NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY

CHRISTINE STIX-HACKL

prednesené 26. januára 2006 1( )

Vec C‑378/03

Komisia Európskych spoločenstiev

proti

Belgickému kráľovstvu

„Žaloba o nesplnenie povinnosti – Vlastné zdroje Spoločenstva – Colný dlh, ktorý sa uhrádza na základe dohody o urovnaní – Úhrada – Poskytnutie“

I – Úvod

1. V uvedenej žalobe o nesplnenie povinnosti Komisia žiada, aby Súdny dvor určil, že Belgické kráľovstvo si tým, že oneskorene vykonalo vklad vlastných zdrojov pri splátkových platbách colného dlžníka, nesplnilo svoje povinnosti vyplývajúce z článkov 6, 10 a 11 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 z 22. mája 2000( ), ktorým sa vykonáva rozhodnutie 94/728/ES, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev( ) (ďalej len „nariadenie o vlastných zdrojoch“), ktorým bolo s účinnosťou od 31. mája 2000 zrušené a nahradené nariadenie s rovnakým predmetom úpravy – nariadenie Rady (ES, Euratom) č. 1552/89 z 29. mája 1989, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom o systéme vlastných zdrojov Spoločenstiev( ) [neoficiálny preklad].

2. V tomto konaní ide v podstate o otázku, či čiastkové platby z dovozných colných dlhov, pre ktoré boli zmluvne dohodnuté splátky, bolo potrebné previesť na základe nariadenia o vlastných zdrojoch z tzv. „účtu B“ na „účet A“, a o to, kedy je potrebné tieto čiastkové platby poskytnúť Komisii.

II – Právny rámec

A – Právo Spoločenstva: nariadenie o vlastných zdrojoch

3. Komisia sa vo svojej žalobe opiera o nariadenie č. 1150/2000, ktoré ruší a nahrádza s účinnosťou k 31. máju 2000 nariadenie č. 1552/89 účinné v relevantnom časovom období. Vzhľadom na to, že obsah ustanovení o zaúčtovaní a pripísaní na príslušné účty a o úrokoch z omeškania (články 6, 10 a 11) zostal jednak aj pri rôznych zneniach v podstate rovnaký, takže nevznikajú žiadne problémy v súvislosti s právom na obhajobu žalovaného členského štátu, a jednak aj preto, že podľa judikatúry Súdneho dvora je potrebné posúdiť nesplnenie povinnosti podľa stavu práva Spoločenstva ku dňu uplynutia lehoty, ktorú Komisia dotknutému štátu vymedzila( ), môže Komisia v tomto prípade požiadať o určenie, že došlo k porušeniu nariadenia o vlastných zdrojoch v znení nariadenia č. 1150/2000( ).

4. Je však potrebné doplniť, že rozličné ustanovenia nariadenia č. 1552/89, najmä jeho článok 2 o určovacej povinnosti( ), boli s účinnosťou od 14. júla 1996 nariadením Rady (Euratom, ES) č. 1355/96 z 8. júla 1996( ) zmenené a doplnené. Na účely posúdenia postupu belgických úradov v súvislosti s colnými dlhmi, ktoré vznikli za obdobie rokov 1990 až 1992 a boli zistené v marci 1993, by preto bolo v zásade rozhodujúce nariadenie č. 1552/89 v pôvodnom znení, v každom prípade – podľa zásady, že procesné predpisy sa vo všeobecnosti vzťahujú na všetky prejednávané konania v čase ich účinnosti( ) – až do dňa nadobudnutia účinnosti zmeny, ktorá sa uskutočnila 14. júla 1996 nariadením č. 1355/96.

5. Keďže ale, ako tiež uviedla belgická vláda, obsah povinností vyplývajúcich z nariadenia o vlastných zdrojoch, pokiaľ sú v uvedenom konaní relevantné, nezmenilo podstatne ani nariadenie č. 1355/96, budem ďalej podľa žaloby vychádzať z nariadenia o vlastných zdrojoch v znení nariadenia č. 1150/2000, ktorého relevantné ustanovenia je potrebné ďalej uviesť.

