnieval, že napadnuté rozhodnutie zo 16. decembra 2014 nebolo čisto potvrdzujúcim aktom listu z 25. apríla 2014, ktorým táto inštitúcia informovala spoločnosť IMG o prijatí dočasných opatrení z 26. februára 2014. Spoločnosť IMG sa domnieva, že Všeobecný súd túto námietku neprípustnosti zamietol správne. Zastávam ten istý názor.

49. Po prvé podľa názoru Komisie sa Všeobecný súd nesprávne domnieval, že vznikol „nový prvok“ v tom zmysle, že rozhodnutie zo 16. decembra 2014„definitívne“ vylúčilo možnosť spoločnosti IMG uzavrieť prípadnú dohodu o delegovaní, zatiaľ čo list z 25. apríla 2014 ju vylúčil „dočasne“ alebo „prechodne“. ( 44 )

50. V tejto súvislosti pripomína, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že na jednej strane žaloba o neplatnosť proti potvrdzujúcemu rozhodnutiu je neprípustná len vtedy, ak výlučne potvrdzujúci akt nadobudol právoplatnosť, ( 45 ) a na druhej strane v prípade, keď napadnutý akt neobsahuje žiadny nový skutkový alebo právny prvok vo vzťahu k predchádzajúcemu rozhodnutiu. ( 46 ) V tomto prípade predmetný akt nemá za cieľ vytvárať záväzné právne účinky, ktoré sú autonómne vo vzťahu k rozhodnutiu, ktoré potvrdzuje. ( 47 )

51. V prejednávanej veci je možné na prvý pohľad namietať proti napadnutému rozsudku, tak ako to tvrdí Komisia, že napadnuté rozhodnutie bolo prijaté za rovnakých skutkových okolností, za akých boli predtým prijaté predbežné opatrenia, a to z dôvodu pochybností o postavení spoločnosti IMG ako medzinárodnej organizácie, keďže predmetné rozhodnutie neobsahuje žiadny nový prvok. ( 48 ) Zdá sa mi však nesporné, že v priebehu časového obdobia, ktoré delí príslušné akty, došlo k sérii udalostí predstavujúcich nové skutočnosti, a najmä k doručeniu záverečnej správy OLAF Komisii 15. decembra 2014. ( 49 )

52. Predovšetkým sa domnievam, že Všeobecný súd správne rozhodol, že dotknuté predbežné opatrenia sa líšili od rozhodnutia zo 16. decembra 2014, a to podľa môjho názoru z hľadiska ich právnej povahy, ako aj ich dôsledkov. Ako spomínaný súd uviedol, predbežné opatrenia viedli k dočasnému pozastaveniu ( 50 ) možnosti spoločnosti IMG uzavrieť prípadne dohodu o delegovaní s Komisiou, zatiaľ čo napadnuté rozhodnutie viedlo k trvalému vylúčeniu tejto možnosti nahradením názvu GIZ namiesto IMG. ( 51 ) Napadnuté rozhodnutie sa teda neobmedzuje na potvrdenie podstaty predchádzajúceho aktu, ale predstavuje nové prvky v zmysle vyššie citovanej judikatúry v tom zmysle, že jeho cieľ a jeho právna pôsobnosť sa líšia od tých, ktoré sú osobitné pre predbežné opatrenia, ( 52 ) ktoré boli žalobkyni oznámené listom z 25. apríla 2014.

53. Po druhé Komisia tvrdí, že aj za predpokladu, že by uvedený list a rozhodnutie zo 16. decembra 2014 boli prijaté v rámci samostatných správnych konaní a boli založené na rozdielnych právnych základoch, ako to uviedol Všeobecný súd, ( 53 ) toto konštatovanie by nebolo relevantné, keďže druhý z týchto aktov bol priamym a automatickým dôsledkom prvého.

54. Nesúhlasím s týmto názorom, pretože sa mi zdá, že v súlade s hodnotiacimi kritériami, ktoré boli opakovane zohľadnené Súdnym dvorom a Všeobecným súdom, ( 54 ) napadnuté rozhodnutie nie je súčasťou rovnakého normatívneho rámca a má autonómne právne účinky vo vzťahu k predchádzajúcim opatreniam, ktoré preto nemožno považovať len za nimi potvrdené.

55. Napadnutý rozsudok vo veci C‑183/17 P totiž podľa môjho názoru správne zdôraznil, že Komisia prijala sporné predbežné opatrenia v rámci vyšetrovania OLAF týkajúceho sa postavenia spoločnosti IMG ako medzinárodnej organizácie a na základe ustanovení nariadenia č. 883/2013 o vykonávaní tohto vyšetrovania, ( 55 ) zatiaľ čo napadnuté rozhodnutie bolo prijaté v rámci ročného akčného plánu pre Mjannmarsko/Barmu na rok 2013, ktoré sa má financovať zo všeobecného rozpočtu Únie a na základe ustanovení nariadenia č. 966/2012 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na uvedený rozpočet. Všeobecný súd ďalej správne rozhodol, že napadnuté rozhodnutie malo nový aspekt, ( 56 ) pretože iba žaloba o neplatnosť tohto rozhodnutia umožnila spoločnosti IMG napadnúť zákonnosť opatrení, ktoré sa netýkajú vyšetrovania OLAF v zmysle ustanovení nariadenia č. 883/2013, ale prípadného poskytnutia finančných prostriedkov v rámci uvedeného akčného plánu v zmysle ustanovení nariadenia č. 966/2012. ( 57 )

56. Domnievam sa preto, že na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, rozhodnutie zo 16. decembra 2014 v žiadnom prípade nepredstavovalo priame a nevyhnutné predĺženie predbežných opatrení oznámených spoločnosti IMG listom z 25. apríla 2014. ( 58 )

57. Vzhľadom na všetky tieto skutočnosti sa domnievam, že v napadnutých rozsudkoch vo veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P nedošlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu, keď Všeobecný súd zamietol námietky neprípustnosti vznesené Komisiou v prvostupňovom konaní. Vzhľadom na to, že obidva akty napadnuté pred týmto súdom ( 59 ) boli napadnuteľné, žaloby o neplatnosť podané spoločnosťou IMG proti nim musia byť vyhlásené za prípustné, tak ako to podľa môjho názoru správne konštatoval Všeobecný súd. Zastávam preto názor, že vzájomné odvolania podané Komisiou v týchto veciach nemôžu byť úspešné.

B. O dôvodnosti rozhodnutí prijatých v súvislosti s postavením spoločnosti IMG vo vzťahu k finančných pravidlám (druhý odvolací dôvod vo veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P)

58. Svojím druhým odvolacím dôvodom predloženým vo veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P, ktorý je založený na porušení finančného nariadenia Únie, porušení povinnosti odôvodnenia, ako aj skresľovaní údajov v spise, spoločnosť IMG v podstate tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že rozhodnutie zo 16. decembra 2014 a list Komisie z 8. mája 2015 boli náležite odôvodnené pochybnosťami o postavení žalobkyne ako medzinárodnej organizácie.

59. Komisia vo svojom vyjadrení k žalobe tvrdí, že uvedený druhý odvolací dôvod je neprípustný alebo v opačnom prípade zjavne nedôvodný. Z môjho pohľadu je tento odvolací dôvod prípustný, avšak vzhľadom na úvahy uvedené nižšie neopodstatnený, pokiaľ ide najmä o argumenty spoločnosti IMG, ktoré sa mi zdajú byť najdôležitejšie, ( 60 ) a potom tie, ktoré sú podľa mňa sekundárne.

1. O hlavnej časti druhého odvolacieho dôvodu vo veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P

60. V rámci tohto druhého odvolacieho dôvodu spoločnosť IMG Všeobecnému súdu predovšetkým vytýka, že primerane nepreskúmal nedostatky, ktoré Komisii vytýka v obidvoch veciach, ktoré mu boli predložené. Spoločnosť IMG predovšetkým uvádza, že odôvodnenie napadnutých rozsudkov je nesprávne v tom zmysle, že žalobkyňa nemala pred prijatím dvoch napadnutých aktov prístup k vyhláseniam štátov, ktoré zhromaždil OLAF. ( 61 ) Ďalej tvrdí, že odôvodnenie týchto rozsudkov je nedostatočné v tom zmysle, že Všeobecný súd nevysvetľuje, prečo bude s ohľadom na príslušné ustanovenia finančného nariadenia Únie stačiť, ( 62 ) aby päť štátov spochybnilo postavenie spoločnosti IMG ako „medzinárodnej organizácie“ na odôvodnenie odmietnutia tohto postavenia v dvoch sporných aktoch. ( 63 )

61. Komisia vo svojom vyjadrení k odvolaniu uvádza, že tieto námietky sú v štádiu odvolania neprípustné z dôvodu, že na jednej strane kladú otázky, ktoré sa netýkajú právneho, ale skutkového stavu, a na druhej strane vychádzajú z tvrdení, ktoré neboli uvedené v prvostupňovom konaní, a sú teda nové. Dodáva, že v prípade, že ak by sa tieto námietky považovali za prípustné, boli by zjavne nedôvodné, pretože žaloby pred Všeobecným súdom sa netýkali toho, či spoločnosť IMG bola v relevantnom čase medzinárodnou organizáciou v zmysle finančného nariadenia Únie, ( 64 ) ale určenia, či so zreteľom na pochybnosti o právnom postavení žalobkyne napadnuté akty spadali do rozsahu voľnej úvahy, ktorou disponuje Komisia pri vykonávaní rozpočtu Únie.

62. Pokiaľ ide o mňa, zastávam názor po prvé, že námietky uvedené v predmetnej časti druhého odvolacieho dôvodu sú prípustné, keďže ako uviedla spoločnosť IMG v replike, tvrdenia predložené v tejto súvislosti sa netýkajú skutkového stavu a nie sú ani nové. Na jednej strane toto tvrdenie je založené na údajnom porušení právneho pravidla, pretože spochybňuje právne podstatu, v zmysle finančného nariadenia Únie, odôvodnenia uvedeného v rozsudkoch s cieľom zamietnuť odvolania podané spoločnosťou IMG. Na druhej strane v podstate opakuje jedno z tvrdení, ktoré v prvostupňovom konaní podporila spoločnosť IMG, a to, že Komisia pri prijímaní sporných aktov nedodržala predmetnú právnu úpravu. ( 65 )

63. Po druhé, pokiaľ ide o vec samu, súhlasím s názorom Komisie, že tvrdenie obhajované spoločnosťou IMG je nesprávne, keďže ani Komisia a následne ani Všeobecný súd nerozhodli o otázke, či spoločnosť IMG mala alebo nemala postavenie „medzinárodnej organizácie“, pričom absencia takejto právnej kvalifikácie je podľa môjho názoru rozhodujúcim prvkom. Tento súd v skutočnosti preskúmal, či vzhľadom na existujúce pochybnosti v tejto oblasti mohla Komisia rozhodnúť v súlade so zákonom, teda bez toho, aby sa dopustila právneho omylu alebo nesprávneho právneho posúdenia o tom, že nezverí úlohu plnenia rozpočtu spoločnosti IMG dovtedy, kým sporné pochybnosti nepominú. ( 66 ) V častiach napadnutých rozsudkov, ktoré žalobkyňa spochybňovala, Všeobecný súd sústredil svoju analýzu na otázky, či sa Komisia tým, že sa domnievala, že existujú pochybnosti o postavení spoločnosti IMG ako medzinárodnej organizácie, a tým, že z nich vyvodila dôsledky vyplývajúce z napadnutých aktov, neprekročila hranicu miery voľnej úvahy a porušila podmienky stanovené v príslušných ustanoveniach finančného nariadenia Únie. ( 67 ) Všeobecný súd odpovedal na tieto otázky záporne, pričom podľa mňa prijatie tohto stanoviska dostatočne právne odôvodnil.

