ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
V dôsledku toho, v prípade závažných ťažkostí Komisia má právo začať konanie vo veci formálneho zisťovania, a to bez ohľadu na to, či prahová hodnota 25 % podielu na trhu stanovená v odseku 68 písm. i) usmernení bola prekročená.

Nemožno totiž akceptovať, aby pomoc zahŕňala podmienky, najmä jej výšku, ktorých obmedzujúce účinky by presahovali mieru nevyhnutnú na to, aby táto pomoc mohla dosiahnuť ciele schválené Zmluvou.

Účelom štátnej pomoci nie je vylúčiť akékoľvek riziko investície spojené s konkrétnym projektom. Naopak, také riziká spadajú pod zodpovednosť spoločnosti, ktorá je príjemcom pomoci, a to tým viac, že neboli vyčíslené, alebo čiastočne neboli vopred vôbec vyčísliteľné. Relevantným kritériom pri posudzovaní primeranosti pomoci je len to, či pomoc bola potrebná, aby sa investičný projekt realizoval v príslušnom podporovanom regióne.

V rámci preskúmania regionálnej pomoci pre veľké investičné projekty sa v skutočnosti tiež musí vykonať preskúmanie primeranosti pomoci ku dňu investičného rozhodnutia, t. j. v kontexte, v akom prijímajúca spoločnosť rozhoduje o umiestnení svojho projektu. Uvedené totiž už vyplýva z logiky odseku 21 oznámenia o kritériách pre dôkladné posúdenie regionálnej pomoci pre veľké investičné projekty, ktorý odkazuje na bod 68 usmernení pre národnú regionálnu pomoc na roky 2007 – 2013 a zaväzuje Komisiu, aby overila, či je pomoc „potrebná“ na stimulujúci účinok pre investíciu. Okrem skutočnosti, že stimulačný účinok sa musí posúdiť pred samotným rozhodnutím o investíciách, treba dodať, že odkaz na otázku, či je pomoc v tejto súvislosti potrebná, spadá do preskúmania primeranosti pomoci. Nemožno rozdeliť tieto kritériá tak, že jedno sa posudzuje a priori a druhé a posteriori.

V tejto súvislosti treba dodať, že iný prístup by viedol k situácii, v ktorej by sa každá štátna pomoc presahujúca potrebné minimum s ohľadom na sledovaný ciel mohla považovať za plniacu stimulačný účinok a za primeranú, a to už na základe toho, že by mohla viesť k realizácii určitého projektu, ako sa uvádza v odseku 22 oznámenia o kritériách pre dôkladné posúdenie regionálnej pomoci pre veľké investičné projekty, a to bez toho, aby sa vzala do úvahy otázka, či v skutočnosti táto pomoc nepredstavuje plnenie, ktoré prináša zlepšenie finančnej situácie prijímajúceho podniku, ktoré však nie je potrebné na dosiahnutie cieľov stanovených v článku 107 ods. 3 ZFEÚ. Tento výklad, podľa ktorého sa má preskúmať tak potreba pomoci, ako aj jej stimulačný účinok v momente investície, je z tohto dôvodu v súlade s odsekom 29 oznámenia o kritériách pre dôkladné posúdenie regionálnej pomoci pre veľké investičné projekty, ako aj odsekom 26 tohto oznámenia, ktorý sa odvoláva najmä na dokumenty, ktoré boli predložené investičnému výboru a ktoré prezentujú rôzne investičné scenáre.

Nemožno však považovať za neprimerané, keď Komisia posúdila dôkazy, ktoré mala k dispozícii, v rámci posúdenia potrebnosti a stimulačného účinku pomoci, pričom zohľadnila situáciu, aká existovala v čase prijatia rozhodnutia umožňujúceho konečné rozhodnutie o umiestnení investičného projektu.