6. Článok 6 ods. 1 a 3 písm. a) a b) nariadenia o vlastných zdrojoch upravujúci účty pre vlastné zdroje znie takto:

„1. Účty pre vlastné zdroje vedie štátna pokladnica jednotlivých členských štátov alebo orgány určené členskými štátmi; účty sa vedú samostatne pre jednotlivé druhy zdrojov.

…

3. a) Nároky vzniknuté v súlade s článkom 2 sa podľa písmena b) tohto odseku zapisujú do účtovných záznamov najneskôr v prvý pracovný deň po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol.

b) Vzniknuté nároky, ktoré neboli zapísané v účtovných záznamoch uvedených v písmene a), pretože ešte neboli uhradené a nebola za ne zložená záruka, sa v dobe stanovenej v písmene a) vedú v samostatných účtovných záznamoch. Členské štáty môžu prijať tento postup aj v prípade, že oprávnenosť vzniknutých nárokov, za ktoré sa zložila záruka, je namietaná a že tieto čiastky sa po urovnaní sporov vyplývajúcich z takéhoto namietania môžu zmeniť.“

7. Článok 10 ods. 1 nariadenia o vlastných zdrojoch v súvislosti s lehotou určenou na sprístupňovanie vlastných zdrojov upravuje:

„(1) Po odpočítaní nákladov na vyberanie vo výške 10 % v súlade s článkom 2 ods. 3 rozhodnutia 94/728/ES, Euratom sa vklad vlastných zdrojov uvedený v článku 2 ods. 1 písm. a) a b) daného rozhodnutia vykoná najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol, v súlade s článkom 2 tohto nariadenia.

Avšak pre nároky uvedené v samostatných účtovných záznamoch podľa článku 6 ods. 3 písm. b) sa vklad musí vykonať najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom boli nároky nahradené.“

8. Článok 11 nariadenia o vlastných zdrojoch upravuje povinnosť platiť úroky z omeškania:

„Akékoľvek omeškanie v prípade vkladu na účet uvedený v článku 9 ods. 1 má pre príslušný členský štát za následok vznik povinnosti platiť úroky podľa úrokovej sadzby platnej v príslušný deň pre operácie krátkodobého verejného financovania zvýšenej o dve percentá. Táto sadzba sa za každý mesiac meškania zvyšuje o 0,25 percenta. Zvýšená sadzba sa vzťahuje na celú dobu omeškania.“

B – O vnútroštátnej právnej úprave týkajúcej sa dohody o urovnaní s colným dlžníkom a splátkovej platby cla

9. Z aktov, resp. údajov belgickej vlády a Komisie vyplýva, že podľa článku 281 Všeobecného colného a daňového zákona (loi générale sur les douanes et accises, ďalej len „LGDA“) prislúcha stíhanie porušenia colných a daňových predpisov colným úradom, ktoré v tejto oblasti disponujú rovnakými oprávneniami ako štátna prokuratúra.

10. Článok 263 LGDA splnomocňuje colné úrady za určitých podmienok na to, aby mohli so subjektom, ktorý porušil právne predpisy o clách a odvodoch, odplatne za určitú sumu, ktorá zahŕňa tak dlžné clo, ako aj peňažnú pokutu, uzavrieť dohodu o urovnaní, ktorým sa ukončí trestné stíhanie, resp. ktoré znamená vyhnutie sa súdnemu stíhaniu.

11. Na účel zabezpečenia jeho úplného dodržiavania sa v praxi belgických úradov táto dohoda uzatvára – v každom prípade v predmetnej dohode o urovnaní –, pokiaľ bola uzatvorená s „rozväzovacou podmienkou“, pre prípad, že pôvodca porušenia colného práva si nesplní svoje platobné povinnosti, aby nárok na trestné stíhanie existoval naďalej a colné úrady tak mohli podať žalobu. Podľa dohody o vyrovnaní zostávajú už zaplatené sumy v prípade, že subjekt povinný uhradiť colný dlh prestane plniť svoje platobné povinnosti a úrady podajú proti nemu žalobu na ich zaplatenie, „uložené“ na colnej správe.

12. V rámci dohody o urovnaní je možné situáciu subjektu, ktorý má odvodovú povinnosť, zohľadniť formou platobných úľav, resp. platobných lehôt.