64. Vzhľadom na takto definovaný účel prvostupňového konania sa mi zdá zbytočné a irelevantné preskúmať námietky spoločnosti IMG, že Všeobecný súd nezohľadnil to, čo by splnilo dve podmienky požadované na to, aby sa považovala za „medzinárodnú organizáciu“ v zmysle nariadenia ( 68 ) aj napriek príslušným vyhláseniam niektorých štátov, údajne členov alebo bývalých členov tohto subjektu, pretože iba päť z týchto šestnástich štátov ( 69 ) vznieslo námietky k tejto otázke. ( 70 ) V skutočnosti sa domnievam, že takéto faktory v žiadnom prípade nemôžu preukázať, že Komisia z právneho hľadiska pochybila, keď spochybnila postavenie spoločnosti IMG ako medzinárodnej organizácie a vyvodila vyššie uvedené dôsledky. Navyše sa domnievam, že Všeobecný súd nesprávne uplatnil svoju preskúmavaciu právomoc, keď dospel k záveru, že vzhľadom na dôkazy, ktoré sú v jeho spise, ( 71 ) bolo legitímne a oprávnené, aby Komisia rozhodla o tom, že už nebude zverovať úlohy plnenia rozpočtu spoločnosti IMG v rámci preventívneho opatrenia, pokiaľ nie je objasnená otázka právneho postavenia dotknutej osoby.

65. Po tretie, pokiaľ ide o predbežné tvrdenia spoločnosti IMG, podľa ktorých sa pochybnosti Komisie zakladajú na dôkazoch z vyšetrovania OLAF, keďže ich žalobkyňa nebola schopná včas napadnúť, ( 72 ) obmedzím sa na konštatovanie, že tieto tvrdenia sa netýkajú porušenia finančného nariadenia Únie, čo je základom druhého odvolacieho dôvodu, ale rešpektovania práva na obhajobu, ktoré bude preskúmané v rámci iných dôvodov vznesených v prejednávaných veciach, ( 73 ) pretože tento problém je hlavným predmetom tohto odvolacieho dôvodu.

66. Vzhľadom na všetky tieto úvahy sa domnievam, že námietky vznesené spoločnosťou IMG vo vyššie uvedenej časti druhého odvolacieho dôvodu vo veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P sú nedôvodné.

2. O ďalších častiach druhého odvolacieho dôvodu vo veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P

67. Po prvé na začiatku druhého odvolacieho dôvodu vo veci C‑183/17 P a vo veci C‑184/17 P spoločnosť IMG v podstate tvrdí, že odôvodnenie Všeobecného súdu v napadnutých rozsudkoch bolo založené na predpoklade nesprávneho odôvodnenia, a teda tento súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia a skreslil údaje v spise. ( 74 ) Tvrdí, že uvedený súd nesprávne odôvodnil napadnuté akty v predmetných veciach, konkrétne rozhodnutie zo 16. decembra 2014 a list z 8. mája 2015.

68. Poznamenávam, že tak ako to uvádza samotná spoločnosť IMG a ako to namieta Komisia, ide o tvrdenie, ktoré opakuje výhrady, ktoré už boli vznesené v súvislosti s prvým odvolacím dôvodom podaným v týchto dvoch veciach, ktoré nie sú predmetom týchto návrhov. Iba uvediem, že podľa môjho názoru v častiach citovaných spoločnosťou IMG ( 75 ) Všeobecný súd nemal v úmysle uviesť samotné odôvodnenie obsiahnuté v napadnutých aktoch, tak ako to tvrdí žalobkyňa, ale kontext, v ktorom sa tieto akty uskutočnili, najmä charakterizovať skutočnosť, že Komisia pred prijatím týchto aktov informovala spoločnosť IMG o tom, že mala pochybnosti o jej právnom postavení. ( 76 ) Údajná nesprávnosť odôvodnenia napadnutých rozsudkov, na ktoré odkazuje spoločnosť IMG, je teda zjavne nedôvodná, pretože je podľa môjho názoru založená na nesprávnom výklade týchto rozsudkov.

69. Po druhé podľa druhého odvolacieho dôvodu vo veci C‑184/17 P spoločnosť IMG namieta proti skresleniu údajov v spise, ( 77 ) pričom tvrdí, že Všeobecný súd uviedol, že žalobkyňa neposkytla žiadne dôkazy, ktoré by mohli vyvrátiť pochybnosti vyjadrené Komisiou, a to aj napriek tomu, že uvedenej inštitúcii a následne tomuto súdu predložila sériu dokumentov, ktoré majú preukázať, že tieto pochybnosti neboli opodstatnené. Žalobkyňa tvrdí, že z ôsmich dokumentov, na ktoré sa zameriava, vyplýva, „že päť dotknutých štátov [ ( 78 )] podpísalo dokument o založení spoločnosti IMG; že Nórsko podpísalo stanovy spoločnosti IMG; že Nórsko, Belgicko a Portugalsko sa zúčastnili na zasadnutiach vedenia spoločnosti IMG. Okrem toho predseda zasadnutia konaného 25. novembra 1994 dvakrát preukázal, že týchto päť členských štátov podpísalo akt o zriadení spoločnosti IMG a navyše žiaden z týchto štátov neoznámil svoj úmysel opustiť spoločnosti IMG“. ( 79 ) Komisia túto námietku spochybňuje nielen prístupom žalobkyne, ale aj jej analýzou týchto dokumentov. ( 80 )

70. Z ustálenej judikatúry vyplýva, že v rámci odvolania pred Súdnym dvorom nemožno namietať proti posúdeniu Všeobecného súdu týkajúceho sa dôkaznej sily dokumentov v spise, ibaže by došlo k porušeniu pravidiel v oblasti dôkazného bremena a vykonávania dôkazov alebo ku skresleniu týchto dôkazov. Okrem toho sa odvolateľka nemôže pod rúškom argumentu o skreslení dôkazov predložených Všeobecnému súdu v skutočnosti usilovať o nové posúdenie dôkazov, a najmä dôkaznej sily, ktorá sa im má pripísať, pretože toto nespadá do právomoci Súdneho dvora. ( 81 )

71. V prejednávanej veci sa mi zdá, že v bodoch 102 a 106 rozsudku vo veci T‑381/15, ktoré sú osobitne kritizované, Všeobecný súd v podstate konštatoval, že vzhľadom na dôkazy predložené spoločnosťou IMG uvedená spoločnosť dostatočne právne nepreukázala, že dotknuté štáty sa naďalej domnievali, že sú jej členmi bez ohľadu na vyhlásenia, ktoré predložil OLAF. Domnievam sa, že posúdenie uvedených dôkazov, ktoré vykonal Všeobecný súd s cieľom posúdiť ich dôkaznú silu, neodhalil žiadne skreslenie ich obsahu, a najmä, že spoločnosť IMG nepoukázala na žiadnu vecnú nepresnosť pri ich výklade.

72. Po tretie, opäť vo veci C‑184/17 P, spoločnosť IMG tvrdí, že Všeobecný súd nesplnil svoju povinnosť odôvodnenia, keď uviedol, že napadnutý rozsudok obsahuje na jednej strane rozporuplné dôvody, pokiaľ ide o neexistenciu vplyvu vyhlásení Komisie pred vyšetrovaním OLAF, a na druhej strane sporné dôvody v súvislosti s otázkou financial backing (finančnej podpory) od spoločnosti IMG v nadväznosti na námietky vznesené niektorými členskými štátmi. ( 82 )

73. Pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry Všeobecný súd nie je povinný odôvodniť každú zo svojich volieb, keď na podporu svojho rozhodnutia určitý dôkaz uzná a určitý dôkaz nie. Z odôvodnenia jeho rozsudku však musia byť jasne a nepochybne zrejmé jeho úvahy tak, aby to dotknutým osobám umožnilo zistiť dôvody prijatého rozhodnutia a Súdnemu dvoru vykonať jeho súdne preskúmanie. ( 83 )

74. V prejednávanej veci, pokiaľ ide o prvú námietku uvedenú vyššie, ktorá sa týka bodu 105 rozsudku vo veci T‑381/15 vytrhnutého z kontextu, poznamenávam, že vzhľadom na body predchádzajúce spornému vyňatiu ( 84 ) sa zdá byť jednoznačné, že Všeobecný súd odmietol tvrdenie spoločnosti IMG, podľa ktorého ju Komisia predtým považovala za medzinárodnú organizáciu, tieto vyhlásenia predchádzali pochybnostiam vyplývajúcim z vyšetrovania OLAF, ktoré viedli túto inštitúciu k zmene jej stanoviska a ktoré tvoria základ záverov Všeobecného súdu. Skutočnosť, že uvedený súd údajne nezohľadnil informácie poskytnuté spoločnosťou IMG počas vyšetrovania OLAF, podľa výhrady uvedenej žalobkyňou nemôže byť podľa môjho názoru považovaná za spornú a nemôže ani spochybniť dostatočnosť odôvodnenia prijatého v predmetnom bode. ( 85 ) Táto námietka preto musí byť zamietnutá.

75. Pokiaľ ide o druhú námietku, ktorá sa týka bodov 102 a 108 toho istého rozsudku, pripomínam, že spoločnosť IMG v podstate Všeobecnému súdu vytýka, že podľa neho by vyhlásenia štátov, ktoré popreli, že sú členmi tohto subjektu, mali byť prekážkou jej označenia ako medzinárodnej organizácie, pretože by to viedlo k strate jej finančnej podpory, zatiaľ čo podľa spoločnosti IMG by tento posledný uvedený parameter nebol podľa finančného nariadenia z roku 2012 podmienkou na získanie takejto kvalifikácie. ( 86 ) Zastávam však názor, že z preskúmania dvoch bodov, proti ktorým sa takto namieta, ( 87 ) vyplýva, že Všeobecný súd v žiadnom prípade neuviedol takéto dôvody a že odôvodnenie, ktoré sa v ňom nachádza, je samo osebe jasné a pravdepodobne odôvodňuje záver, že táto námietka je zjavne nedôvodná.

