NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY

VERICA TRSTENJAK

prednesené 14. mája 2009 ( 1 )

Vec C-199/08

Erhard Eschig

proti

UNIQA Sachversicherung AG

„Poistenie právnej ochrany — Smernica 87/344/EHS — Článok 4 ods. 1 — Slobodný výber právneho zástupcu poisteným — Zmluvné obmedzenie — Viacero poistených poškodených rovnakou udalosťou — Výber právneho zástupcu poisťovateľom“

I — Úvod

1. Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka otázok, ktoré Súdnemu dvoru položil rakúsky Oberster Gerichtshof vo veci výkladu smernice Rady 87/344/EHS z 22. júna 1987 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa poistenia právnej ochrany ( 2 ). Tieto otázky sa týkajú článku 4 ods. 1 písm. a) uvedenej smernice, podľa ktorého osoba, ktorá má krytie právnej ochrany, má právo slobodného výberu právnika alebo inej osoby náležito kvalifikovanej podľa vnútroštátneho práva („advokát alebo osoba náležito kvalifikovaná podľa vnútroštátneho práva“ sa ďalej označuje všeobecným pojmom „právny zástupca“) s cieľom obhajovať, zastupovať alebo slúžiť záujmom poistenej osoby v akomkoľvek súdnom alebo správnom konaní.

2. Dôvodom pre vznik sporu vo veci samej bolo odmietnutie žalovanej vo veci samej uhradiť žalovanému vo veci samej náklady a odmenu právneho zástupcu, na ktorého sa obrátil v rámci konkurzného konania týkajúceho sa dvoch podnikov poskytujúcich investičné služby. Svoje odmietnutie odôvodnila vyhlásením, že všeobecné poistné podmienky, na ktorých je založená zmluva, ju oprávňujú vybrať právneho zástupcu, pokiaľ v dôsledku tohto konkurzného konania došlo k poškodeniu väčšieho počtu v nej poistených osôb, a teda išlo o tzv. „hromadnú“ škodu.

3. Vnútroštátny súd sa pýta, či sa má článok 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 vykladať v tom zmysle, že bráni výkladu pravidla vnútroštátneho práva, podľa ktorého môže poisťovateľ právnej ochrany zahrnúť do zmlúv o poistení právnej ochrany klauzulu, ktorá ho v poistných udalostiach, pri ktorých došlo k poškodeniu väčšieho počtu poistených osôb tou istou udalosťou, oprávňuje vybrať právneho zástupcu, a tým obmedzuje právo jednotlivej poistenej osoby na slobodný výber právneho zástupcu (ďalej len „klauzula o hromadnej škode“).

II — Právny rámec

A — Právo Spoločenstva

4. Podľa nemeckej jazykovej verzie jedenásteho odôvodnenia smernice 87/344 ( 3 ) záujem osôb, ktoré majú krytie právnej ochrany, znamená, že poistená osoba si môže sama vybrať právnika alebo inú osobu náležito kvalifikovanú podľa vnútroštátneho práva pri akomkoľvek súdnom alebo správnom konaní, a to vždy, keď sa vyskytne konflikt záujmov.

5. Podľa dvanásteho odôvodnenia smernice by členské štáty mali mať možnosť vyňať poisťovne z povinnosti poskytovať poistenej osobe tento voľný výber právnika, ak poistenie právnej ochrany je obmedzené na prípady vznikajúce z používania cestných vozidiel na ich území a ak sa splnia iné reštriktívne podmienky.

6. Článok 3 smernice stanovuje: „1. Krytie právnej ochrany je upravené osobitnou poistnou zmluvou ako zmluvou pre iné odvetvia poistenia, alebo je upravené v samostatnej časti jednej poistnej zmluvy, v ktorej sa upresní povaha krytia právnej ochrany a, ak to vyžaduje členský štát, aj výška príslušného poistného. 2. Každý členský štát prijme potrebné opatrenia, aby zabezpečil, že poisťovne usadené na jeho území prijmú v súlade s možnosťou stanovenou členským štátom, alebo podľa vlastného výberu, ak s tým členský štát súhlasí, najmenej jedno z nasledujúcich alternatívnych riešení: a) poisťovňa zabezpečí, že žiaden pracovník, ktorý sa zaoberá správou plnení pri poistení právnej ochrany alebo právnym poradenstvom súčasne s nimi nebude vykonávať podobnú činnosť — ak je poisťovňa viacodvetvová, pre iné odvetvie, v ktorom je činná, — bez ohľadu na to, či je poisťovňa viacodvetvová alebo špecializovaná, v inej poisťovni, ktorá je finančne, obchodne alebo administratívne spojená s prvou poisťovňou a poskytuje poistenie v jednom alebo viacerých iných poistných odvetviach stanovených v smernici 73/239/EHS; b) poisťovňa poverí správou plnení v súvislosti s poistením právnej ochrany inú poisťovňu, ktorá má samostatnú právnu subjektivitu. Táto poisťovňa bude uvedená v samostatnej zmluve alebo v samostatnej časti uvedenej v odseku 1. Ak je poisťovňa, ktorá má samostatnú právnu subjektivitu, prepojená s poisťovňou, ktorá vykonáva jedno alebo viac iných odvetví poistenia uvedených v písmene A prílohy k smernici 73/239/EHS, pracovníci poisťovne, ktorí sa zaoberajú spracovaním plnení alebo právnym poradenstvom spojeným s týmto spracovaním, nesmú súčasne vykonávať rovnakú alebo podobnú činnosť v inej poisťovni. Členské štáty môžu ďalej stanoviť rovnaké požiadavky pre členov riadiaceho orgánu; c) poisťovňa v zmluve poskytne poistenej osobe právo zveriť obhajobu jej záujmov od chvíle, od ktorej má právo nárokovať si od svojho poisťovateľa podľa poistky, právnikovi podľa jej výberu alebo v miere, v akej to vnútroštátne právo povoľuje, akejkoľvek inej náležito spôsobilej osobe. 3. Nech sa prijme ktorékoľvek riešenie, záujem osôb, ktoré majú krytie právnej ochrany, sa bude považovať za zachované ekvivalentným spôsobom podľa tejto smernice.“

7. Článok 4 smernice uvádza: „1. Akákoľvek zmluva o poistení právnej ochrany bude vyslovene uznávať, že: a) poistená osoba má právo slobodného výberu právnika alebo inej osoby náležito kvalifikovanej podľa vnútroštátneho práva s cieľom obhajovať, zastupovať alebo slúžiť záujmom poistenej osoby v akomkoľvek vyšetrovaní alebo konaní [v akomkoľvek súdnom alebo správnom konaní — neoficiálny preklad]; b) poistená osoba si slobodne vyberie právnika alebo, ak to uprednostní a pokiaľ to umožňuje vnútroštátne právo, akúkoľvek inú náležito spôsobilú osobu, ktorá bude slúžiť jej záujmom vždy, keď vznikne konflikt záujmov. 2. Právnik znamená akúkoľvek osobu, ktorá je oprávnená vykonávať svoje povolanie podľa jedného z označení stanovených v smernici Rady 77/249/EHS…“