(pozri body 127 – 129, 135)
Právo fyzických a právnických osôb podať žalobu upravené v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ podlieha existencii záujmu na konaní v štádiu podania žaloby, ktorý predstavuje podmienku prípustnosti odlišnú od aktívnej legitimácie. Rovnako ako predmet žaloby, záujem na konaní musí pretrvávať až do vyhlásenia rozhodnutia súdu, inak by muselo byť konanie zastavené. Predpokladom takéhoto záujmu na konaní je, že samotné zrušenie napadnutého aktu môže vyvolať právne následky a že žaloba môže svojím výsledkom priniesť prospech osobe, ktorá ju podala.

Pokiaľ ide o žalobu podanú príjemcom štátnej pomoci proti rozhodnutiu Komisie, ktorým sa tieto pomoci vyhlasujú za nezlučiteľné a nezákonné a nariaďuje sa ich vymáhanie, takéto rozhodnutie zmenilo právnu situáciu žalobcu, ktorý od prijatia tohto rozhodnutia už nemal právo na poskytnutie tejto pomoci a musel v zásade očakávať, že ju bude musieť vrátiť. Tento záver nie je spochybnený ani vstupom žalobcu do likvidácie počas konania, pokiaľ napadnuté rozhodnutie nebolo zrušené alebo vzaté späť, takže žaloba nie je bezpredmetná. Navyše sa právne účinky napadnutého rozhodnutia nestali obsolentné len z dôvodu likvidácie žalobcu. Samotná okolnosť, že určitý podnik je predmetom postupu vyrovnania, najmä keď toto konanie vedie k likvidácii podniku, totiž nespochybňuje zásadu vymáhania štátnej pomoci. V takomto prípade sa obnovenie predchádzajúcej situácie a odstránenie narušenia hospodárskej súťaže vyplývajúceho z protiprávne poskytnutej pomoci v zásade môže dosiahnuť tak, že do pasív podniku v likvidácii sa zapíše záväzok týkajúci sa vrátenia predmetnej pomoci.

V dôsledku toho vzhľadom na napadnuté rozhodnutie sporná pomoc musí minimálne zostať v pasívach žalobcu, takže aj za predpokladu, že by nemohla byť vrátená, už nie je súčasťou majetku žalobcu. Zrušenie napadnutého rozhodnutia by malo za účinok významné zlepšenie právnej situácie žalobcu, keďže sporná pomoc by mohla byť opätovne zaradená do jeho majetku.

(pozri body 51, 53, 55 – 58, 60, 61)
Komisia je oprávnená uplatniť domnienku skutočného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu, ak sa materská spoločnosť nachádza v podobnej situácii, ako je situácia výlučného vlastníka, pokiaľ ide o jeho právomoc uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti. Je to tak vtedy, ak má materská spoločnosť všetky hlasovacie práva spojené s akciami svojej dcérskej spoločnosti, najmä v kombinácii s podielom zodpovedajúcim veľkej väčšine základného imania uvedenej dcérskej spoločnosti, v dôsledku čoho je schopná určovať hospodársku a obchodnú stratégiu dcérskej spoločnosti, hoci nemá obchodný podiel zodpovedajúci celému alebo takmer celému základnému imaniu tejto dcérskej spoločnosti.

V osobitnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní obchodný podiel zodpovedajúci 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, jednak môže táto materská spoločnosť uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti a jednak existuje vyvrátiteľná domnienka, že uvedená materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti. Za týchto okolností sa materská spoločnosť môže považovať za solidárne zodpovednú za zaplatenie pokuty, ktorá bola uložená jej dcérskej spoločnosti, ibaže by táto materská spoločnosť, ktorej prináleží vyvrátenie tejto domnienky, predložila dostatočné dôkazy, ktoré preukazujú, že jej dcérska spoločnosť sa na trhu správa nezávisle.