76. Z vyššie uvedeného podľa môjho názoru vyplýva, že body napadnutého rozsudku, ktoré sú predmetom týchto dvoch námietok, nevykazujú vady spočívajúce v porušení povinnosti odôvodnenia.

77. Na záver zastávam názor, že druhý odvolací dôvod predložený spoločnosťou IMG vo veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P musí byť preto zamietnutý ako nedôvodný.

C. O rozsahu práv na obhajobu, ktorých sa dovoláva spoločnosť IMG (štvrtý odvolací dôvod vo veci C‑183/17 P a tretí odvolací dôvod vo veci C‑184/17 P)

78. Podľa mňa je potrebné, aby tvrdenia založené na možnom porušení práva na obhajobu predložené spoločnosťou IMG v rámci štvrtého odvolacieho dôvodu vo veci C‑183/17 P a tretieho odvolacieho dôvodu vo veci C‑184/17 P boli predmetom dodatočnej, ale oddelenej analýzy, keďže znenie týchto dôvodov má určité spoločné body, ale tiež určité rozdiely.

1. O štvrtom odvolacom dôvode vo veci C‑183/17 P

79. Vo štvrtom odvolacom dôvode vo veci C‑183/17 P spoločnosť IMG vytýka Všeobecnému súdu, že v napadnutom rozsudku ( 88 ) porušil zásadu riadnej správy vecí verejných a porušil právo byť vypočutý. ( 89 ) Rovnako ako Komisia, ktorá túto argumentáciu vyvracia vo svojej odpovedi, ( 90 ) sa domnievam, že odvolací dôvod nie je dôvodný, ak nie zjavne nedôvodný, a to z nasledujúcich dôvodov.

80. Po prvé odvolávaním sa na rozsudok Všeobecného súdu, ktorý sa týka práva každého byť vypočutý pred prijatím rozhodnutia, ktoré sa ho týka, ( 91 ) spoločnosť IMG tvrdí, že v prejednávanej veci nebola informovaná o presných dôvodoch, na základe ktorých mala Komisia pochybnosti o jej postavení ako medzinárodnej organizácie, a nemala možnosť sa k tejto téme vyjadriť pred prijatím napadnutého rozhodnutia touto inštitúciou, konkrétne rozhodnutia zo 16. decembra 2014.

81. Pripomínam, že právo byť vypočutý je zakotvené v článku 41 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), ktorý zaručuje právo na dobrú správu vecí verejných. V zmysle článku 41 ods. 2 písm. a) toto právo zahŕňa najmä právo každého na vypočutie pred prijatím akéhokoľvek individuálneho opatrenia, ktoré by sa ho mohlo nepriaznivo dotýkať. Podľa ustálenej judikatúry to znamená, že adresátovi rozhodnutia spôsobujúceho ujmu má byť umožnené, aby mohol účinne vyjadriť svoje stanovisko ku skutočnostiam, z ktorých správny orgán zamýšľa vychádzať pri svojom rozhodnutí, takže jeho ústne alebo písomné pripomienky môžu prípadne ovplyvniť obsah tohto rozhodnutia alebo dokonca spochybniť prijatie tohto rozhodnutia. ( 92 )

82. V prejednávanej veci sa domnievam, že po dôkladnej analýze skutkových okolností a pri správnom právnom posúdení Všeobecný súd dospel k záveru, že Komisia dostatočne informovala spoločnosť IMG o pôvode pochybností, ktoré mala o jej právnom postavení a poskytla jej dostatočnú príležitosť uviesť jej argumenty v skoršom štádiu, v rámci výmeny korešpondencie v tejto veci pred prijatím napadnutého rozhodnutia, a že právo spoločnosti IMG byť vypočutá bolo teda rešpektované. ( 93 )

83. Po druhé spoločnosť IMG vytýka Všeobecnému súdu, že sa mu nepodarilo dosiahnuť správnu rovnováhu medzi ochranou dôvernosti vyšetrovaní OLAF a zaručením základného práva žalobkyne byť vypočutá. Zastáva názor, že uvedený súd nesprávne konštatoval, že zachovanie tejto dôvernosti by mohlo odôvodniť skutočnosť, že Komisia nesprístupnila záverečnú správu OLAF spoločnosti IMG, ku ktorej mala táto inštitúcia prístup pred prijatím rozhodnutia zo 16. decembra 2014. ( 94 ) Spoločnosť IMG odkazuje najmä na bod 142 rozsudku vo veci T‑29/15, kde odkázala na „nový prvok“, na ktorý sa údajne odvoláva Komisia.

84. V tejto súvislosti poznamenávam, že v spojení s vyššie spomínaným právom byť vypočutý ( 95 ) článok 41 ods. 2 písm. b) Charty zaručuje právo každého na prístup k spisu, ktorý sa ho týka, za predpokladu rešpektovania oprávnených záujmov dôvernosti a služobného a obchodného tajomstva. Nariadenie č. 883/2013 týkajúce sa vyšetrovaní vykonaných OLAF stanovuje vo svojom článku 10 ods. 1 až 3, že informácie postúpené alebo získané v priebehu takýchto vyšetrovaní sú chránené, a že inštitúcie Únie zabezpečia, aby sa dodržiavala dôvernosť týchto informácií. Navyše, zatiaľ čo článok 11 ods. 3 až 5 uvedeného nariadenia stanovuje, že správa o vyšetrovaní, ktorú vypracoval OLAF, sa zašle príslušným vnútroštátnym orgánom alebo dotknutým inštitúciám, žiadne ustanovenie tohto právneho nástroja neumožňuje predloženie spisu vyšetrovanej osobe. ( 96 ) Súdny dvor opakovane konštatoval, podľa môjho názoru správne, vo veciach týkajúcich sa otázky podobnej tej, ktorá je predmetom preskúmania, že z právneho rámca uplatniteľného na OLAF vyplýva, že iba vtedy, keď orgány, ktorých sa správa tohto úradu dotýka, majú prijať na základe takejto správy akty, ktoré nepriaznivo ovplyvňujú dotknutú osobu, v súlade s procesnými pravidlami, ktoré sa na nich uplatňujú, je tejto osobe umožnený prístup k predmetnej správe, aby mohla uplatniť svoje práva na obhajobu. ( 97 )

85. V prejednávanej veci C‑183/17 P sa domnievam, že vzhľadom na to, že Komisia mala v úmysle založiť svoje rozhodnutie zo 16. decembra 2014 – ktoré spôsobuje spoločnosti IMG ujmu ( 98 ) – priamo na záverečnej správe OLAF, ( 99 ) mala žalobkyni umožniť prístup k obsahu tejto správy a umožniť jej predložiť argumenty na svoju obhajobu, ( 100 ) najmä ak sa ukázalo, že tento dokument obsahuje nové skutočnosti, ktoré by Komisia mohla použiť proti nej.

86. V prvom rade však poznamenávam, že zo znenia napadnutého rozsudku sa zdá, že Všeobecný súd viackrát poukázal na rovnováhu medzi možným oznámením „nových skutočností“ Komisiou obsiahnutých v jej spise a potrebou zachovať dôvernosť vyšetrovania OLAF, a to nie v zmysle záverečnej správy OLAF, ako to navrhuje spoločnosť IMG vo svojom odvolaní, ale v zmysle listu z 25. apríla 2014. ( 101 ) Poznamenávam však, že Komisia zaslala spoločnosti IMG list v čase, keď vyšetrovanie OLAF stále prebiehalo a ochrana tejto dôvernosti bola preto mimoriadne potrebná. Navyše zo zistení Všeobecného súdu na jednej strane vyplýva, že list z 25. apríla 2014 uvádza, že „nové skutočnosti“ vyplývajúce z tohto vyšetrovania len potvrdili pochybnosti o postavení spoločnosti IMG už preukázanom Komisiou ( 102 ) a na druhej strane, že spoločnosť IMG pred týmto súdom nenamietala, že Komisia bola na základe článku 10 nariadenia č. 883/2013 povinná zachovať túto dôvernosť, a teda nezverejnila podrobnosti o týchto nových skutočnostiach. ( 103 )

87. Okrem toho Všeobecný súd sa v každom prípade správne domnieval, že napriek údajne obmedzenému charakteru informácií, ktoré Komisia poskytla spoločnosti IMG, nič to nemení na skutočnosti, že Komisia si dobre uvedomuje dôvody, na základe ktorých bolo rozhodnutie zo 16. decembra 2014 prijaté, najmä vďaka listu z 25. apríla 2014, ( 104 ) a s dostatočnou presnosťou na to, aby mala žalobkyňa možnosť predložiť svoju obhajobu pred prijatím tohto rozhodnutia v prípade, že má v úmysle tak urobiť. ( 105 ) Ako už totiž uviedli aj ďalší generálni advokáti, ( 106 ) prístup k informáciám, ktoré má k dispozícii inštitúcia Únie, nie je samoúčelný, ale má umožniť dotknutej osobe brániť sa, tak aby k zrušeniu aktu nedošlo, ak sa zistí, že údajná nezrovnalosť neovplyvnila výkon práva na obhajobu. Dodávam, že posúdenie skutkových okolností, ktoré v tomto ohľade vykonal Všeobecný súd, nemožno spochybniť v rámci tohto odvolania, keďže na tejto úrovni nie je preukázané žiadne porušenie a ani sa ho nedovoláva. ( 107 )

88. V dôsledku toho sa domnievam, že napadnutý rozsudok, a najmä jeho bod 142, ktorý v tomto ohľade kritizuje hlavne spoločnosť IMG, obsahuje odôvodnenie, ktoré nevykazuje vadu spočívajúcu v nesprávnom právnom posúdení, pretože sa odvoláva na požadovanú rovnováhu medzi dôvernosťou vyšetrovania vedeného OLAF a možnosťou žalobkyne uplatniť jej právo na obhajobu.

89. Po tretie spoločnosť IMG osobitne kritizuje odôvodnenie Všeobecného súdu v bode 143 rozsudku vo veci T‑29/15 z troch hľadísk. V prvom rade sa odvoláva na porušenie povinnosti riadnej správy, pokiaľ ide o tzv. priamu súvislosť medzi opatreniami, ktoré predtým prijala Komisia, a napadnutým rozhodnutím. Na druhej strane opakuje svoje tvrdenie, že Komisia nedodržala jej právo byť vypočutá pred týmto rozhodnutím, pokiaľ ide o údajné pochybnosti. Po tretie spoločnosť IMG tvrdí, že pred Všeobecným súdom musí preukázať, že výsledok postupu by nebol iný, ale jednoducho by mohol byť iný, ak by mala príležitosť predložiť svoje stanovisko.