8. Článok 5 smernice stanovuje: „1. Každý členský štát môže poskytnúť výnimku z uplatňovania článku 4 ods. 1 pre poistenie právnej ochrany, ak sú splnené tieto podmienky: a) poistenie je obmedzené na prípady vznikajúce z používania cestných vozidiel na území daného členského štátu; b) poistenie je spojené so zmluvou o poskytovaní pomoci v prípade nehody alebo poruchy týkajúcej sa cestného vozidla; c) ani poisťovateľ právnej ochrany ani poisťovateľ poskytovania pomoci nie je činný v žiadnom odvetví poistenia zodpovednosti; d) sú prijaté opatrenia, aby právne poradenstvo a zastupovanie každej strany v spore bolo realizované úplne nezávislými právnikmi, keď tieto strany sú poistené na právnu ochranu rovnakým poisťovateľom. 2. Výnimka poskytnutá členským štátom poisťovni podľa odseku 1 neovplyvní uplatňovanie článku 3 ods. 2.“

B — Vnútroštátne právo

9. Vnútroštátny právny rámec tvorí § 158k a § 158p rakúskeho zákona o poistných zmluvách z roku 1958 (Versicherungsvertragsgesetz, ďalej len „VersVG“). § 158k VersVG stanovuje: „1. Poistený je oprávnený slobodne si zvoliť na svoje zastupovanie v akomkoľvek súdnom alebo správnom konaní svojho náležite kvalifikovaného zástupcu oprávneného zastupovať účastníkov konania na základe jeho povolania. Okrem toho si môže poistený slobodne vybrať právneho zástupcu na ďalšiu ochranu jeho právnych záujmov vždy, keď dochádza ku konfliktu záujmov na strane poisťovateľa. 2. V poistnej zmluve môže byť stanovené, že poistený si môže na zastupovanie v súdnom alebo správnom konaní zvoliť len osoby oprávnené zastupovať účastníkov konania na základe svojho povolania, ktoré majú svoje kancelárie v sídle súdneho alebo správneho orgánu príslušného pre dané konanie v prvom stupni. V prípade, ak aspoň štyri osoby, ktoré splňujú tieto podmienky, nemajú v uvedenom sídle svoju kanceláriu, musí byť právo voľby rozšírené na osoby z obvodu príslušného prvostupňového súdu, v ktorom sa dotknutý orgán nachádza. 3. Poistený musí byť informovaný o práve, ktorého je držiteľom podľa odseku 1 prvej vety, pokiaľ požaduje zabezpečenie právneho zástupcu v súdnom alebo v správnom konaní; musí byť informovaný o práve, ktorého je držiteľom podľa odseku 1 druhej vety, v prípade vzniku konfliktu záujmov. Ak poisťovateľ poveril správou plnení v súvislosti s náhradou škody inú poisťovňu (§ 158j druhá veta), vzťahuje sa informačná povinnosť na túto poisťovňu.“

C — Všeobecné podmienky poistenia právnej ochrany

10. Všeobecné podmienky poistenia právnej ochrany sú vzorové všeobecné podmienky vypracované rakúskou asociáciou poisťovacích spoločností. Článok 6.7.3 týchto podmienok v znení platnom v roku 1995 (ďalej len „ARB z roku 1995“) stanovuje: „Ak majú viacerí poistení na zabezpečenie svojich právnych záujmov uzatvorené poistenie právnej ochrany na základe jednej alebo viacerých poistných zmlúv a ak smerujú ich záujmy na základe rovnakého alebo podobného dôvodu proti tomu istému odporcovi alebo odporcom, je poisťovateľ oprávnený svoje plnenie predbežne obmedziť na mimosúdne zastupovanie právnych záujmov poistených a vedenie nevyhnutného počtu ‚pilotných‘ súdnych konaní prostredníctvom ním zvoleného právneho zástupcu. Ak alebo len čo nie sú poistení v dôsledku týchto opatrení dostatočne chránení proti strate svojich nárokov, najmä v dôsledku hroziaceho premlčania, preberá poisťovateľ aj náklady na spoločné žaloby alebo iné spoločné formy súdnej a mimosúdnej ochrany záujmov prostredníctvom ním zvoleného právneho zástupcu.“

III — Skutkový stav, konanie vo veci samej a prejudiciálne otázky

11. Žalobca vo veci samej Erhard Eschig uzavrel so žalovanou vo veci samej, spoločnosť UNIQA Sachversicherung AG, zmluvu o poistení právnej ochrany, v ktorej bolo dohodnuté uplatňovanie ARB z roku 1995.

12. Žalovaný vo veci samej investoval okrem toho peniaze do dvoch spoločností poskytujúcich investičné služby, ktoré sa následne dostali do konkurzu. Týmito konkurzami bol dotknutý nielen žalobca vo veci samej, ale tiež niekoľko tisíc ďalších investorov. Žalobca vo veci samej poveril advokátsku kanceláriu so sídlom v mieste jeho bydliska, aby ho zastupovala najmä v konkurznom konaní na majetok podnikov, v trestnom konaní vedenom proti orgánom týchto podnikov, ako aj v konaní vedenom proti Rakúskej republike, ktorej žalobca vyčíta zanedbanie dohľadu nad finančným trhom.

13. Žalovaný vo veci samej požiadal žalovanú vo veci samej, aby potvrdila krytie z dôvodu poistenia právnej ochrany vzťahujúce sa na doterajšie a budúce kroky svojich právnych zástupcov. Žalovaná vo veci samej jeho žiadosť zamietla. Spresnila, že približne 180 poškodených má u nej uzatvorené poistenie právnej ochrany, a pripomenula, že článok 6.7.3 ARB 1995 pre takýto prípad stanovoval, že poistené osoby môžu byť odkázané na vedenie súdnych konaní, v ktorých vyhlásené rozsudky budú môcť slúžiť ako judikáty (pilotné konania) alebo podanie spoločných žalôb namiesto jednotlivých konaní a že poisťovateľ mal v takomto prípade právo vybrať právneho zástupcu. V dôsledku toho sa domnievala, že nebola povinná uhradiť žalobcovi vo veci samej náklady súvisiace s jednotlivým konaním, ktoré začal.

14. Žalobca vo veci samej teda podal proti žalovanej vo veci samej žalobu, v ktorej navrhoval, aby sa určilo po prvé, že žalovaná je povinná znášať náklady na jeho právnych zástupcov v už citovaných a budúcich konaniach, a po druhé, že článok 6.7.3 ARB 1995 bol neúčinný, a nie je preto neoddeliteľnou súčasťou zmluvy o poistení právnej ochrany. S týmito svojimi návrhmi žalobca vo veci samej neuspel v prvostupňovom ani v odvolacom konaní. Oba súdy sa domnievali, že výklad § 158k VersVG v tom zmysle, že klauzula o hromadnej škode, akou je článok 6.7.3. ARB 1995, je účinná, je zlučiteľný s článkom 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344.

15. Vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o opravnom prostriedku „Revision“, má pochybnosti, pokiaľ ide o výklad článku 4 ods. 1 písm. a) smernice. Na jednej strane pripomína, že uvedený článok stanovuje právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu. Zastáva názor, že to svedčí v prospech tézy odvolateľa. Na druhej strane sa mu zdá odôvodnené pripustiť klauzulu o hromadnej škode v prípadoch, v ktorých došlo k poškodeniu väčšieho počtu poistených osôb tou istou udalosťou. Uvádza, že náklady pilotného konania alebo spoločnej žaloby viacerých poistených osôb prostredníctvom jediného právneho zástupcu sú podstatne nižšie, než sú náklady v prípade podávania jednotlivých žalôb. Z hľadiska záujmu spoločenstva poistených osôb sa mu okrem iného takéto ušetrenie nákladov zdá byť vhodné.

16. Vnútroštátny súd následne nastoľuje otázku, či v prípade, ak takýto výklad § 158k VersVG je zlučiteľný s článkom 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344, podľa akých kritérií je potrebné odlíšiť hromadnú škodu od ostatných škodových udalostí. Vnútroštátny súd má pochybnosti, či taká klauzula, akou je článok 6.7.3 ARB z roku 1995, podľa ktorej má poisťovateľ právo vybrať si právneho zástupcu v prípade, ak je poškodených viacero poistených osôb, je zlučiteľná s cieľmi a požiadavkami smernice 87/344.

17. Vnútroštátny súd nariadil prerušiť vnútroštátne konanie a následne položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa článok 4 ods. 1 smernice 87/344 vykladať v tom zmysle, že mu odporuje klauzula nachádzajúca sa vo všeobecných poistných podmienkach poisťovateľa právnej ochrany, ktorá poisťovateľa v prípade poistných udalostí, pri ktorých došlo k poškodeniu väčšieho počtu poistený tou istou udalosťou (napríklad platobnou neschopnosťou spoločnosti poskytujúcej investičné služby), oprávňuje vybrať právneho zástupcu, a tým obmedzuje právo jednotlivého poisteného na slobodný výber právneho zástupcu? 2. V prípade zápornej odpovede na prvú otázku: za akých podmienok ide o ‚hromadnú škodu‘, ktorá v zmysle uvedenej smernice (resp. jej doplnenia) umožňuje priznať právo slobodného výberu právneho zástupcu poisťovateľovi namiesto poistenému?“

IV — Konanie pred Súdnym dvorom

18. Návrh na začatie prejudiciálneho konania z 23. apríla 2008 bol doručený do kancelárie Súdneho dvora .

19. Žalobca a žalovaná vo veci samej, rakúska a česká vláda, ako aj Komisia Európskych spoločenstiev predložili písomné pripomienky.

20. Na pojednávaní, ktoré sa konalo 11. marca 2009, sa zúčastnili a svoje pripomienky doplnili zástupcovia žalobcu a žalovanej vo veci samej, rakúskej a českej vlády, ako aj Komisie.

V — Hlavné tvrdenia účastníkov konania

21. Všetci účastníci konania sa zhodujú v tom, že cieľom smernice 87/344 bolo odstránenie prekážok prístupu na trh v oblasti poistenia právnej ochrany, ktoré vyplývajú z vnútroštátnych pravidiel ochrany pred konfliktom záujmov. Pred prijatím uvedenej smernice sa tak v Nemecku uplatňovala tzv. zásada „povinnej špecializácie“, ktorá mala za následok obmedzenie prístupu na trh pre poisťovne z iných členských štátov. Aby sa uľahčil prístup poisťovní z ostatných členských štátov na trh a zároveň zaručila ochrana pred konfliktom záujmov, článok 3 ods. 2 smernice stanovuje tri štrukturálne alternatívne riešenia, ktoré sú určené na predchádzanie konfliktu záujmov; tieto riešenia spočívajú po prvé v personálnom oddelení správy plnení pri poistení právnej ochrany od správy plnení v iných odvetviach poistenia, po druhé v externalizácií správy plnení tým, že sa touto správou plnení poverí iná poisťovňa, a po tretie v umožnení poistenej osobe, aby slobodne využila služby právneho zástupcu podľa svojho výberu.

22. Medzi všetkými účastníkmi konania je takisto nesporné, že článok 4 ods.1 písm. b) smernice zaručuje na účely ochrany poisteného právo na slobodný výber právneho zástupcu v prípade, keď napriek štrukturálnym pravidlám článku 3 ods. 2 dôjde ku konkrétnemu konfliktu záujmov.

23. Stanoviská účastníkov konania sa naopak odlišujú, pokiaľ ide o výklad článku 4 ods. 1 písm. a) smernice.

24. Podľa žalobcu vo veci samej, Rakúskej republiky a Českej republiky, článok 4 ods. 1 písm. a) smernice zaručuje v každom správnom a súdnom konaní právo na slobodný výber právneho zástupcu, ktorý nezávisí od výberu niektorého z už citovaných alternatívnych riešení, ani od existencie konkrétneho konfliktu záujmov. Žalobca vo veci samej sa domnieva, že samostatná povaha práva na slobodný výber právneho zástupcu podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice sa prejavuje v tom, že toto právo existuje bez ohľadu na akýkoľvek konflikt záujmov, pričom má v dôsledku svojho obmedzenia na správne a súdne konania užšiu pôsobnosť než článok 4 ods. 1 písm. b) smernice. Rakúska republika zdôrazňuje, že v porovnaní s pôvodným návrhom smernice, právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu bolo síce obmedzené na správne a súdne konania, ale že v tomto obmedzenom rámci má samostatný význam.

25. Žalobca vo veci samej, Rakúska republika a Česká republika tvrdia, že znenie článku 4 ods. 1 písm. a) smernice nepripúšťa, aby právneho zástupcu vybral poisťovateľ a nie poistený.

26. Vysvetľujú, že všeobecná možnosť obmedziť toto právo sa nemôže opierať ani o článok 5 smernice 87/344. Pripomínajú, že pred prijatím tejto smernice automobilové kluby v niektorých členských štátoch ponúkali svojim členom podporu prostredníctvom právnych zástupcov klubu v sporoch týkajúcich sa dopravných nehôd. Kvalifikujú článok 5 smernice ako ustanovenie upravujúce výnimku, ktoré umožňuje túto prax zachovať.