III – Skutkový stav a konanie vo veci samej

13. Komisia sa opiera v uvedenom konaní hlavne o výsledky vlastnej kontroly, ktorú v novembri 1996 dala v Belgicku vykonať a z ktorej vyšli najavo nezrovnalosti týkajúce sa zaúčtovania a pripísania vlastných zdrojov z dovozných ciel, ktoré boli uhradené vo forme postupných platieb, resp. splátkových platieb. Ide o dovozné clá, ktoré bol povinný zaplatiť dovozca (Tefron) za dovoz textilu (T‑Shirts) z Bangladéša s falošnými dokladmi o pôvode tovaru.

14. Z príslušnej kontrolnej správy z 29. septembra 1997, ktorá bola zaslaná belgickým úradom, vyplýva, že sporná colná suma (2 011 294 BEF) bola v druhom trimestri roku 1993 na colnom úrade Antverpy zapísaná na účet B po tom, čo bol podvod oznámený Komisii v prvom trimestri roku 1993.

15. Dňa 16. novembra 1993 poskytli belgické úrady v rámci dohody o urovnaní colnému dlžníkovi platobnú úľavu vo forme platenia mesačných splátok vo výške 100 000 BEF. Tento spôsob platby sa týkal colného dlhu vo výške 2 223 710 BEF, súčasťou ktorého bola aj suma cla vo výške 2 011 294 BEF. Platby, ktoré následne odvádzal colný dlžník pravidelne, boli prerušené koncom augusta, teda v čase, keď už bola suma vo výške 1 818 710 BEF z colného dlhu uhradená. Po tom, čo bol colný dlžník následne odsúdený príslušným súdom na zaplatenie zvyšnej sumy v splátkach, pokračoval od 22. októbra 1998 v uhrádzaní colného dlhu, teraz už v mesačných sumách 15 000 BEF. Do augusta 1997 odvedená suma cla vo výške 1 818 710 BEF bola ako celok 22. januára 2001 zapísaná na účet A.

16. Listom z 12. mája 1999 oznámila Komisia belgickým úradom, že v prípade postupných platieb je potrebné všetky uhradené sumy zapísať s časom ich uhradenia na účet A a poskytnúť ich Komisii k dispozícii podľa článku 10 ods. 1 nariadenia o vlastných zdrojoch.

17. Listom z 18. novembra 1999 vyzvala Komisia belgické úrady, aby zaplatili úroky z omeškania vo výške 959 144 BEF.

18. V liste obsahujúcom odpoveď z 15. marca 2000 odmietli belgické orgány názor Komisie a tvrdili, že zaúčtovanie na účte B bolo vykonané správne a že v súvislosti s vkladom vlastných zdrojov na príslušný účet nedošlo k nijakému omeškaniu.

19. Dňa 18. júla 2001 zaslala Komisia belgickým úradom výzvu a 11. apríla 2002 odôvodnené stanovisko, a keď belgická strana vo svojom liste s odpoveďou potvrdila svoj postoj, podala Komisia predmetnú žalobu.

IV – Preskúmanie žaloby

A – Tvrdenie účastníkov konania

20. Komisia tvrdí, že vedenie účtu B sa podľa článku 6 ods. 3 písm. b) nariadenia o vlastných zdrojoch vzťahuje iba na nároky, ktoré ešte neboli uhradené a za ktoré neboli zložené záruky, alebo na nároky, za ktoré síce už boli zložené záruky, ale oprávnenosť týchto nárokov bola namietaná. Vedenie účtu B sa naproti tomu netýka uhradenia splátky colného dlžníka v rámci dohody o urovnaní.

21. Podľa názoru Komisie mali byť tieto čiastkové sumy colného dlhu, ktorých existenciu belgické úrady v tomto prípade nespochybňujú, prevedené podľa miery ich platby, resp. hneď ako sa uskutočnili prvé platby colného dlžníka, podľa článku 10 ods. 1 nariadenia o vlastných zdrojoch z účtu B na účet A a nie, ako to tvrdí belgická vláda, až po splatení celej sumy.