90. Pokiaľ ide o prvú námietku, nesúhlasím s analýzou spoločnosti IMG, podľa ktorej Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že rozhodnutie zo 16. decembra 2014 bolo „priamym dôsledkom“ aktov, ktoré mu predchádzali, ( 108 ) dokonca aj podľa žalobkyne, že tieto akty a toto rozhodnutie nastali počas niekoľkých mesiacov, že záverečná správa OLAF bola medzičasom prijatá Komisiou a že nemohla objasniť svoje postavenie v štádiu predbežných opatrení, ktoré predtým prijala. Zdá sa mi, že v bode 143 napadnutého rozsudku sa Všeobecný súd, podľa môjho názoru správne, obmedzil na posúdenie, že napadnuté rozhodnutie priamo súviselo s existenciou pochybností o právnom postavení spoločnosti IMG, ktoré jej už boli oznámené, ( 109 ) a že žalobkyňa bola preto informovaná o tom, že vzhľadom na to, že nepredložila žiadne informácie, ktoré by rozptýlili tieto pochybnosti, nemohla zveriť plnenie rozpočtu projektu uvedeného v pôvodnom vykonávacom rozhodnutí.

91. Pokiaľ ide o druhú námietku týkajúcu sa práva spoločnosti IMG na uplatnenie jej práva na obhajobu, stačí konštatovať, že táto námietka nie je opodstatnená z vyššie uvedených dôvodov. ( 110 )

92. Pokiaľ ide o tretiu námietku, podľa ktorej Všeobecný súd údajne požadoval, aby spoločnosť IMG preukázala skutočný vplyv údajného porušenia práva byť vypočutá na výsledok sporného konania, zatiaľ čo podľa judikatúry ( 111 ) sa vyžaduje len zverejnenie dôkazov o možnom vplyve, domnievam sa, že tento súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia. V súlade s judikatúrou, na ktorú odkazuje Všeobecný súd, je v každom prípade úlohou súdu overiť, či by v prípade údajnej procesnej vady v závislosti od konkrétnych skutkových a právnych okolností prejednávanej veci mohlo dotknuté konanie viesť k inému výsledku, ak by takáto nezrovnalosť neexistovala. ( 112 ) V napadnutom rozsudku preto Všeobecný súd správne rozhodol ( 113 ) v rámci svojho autonómneho posúdenia skutkového stavu, že v zmysle tvrdení predložených spoločnosťou IMG nebolo preukázané, že prvky obsiahnuté v súdnom spise mohli viesť k inému výsledku konania, ak by Komisia výslovne informovala žalobkyňu o svojom zámere prijať rozhodnutie zo 16. decembra 2014.

93. Vzhľadom na všetky tieto úvahy zastávam názor, že štvrtý odvolací dôvod uvedený vo veci C‑183/17 P je potrebné zamietnuť ako nedôvodný.

2. O treťom odvolacom dôvode vo veci C‑184/17 P

94. Vo veci C‑184/17 P sa tretí odvolací dôvod spoločnosti IMG ( 114 ) čiastočne prekrýva so štvrtým odvolacím dôvodom vo veci C‑183/17 P, pretože je založený na porušení práva na obhajobu na základe tvrdení, ktoré sú podobné tým, ktoré boli predložené na podporu uvedenej žaloby, avšak navyše uvádza porušenie povinnosti odôvodnenia a skreslenia dôkazov, ktoré neboli uvedené vo veci C‑183/17 P. ( 115 ) Domnievam sa, rovnako ako Komisia, ( 116 ) že aj tretí odvolací dôvod je nedôvodný, a to z nasledujúcich dôvodov.

95. Po prvé spoločnosť IMG Všeobecnému súdu v podstate vytýka, že nevyvodil závery z vlastného zistenia, podľa ktorého mala Komisia prijať rozhodnutie vyplývajúce z listu z 8. mája 2015 až po tom, ako žalobkyni umožnila zoznámiť sa so záverečnou správou OLAF.

96. Vzhľadom na vyššie uvedenú judikatúru týkajúcu sa možnosti prístupu k dôverným dokumentom OLAF ( 117 ) nemožno podľa môjho názoru bez rozporuplnosti odôvodnení a posúdenia neskreslených skutkových okolnosti ( 118 ) tvrdiť, že Všeobecný súd mohol rozhodnúť, že záverečnú správu OLAF mala Komisia predtým oznámiť spoločnosti IMG, ( 119 ) ale že za okolností daného prípadu zistená nezrovnalosť nemala rozhodujúci vplyv na právo žalobkyne na obhajobu, pretože pred sporným listom mala viackrát príležitosť predložiť svoje pripomienky týkajúce sa pochybností o jej právnom postavení. ( 120 )

97. Po druhé spoločnosť IMG tvrdí, že mala mať možnosť uviesť svoje tvrdenia tak z hľadiska skutočností, na ktorých chcela Komisia založiť svoje rozhodnutie, ako aj z hľadiska samotného návrhu predmetného rozhodnutia. ( 121 )

98. Zdá sa mi však, že na rozdiel od toho čo tvrdí spoločnosť IMG vo veci C‑184/17 P, z relevantnej judikatúry vyplýva, že právo byť vypočutý pred prijatím rozhodnutia spôsobujúceho ujmu dotknutej osobe znamená, že dotknutá osoba môže vyjadriť svoj názor vo vzťahu ku skutočnostiam, na ktorých má správny orgán v úmysle založiť svoje budúce rozhodnutie, a tiež pokiaľ ide o obsah predpokladaného rozhodnutia, aby mu bol návrh predložený vopred. ( 122 )

99. Po tretie spoločnosť IMG tvrdí, že nie ona, ale Komisia mala preukázať, že výsledok by mohol byť iný, ak by prijatie napadnutého rozhodnutia nevykazovalo uvedenú vadu. ( 123 )

100. Podľa môjho názoru z ustálenej judikatúry uvedenej v napadnutom rozsudku a spomenutom vyššie vyplýva, ( 124 ) že ak sa sudca domnieva, že ide o procesnú vadu, musí si overiť, či daný postup mohol v prípade neexistencie tejto vady viesť k inému výsledku, berúc do úvahy osobitné okolnosti prípadu a všetky dôkazy predložené v konaní, a najmä tie, ktoré poskytla strana, ktorá sa nezrovnalosti dovoláva. ( 125 ) Zdá sa mi však, že časť napadnutého rozsudku, ktorú osobitne kritizuje spoločnosť IMG, obsahuje dôkladnú analýzu tvrdení, ktoré spoločnosť predložila Všeobecnému súdu, ako aj skutočností uvedených v jej súdnom spise, ( 126 ) ktorú tento súd mohol vyvodiť bez toho, aby sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia alebo skreslenia dôkazov, podľa ktorej nebolo preukázané, že by v prípade neexistencie predmetnej nezrovnalosti ( 127 ) mohla Komisia prijať rozhodnutie odlišné od rozhodnutia, ktoré vyplynulo z predmetného listu. ( 128 )

101. Z tohto dôvodu sa domnievam, že tretí odvolací dôvod predložený spoločnosťou IMG vo veci C‑184/17 P má byť zamietnutý ako nedôvodný.

VI. Návrh

102. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor: – zamietol vzájomné odvolania Európskej komisie v spojených veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P ako nedôvodné a – bez toho, aby prejudikoval opodstatnenosť ostatných odvolacích dôvodov podaných spoločnosťou International Management Group alebo rozhodnutie o trovách konania, zamietol druhý a štvrtý odvolací dôvod vo veci C‑183/17 P a druhý a tretí odvolací dôvod vo veci C‑184/17 P ako nedôvodné.

( 1 ) Jazyk prednesu: francúzština.

( 2 ) Neuverejnený rozsudok, EU:T:2017:56 (ďalej len „rozsudok vo veci T‑29/15“ alebo „napadnutý rozsudok“).

( 3 ) Neuverejnený rozsudok, EU:T:2017:57 (ďalej len „rozsudok vo veci T‑381/15“ alebo „napadnutý rozsudok“ a spoločne s rozsudkom vo veci T‑29/15 „napadnuté rozsudky“).

( 4 ) Zmenené a doplnené vykonávacie rozhodnutie Komisie C(2013) 7682 final o ročnom akčnom pláne za rok 2013 v prospech Mjannmarska/Barmy, ktorý má byť financovaný zo všeobecného rozpočtu Európskej únie (ďalej len „rozhodnutie zo 16. decembra 2014“ alebo „napadnuté rozhodnutie“).

( 5 ) Ďalej len „list z 8. mája 2015“ alebo „napadnutý list“.

( 6 ) Je potrebné uviesť, že tieto konania sa týkajú ustanovení nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 z 25. júna 2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 248, 2002, s. 1; Mim. vyd. 01/004 s 145), zmeneného a doplneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 1081/2010 z 24. novembra 2010 (Ú. v. ES L 311, 2010, s. 9; Mim. vyd. 02/012, s. 295) (ďalej len „nariadenie č. 1605/2002“); nariadenia Komisie (ES, Euratom) č. 2342/2002 z 23. decembra 2002, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na vykonávanie [nariadenia č. 1605/2002] (Ú. v. ES L 357, 2002, s. 1; Mim. vyd. 01/004 s 145), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES, Euratom) č. 478/2007 z 23. apríla 2007 (Ú. v. EÚ L 111, 2007, s. 13) (ďalej len „nariadenie č. 2342/2002“ a spoločne s nariadením č. 1605/2002 „finančné nariadenie z roku 2002“); nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 966/2012 z 25. októbra 2012 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Únie, a zrušení nariadenia [č. 1605/2002] (Ú. v. EÚ L 298, 2012, s. 1), ako aj delegované nariadenie Komisie (EÚ) č. 1268/2012 z 29. októbra 2012 o pravidlách uplatňovania nariadenia [966/2012] (Ú. v. EÚ L 362, 2012, s. 1) (nariadenie č. 966/2012 spoločne s nariadením č. 1268/2012, ďalej len „finančné nariadenie z roku 2012“).

( 7 ) Pozri body 1 až 15 rozsudku vo veci T‑29/15 a body 1 až 17 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 8 ) Ďalej len „pôvodné vykonávacie rozhodnutie“.

( 9 ) Táto príloha opisuje druhú akciu zahrnutú v ročnom akčnom pláne, ktorý bol schválený uvedeným rozhodnutím, v ktorom sa uvádza, že táto akcia pozostávala z plánu rozvoja obchodu, ktorý bol úplne financovaný Úniou a ktorý sa mal vykonávať prostredníctvom spoločného riadenia s medzinárodnou organizáciou.