Správanie dcérskej spoločnosti môže byť pripísané materskej spoločnosti najmä vtedy, keď dcérska spoločnosť napriek tomu, že má vlastnú právnu subjektivitu, neurčuje svoje správanie na trhu nezávisle, ale v podstate uplatňuje pokyny, ktoré jej dala materská spoločnosť, berúc do úvahy najmä hospodárske, organizačné a právne väzby medzi týmito dvoma právnymi subjektmi. Na preverenie, či dcérska spoločnosť určuje svoje správanie na trhu nezávisle, je potrebné vziať do úvahy všetky relevantné okolnosti súvisiace s hospodárskymi, organizačnými a právnymi väzbami, ktoré spájajú túto dcérsku spoločnosť s materskou spoločnosťou a ktoré sa môžu z prípadu na prípad meniť, a preto nemôžu byť predmetom taxatívneho výpočtu, Komisia by sa v tejto súvislosti nemala uspokojiť s konštatovaním, že materská spoločnosť má možnosť uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti, ale rovnako musí preveriť, či bol tento rozhodujúci vplyv skutočne uplatnený.

Pokiaľ ide o súdne preskúmanie rozhodnutia Komisie pripisujúceho správanie dcérskej spoločnosti jej materskej spoločnosti, Všeobecný súd sa v zmysle článku 263 ZFEÚ musí obmedziť na preskúmanie zákonnosti napadnutého rozhodnutia na základe odôvodnenia, ktoré je v tomto akte uvedené. Všeobecný súd musí v dôsledku toho posudzovať skutočné uplatňovanie riadiacej právomoci materskej spoločnosti vo vzťahu k dcérskej spoločnosti jedine na základe dôkazov uvedených Komisiou v napadnutom rozhodnutí, ktorým sa pripisuje zodpovednosť za porušenie materskej spoločnosti.

(pozri body 81, 82, 84, 85)
Vyhotovenie presnej kópie pevného disku počítačov podniku, ktoré je predmetom inšpekcie podľa článku 20 ods. 4 nariadenia č. 1/2003, patrí do právomocí Komisie stanovených v článku 20 ods. 2 písm. b) a c) toho istého nariadenia, pokiaľ patrí do rámca toho, že Komisia využíva technológiu pre forenzné informačno‑technologické vyšetrovanie, ktorej cieľom je vyhľadať informácie relevantné pre vyšetrovanie na pevnom disku počítača pomocou špecifického softvéru.

V tomto ohľade článok 20 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 stanovuje, že na to, aby mohla Komisia plniť povinnosti, ktoré sú jej určené uvedeným nariadením, môže vykonávať všetky nevyhnutné inšpekcie podnikov a združení podnikov. Pokiaľ ide o právomoci, ktorými disponuje Komisia na vykonávanie inšpekcie, článok 20 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 stanovuje najmä, že úradníci a iné sprevádzajúce osoby určené Komisiou na vykonávanie inšpekcie sú oprávnené prekontrolovať všetky obchodné knihy a záznamy bez ohľadu na formu, v akej sú uchovávané, a vyhotoviť alebo získať akékoľvek kópie formulárov alebo výťahov z obchodných kníh a záznamov.

Pokiaľ sa kópia údajov uložených na dátovom nosiči kontrolovaného podniku vyhotovuje v rámci inšpekcie na účely toho, aby sa v priestoroch Komisie umožnilo vyhľadanie dokumentov relevantných pre vyšetrovanie, patrí vyhotovenie takej kópie do právomocí, ktoré boli Komisii zverené článkom 20 ods. 2 písm. b) a c) nariadenia č. 1/2003.

Článok 20 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1/2003 totiž nestanovuje, že kontrola obchodných kníh alebo záznamov podnikov podliehajúcich inšpekcii sa uskutočňuje výlučne v ich priestoroch, aj keď nebolo možné uvedenú inšpekciu dokončiť v pôvodne stanovenej lehote. Komisiu len zaväzuje dodržiavať pri kontrole dokumentov vo svojich priestoroch rovnaké záruky vo vzťahu ku kontrolovaným podnikom, ako sú záruky, ktoré má dodržiavať pri kontrole na mieste.