22. Komisia tvrdí, že v prípade čiastkovej platby nejde o zloženie záruky, resp. kauciu, týmito platbami chce colný dlžník dosiahnuť iba umorenie dlhu. Okrem toho neexistuje žiadne „namietanie“ v zmysle článku 6 ods. 3 písm. b) nariadenia o vlastných zdrojoch. Prerušenie platenia splátok colným dlžníkom sa v žiadnom prípade nedá považovať za namietanie. Okrem toho by namietanie muselo byť uskutočnené v písomnej forme.

23. Komisia nespochybňuje belgickú prax dohôd o urovnaní ako takú, ale odmieta argumentáciu belgickej vlády, podľa ktorej je potrebné poskytnuté čiastkové platby až do úplného splatenia dlžnej sumy považovať nie za uhradené, ale iba za sumy „v úschove“. Vnútroštátna prax urovnania, resp. otázka čiastkového alebo úplného zániku nároku stíhania belgickými úradmi podľa belgického práva, by nemala mať nijaký vplyv na povinnosti zaúčtovania a rýchleho poskytnutia vlastných zdrojov, ako by to vyplývalo z priamo aplikovateľného nariadenia o vlastných zdrojoch.

24. Komisia nakoniec dospela k záveru, že neprávom uskutočnené zapísanie uhradených čiastkových súm colných dlhov na účet B viedlo počas viacerých mesiacov k omeškaniu vkladu vlastných zdrojov na príslušné účty, takže podľa článku 11 nariadenia o vlastných zdrojoch vznikli úroky z omeškania.

25. Belgická vláda uvádza, že účet B bol zavedený preto, aby nároky Spoločenstiev, ktoré ešte nemohli byť v lehote uvedenej v článku 6 ods. 3 písm. a) nariadenia o vlastných zdrojoch skutočne uhradené, nemuseli znášať samotné členské štáty. V uvedenom prípade nebol colný dlh v lehote splatený a nebola poskytnutá ani žiadna záruka, takže zodpovedajúca suma mala byť zapísaná na účet B. Komisia toto pôvodné zaúčtovanie nepoprela.

26. Okrem toho z nariadenia o vlastných zdrojoch nevyplýva, že je potrebné sumy, ktoré boli zapísané na účet B a uhradené, zapísať následne aj na účet A.

27. Belgická vláda ďalej tvrdí, že splátky, ktoré zaplatil colný dlžník, nie je možné v skutočnosti považovať za „uhradené“, ale ako vyplýva z dohody o urovnaní, iba za sumy „v úschove“ colnej správy pre colného dlžníka. Keď colný dlžník zastaví platby, bude pokračovať trestné stíhanie a colné úrady môžu sumu colného dlhu vymáhať súdnou cestou.

28. Podľa vyjadrenia belgickej vlády v tomto zmysle dohoda o urovnaní podlieha „rozväzovacej podmienke“, ktorá je potrebná, aby sa zabezpečilo dodržiavanie tejto dohody. Na základe dohody o urovnaní je potrebné konštatovať, že ku konečnému prevodu vlastníckeho práva a ku „vkladu“ v zmysle nariadenia o vlastných zdrojoch dôjde až v okamihu, keď je celý colný dlh uhradený, a tým sa skončí trestné stíhanie, alebo keď je nárok colnej správy na colný dlh súdne potvrdený. Do toho okamihu sa splátky – ako je to v prípade peňažných pokút v práve hospodárskej súťaže, ktoré sa stali predmetom žaloby pred Súdom prvého stupňa alebo pred Súdnym dvorom – považujú za provizórne, resp. podmienené. Ak by sa na čiastkové platby hľadelo ako na konečné platby, malo by to za následok aj zahladenie trestného stíhania.

29. Záruka v tomto prípade nebola poskytnutá. Pokiaľ by však Súdny dvor predsa len vychádzal z existencie záruky, bolo by potrebné považovať prerušenie platby za namietanie v zmysle účtu B v rozsahu, v akom by sa potom belgické úrady museli žalobou domáhať exekučného titulu. Takéto namietanie by nemuselo byť uskutočnené v určitej forme.