( 10 ) Pozri bod 8.3.1 a poznámku pod čiarou 2 uvedenej prílohy.

( 11 ) Opatrenia prijaté podľa článku 7 ods. 6 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 883/2013 z 11. septembra 2013 o vyšetrovaniach vykonávaných Európskym úradom pre boj proti podvodom (OLAF), ktorým sa zrušuje nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 a nariadenie Rady (Euratom) č. 1074/1999 (Ú. v. EÚ L 248, 2013, s. 1).

( 12 ) Ďalej len „záverečná správa OLAF“, zhrnutá v bode 7 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 13 ) Podľa jediného článku rozhodnutia zo 16. decembra 2014 príloha tohto rozhodnutia nahrádza prílohu 2 pôvodného vykonávacieho rozhodnutia [pozri najmä oddiel 4.3.1 tejto novej prílohy, kde sa uvádza subjekt, ktorý nahradil spoločnosť IMG, a to Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit (GIZ) GmbH, ďalej len „spoločnosť GIZ“].

( 14 ) Konanie pred Všeobecným súdom je podrobne opísané v bodoch 16 až 25 rozsudku vo veci T‑29/15.

( 15 ) Pozri body 28 až 78 rozsudku vo veci T‑29/15.

( 16 ) Dôvody uvedené v bode 26 rozsudku vo veci T‑29/15.

( 17 ) Pozri body 79 až 169 rozsudku vo veci T‑29/15.

( 18 ) Pozri body 170 až 175 rozsudku vo veci T‑29/15.

( 19 ) Konanie pred Všeobecným súdom je podrobne opísané v bodoch 18 až 25 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 20 ) Pozri body 29 až 75 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 21 ) Dôvody uvedené v bode 76 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 22 ) Pozri body 76 až 160 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 23 ) Pozri body 161 až 173 a 185 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 24 ) Pozri body 174 až 184 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 25 ) Posledná uvedená žiadosť sa mi však zdá byť bezvýznamná vzhľadom na informácie poskytnuté účastníkmi konania na pojednávaní (pozri bod 34 nižšie).

( 26 ) Odvolacie dôvody spoločnosti IMG sú zhrnuté takto: „1. Porušenie povinnosti odôvodnenia – Porušenie povinnosti odôvodnenie zo strany Všeobecného súdu – Skreslenie spisu; 2. Porušenie nariadenia [č. 1605/2002] a nariadenia [č. 966/2012] – Porušenie nariadenia [č. 2342/2002] a nariadenia [č. 1268/2012] – Porušenie povinnosti odôvodnenia zo strany Všeobecného súdu – Skreslenie spisu; 3. Porušenie zásady riadnej správy vecí verejných – Porušenie povinnosti odôvodnenia – Porušenie povinnosti odôvodnenia zo strany Všeobecného súdu – Porušenie nariadenia [č. 966/2012] (článok 61 ods. 1 a článok 60 ods. 2); 4. Porušenie zásady riadnej správy vecí verejných – Porušenie práva byť vypočutý“.

( 27 ) Odvolacie dôvody spoločnosti IMG sú zhrnuté takto: „1. Porušenie Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, Praktických vykonávacích ustanovení Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu a práva na obhajobu – Porušenie povinnosti odôvodnenia žalovanej – Porušenie povinnosti odôvodnenia zo strany prvostupňového súdu – Skreslenie spisu; 2. Porušenie nariadenia [č. 966/2012] a nariadenia [č. 1268/2012] – Porušenie zjavne nesprávneho posúdenia – Porušenie povinnosti odôvodnenia zo strany prvostupňového súdu – Skreslenie spisu; 3. Porušenie práva na obhajobu – Porušenie povinnosti odôvodnenia zo strany prvostupňového súdu – Skreslenie spisu; 4. Porušenie zásady proporcionality – Porušenie povinnosti odôvodnenia zo strany prvostupňového súdu – Skreslenie spisu; 5. Porušenie zásady právnej istoty – Porušenie povinnosti odôvodnenia zo strany prvostupňového súdu – Porušenie článku 61 nariadenia [č. 966/2012]“.

( 28 ) Pozri tiež body 5 a 6 vyššie.

( 29 ) Poznamenávam, že je nesporné, že tieto vzájomné odvolania sú v súlade s požiadavkami stanovenými v článku 178 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, najmä s jeho odsekom 2.

( 30 ) Pozri najmä rozsudok z 19. januára 2017, Komisia/Total a Elf Aquitaine (C‑351/15 P, EU:C:2017:27, body 35 až 36); uznesenie z 11. októbra 2017, Guardian Glass España, Central Vidriera/Komisia (T‑170/16, EU:T:2017:722, bod 85 a nasl.), ako aj rozsudok z 8. mája 2018, Esso Raffinage/ECHA (T‑283/15, EU:T:2018:263, body 49 až 51).

( 31 ) Komisia výslovne odkazuje na body 46, 50 až 52, 57 a 59 až 63 rozsudku vo veci T‑29/15.

( 32 ) Článok 84 ods. 1 až 3, nazvaný „Rozhodnutia o financovaní“, stanovuje:

„1. Každý výdavok sa musí viazať...

2. [V]iazaniu výdavku predchádza rozhodnutie o financovaní, ktoré prijme inštitúcia...

3. V rozhodnutí o financovaní uvedenom v odseku 2 sa stanoví sledovaný cieľ, očakávané výsledky, spôsob vykonávania a jeho celková suma. Obsahuje aj opis akcií, ktoré sa majú financovať, informácie o sume pridelenej na jednotlivé akcie a orientačný harmonogram plnenia.

V prípade nepriameho hospodárenia, [sa] stanoví subjekt... poveren[ý] podľa článku 58 ods. 1 písm. c), kritéria použité pri výbere subjektu... a úlohy ktorými [je] poveren[ý]“.

( 33 ) Podľa Komisie by právny záväzok výdavkov zodpovedal „zmluvám, dohodám, delegovaniu, atď.“ a povoľujúci úradník by mal v tomto ohľade priestor na voľnú úvahu.

( 34 ) Komisia poukazuje na to, že článok 3 pôvodného vykonávacieho rozhodnutia, nezmenený napadnutým rozhodnutím, uvádza, že úlohy plnenia rozpočtu spoločného riadenia „môžu byť“, a nie „budú“ zverené subjektu určenému v prílohách.

( 35 ) Podľa ustálenej judikatúry ide o interné opatrenia, ktoré vyvolávajú účinky iba vnútri administratívy a nezakladajú žiadne práva alebo povinnosti tretích osôb (pozri najmä rozsudky zo 6. apríla 2000, Španielsko/Komisia, C‑443/97, EU:C:2000:190, bod 28, ako aj z 22. apríla 2015, Planet/Komisia, T‑320/09, EU:T:2015:223, bod 63).

( 36 ) Ako sa uvádza v bode 50 rozsudku vo veci T‑29/15, „skutočnosť, že nie je isté, že povoľujúci úradník uzavrie dohodu o delegovaní s [GIZ], nemá vplyv na konštatovanie, že dohoda by mohla byť v každom prípade uzavretá iba s [GIZ] a nie s [IMG]“, ktorá už nie je na základe napadnutého rozhodnutia oprávneným subjektom.

( 37 ) V tejto súvislosti sa Komisia v prvom rade odvoláva na rozsudok z 25. februára 1988, Les Verts/Parlament (190/84, EU:C:1988:94, body 7 a 8), pričom tento rozsudok predchádza nariadeniu č. 966/2012 a netýka sa rozhodnutia rovnakej povahy ako rozhodnutie, ktoré je predmetom sporu.

( 38 ) Pripomínam, že pôvodné vykonávacie rozhodnutie označilo spoločnosť IMG za subjekt poverený úlohou plnenia rozpočtu „s výhradou uzavretia príslušnej dohody o [delegovaní]“ (pozri bod 4 rozsudku vo veci T‑29/15). Žalobkyňa poukazuje na to, že aj napriek tomu, že jej nebolo udelené právo uzavrieť takúto dohodu, malo toto rozhodnutie napriek tomu taký právny účinok, že v prípade, ak by Komisia následne chcela uzavrieť takúto dohodu, mohla tak urobiť len so spoločnosťou IMG, ktorého účinok skončil rozhodnutím zo 16. decembra 2014.

( 39 ) Jednoducho uvediem, že v rôznych častiach napadnutého rozsudku, ktoré Komisia výslovne uviedla v prvej časti svojho vzájomného odvolania vo veci C‑183/17 P (konkrétne v bodoch 46, 50 až 52, 57 a 59 až 63 rozsudku vo veci T‑29/15), Všeobecný súd citoval iba jedno rozhodnutie (uznesenie o nariadení predbežného opatrenia z 8. januára 2014, Stichting Sona a Nao/Komisia, T‑505/13 R, neuverejnené, EU:T:2014:1), na ktorý sa odvolávala samotná Komisia pred Všeobecným súdom a ktorý je podľa môjho názoru irelevantný z dôvodov, ktoré tento súd oprávnene prijal (pozri body 61 až 63 uvedeného rozsudku). Pokiaľ ide o časti rozsudkov citovaných v bode 56 (neuvedené) rozsudku vo veci T‑29/15, odrážajú jednotnú a všeobecnú judikatúru (uvedenú v bode 40 vyššie), čo jasne presahuje oblasť verejného obstarávania.

( 40 ) Opakovane bolo rozhodnuté, že v dôsledku neprípustnosti odvolania alebo predmetného odvolacieho dôvodu musí odvolanie presne špecifikovať skutočnosti kritizované v napadnutom rozsudku a právne tvrdenia, ktoré konkrétne podporujú toto tvrdenie, aby mohlo byť predmetom právneho posúdenia, ktoré by Súdnemu dvoru umožnilo vykonávať svoju úlohu a uskutočniť kontrolu zákonnosti [konkrétne rozsudok z 1. februára 2018, Panalpina World Transport (Holding) a i./Komisia, C‑271/16 P, neuverejnený, EU:C:2018:59, bod 17].

( 41 ) Komisia výslovne odkazuje na body 44 až 48 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 42 ) Konkrétnejšie, v zmysle článku 58 ods. 1 písm. c) bodu ii) uvedeného nariadenia „Komisia plní rozpočet... nepriamo (ďalej len „nepriame hospodárenie“)... zverením úloh súvisiacich s plnením rozpočtu... medzinárodným organizáciám a ich agentúram“.

( 43 ) Pokiaľ ide o presný obsah napadnutého listu, pozri body 10 až 16 a 44 rozsudku vo veci T‑381/15, a najmä posledné dva uvedené body vo vzťahu k spornému aspektu vzájomného odvolania Komisie vo veci C‑184/17 P.