27. Uvedení účastníci konania okrem toho odmietajú akýkoľvek reštriktívny výklad alebo teleologické obmedzenie článku 4 ods. 1 písm. a) smernice, pokiaľ ide o hromadné škody. Žalobca vo veci samej poukazuje na to, že hromadné škody boli v čase prijatia smernice 87/344 známym javom. Vyvodzuje z toho záver, že rozsah pôsobnosti článku 4 ods. 1 písm. a) tejto smernice nemožno obmedziť z dôvodu novosti hromadných škôd. Rakúska republika v tejto súvislosti uvádza neurčitosť pojmu „hromadná škoda“. Žalobca vo veci samej a Česká republika nakoniec poukazujú na mnoho nevýhod, ktoré môžu pre poistených vyplývať z uplatňovania klauzuly o hromadnej škode.

28. Žalobca vo veci samej, Rakúska republika a Česká republika navrhujú odpovedať na prvú prejudiciálnu otázku v tom zmysle, že článok 4 ods. 1 smernice 87/344 bráni obmedzeniu práva poisteného, ktorý má krytie právnej ochrany, slobodne si vybrať svojho právneho zástupcu.

29. Žalovaná vo veci samej zastáva názor, že smernica 87/344 nemá za cieľ priznať poistenému, ktorý má krytie právnej ochrany, právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu.

30. Domnieva sa, že vzhľadom na to, že článok 3 uvedenej smernice stanovuje tri alternatívne riešenia s cieľom predísť konfliktu záujmov, z ktorých žiadne sa nemá uprednostňovať, článok 4 ods. 1 písm. a) smernice sa nemôže vykladať v tom zmysle, že v každom prípade priznáva právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu.

31. Žalovaná vo veci samej vyhlasuje, že to už vyplýva zo znenia jedenásteho odôvodnenia smernice 87/344, podľa ktorého sa toto právo priznáva vždy, keď vznikne konflikt záujmov. Podľa jej názoru je potrebné z toho a contrario vyvodiť, že v prípade, ak nedôjde ku konfliktu záujmov, neexistuje v zásade právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu.

32. Podľa žalovanej vo veci samej výnimka podľa článku 5 smernice 87/344 o tom poskytuje ďalší dôkaz. Domnieva sa, že táto výnimka ukazuje, že sú prípustné výnimky z práva na slobodný výber právneho zástupcu. Podľa jej názoru nepredstavuje článok 5 smernice absolútnu výnimku, ale len príklad. Domnieva sa, že v prípade nezohľadnenia hromadných škôd sa vyžaduje, aby sa v záujme poistených, ktorí majú krytie právnej ochrany, pristúpilo k výkladu v tomto zmysle alebo konkrétnejšie analogicky s článkom 5 smernice. Uvádza, že Rakúska republika už upravila výnimku tohto druhu vo svojich právnych predpisoch, a to geografické obmedzenia práva na slobodný výber svojho právneho zástupcu, ktoré sú stanovené v § 158k ods. 2 VersVG.

33. Žalovaná vo veci samej tvrdí, že je to okrem iného v súlade s potrebným účinkom smernice. Podľa nej je rozhodujúce to, na základe akého výkladu možno dosiahnuť najväčší praktický úžitok. Uvádza, že vo veciach poistenia je potrebné vždy brať ohľad na záujem poistených s krytím právnej ochrany ako celku. Z toho vyvodzuje, že cieľom má byť zabezpečenie čo najširšej rovnosti zaobchádzania s poistenými a všetkým poisteným, ktorí majú krytie právnej ochrany, rovnakým spôsobom a čo najúčinnejšie umožniť získanie prístupu ku kapitálu, ktorý je k dispozícii. Vzhľadom na záujem poskytnúť každému spotrebiteľovi dostupnú právnu ochranu sa domnieva, že je nevyhnutné zaviesť odchylné pravidlá pre hromadné škody.

34. Žalovaná vo veci samej okrem toho uvádza, že v roku 1987, keď bola smernica 87/344 prijatá, sa ešte o hromadných škodách neuvažovalo.

35. Žalovaná vo veci samej okrem toho upozorňuje na dôsledky neprípustnosti klauzúl o hromadnej škode. V tomto kontexte po prvé skúma súťažný vzťah existujúci medzi poistením právnej ochrany a financovaním trov konania. Po druhé poznamenáva, že smernica 87/344 neupravuje rozsah krytia poistenia právnej ochrany. Domnieva sa, že neprípustnosť klauzúl o hromadnej škode môže teda viesť k vylúčeniu niektorých rizík a k stanoveniu horných hraníc krytia.

36. Žalovaná vo veci samej nakoniec poukazuje na výhody klauzuly o hromadnej škode pre poistených.

37. Súdnemu dvoru navrhuje, aby na prvú prejudiciálnu otázku odpovedal tak, že článok 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 sa má vykladať v tom zmysle, že v prípade hromadnej škody sa prenesenie výberu právneho zástupcu z poisteného na poisťovateľa považuje za prípustné.

38. V súvislosti s druhou prejudiciálnou otázkou žalovaná vo veci samej uvádza, že je potrebné za „hromadnú škodu“ považovať udalosť, ktorá viacerým osobám spôsobila škodu, ktorá môže byť prinajmenšom abstraktne z hľadiska procesnej ekonómie posúdená v jedinom súdnom konaní alebo v pilotnom konaní. Dodáva, že je v tejto súvislosti potrebné vziať do úvahy, či ide o prípady škodovej udalosti značného rozsahu, či sú jednotliví poistení škodou bezprostredne dotknutí, či ide o škodu rovnakej povahy, či má rovnaký právny základ a či sú žalovaní v podstate rovnakí.

39. Podľa Komisie právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 nemožno považovať za samostatný cieľ tejto smernice. Domnieva sa, že keby to tak bolo, prvé dve štrukturálne alternatívne riešenia podľa článku 3 ods. 2 smernice 87/344 by boli zbavené významu. Podľa nej by teda nešlo o alternatívne riešenia, ale len o doplňujúce opatrenia.

40. Komisia pripomína, že článok 87/344 sa v tomto bode odchyľuje od pôvodného návrhu smernice, ktorý predložila Komisia. Upresňuje, že tento návrh upravoval pôvodné právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu. Uvádza, že normotvorca Spoločenstva však tento návrh vo všetkých bodoch neprevzal. Osobitne vyhlásila, že slobodný výber právneho zástupcu bol obmedzený na súdne a správne konania.

41. Komisia sa domnieva, že jedenáste odôvodnenie smernice tiež svedčí v prospech tohto výkladu. Pripomína, že podľa uvedeného odôvodnenia záujem poisteného na právnu ochranu si vyžaduje, aby si mohol sám vybrať právneho zástupcu, a to vždy, keď vznikne konflikt záujmov.

42. Komisia zastáva názor, že smernica 87/344 nestanovuje absolútne právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu. Podľa nej právo podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice teda môže podliehať obmedzeniam, pokiaľ je to v záujme jednotlivých poistených.