(pozri body 47, 48, 50, 53, 58)
Vyhotovenie presnej kópie pevného disku počítačov podniku, ktorý bol predmetom inšpekcie, podľa článku 20 ods. 4 nariadenia č. 1/2003, ako aj vyhotovenie kópií súborov elektronickej korešpondencie nachádzajúcich sa na týchto počítačoch patrí do právomocí Komisie stanovených článkom 20 ods. 2 písm. b) a c) toho istého nariadenia, pretože zapadá do rámca použitia forenzných informačných technológií zo strany Komisie, ktorého cieľom bolo vyhľadať informácie relevantné pre vyšetrovanie na pevnom disku s pomocou špecifického programu.

V tejto súvislosti článok 20 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 uvádza, že na to, aby mohla Komisia plniť povinnosti určené jej uvedeným nariadením, môže vykonávať všetky nevyhnutné inšpekcie podnikov a združení podnikov. Pokiaľ ide o právomoci, ktorými disponuje Komisia na vykonávanie inšpekcie, článok 20 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 uvádza najmä, že úradníci a iné sprevádzajúce osoby určené Komisiou na vykonávanie inšpekcie sú oprávnené prekontrolovať všetky obchodné knihy a záznamy bez ohľadu na formu, v akej sú uchovávané, a vyhotoviť alebo získať akékoľvek kópie formulárov alebo výťahov z obchodných kníh a záznamov.

Keďže kópia údajov uložených na nosič počítačových údajov podniku, ktorý je predmetom inšpekcie, sa pri inšpekcii vyhotovuje s cieľom umožniť vyhľadať v priestoroch Komisie dokumenty relevantné pre vyšetrovanie, vyhotovenie takej kópie patrí do právomocí udelených Komisii článkom 20 ods. 2 písm. b) a c) nariadenia č. 1/2003.

Článok 20 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1/2003 totiž nestanovuje, že kontrola obchodných kníh alebo záznamov podnikov, na ktoré sa vzťahuje inšpekcia, sa uskutočňuje výlučne v ich priestoroch, ak uvedenú inšpekciu nebolo možné dokončiť do času, ktorý sa pôvodne predpokladal. Uvedený článok len zaväzuje Komisiu dodržiavať pri kontrole dokumentov vo svojich priestoroch rovnaké záruky vo vzťahu ku kontrolovaným podnikom, ako sú záruky, ktoré sú jej uložené pri kontrole na mieste.

(pozri body 50, 51, 53, 56, 60)
Ak sa členský štát odvoláva v priebehu správneho konania na kritérium súkromného investora, prináleží mu v prípade pochybností preukázať jednoznačným spôsobom a na základe objektívnych a overiteľných prvkov, že vykonané opatrenie vyplýva z jeho postavenia ako akcionára. Z týchto dôkazov musí jasne vyplývať, že dotknutý členský štát prijal predtým alebo súbežne s poskytnutím predmetnej ekonomickej výhody rozhodnutie vykonať prostredníctvom skutočne vykonaného opatrenia investíciu do ovládaného verejného podniku. V tejto súvislosti možno najmä zohľadniť prvky, z ktorých vyplýva, že toto rozhodnutie je založené na ekonomickom posúdení porovnateľnom s tým, ktoré by vykonal za okolností daného prípadu racionálny súkromný investor nachádzajúci sa v situácii, ktorá je čo najbližšia situácii uvedeného členského štátu, pred tým, ako by pristúpil k uvedenej investícii, na účely určenia budúcej rentability takejto investície.

Na druhej strane ekonomické posúdenia vykonané po poskytnutí uvedenej výhody, retrospektívne konštatovanie efektívnej návratnosti investície vykonanej dotknutým členským štátom alebo neskoršie odôvodnenia výberu naozaj prijatého postupu nemôžu postačovať na preukázanie, že tento členský štát prijal predtým alebo súbežne s poskytnutím ekonomickej výhody takéto rozhodnutie ako akcionár. Na účely zistenia, či sa štát správal, alebo nesprával ako obozretný investor v trhovom hospodárstve, treba vychádzať z kontextu času, keď bolo opatrenie finančnej pomoci prijaté, aby bolo možné posúdiť, či správanie štátu bolo ekonomicky rozumné, a teda zdržať sa akéhokoľvek hodnotenia založeného na neskoršej situácii. Platí to najmä vtedy, keď Komisia skúma existenciu štátnej pomoci v porovnaní s opatrením, ktoré jej nebolo oznámené a ktoré už bolo v čase, keď vykonáva svoje preskúmanie, vykonané dotknutým orgánom verejnej moci.