30. Belgická vláda nakoniec uvádza, že úroky z omeškania sa nestali splatnými, keďže vyberanie dlžných dovozných ciel je v zmysle nariadenia o vlastných zdrojoch možné až na základe (vnútroštátneho) rozsudku z 30. septembra 2000 a vklad vo výške dlžných dovozných ciel na príslušné účty – aby sa tak vyhlo vzniku úrokov z omeškania – sa uskutočnil už 11. januára 1998.

B – Odôvodnenosť

31. Na tomto mieste je po prvé potrebné zdôrazniť, že v uvedenom prípade nie je predmetom sporu medzi účastníkmi konania určenie vlastných zdrojov zo sporných dovozných ciel, ktoré bolo vykonané v marci 1993 belgickými úradmi.

32. Po druhé je potrebné konštatovať, že Komisia nenamietala ani pôvodné zaúčtovanie sumy colného dlhu na účte B, ku ktorému došlo po tomto určení vlastných zdrojov.

33. Po tretie sa výčitky Komisie nevzťahujú na belgické právne predpisy, resp. prax belgických colných úradov, čo sa týka urovnania s colným dlžníkom a splátkovej platby cla ako takých. Komisia oveľa viac vyčíta spôsob, akým postupovali belgické úrady v súvislosti so zaúčtovaním a vkladom splátkových platieb určených k splateniu colného dlhu, ktoré sú upravené v dohode o urovnaní.

34. Najprv je potrebné spolu s belgickou vládou konštatovať, že názor Komisie, podľa ktorého mali byť splátky colného dlhu podľa miery ich splatenia podľa článku 10 ods. 1 nariadenia o vlastných zdrojoch prevedené z účtu B na účet A, je mylný a tento omyl je určujúci aj pre určenie rámca preskúmania.

35. Z článku 6 ods. 3 písm. a) a b) nariadenia o vlastných zdrojoch vyplýva, že zaúčtovanie vzniknutých nárokov – a to platí tak pre účet A, ako aj pre účet B – musí byť vykonané najneskôr v prvý pracovný deň po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol.

36. V rámci tejto lehoty, ktorá teda naväzuje na určenie nároku, sa zapíšu na účet B podľa článku 6 ods. 3 písm. b) nariadenia o vlastných zdrojoch na jednej strane ešte nevybrané vzniknuté pohľadávky, za ktoré nebola zložená záruka, na druhej strane nevybrané vzniknuté pohľadávky, za ktoré síce záruka zložená bola, ktorých oprávnenosť však bola namietaná a po urovnaní sporov sa môžu zmeniť. Vybrané colné pohľadávky je podľa toho potrebné zapísať na účet A, ako aj nevybrané colné pohľadávky, ak bola zložená záruka, a colné nároky, ktorých oprávnenosť nebola namietaná( ).

37. Podstatný rozdiel medzi oboma účtami, resp. významom spôsobu účtovania spočíva vlastne v rozličných následkoch v súvislosti s vkladom zúčtovaných súm, ktoré sú upravené v článku 10 ods. 1 nariadenia o vlastných zdrojoch.

38. Zatiaľ čo podľa prvého pododseku 1 tohto ustanovenia je potrebné sumy zapísané na účte A vložiť v prospech Komisie najneskôr v prvý pracovný deň po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol, vklad súm, ktoré sú zapísané na účte B, musí nasledovať až počas príslušnej lehoty po uhradení( ) nároku.

39. Článok 10 ods. 1 nariadenia o vlastných zdrojoch teda upravuje, že sumy, ktoré sú zapísané na účte B, je potrebné vložiť v uvedenej lehote od momentu nahradenia a nie, ako predpokladá Komisia, od momentu prijatia na účet A. Na účte B sú zaznačené sumy, ktoré podliehajú, hneď ako sú vybrané, v každom prípade povinnosti včasného vkladu, takže sa prevod týchto súm na účet A javí ako zbytočný a viedol by v súvislosti s článkom 10 ods. 1 prvým pododsekom nariadenia o vlastných zdrojoch k určitým rozporom, keďže lehota na vklad súm, ktoré sú zaznačené v účtovných záznamoch účtu A, nadväzuje na okamih vzniku nároku.