43. Komisia vyhlasuje, že nič nenaznačuje tomu, že prípad hromadných škôd sa zvažoval v čase prijímania smernice 87/344. Z toho vyvodzuje, že smernica nezakazuje používanie klauzúl o hromadnej škode, pokiaľ je zaručená ochrana poistených osôb.

44. Pokiaľ ide o otázku, na základe akých kritérií je potrebné určiť, či ide o škodovú udalosť, ktorá sa má považovať za hromadnú škodu, Komisia zastáva názor, že nemôže byť o tom ani najmenšia pochybnosť, pokiaľ ide o túto vec, v ktorej je najmenej 16000 poškodených, a teda nie je potrebné na túto otázku odpovedať.

45. Komisia navrhuje odpovedať na prvú otázku tak, že článok 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 sa má vykladať v tom zmysle, že mu neodporuje klauzula, ktorá oprávňuje poisťovateľa právnej ochrany v prípade poistných udalostí, pri ktorých došlo k poškodeniu väčšieho počtu poistených osôb tou istou udalosťou, vybrať právneho zástupcu, a tým obmedzuje právo jednotlivej poistenej osoby na slobodný výber svojho právneho zástupcu.

VI — Právne posúdenie

A — Prvá prejudiciálna otázka

46. Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta na výklad článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344. Chce vedieť, či je potrebné uvedené ustanovenie vykladať v tom zmysle, že bráni výkladu takého vnútroštátneho ustanovenia, ako je § 158k VersVG, podľa ktorého zmluvy o poistení právnej ochrany môžu platne obsahovať klauzulu o hromadnej škode.

47. Podľa môjho názoru sa má na túto otázku odpovedať kladne, a to z týchto dôvodov: po prvé znenie článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 nestanovuje žiadnu výnimku pre hromadné škody (1). Po druhé celková štruktúra smernice svedčí v prospech toho, že právo na slobodný výber právneho zástupcu v súdnych a správnych konaniach podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice má nezávislú povahu (2). Po tretie článok 5 smernice sa nemôže obdobne uplatňovať na hromadné škody (3). Po štvrté nie sú splnené predpoklady teleologického obmedzenia článku 4 ods. 1 písm. a) smernice (4).

1. O znení článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344

48. Podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice akákoľvek zmluva o poistení právnej ochrany bude vyslovene uznávať, že poistená osoba má právo slobodného výberu právneho zástupcu s cieľom obhajovať, zastupovať alebo slúžiť záujmom poistenej osoby v akomkoľvek súdnom alebo správnom konaní.

49. Je pravda, že podľa znenia článku 4 ods. 1 písm. a) smernice je slobodný výber obmedzený na súdne alebo správne konania. V rámci tohto obmedzenia je naopak nemožné odhaliť výnimku pre hromadné škody. Podľa zásady ubi lex non distinguit, nec nos distinguere debemus teda znenie článku 4 ods. 1 písm. a) smernice svedčí proti akémukoľvek rozlišovaniu medzi hromadnými škodami a ostatnými škodovými udalosťami. Znenie článku 4 ods. 1 písm. a) smernice hovorí proti prípustnosti klauzuly o hromadnej škode, podľa ktorej má právo na slobodný výber právneho zástupcu poisťovateľ právnej ochrany, a nie poistený.

2. O samostatnom význame práva na slobodný výber svojho právneho zástupcu v súdnych alebo správnych konaniach

50. Podľa žalovanej vo veci samej a Komisie právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 nemá samostatný význam. Vzhľadom na to, že na podporu svojho názoru sa odvolávajú na štruktúru, účel a vývoj smernice 87/344, budem sa najskôr stručne zaoberať históriou vzniku, cieľmi a obsahom tejto smernice.

51. Smernica 87/344 patrí medzi viaceré smernice ( 4 ), ktorých cieľom je uľahčiť prístup na trh v oblasti priameho poistenia ( 5 ). V oblasti poistenia právnej ochrany vyplývali obmedzenia prístupu na trh z rôznych pravidiel, ktoré prijali členské štáty s cieľom predchádzať konfliktu záujmov ( 6 ).

52. Konflikt záujmov sa môže konkrétne vyskytnúť v prípade, keď poisťovňa ponúka poistenie z viacerých odvetví. Pokiaľ teda poisťovňa ponúka poistenie zodpovednosti za škodu a poistenie právnej ochrany, nie je vylúčené, že bude vyzvaná, aby do konania vstúpila po boku pôvodcu škody, ako aj poškodeného ( 7 ).

53. Na účely predchádzania konfliktu záujmov sa v Nemecku uplatňovala zásada povinnej špecializácie. Keďže vo väčšine ostatných členských štátov boli poisťovne viacodvetvové, neboli v súlade so zásadou povinnej špecializácie. Táto zásada teda pre nich mala za následok obmedzenie prístupu na trh.

54. Smernica 87/344 mala za cieľ odstrániť toto obmedzenie, pričom sa mali vytvoriť záruky na predchádzanie konfliktu záujmov ( 8 ). V tejto súvislosti je potrebné považovať článok 3 ods. 2 smernice za ustanovenie, ktoré ponúka tri alternatívne štrukturálne riešenia s cieľom predísť konfliktu záujmov: — prvé riešenie, ktoré je stanovené v písm. a), v podstate spočíva v tom, že pracovník poisťovne, ktorý sa konkrétne zaoberá správou plnení pri poistení právnej ochrany alebo právnym poradenstvom súčasne s nimi nebude vykonávať podobnú činnosť (ďalej len „model osobitnej právomoci“), — podľa druhého riešenia, ktoré je uvedené v písm. b), poisťovňa poverí správou plnení v súvislosti s poistením právnej ochrany inú poisťovňu, ktorá má samostatnú právnu subjektivitu (ďalej len „model externalizácie“), — podľa tretieho riešenia, ktoré je stanovené v písm. c), poskytne poisťovňa v zmluve poistenej osobe právo zveriť obhajobu jej záujmov od chvíle, od ktorej má právo nárokovať si od svojho poisťovateľa podľa poistky, právnemu zástupcovi podľa jej výberu (ďalej len „model právneho zastúpenia“).

55. Podľa článku 3 ods. 3 smernice 87/344 sa každé z týchto riešení považuje za ekvivalentný spôsob zachovania záujmu osôb, ktoré majú krytie právnej ochrany. Každému členskému štátu prislúcha zabezpečiť, aby poisťovne so sídlom na ich území prijali prinajmenšom jedno z týchto alternatívnych riešení. Členský štát však môže rozhodnúť, či uloží jedno z týchto riešení, alebo ponechá poisťovniam slobodu vybrať si spomedzi viacerých alternatívnych riešení.

56. Okrem štrukturálnych opatrení na predchádzanie konfliktu záujmov podľa článku 3 ods. 2 smernice 87/344 vytvára článok 4 ods. 1 písm. b) smernice ochranu pred konfliktom záujmov, ktorý sa vyskytne v konkrétnom prípade. Podľa tohto ustanovenia má poistený právo na slobodný výber právneho zástupcu vždy, keď vznikne konflikt záujmov.