(pozri body 56, 57, 83, 86)
Podmienka, podľa ktorej musí byť fyzická alebo právnická osoba priamo dotknutá, ako je uvedené v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, si vyžaduje, aby napadnuté opatrenie Únie vyvolávalo priame účinky na právne postavenie dotknutej osoby a aby neponechávalo nijaký priestor na voľnú úvahu jeho adresátom povereným jeho uplatňovaním, pričom toto opatrenie má mať čisto automatický charakter a má vyplývať zo samotnej právnej úpravy Únie bez uplatnenia iných sprostredkujúcich ustanovení.

Obchodná spoločnosť špecializujúca sa na prieskum a ťažbu ropy a plynu, predaj a distribúciu ropy a výrobu a predaj ropných produktov, ktorej názov je uvedený uvedené v prílohách rozhodnutia 2014/512/SZBP a nariadenia č. 833/2014 o reštriktívnych opatreniach s ohľadom na konanie Ruska, ktorým destabilizuje situáciu na Ukrajine, je pritom priamo dotknutá ustanoveniami uvedených aktov, ktoré sa týkajú prístupu na kapitálový trh a ktoré neponechávajú adresátom zodpovedným za ich vykonávanie priestor pre žiadnu voľnú úvahu. Reštriktívne opatrenia, ktoré z nich vyplývajú, ktoré všetkým subjektom Únie zakazujú uskutočňovať niektoré druhy finančných operácií alebo uzavrieť dohodu so subjektmi usadenými v Rusku, ktoré sú pod kontrolou štátu alebo z viac ako 50 % vo vlastníctve štátu, ktorých odhadované celkové aktíva presahujú 1 bilión ruských rubľov a ktorých odhadované príjmy pochádzajú aspoň z 50 % z predaja alebo prepravy surovej ropy alebo ropných výrobkov, pričom ich názov sa uvádza v týchto prílohách, sa totiž vo vzťahu k nej uplatňujú priamo ako bezprostredný dôsledok skutočnosti, že je subjektom podľa článku 1 ods. 2 písm. b) a článku 1 ods. 3 rozhodnutia 2014/512/SZBP a článku 5 ods. 2 písm. b) a článku 5 ods. 3 nariadenia č. 833/2014, pričom jej názov sa uvádza v prílohe III uvedeného rozhodnutia a v prílohe VI uvedeného napadnutého nariadenia.

Hoci je pravda, že tieto ustanovenia obsahujú zákazy, ktoré platia v prvom rade pre úverové inštitúcie a iné finančné inštitúcie so sídlom v Únii, cieľom a účinkom týchto zákazov je priamo ovplyvniť subjekty, ktorých názov je uvedený v prílohe uvedených aktov a ktorých hospodárska činnosť sa obmedzuje z dôvodu, že sa voči nim uplatňujú tieto opatrenia. Je samozrejmé, že uplatňovanie uvedených opatrení prislúcha subjektom so sídlom v Únii, keďže akty prijaté inštitúciami Únie sa v zásade nemajú uplatňovať mimo územia Únie. To však neznamená, že subjekty dotknuté ustanoveniami týkajúcimi sa prístupu na kapitálový trh nie sú priamo dotknuté reštriktívnymi opatreniami, ktoré sa voči nim uplatňujú.