( 44 ) V tejto súvislosti Komisia výslovne odkazuje na body 70 až 73 rozsudku vo veci T‑29/15.

( 45 ) Žaloba proti potvrdzujúcemu rozhodnutiu je neprípustná len vtedy, ak potvrdené rozhodnutie nadobudlo právoplatnosť, pretože nebolo v lehote na podanie žaloby napadnuté (pozri najmä rozsudok z 31. mája 2017, DEI/Komisia, C‑228/16 P, EU:C:2017:409, bod 35).

( 46 ) Pozri najmä, okrem judikatúry Všeobecného súdu citovanej v bode 69 rozsudku vo veci T‑29/15, rozsudky z 15. júla 2015, Westfälische Drahtindustrie a i./Komisia (T‑393/10, EU:T:2015:515, bod 107), a z 13. októbra 2015, Intrasoft International/Komisia (T‑403/12, EU:T:2015:774, body 48 až 52); pokiaľ ide o judikatúru Súdneho dvora, rozsudky z 19. januára 2017, Komisia/Total a Elf Aquitaine (C‑351/15 P, EU:C:2017:27, body 37 až 49), ako aj z 31. mája 2017, DEI/Komisia (C‑228/16 P, EU:C:2017:409, body 33 a 34).

( 47 ) Pozri najmä rozsudky z 19. januára 2017, Komisia/Total a Elf Aquitaine (C‑351/15 P, EU:C:2017:27, body 37 až 49), ako aj z 8. mája 2018, Esso Raffinage/ECHA (T‑283/15, EU:T:2018:263, body 50 a 81 až 83).

( 48 ) Komisia dodáva, že napadnuté rozhodnutie nie je výsledkom „preskúmania“, pričom poukazuje na rozsudok zo 7. februára 2001, Inpesca/Komisia (T‑186/98, EU:T:2001:42, bod 49). Zdá sa mi však, že v judikatúre, na ktorú sa odvoláva, sa Všeobecný súd usiluje o prípadné odmietnutie opätovného posúdenia správnym orgánom kontextu, ktorý nezodpovedá tomu, o ktorý ide v prejednávanej veci C‑183/17 P. Podobne, keď v bode 69 rozsudku vo veci T‑29/15 Všeobecný súd odkazuje na „preskúmanie“, pričom odkazuje na rozsudok z 22. mája 2012, Sviluppo Globale/Komisia (T‑6/10, neuverejnený, EU:T:2012:245, bod 22), táto časť by sa podľa môjho názoru mala vykladať v zmysle bodov 21, 24, 31 a 37 posledného uvedeného rozsudku, ktorý sa odvoláva na takéto preskúmanie. V tomto zmysle pozri rozsudky z 26. októbra 2017, Global Steel Wire a i./Komisia (C‑454/16 P až C‑456/16 P a C‑458/16 P, neuverejnené, EU:C:2017:818, body 30 až 35), ako aj z 2. júna 2016, Moreda‑Riviere Trefilerías a i./Komisia (T‑426/10 až T‑429/10 a T‑438/12 až T‑441/12, EU:T:2016:335, body 545 až 549).

( 49 ) Pozri skutočnosti uvedené v bodoch 7 až 13 rozsudku vo veci T‑29/15.

( 50 ) O dočasnej a zvrátiteľnej povahe opatrení prijatých ako preventívne opatrenia pozri obdobne rozsudok z 5. októbra 2017, Mabrouk/Rada (T‑175/15, EU:T:2017:694, bod 147).

( 51 ) Spoločnosť IMG zdôrazňuje, podľa môjho názoru správne, že rozhodnutie zo 16. decembra 2014 nemá všeobecný a dočasný charakter, ale konkrétne a definitívne ju vylučuje z jednej z dvoch akcií plánovaných v rámci akčného plánu pre Mjannmarsko/Barmu na rok 2013.

( 52 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. apríla 2014, Komisia/Holandsko a ING Groep (C‑224/12 P, EU:C:2014:213, body 69 až 72), kde sa zdôrazňuje najmä to, že „počiatočné preskúmanie... ktorým sa stanovilo prijatie naliehavých opatrení, totiž nemôže podliehať rovnakým kritériám, ako sú kritériá, ktorými sa musí riadiť konečné rozhodnutie“.

( 53 ) Komisia odkazuje v tomto zmysle na body 74 až 76 rozsudku vo veci T‑29/15.

( 54 ) Vzhľadom na osobitný normatívny kontext a autonómne právne účinky napadnutého aktu pri skúmaní prípustnosti žalôb o neplatnosť pozri okrem judikatúry citovanej v poznámke pod čiarou 47 vyššie najmä rozsudky z 13. februára 2014, Maďarsko/Komisia (C‑31/13 P, EU:C:2014:70, bod 57 a nasl.), ako aj z 8. decembra 2011, Deutsche Post/Komisia (T‑421/07, EU:T:2011:720, bod 49 a nasl.).

( 55 ) Pozri tiež poznámku pod čiarou 11 vyššie.

( 56 ) V zmysle judikatúry citovanej v súvislosti s bodom 50 a nasl. vyššie.

( 57 ) Pozri najmä bod 76 rozsudku vo veci T‑29/15.

( 58 ) Pre úplnosť pripomínam, že sa zdá byť protichodné tvrdiť, tak ako to robí Komisia, že napadnuté rozhodnutie bolo automatickým dôsledkom listu z 25. apríla 2014, hoci výslovne uviedla, že táto inštitúcia mala v súlade s pôvodným vykonávacím rozhodnutím priestor na voľnú úvahu pri uzatváraní dohody so spoločnosťou IMG (pozri obsah listu týkajúci sa bodov 8 a 85 rozsudku vo veci T‑29/15).

( 59 ) Konkrétne, rozhodnutie zo 16. decembra 2014 a list z 8. mája 2015.

( 60 ) Je potrebné poznamenať, že Komisia sústredila svoju obhajobu na predmetnú časť tak vo svojom vyjadrení k žalobe, v duplike, ako aj v ústnom prednese na pojednávaní.

( 61 ) V tejto súvislosti spoločnosť IMG odkazuje konkrétnejšie na bod 105 rozsudku vo veci T‑29/15, ako aj na body 102, 105 a 106 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 62 ) Pozri nástroje uvedené v poznámke pod čiarou 6 vyššie, pričom treba poznamenať, že druhý odvolací dôvod vo veci C‑183/17 P sa vzťahuje na finančné nariadenie z roku 2002, ako aj na finančné nariadenie z roku 2012, zatiaľ čo druhý odvolací dôvod vo veci C‑184/17 P sa týka výlučne neskôr uvedeného nariadenia. Pokiaľ ide o uplatniteľné ustanovenia ratione temporis, pozri bod 27 rozsudku vo veci T‑29/15.

( 63 ) V tejto súvislosti spoločnosť IMG kritizuje najmä body 104 až 106, 109 a 110 rozsudku vo veci T‑29/15 (uvedené v časti týkajúcej sa prvého a druhého žalobného dôvodu, ktoré uviedla v predmetnej veci), ako aj body 102, 103 a 108 rozsudku vo veci T‑381/15 (uvedené v časti týkajúcej sa tretieho žalobného dôvodu, ktoré uviedla v predmetnej veci). Spoločnosť IMG na pojednávaní okrem iného tvrdila, že Všeobecný súd sa mýli v tom, že skutočnosť, že štát neuznáva medzinárodnú organizáciu, alebo vyhlási, že už nie je jej členom, nemôže spochybniť jej právnu existenciu.

( 64 ) Na pojednávaní Komisia tvrdila, že žiadosť spoločnosti IMG o vyhlásenie, že ide o medzinárodnú organizáciu, nemôže byť premetom tohto konania, keďže táto inštitúcia neprijala definitívne stanovisko, ale vzniesla v danej veci pochybnosti a že ani súdy Únie to nemôžu potvrdiť toto postavenie.

( 65 ) Pozri najmä body 26, 79 a 95 rozsudku vo veci T‑29/15, ako aj body 76 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 66 ) Pozri najmä body 103 až 110 rozsudku vo veci T‑29/15, ako aj body 98 (najmä) až 108 rozsudku vo veci T‑381/15, z ktorých vyplýva, že Všeobecný súd na jednej strane rozhodol, že v sporných aktoch Komisia nedospela k záveru, že spoločnosť IMG nepredstavuje medzinárodnú organizáciu, ale rozhodla, že jej už nezverí plnenie rozpočtu nepriameho hospodárenia, pokiaľ nebudú odstránené pochybnosti o jej postavení, a na druhej strane sa domnieval, že prijatie tohto rozhodnutia nebolo zjavne neprimerané za takých okolností, o aké ide v tejto veci, ani v rozpore s finančným nariadením Únie.

( 67 ) Najmä vzhľadom na článok 53d ods. 1 nariadenia č. 1605/2002 a článok 60 ods. 2 nariadenia č. 966/2012 (body 95 až 110 rozsudku vo veci T‑29/15), ako aj článok 60 ods. 2 nariadenia č. 966/2012 a článok 43 ods. 1 nariadenia č. 1268/2012 (body 96 až 108 rozsudku vo veci T‑381/15).

( 68 ) Teda aby išlo o organizáciu medzinárodného práva verejného, vytvorenú medzivládnou dohodou podľa článku 43 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 1268/2012, ktorý definuje „medzinárodné organizácie“ uvedené v článku 58 ods. 1 písm. c) bode ii), nariadenia č. 966/2012.

( 69 ) Spoločnosť IMG v zmysle jej žalôb vo veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P uvádza, že bola založená a vznikla „v roku 1994 na základe medzivládnej dohody podpísanej 16 štátmi (Rakúsko, Belgicko, Kanada, Dánsko, Fínsko, Francúzsko, Nemecko, Grécko, Taliansko, Holandsko, Nórsko, Portugalsko, Ruská federácia, španielske a švédske kráľovstvo a Spojené kráľovstvo) a Úradom Európskeho spoločenstva pre humanitárnu pomoc (ECHO)“.

( 70 ) Vzhľadom na to, že štáty, ktoré majú byť zakladajúcimi štátmi alebo súčasnými členmi spoločnosti IMG, na jednej strane spochybnili toto postavenie a na druhej strane vyjadrili pochybnosti o delegovaní právomocí osôb, ktoré ju zastupovali v čase jej vzniku (pozri najmä body 8, 85 a 105 rozsudku vo veci T‑29/15, ako aj body 4, 85 a 98 rozsudku vo veci T‑381/15). Na pojednávaní pred Súdnym dvorom Komisia tvrdila, že zo záverečnej správy OLAF vyplýva, že v skutočnosti všetky, a nielen päť vypočutých štátov sa zdali byť skeptické.