57. Na rozdiel od toho, čo tvrdí žalovaná vo veci samej a Komisia, zo vzťahu medzi právom na slobodný výber svojho právneho zástupcu v súdnych alebo správnych konaniach podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice a štrukturálnymi opatreniami na predchádzanie konfliktu záujmov (a), ani z jeho vzťahu s právom na slobodný výber svojho právneho zástupcu v prípade konfliktu záujmov (b), ani z cieľov smernice (c) a ani z vývoja smernice (d) nevyplýva, že uvedené právo nemá samostatný význam.

a) O vzťahu medzi právom na slobodný výber svojho právneho zástupcu podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 a štrukturálnymi opatreniami na predchádzanie konfliktu záujmov podľa článku 3 ods. 2 tej istej smernice

58. Žalovaná vo veci samej a Komisia tvrdia, že právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 musí mať spojitosť s článkom 3 ods. 2 písm. c) tejto smernice a predstavuje len osobitné vyjadrenie modelu právneho zastúpenia. Uvádzajú, že ak by sa právu na slobodný výber svojho právneho zástupcu priznal samostatný význam, uplatnil by sa v konečnom dôsledku vždy model právneho zastúpenia podľa článku 3 ods. 2 písm. c) smernice. Podľa ich názoru by tak obe alternatívne riešenia, teda model osobitnej právomoci podľa článku 3 ods. 2 písm. a) a model externalizácie podľa článku 3 ods. 2 písm. b) smernice, stratili akýkoľvek praktický význam.

59. Táto úvaha nie je presvedčivá.

60. Model osobitnej právomoci podľa článku 3 ods. 2 písm. a) smernice 87/344 a model externalizácie podľa článku 3 ods. 2 písm. b) si predovšetkým zachovajú svoju vlastnú pôsobnosť aj v prípade, ak sa z článku 4 ods. 1 písm. a) smernice vyvodzuje samostatné právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu v súdnych alebo správnych konaniach.

61. Model právneho zastúpenia podľa článku 3 ods. 2 písm. c) smernice 87/344 je totiž vecne širší než článok 4 ods. 1 písm. a) smernice. Článok 4 ods. 1 písm. a) smernice stanovuje právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu len pre prípad začatia súdneho alebo správneho konania. Naopak, podľa modelu právneho zastúpenia podľa článku 3 ods. 2 písm. c) smernice má poistená osoba právo zveriť právnemu zástupcovi obhajobu jej záujmov od chvíle, od ktorej má právo nárokovať si od svojho poisťovateľa podľa poistky, teda už pred začatím akéhokoľvek súdneho alebo správneho konania ( 9 ).

62. Je určite pravda, že pokiaľ pripustíme, že existuje samostatné právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu v súdnych alebo správnych konaniach, je pôsobnosť modelu osobitnej právomoci a modelu externalizácie obmedzená; zachovávajú si však autonómny rozsah pôsobnosti.

63. Naopak výklad, ktorý navrhuje žalovaná vo veci samej a Komisia, by mal za následok, že článok 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 by bol zbavený vlastnej pôsobnosti. V rámci modelu právneho zastupovania právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu existuje už pred začatím správneho alebo súdneho konania. Ak by sa článok 4 ods. 1 písm. a) smernice mal uplatňovať len v prípade skutočného výberu tohto modelu, uvedené ustanovenie by nemalo žiaden normatívny obsah ( 10 ).

64. Vzhľadom na zásadu rímskeho práva ut res magis valeat quam pereat, podľa ktorej sa má dať prednosť výkladu, ktorý každému článku ponecháva vlastný význam, pred výkladom, ktorý niektoré články zbavuje samostatného významu, hovorí vzťah medzi článkom 3 ods. 2 a článkom 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 v prospech výkladu, podľa ktorého sa článok 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 chápe ako ustanovenie priznávajúce poistenému samostatné právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu.

b) O vzťahu medzi právom na slobodný výber svojho právneho zástupcu podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 a ochranou pred konkrétnym konfliktom záujmov podľa článku 4 ods. 1 písm. b) tej istej smernice

65. Podľa môjho názoru svedčí existencia článku 4 ods. 1 písm. b) smernice 87/344, ktorý stanovuje právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu v prípade výskytu konkrétneho konfliktu záujmov, tiež v prospech samostatného významu práva na slobodný výber svojho právneho zástupcu v súdnych a správnych konaniach podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice. Ak by sa uvedený článok 4 ods. 1 písm. a) obmedzoval len na prípady, v ktorých existuje konkrétny konflikt záujmov, toto ustanovenie by nemalo vedľa článku 4 ods. 1 písm. b) smernice žiaden vlastný význam.

c) O cieľoch smernice 87/344

66. Samostatný význam článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 nemožno spochybniť ani poukázaním na ciele uvedenej smernice.

67. Pokiaľ sa žalovaná vo veci samej dovoláva po prvé toho, že hlavným cieľom smernice 87/344 bolo odstránenie prekážok prístupu na trh, pričom na tento účel bolo nevyhnutné harmonizovať pravidlá ochrany poistených osôb pred konfliktom záujmov a že smernica nemala okrem toho za cieľ vytvoriť práva alebo záruky v prospech poistených, nie je jej argumentácia presvedčivá.

68. Je určite nesporné, že hlavným cieľom smernice 87/344 bolo odstránenie prekážok prístupu na trh prostredníctvom harmonizácie pravidiel ochrany pred konfliktom záujmov. Táto samotná skutočnosť však nepostačuje na vylúčenie toho, že predmet smernice môže ísť nad rámec ochrany pred konfliktom záujmov.

69. Žalovaná vo veci samej a Komisia vo svojich vyjadreniach zdôrazňujú po druhé, že odôvodnenia smernice odkazujú len na cieľ ochrany pred konfliktom záujmov.

70. Ani toto tvrdenie nie je presvedčivé. Najskôr je potrebné uviesť, že výsledky, ktoré sa majú dosiahnuť, a ktorými sú členské štáty viazané podľa článku 249 tretieho odseku ES, vyplývajú z predmetných článkov smernice. Samostatný odkaz v odôvodneniach smernice na každý z týchto cieľov nie je predpokladom ich záväzného účinku.