(pozri body 72 – 75)
Hoci je pravda, že žaloba smerujúca proti aktu zrušenému tým, kto ho vydal, sa stáva bezpredmetnou, žaloba proti aktu trpiacemu protiprávnosťou si naopak svoj predmet zachováva, ak sa táto protiprávnosť môže v budúcnosti opakovať za okolností nezávislých od prejednávanej veci. V tejto súvislosti, pokiaľ ide o žalobu o neplatnosť podanú členským štátom proti ustanoveniu rozhodnutia Komisie vo veci štátnej pomoci, ktorým sa mu zakazuje v prospech príjemcov poskytnúť protiprávnu pomoc, skutočnosť, že toto opatrenie bolo zrušené v priebehu konania vnútroštátnym súdom, nezbavuje prípadné zrušenie tohto ustanovenia všetkých právnych účinkov.

V prvom rade totiž, keďže predmetné ustanovenie nebolo zrušené, a teda nezaniklo so spätnou účinnosťou, vyplýva z toho, že ak by aj Všeobecný súd musel rozhodnúť o odpadnutí predmetu sporu a zastavení konania z dôvodu, že zrušenie dotknutého ustanovenia by nevyvolávalo žiadne právne účinky, toto ustanovenie by napriek tomu zostalo v právnom poriadku Únie. V druhom rade vykonávanie v dobrej viere rozhodnutí prijatých Komisiou v oblasti štátnej pomoci zo strany členských štátov predstavuje vykonávanie zásady lojálnej spolupráce stanovenej v článku 4 ods. 3 ZEÚ a predpokladá, že členské štáty budú vyvíjať potrebné úsilie na odstránenie prípadných ťažkostí, pričom budú v plnej miere dodržiavať ustanovenia Zmluvy a najmä ustanovenia týkajúce sa štátnej pomoci. Zo zásady lojálnej spolupráce teda vyplýva, že uvedený členský štát sa sám musí zdržať akéhokoľvek konania, ktoré by mohlo predstavovať obchádzanie zákazu uvedeného v napadnutom ustanovení pre prípad, že predmetné ustanovenie zostane v platnosti. Z toho vyplýva, že zrušenie tohto ustanovenia, pokiaľ by žaloba bola dôvodná, nie je zbavené právneho účinku.

Nakoniec, keďže s cieľom odôvodniť zákonnosť napadnutého ustanovenia zaujíma všeobecný a abstraktný postoj, ktorého odôvodnenie nezávisí od okolností prejednávanej veci, vyplýva z toho, že ak by súd Únie dospel k záveru, že je taká požiadavka nezákonná, bolo by potrebné o prejednávanom spore rozhodnúť, aby sa predišlo tomu, že sa v budúcnosti obdobná nezákonnosť zopakuje.

(pozri body 58, 59, 63, 64)
Na to, aby bolo možné uskutočniť dostatočné preskúmanie podľa pravidiel uplatniteľných na štátnu pomoc, Komisia nie je povinná obmedziť svoju analýzu na skutočnosti uvedené v oznámení predmetného opatrenia. Môže a prípadne musí vyhľadať relevantné informácie, aby mala v čase prijatia napadnutého rozhodnutia k dispozícii informácie potrebné na hodnotenie, ktoré možno odôvodnene považovať za dostatočné a jasné na účely jej posúdenia.

S cieľom preukázať existenciu pochybností v zmysle článku 4 ods. 4 nariadenia č. 659/1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 108 ZFEÚ postačuje, aby dotknutá osoba preukázala, že Komisia nevyhľadala a nepreskúmala starostlivo a nestranne všetky skutočnosti, ktoré sú relevantné na účely tejto analýzy, alebo že ich náležite nezohľadnila tak, aby sa vylúčili všetky pochybnosti o zlučiteľnosti oznámeného opatrenia s vnútorným trhom.

Dĺžka a okolnosti prednotifikačnej fázy, ktoré svedčia o ťažkostiach spôsobených potrebou zhromažďovať relevantné informácie na to, aby Komisia mohla preskúmať významné, zložité a nové opatrenie, ako aj rôznorodosť pripomienok týkajúcich sa oznámeného opatrenia, ktoré predložilo niekoľko typov hospodárskych subjektov, neumožňujú domnievať sa, že krátke trvanie postupu predbežného preskúmania predstavuje nepriamy dôkaz o neexistencii pochybností, pokiaľ ide o zlučiteľnosť tohto opatrenia s vnútorným trhom, ale naopak, môžu predstavovať nepriamy dôkaz o existencii takýchto pochybností.