( 71 ) Predovšetkým vzhľadom na list z 25. apríla 2014, v ktorom Komisia na jednej strane uviedla, že „niektoré krajiny (Španielsko, Portugalsko, Nórsko, Taliansko a Belgicko), ktoré spoločnosť IMG uviedla ako členské krajiny alebo zakladajúcich členov, sa nepovažujú za členské krajiny ani zakladajúcich členov“ spoločnosti IMG, na druhej strane, že „generálny tajomník OSN vyhlásil, že spoločnosť IMG nie je špecializovanou agentúrou“ a nakoniec, že „existujú pochybnosti o právomoci osôb, ktoré zastupovali svoje krajiny v čase vzniku spoločnosti IMG“. Zastávam názor, že odpovede, ktoré poskytla žalobkyňa Komisii, neboli schopné dostatočne vyvrátiť tieto námietky.

( 72 ) Spoločnosť IMG dodáva, že samotná Komisia nemala prístup k záverečnej správe OLAF pred 15. decembrom 2014, ale podľa môjho názoru neuvádza žiadnu jasnú výhradu proti napadnutým rozsudkom.

( 73 ) Štvrtý odvolací dôvod vo veci C‑183/17 P a tretí odvolací dôvod vo veci C‑184/17 P sú analyzované v bode 78 a nasl. nižšie.

( 74 ) V tejto súvislosti spoločnosť IMG výslovne kritizuje body 103, 105, 106, 109 a 110 rozsudku vo veci T‑29/15, ako aj body 98 a 99 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 75 ) Konkrétne, výňatok z bodu 89 rozsudku vo veci T‑29/15 a výňatok z bodu 98 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 76 ) Zo znenia častí citovaných spoločnosťou IMG vyplýva, že Všeobecný súd výslovne odkazuje na predchádzajúce body napadnutých rozsudkov (konkrétne body 85 až 88 rozsudku vo veci T‑29/15 a bod 85 rozsudku vo veci T‑381/15), kde tento súd odkazuje na obsah listov doručených žalobkyni pred prijatím sporných aktov, najmä listu z 25. apríla 2014, v ktorom jej Komisia oznámila dôvody svojich pochybností.

( 77 ) Žalobkyňa odkazuje najmä na body 102 a 106 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 78 ) To znamená „Španielsko, Portugalsko, Nórsko, Taliansko a Belgicko“ v zmysle bodov 85 a 98 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 79 ) Spoločnosť IMG tiež tvrdí, že „určite nepredložila osvedčenie piatich dotknutých štátov, ale nič neukladalo takýto dôkazný prostriedok“. V tejto súvislosti stačí uviesť, ako to správne pripúšťa spoločnosť IMG, že Všeobecný súd odkazoval na takéto osvedčenie iba ako na príklad.

( 80 ) V rámci odpovede na prvý odvolací dôvod vo veci C‑184/17 P, na ktorú odkazuje v súvislosti s týmto druhým odvolacím dôvodom, Komisia namieta, že spoločnosť IMG „prehliada... skutočnosť, že Všeobecný súd vykonal celkové posúdenie týchto prvkov“ a „začne samostatne analyzovať dokument po dokumente, ktorý skresľuje odôvodnenie rozsudku“. Pokiaľ ide o druhý odvolací dôvod, tvrdí, že „dokumenty uvedené v bode 51 [odvolania] nepreukazujú postavenie medzinárodnej organizácie, ani nemôžu tieto pochybnosti rozptýliť“.

( 81 ) Pozri najmä rozsudok z 9. júna 2011, Comitato Venezia vuole vivere a i./Komisia (C‑71/09 P, C‑73/09 P a C‑76/09 P, EU:C:2011:368, body 152, 153 a 159); uznesenie z 30. júna 2016, Slovenská pošta/Komisia (C‑293/15 P, neuverejnené, EU:C:2016:511, body 29 a 39); rozsudky z 26. januára 2017, Komisia/Keramag Keramische Werke a i. (C‑613/13 P, EU:C:2017:49, body 26 až 27 a 37 až 39), ako aj zo 16. novembra 2017, Ludwig‑Bölkow‑Systemtechnik/Komisia (C‑250/16 P, EU:C:2017:871, body 38 a 39).

( 82 ) V tomto zmysle spoločnosť IMG kritizuje bod 105 a body 102 a 108 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 83 ) Pozri najmä rozsudky z 25. októbra 2017, Slovensko/Komisia (C‑593/15 P a C‑594/15 P, EU:C:2017:800, body 73 a 74); zo 7. marca 2018, SNCF Mobilités/Komisia (C‑127/16 P, EU:C:2018:165, bod 34), ako aj zo 7. júna 2018, Equipolymers a i./Rada (C‑363/17 P, neuverejnený, EU:C:2018:402, body 44 až 46).

( 84 ) Body 103 a 104 uvedeného rozsudku znejú: „V týchto podmienkach treba konštatovať, že sa Komisia nedopustila právneho omylu ani zjavne nesprávneho posúdenia, keď usúdila, že existujú pochybnosti o postavení medzinárodnej organizácie žalobkyne, berúc do úvahy vyhlásenia týchto štátov“ a „tvrdenia predložené žalobkyňou v tomto ohľade nemôžu spochybniť tento záver“.

( 85 ) Komisia rovnako tvrdí, že rozsudok vo veci T‑381/15 nie je postihnutý vadou spočívajúcou v nedostatočnom odôvodnení, pokiaľ ide o zmenu postavenia tejto inštitúcie vo vzťahu k spoločnosti IMG.

( 86 ) Na obhajobu Komisia namieta, že finančná pomoc dotknutých štátov mohla byť oprávnene napadnutá vzhľadom na pochybnosti o právnom postavení spoločnosti IMG.

( 87 ) Tieto body 102 a 108 v podstate uvádzajú, že „spoločnosť IMG neposkytla Komisii ani Všeobecnému súdu dôkazy, ako napríklad osvedčenia príslušných štátov, ktoré potvrdzujú, že tieto štáty sa naďalej považovali za jej členov, napriek vyhláseniam, ktoré získal OLAF. Skutočnosť, že existuje domnienka, že členské štáty medzinárodnej organizácie by jej poskytli finančnú pomoc, nie je v tejto súvislosti relevantná“ a že „za predpokladu, že spoločnosť [IMG] tvrdí, že spĺňa obidve požadované podmienky na to, aby bola medzinárodnou organizáciou... a že Komisia nesprávne vyložila pojem medzinárodnej organizácie..., je v každom prípade potrebné uviesť, že tieto tvrdenia nevyvrátia tvrdenie, že Komisia mohla mať oprávnené pochybnosti o postavení spoločnosti [IMG] ako medzinárodnej organizácie, keďže štáty, ktoré mali byť členskými štátmi alebo zakladajúcimi štátmi to popreli“ (pozri tiež poznámku pod čiarou 71 vyššie).

( 88 ) V rámci štvrtého odvolacieho dôvodu spoločnosť IMG výslovne kritizuje body 134 až 143 rozsudku vo veci T‑29/15.

( 89 ) Pre úplnosť uvádzam, že v rámci svojho odvolania spoločnosť IMG stanovuje výslovnú súvislosť medzi týmto dôvodom a určitými tvrdeniami, ktoré uvádza v prvom odvolacom dôvode v tej istej veci, ktorý však sám osebe nie je predmetom týchto návrhov.

( 90 ) Je zrejmé, že štvrtý odvolací dôvod nie je uvedený v replike spoločnosti IMG, a teda ani v duplike Komisie týkajúcich sa veci C‑183/17 P, a že bol predmetom stručných pripomienok na pojednávaní.

( 91 ) Spoločnosť IMG sa odvoláva na rozsudok z 5. októbra 2016, ECDC/CJ (T‑395/15 P, neuverejnený, EU:T:2016:598), aby mohla tvrdiť, že jej malo byť umožnené vyjadriť svoj názor na jednej strane, pokiaľ ide o skutočnosti, na ktorých mala Komisia v úmysle založiť svoje rozhodnutie, a na druhej strane, pokiaľ ide o samotný návrh rozhodnutia, ktorý mala v úmysle prijať, čo sa však nestalo.

( 92 ) Pozri najmä rozsudky z 11. decembra 2014, Boudjlida (C‑249/13, EU:C:2014:2431, body 31, 36 až 38); z 20. decembra 2017, Prequ’ Italia (C‑276/16, EU:C:2017:1010, body 45 a 46); z 5. októbra 2016, ECDC/CJ (T‑395/15 P, neuverejnený, EU:T:2016:598, body 54, 55, 57, 60, 62 a 73); z 15. decembra 2016, Španielsko/Komisia (T‑466/14, EU:T:2016:742, body 40 a 41), ako aj z 8. februára 2018, Institute for Direct Democracy in Europe/Parlament (T‑118/17, neuverejnený, EU:T:2018:76, body 36 a 37).

( 93 ) Pozri najmä body 135 až 138, 141 a 142 rozsudku vo veci T‑29/15, okrem bodov 85 až 89 tohto rozsudku, ktoré sa týkajú prvého odvolacieho dôvodu, ktorý obsahuje podrobnejší obsah predmetných listov.

( 94 ) Pripomínam, že Komisii bola táto správa doručená 15. decembra 2014, teda deň pred prijatím napadnutého rozhodnutia.

( 95 ) Pozri bod 81 vyššie.

( 96 ) Ako sa však uvádza v bode 24 odôvodnenia nariadenia č. 883/2013, nariadenie chráni práva vyšetrovaných osôb tým, že im poskytne možnosť pripomienkovať skutočnosti, ktoré sa jej týkajú. Na základe článku 9 ods. 2 šiesteho pododseku má teda dotknutá osoba právo prístupu k správe o svojom vypočutí s OLAF, aby ju potvrdila alebo k nej podala pripomienky.

( 97 ) V tomto zmysle, pokiaľ ide o zverejnenie dokumentov OLAF v rámci administratívnej činnosti inštitúcie Únie, pozri okrem iného rozsudky z 26. mája 2016, International Management Group/Komisia (T‑110/15, EU:T:2016:322, body 22, 24 a 32 až 37); z 18. mája 2017, Panzeri/Parlament (T‑166/16, neuverejnený, EU:T:2017:347, bod 98), ako aj z 19. júna 2018, Le Pen/Parlament (T‑86/17, neuverejnený, EU:T:2018:357, body 81 až 84).

( 98 ) Pokiaľ ide o skutočnosť, že dotknuté rozhodnutie spôsobuje spoločnosti IMG ujmu, pozri vývoj týkajúci sa sporného charakteru tohto aktu, ktorý je uvedený v bode 41 a nasl. vyššie.

( 99 ) Konkrétnejšie, nezdá sa mi, že sa preukázalo, že o to išlo v tomto prípade.