71. Napokon na podporu obmedzujúceho chápania článku 4 ods. 1 písm. a) smernice sa nemožno odvolávať ani na nemeckú jazykovú verziu jedenásteho odôvodnenia smernice 87/344, a to z dôvodu skutočnosti, že táto verzia sa odlišuje od ostatných jazykových verzií. Podľa ostatných jazykových verzií záujem osoby, ktorá má krytie právnej ochrany, znamená, že poistená osoba si môže sama vybrať svojho právneho zástupcu alebo inú osobu náležito kvalifikovanú podľa vnútroštátneho práva, aby ju zastupovala v akomkoľvek súdnom alebo správnom konaní a vždy, keď sa vyskytne konflikt záujmov ( 11 ). V ostatných jazykových verziách sa tak v jedenástom odôvodnení výslovne poukazuje tiež na záujem poistenej osoby vybrať si svojho právneho zástupcu v súdnych a správnych konaniach, a to nezávisle od ochrany pred konfliktom záujmov ( 12 ).

d) O histórií vzniku smernice 87/344

72. Komisia okrem toho uvádza, že z histórie vzniku smernice 87/344 vyplýva, že na rozdiel od pôvodného návrhu smernice sa nemožno domnievať, že poistený má všeobecné právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu. Pripomína, že uvedený návrh stanovoval neobmedzené právo na slobodný výber právneho zástupcu ( 13 ).

73. Toto tvrdenie nie je takisto presvedčivé. Ako už bolo uvedené, právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu bolo síce jazykovo sformulované v konečnom znení a bolo obmedzené na zastupovanie v súdnych a správnych konaniach. Táto samotná skutočnosť však nepredstavuje indíciu naznačujúcu, že výber právneho zástupcu, ktorý je obmedzený na súdne a správne konania, nemá okrem cieľa predchádzať konfliktu záujmov, samostatný význam. Naopak z vývoja smernice možno rovnako dobre vyvodiť záver, že pôvodný cieľ slobodného výberu právneho zástupcu bol síce obmedzený na súdne a správne konania, ale v tejto obmedzenej forme nie je podmienený existenciou konfliktu záujmov. Ani pôvodný návrh smernice, ktorý preložila Komisia ( 14 ), ani ďalšie prípravné akty ( 15 ) neposkytujú nepriamy dôkaz o tom, že prostredníctvom článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 normotvorca zamýšľal vytvoriť len ďalší nástroj na predchádzanie konfliktu záujmov, a nie samostatné právo na výber svojho právneho zástupcu ( 16 ). Komisia sa teda nemôže oprieť o vývoj smernice 87/344.

e) Predbežný záver

74. V rámci predbežného záveru teda konštatujem, že postavenie článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 v celkovej štruktúre smernice a ciele uvedenej smernice hovoria v prospech samostatného významu práva na slobodný výber svojho právneho zástupcu v súdnych a správnych konaniach a že vývoj smernice tomu prinajmenšom neodporuje ( 17 ).

3. O analogickom uplatňovaní článku 5 smernice 87/344 na hromadné škody

75. Žalovaná vo veci samej sa dovoláva toho, že z článku 5 smernice 87/344 vyplýva, že je možné obmedziť právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice. Toto tvrdenie sa musí rovnako odmietnuť. Z článku 5 smernice nemožno priamo alebo na základe analógie vyvodiť akúkoľvek možnosť obmedziť slobodný výber právneho zástupcu v prípade hromadnej škody.

76. Najprv v článku 5 smernice 87/344 sa uvádza úzko obmedzená výnimka z práva na slobodný výber svojho právneho zástupcu. Uvedené ustanovenie výslovne spresňuje, že členský štát môže obmedziť právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu len ak sú súčasne splnené všetky podmienky podľa článku 5. Článok 5 smernice teda nemožno vzhľadom na jeho znenie chápať ako demonštratívny výpočet.

77. Následne, toto ustanovenie predstavuje osobitné pravidlo upravujúce osobitnú situáciu a teda nemôže slúžiť ako základ pre analogické úvahy. Bolo prijaté na podnet niektorých členských štátov s cieľom zachovať status quo týkajúci sa poistenia právnej ochrany v oblasti dopravných nehôd, ktoré ponúkali britské a holandské automobilové kluby. ( 18 )

78. Nakoniec existencia úzko obmedzeného osobitného pravidla, ktoré nemôže slúžiť ako základ pre analogické úvahy, hovorí podľa môjho názoru skôr proti existencii všeobecnej možnosti obmedziť právo podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 než v jej prospech.

4. O teleologickom obmedzení práva na slobodný výber svojho právneho zástupcu podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 v prípade hromadnej škody

79. Žalovaná vo veci samej a Komisia nakoniec poukazujú na to, že v čase prijatia smernice 87/344 neboli hromadné škody ešte známym javom. V dôsledku toho sa domnievajú, že právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu podľa článku 4 ods. 1 písm. a) smernice sa nemôže uplatňovať v prípade hromadnej škody.

80. Toto tvrdenie sa musí rovnako zamietnuť. Keďže znenie článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 nestanovuje výnimku, pokiaľ ide o hromadné škody, žalovaná vo veci samej a Komisia nakoniec požadujú teleologické obmedzenie tohto ustanovenia. Takýto výklad však predpokladá, že článok 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 bol v rozpore s vôľou normotvorcu formulovaný príliš všeobecne. Nemožno sa domnievať, že to tak skutočne je.

81. Z faktického hľadiska najprv nemožno vychádzať zo zásady, že normotvorca Spoločenstva nevedel o fenoméne kolektívnych sporov. Tento fenomén sa neobmedzuje na finančný sektor. Žalobca vo veci samej správne poukázal na to, že smernica bola prijatá až po takzvanej afére Contergan (resp. Thalidomid) ( 19 ).

82. Pokiaľ žalovaná vo veci samej z právneho hľadiska uvádza, že je potrebné zohľadniť prípadné podávanie spoločných žalôb v rakúskom občianskom procesnom práve, postačuje uviesť, že toto tvrdenie sa týka prípadnej budúcej možnosti ( 20 ), a nemôže teda odôvodniť teleologické obmedzenie. Toto teleologické obmedzenie nemôže odôvodniť ani okolnosť, že Komisia zistila riešenia v prospech spoločných žalôb v oblasti hospodárskej súťaže ( 21 ) a ochrany spotrebiteľov ( 22 ). Ak sa bude v budúcnosti považovať za potrebné zmeniť ustanovenia smernice 87/344 v tomto smere, bude na normotvorcovi Spoločenstva, aby to uskutočnil.

83. Mám okrem toho vážne pochybnosti o tom, či sa možno domnievať, že článok 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 zachádza príliš ďaleko.

84. Po prvé normatívny obsah článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 je obmedzený. Stanovuje len to, že poistený má právo na slobodný výber svojho právneho zástupcu, pokiaľ sa obráti na právneho zástupcu s cieľom, aby ho obhajoval, zastupoval alebo slúžil jeho záujmom v súdnom alebo správnom konaní. Naopak neupravuje podmienky, po splnení ktorých má poistený voči poistiteľovi právo na právneho zástupcu. Tieto podmienky vyplývajú — s výhradou príslušných kogentných ustanovení práva Spoločenstva alebo vnútroštátneho práva — zo zmluvy o poistení právnej ochrany.