Platí to o to viac v prípade, keď sa počas mesiaca venovaného predbežnému preskúmaniu oznámenia Komisia nevenuje konkrétnemu prešetrovaniu spisu, pokiaľ ide o úlohu riadenia dopytu v rámci trhu s kapacitou, hoci sa nenachádza v situácii, že by sa mohla uspokojiť s obmedzením sa na informácie predložené dotknutým členským štátom bez vykonania svojho vlastného posúdenia s cieľom preskúmať a v prípade potreby vyhľadať, a to v prípade potreby aj u iných dotknutých osôb, informácie relevantné na účely vykonania svojho posúdenia.

(pozri body 69, 70, 85, 109, 110, 113, 188)
V prípade spojenia medzi vývozcom a dovozcom prináleží dotknutej strane, ktorá zamýšľa napadnúť rozsah úprav vykonaných na základe článku 2 ods. 9 nariadenia o ochrane pred antidumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva, z dôvodu, že úpravy určené na predajné, administratívne a všeobecné náklady a všeobecné náklady na dovoz do Únie sú neprimerané, aby sama poskytla konkrétne dôkazy a výpočty odôvodňujúce tieto tvrdenia, predovšetkým alternatívnu mieru vo vzťahu k obratu, ktorý navrhuje, aby predstavoval podiel týchto nákladov, ktoré považuje za vhodné. To je osobitne relevantné v prípadoch, keď dotknutá strana tvrdí, že Komisia má informácie len o celkových údajoch, ktoré by sa mohli vzťahovať nielen na operácie uskutočnené medzi prechodom hraníc Únie a následným predajom prvému nezávislému kupujúcemu na území jej členských štátov, ale aj na operácie uskutočnené pred prechodom tejto hranice.

(pozri bod 45)
Podľa článku 35 ods. 3 prvého a druhého pododseku Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu sa jazyk konania použije najmä v písomných vyjadreniach a na ústne prednesy účastníkov konania a tiež v priložených listinách a dokumentoch, a každá listina alebo predložený dokument alebo dokument tvoriaci prílohu, vyhotovené v inom jazyku ako v jazyku konania, musia byť preložené do jazyka konania. Článok 7 ods. 5 druhý pododsek Pokynov pre tajomníka Všeobecného súdu stanovuje, že ak prílohy k procesnej písomnosti nie sú predložené spolu s prekladom do jazyka konania, tajomník vyzve dotknutého účastníka konania na odstránenie tohto nedostatku, ak sa takýto preklad ukáže nevyhnutný pre riadny priebeh konania. Z bodov 64 a 68 Praktických pokynov pre účastníkov konania pred Všeobecným súdom vyplýva, že ak vyjadrenie k žalobe nespĺňa formálne náležitosti týkajúce sa prekladu písomností napísaných v inom jazyku ako jazyk konania do jazyka konania, stanoví sa primeraná lehota na odstránenie vád.

Vzhľadom na tieto ustanovenia je potrebné konštatovať, že pokiaľ účastník konania predložil dokumenty v inom jazyku ako jazyk konania bez prekladu, ktorý by bol k nim priložený, a pokiaľ protistrana mala možnosť požiadať Všeobecný súd o odstránenie vád uvedených dokumentov, ale takúto žiadosť výslovne nepodala a obmedzila sa na spochybnenie prípustnosti týchto dokumentov, pričom tvrdila, že nie sú vyhotovené v jazyku konania, tajomníkovi prislúcha požiadať účastníka konania, ktorý tieto dokumenty predložil, o odstránenie vád, iba ak sa preklad do jazyka konania ukáže byť nevyhnutným pre riadny priebeh konania.

(pozri body 63 – 65)