40. Námietku Komisie, podľa ktorej belgické úrady zaplatené splátky neprávom nepreviedli na účet A, je preto potrebné zamietnuť.

41. V uvedenom prípade sa tým, že Komisia nenamieta pôvodné zapísanie spornej sumy colného dlhu na účet B a nepopiera, že do tohto okamihu nedošlo ani k uhradeniu tejto sumy, ani nebola zložená záruka, preskúmanie následne obmedzuje na otázku, či došlo k vkladu sumy dlžného cla na príslušné účty, resp. jednotlivých zaplatených splátok – totiž až 11. januára 1998, resp. v spojitosti s rozsudkom z 30. septembra 2000 – oneskorene. V tejto súvislosti je potrebné vysvetliť, odkedy je v prípadoch, ako je tento, v ktorom došlo k splateniu vzniknutého nároku formou splátok, potrebné považovať nárok za nahradený v zmysle nariadenia o vlastných zdrojoch.

42. Pokiaľ ide o tvrdenia belgickej vlády, podľa ktorých je sporný colný dlh podľa dohody o urovnaní a podľa príslušného belgického práva v súvislosti s vyberaním colných dlhov a so stíhaním porušení colného práva potrebné považovať za uhradený až od okamihu súdneho určenia alebo úplného zaplatenia colného dlhu, je potrebné najprv vo všeobecnosti zdôrazniť, že povinnosť poskytnúť k dispozícii vlastné zdroje, ako je zakotvená v nariadení o vlastných zdrojoch, predstavuje povinnosť práva Spoločenstva, ktorej účinnosť sa musí zabezpečiť.( )

43. Ako už Komisia výstižne poznamenala, pre určenie okamihu uhradenia, ku ktorému sa viaže povinnosť poskytnutia vlastných zdrojov pri nárokoch zaznačených na účte B, v zásade nie je rozhodujúce, či je potrebné považovať splátky colného dlhu, ktoré odviedol colný dlžník v prospech belgickej colnej správy na základe dohody o urovnaní, resp. uplatniteľného belgického práva, za splátky „v úschove“. Pokiaľ by sa totiž ponechalo členským štátom právo určovať, odkedy je potrebné považovať vzniknuté a zaúčtované nároky Spoločenstiev na účely nariadenia o vlastných zdrojoch za „nahradené“, mohlo by dôjsť k porušeniu finančnej rovnováhy Spoločenstiev svojvoľným správaním členského štátu.( )

44. Rovnako nie je ďalej pochopiteľné, prečo by mala kvalifikácia zaplatených splátok colného dlhu na účely nariadenia o vlastných zdrojoch ako nahradených nárokov spochybňovať oprávnenie pokračovať v trestnom stíhaní v prípade zastavenia platieb splátok, ako sú upravené v dohode o urovnaní. Ak je potrebné považovať zaplatené splátky za uhradené nároky podľa článku 10 ods. 1 nariadenia o vlastných zdrojoch, neznamená to automaticky, že tieto platby v zmysle belgického práva alebo dohody o zmieri by bolo potrebné považovať za „konečnú“ platbu, ktorá by mala za následok zánik možnosti trestného stíhania belgických úradov.

45. Pokiaľ ide o pojem náhrada nárokov podľa nariadenia o vlastných zdrojoch, tak tento pojem samotný nie je v nariadení definovaný.

46. Najprv je však potrebné určiť – ako uviedla aj belgická vláda a ako som už uviedla v mojich návrhoch vo veci C‑105/02( ) –, že so zavedením účtu B nariadením č. 1552/89 z 29. mája 1989 je potrebné zabezpečiť nielen lepšiu kontrolovateľnosť postupu členských štátov pri odvádzaní vlastných zdrojov, ale aj ochranu finančných záujmov členských štátov.

47. Tým, že povinnosť vkladu pri určitých nárokoch, ktoré sú teraz uvedené v článku 6 ods. 3 písm. b), je závislá od ich uhradenia, sa totiž znižuje riziko členských štátov, že budú musieť zabezpečiť poskytnutie vlastných zdrojov z vlastných peňažných prostriedkov.