( 100 ) Pozri obdobne judikatúru Všeobecného súdu citovanú v poznámke pod čiarou 97 vyššie.

( 101 ) Pozri najmä bod 142 rozsudku vo veci T‑29/15 (bod týkajúci sa druhej časti tretieho žalobného dôvodu pred Všeobecným súdom, ktorý je predmetom štvrtého odvolacieho dôvodu vo veci C‑183/17 P, tu analyzovaný), ale tiež body 85 a 92 tohto rozsudku (týkajúce sa šiesteho žalobného dôvodu predloženého Všeobecnému súdu).

( 102 ) Pozri súhrn faktov v bodoch 6 až 8 rozsudku vo veci T‑29/15.

( 103 ) Pozri body 92 a 138 v konečnom znení rozsudku vo veci T‑29/15.

( 104 ) Pozri body 85 až 89 rozsudku vo veci T‑29/15 (pozri tiež poznámku pod čiarou 71 vyššie).

( 105 ) Pozri tiež obdobne rozsudky z 18. mája 2017, Panzeri/Parlament (T‑166/16, neuverejnený, EU:T:2017:347, body 99 a 100), ako aj z 19. júna 2018, Le Pen/Parlament (T‑86/17, neuverejnený, EU:T:2018:357, body 85 a 86).

( 106 ) Pozri návrhy, ktoré preniesla generálna advokátka Trstenjak vo veci C.A.S./Komisia (C‑204/07 P, EU:C:2008:175, bod 100 a nasl.), ako aj predchádzajúce návrhy, ktoré sú v nich uvedené.

( 107 ) Z ustálenej judikatúry vyplýva, že posúdenie skutkového stavu nepredstavuje, s výhradou prípadov skreslenia, právnu otázku, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci odvolania, pričom sa podrobnejšie uvádza, že skreslenie musí zjavne vyplývať z dokumentov v spise bez toho, aby bolo potrebné vykonať nové posúdenie skutkových okolností a dôkazov. Pozri najmä rozsudky zo 16. novembra 2017, Ludwig‑Bölkow‑Systemtechnik/Komisia (C‑250/16 P, EU:C:2017:871, bod 39), ako aj z 28. júna 2018, Andres (faillite Heitkamp BauHolding)/Komisia (C‑203/16 P, EU:C:2018:505, bod 77).

( 108 ) To znamená, podľa spoločnosti IMG, predbežné opatrenia z 26. februára 2014 a list z 25. apríla 2014, v ktorom Komisia informovala žalobkyňu o prijatí týchto opatrení.

( 109 ) Pripomínam, že ako vyplýva z bodov 8 a 135 rozsudku vo veci T‑29/15, Komisia si pred listom z 25. apríla 2014 vymenila so spoločnosťou IMG korešpondenciu týkajúcu sa jej postavenia ako medzinárodnej organizácie v období od 16. decembra 2013 do 4. apríla 2014.

( 110 ) Pozri bod 80 a nasl. vyššie.

( 111 ) Spoločnosť IMG sa odvoláva na judikatúru Všeobecného súdu uvedenú v bode 139 rozsudku vo veci T‑29/15, v ktorej sa odvoláva na rozsudok z 8. októbra 2015, Secolux/Komisia (T‑90/14, neuverejnený, EU:T:2015:772, bod 34 a citovaná judikatúra).

( 112 ) Pozri najmä rozsudky zo 16. júna 2016, SKW Stahl‑Metallurgie a SKW Stahl‑Metallurgie Holding/Komisia (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, body 69 až 75); z 20. decembra 2017, Prequ’ Italia (C‑276/16, EU:C:2017:1010, bod 62); zo 14. júna 2018, Makhlouf/Rada (C‑458/17 P, neuverejnený, EU:C:2018:441, body 42 až 46); z 13. decembra 2013, Maďarsko/Komisia (T‑240/10, EU:T:2013:645, body 84 a 85), ako aj z 19. júna 2018, Le Pen/Parlament (T‑86/17, neuverejnený, EU:T:2018:357, body 87 až 91).

( 113 ) V tomto zmysle: „aj keby ju Komisia mala informovať o prijatí napadnutého rozhodnutia, nič to nemení na skutočnosti, že spoločnosť [IMG] nepredložila žiadny argument, ktorý by sa mal posúdiť, a zo spisu pred Všeobecným súdom sa nezdá, že hoci by jej Komisia oznámila svoj zámer prijať napadnuté rozhodnutie, bol by výsledok iný“ (bod 143 in fine rozsudku vo veci T‑29/15; pozri tiež bod 139 in fine uvedeného rozsudku). Posledné použité slová sú v každom prípade trochu nejednoznačné, pričom je zrejmé, že výraz „by mohol byť“ sa zvyčajne používa vo vyššie uvedenej judikatúre. Napriek tomu odôvodnenia týkajúce sa tohto nešťastného znenia potvrdzujú, že Všeobecný súd uplatnil príslušný test, a preto sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia.

( 114 ) V rámci tretieho odvolacieho dôvodu spoločnosť IMG výslovne kritizuje body 117 až 122 rozsudku vo veci T‑381/15.

( 115 ) Spoločnosť IMG v tomto zmysle predkladá sťažnosti tak vo svojom odvolaní, ako vo svojej odpovedi.

( 116 ) Je však zjavné, že Komisia odmieta argumenty predložené proti tomuto odvolaciemu dôvodu, a to predovšetkým vo svojej odpovedi, že nedošlo k porušeniu práva na obhajobu, pretože list z 8. mája 2015 nemôže byť aktom, ktorý nepriaznivo ovplyvňuje spoločnosť IMG (pozri v tomto zmysle bod 43 a nasl. vyššie).

( 117 ) Pozri obdobne, pokiaľ ide o rozhodnutie zo 16. decembra 2014, napadnuté vo veci C‑183/17 P, bod 83 a nasl. vyššie, okrem citovanej judikatúry.

( 118 ) V súlade s judikatúrou citovanou v poznámke pod čiarou 107 vyššie.

( 119 ) Zastávam názor, že nepovolený prístup spoločnosti IMG k tejto správe, ku ktorému došlo v dôsledku úniku informácií (pozri body 174 a 177 rozsudku vo veci T‑381/15), skutočnosť, o ktorej sa Komisia vo svojom vyjadrení k žalobe zmieňuje, nemôže napraviť túto procesnú vadu, keďže žalobkyňa mala v každom prípade prístup k tejto správe až po intervencii sporného listu, teda 12. decembra 2015, podľa informácií, ktoré poskytla Komisia na pojednávaní.

( 120 ) Pozri analýzu v bode 117 a nasl. rozsudku vo veci T‑381/15. Pokiaľ ide konkrétne o odvolacie dôvody, podľa ktorých spoločnosť IMG „nemohla poznať výhrady formulované členskými štátmi“ a podľa ktorých Všeobecný súd skreslil skutočnosti v spise, keď konštatoval (v bode 122), že nič nebránilo tomu, aby žalobkyňa „priamo spochybnila [tieto štáty] a požiadala ich, aby jej poskytli osvedčenie potvrdzujúce, že sú jej členmi“, avšak pripomínam, že z dôkazných materiálov uvedených v spise a preskúmaných Všeobecným súdom je zrejmé, že jej Komisia poskytla niekoľko informácií v tejto veci, najmä v liste z 25. apríla 2014 (pozri bod 85), takže údajné skreslenie nie je podľa môjho názoru preukázané.

( 121 ) Spoločnosť IMG sa v tejto súvislosti odvoláva na rovnakú judikatúru, na akú sa odvolávala vo veci C‑183/17 P (pozri poznámku pod čiarou 91 vyššie).

( 122 ) Pozri najmä judikatúru citovanú v poznámke pod čiarou 92 vyššie. Zastávam názor, že rozsudok Všeobecného súdu z 5. októbra 2016, ECDC/CJ (T‑395/15 P, neuverejnený, EU:T:2016:598), na ktorý sa odvoláva spoločnosť IMG, nemôže viesť (a podľa mňa najmä jeho bod 55 a nasl.) k inému prístupu, než je ten, ktorý vyplýva z tejto prevládajúcej judikatúry.

( 123 ) V tomto zmysle sa spoločnosť IMG odvoláva na rozsudok Všeobecného súdu z 5. októbra 2016, ECDC/CJ (T‑395/15 P, neuverejnený, EU:T:2016:598, bod 72), ako aj na rozsudok Súdu pre verejnú službu z 8. októbra 2015, DD/FRA, F‑106/13 a F‑25/14 (EU:F:2015:118, body 65 a 93).

( 124 ) Okrem rozsudku z 8. októbra 2015, Secolux/Komisia (T‑90/14, neuverejnený, EU:T:2015:772, bod 34) uvedeného v bode 114 rozsudku vo veci T‑381/15 pozri judikatúru citovanú v poznámke pod čiarou 112 vyššie.

( 125 ) V tejto súvislosti pozri najmä rozsudky zo 4. februára 2016, C & J Clark International a Puma (C‑659/13 a C‑34/14, EU:C:2016:74, bod 140); zo 16. júna 2016, SKW Stahl‑Metallurgie a SKW Stahl‑Metallurgie Holding/Komisia (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, bod 69), ako aj z 19. júna 2018, Le Pen/Parlament (T‑86/17, neuverejnený, EU:T:2018:357, bod 88 a nasl.).

( 126 ) Pozri obdobne, pokiaľ ide o rozsah a správnosť analýzy Všeobecného súdu týkajúcej sa možného dopadu procedurálnej nezrovnalosti, návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Trstenjak vo veci C.A.S./Komisia (C‑204/07 P, EU:C:2008:175, body 107 až 109).

( 127 ) To znamená, v prípade, že by spoločnosť IMG poznala záverečnú správu OLAF pred sporným listom.

( 128 ) Pozri body 119 až 123 rozsudku vo veci T‑381/15, kde Všeobecný súd predovšetkým uvádza, že spoločnosť IMG vyjadruje poľutovanie nad tým, že nebola schopná odstrániť pochybnosti o jej finančnej spoľahlivosti, zatiaľ čo Komisia nevychádzala pri liste z 8. mája 2015 z takýchto odôvodnení; že spoločnosti IMG nebola doručená záverečná správa OLAF vopred, ale že sa Komisia od nej v spornom liste odklonila, pričom sa domnievala, že existujú pochybnosti, a nie istoty, pokiaľ ide o právne postavenie dotknutej osoby; a že bez ohľadu na účel otázok položených členským štátom zo strany OLAF a Komisie, sa spoločnosť IMG mohla účinne brániť tým, že priamo spochybnila štáty, ktorých vyhlásenia vyvolali pochybnosti o jej postavení ako medzinárodnej organizácie.