48. Účel regulácie poskytnutia vlastných zdrojov v súvislosti s nárokmi vedených na účte B znížiť finančné riziko členských štátov podľa mňa znamená, že už zaplatené splátky colného dlhu sa považujú za uhradené nároky Spoločenstiev, ktoré je potrebné v priebehu lehoty upravenej v článku 10 ods. 1 druhého pododseku nariadenia o vlastných prostriedkoch poskytnúť Komisii, keďže zaplatením, resp. – ako to nazýva belgická vláda – „úschovou“ zaplatených splátok na konto colnej správy je v každom prípade zabezpečené, takže keď colný dlžník si nesplní povinnosť platby, majú belgické úrady k dispozícii už zaplatené splátky, a tým nevzniká v tejto súvislosti riziko, že členský štát bude musieť zaplatiť vlastné zdroje, poskytnuté Spoločenstvu za tieto splátkové platby, z vlastných prostriedkov.

49. Po druhé platí tento výklad, podľa ktorého je potrebné považovať splátkové platby, o ktoré v tomto prípade ide, za uhradené nároky v zmysle článku 10 ods. 1 druhého pododseku nariadenia o vlastných zdrojoch, podľa môjho názoru aj vo svetle cieľa rýchleho a účinného poskytnutia vlastných zdrojov Spoločenstvám, tak ako to sleduje nariadenie o vlastných zdrojoch.( )

50. Je preto potrebné určiť, že Belgické kráľovstvo si nesplnilo svoje povinnosti, ktoré mu vyplývajú z nariadenia o vlastných zdrojoch, najmä článku 10 ods. 1, tým, že za splátky, ktoré mu colný dlžník zaplatil, nevykonalo vklad vždy najneskôr 19. dňa druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom bola splátka zaplatená, a tým uhradená.

51. Podľa článku 11 nariadenia o vlastných zdrojoch vzniká potom pri omeškaní vkladu povinnosť zaplatiť úroky z omeškania, ktoré môžu byť podľa ustálenej judikatúry požadované nezávisle od toho, z akých dôvodov došlo k vkladu na účet Spoločenstva omeškane.( )

52. Keďže vklad na účet v súvislosti s rôznymi splátkami, ktoré boli zaplatené v rámci dohody o zmieri uzatvorenej s colným dlžníkom – ako vyplýva z existujúcich vyjadrení, bol uskutočnený oneskorene, vznikli úroky z omeškania, ktoré doteraz nesporne neboli zaplatené.

53. Preto je žaloba Komisie aj v tomto bode odôvodnená.

V – O trovách

54. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku Súdny dvor zaviaže účastníka konania, ktorý vo veci nemal úspech, nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Podľa článku 69 ods. 3 rokovacieho poriadku, ak účastníci konania mali úspech len v časti predmetu konania alebo vo výnimočných prípadoch, môže Súdny dvor rozdeliť náhradu trov konania medzi účastníkov konania alebo rozhodnúť tak, že každý z nich znáša vlastné trovy.

55. Keďže námietka Komisie v súvislosti s prevodom sporných splátok na účet A je neodôvodnená, navrhujem, zaviazať Belgické kráľovstvo, ktoré vo zvyšnej časti nemalo úspech vo svojich dôvodoch, na náhradu dvoch tretín trov konania. Komisia potom znáša zostávajúcu tretinu trov konania.

VI – Návrh

56. Na základe vyššie uvedeného navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:

1. Belgické kráľovstvo si tým, že oneskorene pripísalo vlastné zdroje pri splátkových platbách colného dlžníka, čím vznikli úroky z omeškania, nesplnilo svoje povinnosti vyplývajúce z článkov 10 a 11 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 z 22. mája 2000, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 94/728/ES, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev, ktorým bolo s účinnosťou od 31. mája 2000 zrušené a nahradené nariadenie Rady (ES, Euratom) s rovnakým predmetom úpravy č. 1552/89 z 29. mája 1989, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom o systéme vlastných zdrojov Spoločenstiev [neoficiálny preklad].

2. V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

3. Belgické kráľovstvo znáša dve tretiny trov konania. Komisia Európskych spoločenstiev znáša zostávajúcu tretinu.