85. Po druhé smernica 87/344 obsahuje len niekoľko osobitných požiadaviek, pokiaľ ide o obsah poistenia právnej ochrany. Osobitne nespresňuje, aké oblasti musia byť do poistenia právnej ochrany zahrnuté. S výhradou vnútroštátnych právnych predpisov môžu teda poisťovne slobodne vylúčiť oblasti, kde dochádza k hromadným škodám alebo požadovať vyššie poistné na ich krytie ( 23 ).

86. Ochrana spoločenstva poistených osôb, pokiaľ ide o udržanie výšky poistného na stabilnej úrovni a zrozumiteľnú štruktúru nákladov, ktorú požaduje žalovaná vo veci samej, sa nemusí teda nevyhnutne dosiahnuť prostredníctvom obmedzenia slobodného výberu právneho zástupcu.

5. Záver

87. Na záver je potrebné konštatovať, že článok 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 sa má vykladať v tom zmysle, že je nezlučiteľný s výkladom takého vnútroštátneho ustanovenia, akým je § 158k VersVG, podľa ktorého zmluva o poistení právnej ochrany môže stanovovať, že v prípade poistných udalostí, pri ktorých došlo k poškodeniu väčšieho počtu poistených osôb tou istou udalosťou, nemá poistený, ale poisťovateľ právo na slobodný výber právneho zástupcu.

B — Druhá prejudiciálna otázka

88. Keďže druhá prejudiciálna otázka bola položená len subsidiárne, nie je potrebné na ňu odpovedať.

VII — Návrh

89. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby na otázky, ktoré položil vnútroštátny súd, odpovedal takto: Článok 4 ods. 1 písm. a) smernice Rady 87/344/EHS z 22. júna 1987 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa poistenia právnej ochrany sa má vykladať v tom zmysle, že bráni výkladu takého vnútroštátneho ustanovenia, akým je § 158k rakúskeho zákona o poistných zmluvách, podľa ktorého môžu zmluvy o poistení právnej ochrany platne obsahovať klauzulu stanovujúcu, že v prípade poistných udalostí, pri ktorých došlo k poškodeniu väčšieho počtu poistených osôb tou istou udalosťou, nemá poistený, ale poisťovateľ právo na slobodný výber právneho zástupcu, ktorý bude obhajovať, zastupovať alebo slúžiť záujmom poistenej osoby v súdnom alebo správnom konaní.

( 1 ) Jazyk prednesu: nemčina.

( 2 ) Ú. v. ES L 185, s. 77; Mim. vyd. 06/001, s.187, ďalej tiež „smernica“.

( 3 ) V nemeckej jazykovej verzii sa jedenáste odôvodnenie značne odlišuje od ostatných jazykových verzií. Touto rozdielnosťou sa budem zaoberať v bode 71 týchto návrhov.

( 4 ) Pozri prvú smernicu Rady 73/239/EHS z 24. júla 1973 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení vzťahujúcich sa na začatie a vykonávanie priameho poistenia s výnimkou životného poistenia (Ú. v. ES L 228, s. 3; Mim. vyd. 06/001, s. 1); druhú smernicu Rady 88/357/EHS z o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení, týkajúcich sa priameho poistenia s výnimkou životného poistenia, na uľahčenie účinného vykonávania slobody poskytovať služby a o zmene a doplnení smernice 73/239/EHS (Ú. v. ES L 172, s. 1; Mim. vyd. 06/006, s. 198), a druhú smernicu Rady 90/619/EHS z o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa priameho životného poistenia, ktorou ustanovujú opatrenia na uľahčenie účinného výkonu slobodného poskytovania služieb a ktorou sa mení a dopĺňa smernica 79/267/EHS [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 330, s. 50).

( 5 ) Pokiaľ ide o ciele, pozri tretie odôvodnenie smernice 87/344; v tejto súvislosti, pozri tiež BÄHR, G. W.: Der Rechtsrahmen für Niederlassungen von europäischen Versicherungsunternehmen in Deutschland — zugleich Anmerkungen zur Corporate Compliance für Niederlassungen. In: Liber amicorum für Gerrit Winter. Verlag Versicherungswirtschaft 2007, s. 191.

( 6 ) Pozri štvrté odôvodnenie smernice 87/344.

( 7 ) Pozri CERVEAU, B., MARGEAT, H.: Commentaire de la directive du Conseil des Communautés européennes portant coordination des dispositions législatives réglementaires et administratives concernant l’assurance protection juridique. In: Gazette du Palais. 1987, s. 580, 581.

( 8 ) Pozri ôsme odôvodnenie smernice.

( 9 ) Pokiaľ ide o otázku výkladu pojmu „súdne konanie“, pozri BLUNDELL, H.: Free to choose? Before the event legal expenses insurance and freedom of choice. In: Journal of Personal Injury Law. 2004, s. 93.

( 10 ) Pozri CERVEAU, B., MARGEAT, H.: c. d., s. 584.

( 11 ) Nemecká jazyková verzia sa veľmi pravdepodobne zakladá na nesprávnom predpoklade, z ktorého vyplývala ďalšia nesprávnosť. Najskôr slovné spojenie týkajúce sa zastúpenia v súdnych a správnych konaniach sa nechápalo ako vyjadrenie samostatnej možnosti [aká vyplýva z článku 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344], ale ako doplňujúci popis týkajúci sa kvalifikácií „inej osoby“. Následne slová, ktoré v ostatných jazykoch vyjadrujú alternatívny vzťah, ktorý existuje medzi oboma skupinami prípadov (napríklad „et à chaque fois“ vo francúzskej verzii a „and whenever“ v anglickej verzii) boli chybne preložené slovami „und zwar immer“ („a to vždy“).

( 12 ) Pozri francúzsku a anglickú jazykovú verziu, ktoré sú uvedené v poznámke pod čiarou 11 týchto návrhov. Analýza najmä talianskej, portugalskej, rumunskej, slovinskej a španielskej jazykovej verzie vedie k rovnakému záveru.

( 13 ) Pozri článok 5 návrhu smernice Komisie z 18. júla 1979, KOM(1979) 396 v konečnom znení (Ú. v. ES C 198, 1979, s. 2).

( 14 ) Pozri poznámku pod čiarou 13.

( 15 ) Pozri stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru k návrhu smernice Rady o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa poistenia právnej ochrany z 19. novembra 1980 (Ú. v. ES C 348, 1980, s. 22); stanovisko Európskeho parlamentu k návrhu Komisie Rade pre smernicu o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa poistenia právnej ochrany zo (Ú. v. ES C 260, 1981, s. 78), pozmenený návrh smernice Rady o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa poistenia právnej ochrany z , KOM(1982) 43 v konečnom znení (Ú. v. ES C 78, 1982, s. 9).

( 16 ) Pozri FENYVES, A.: Zur Zulässigkeit der ‚Massenschadenklausel‘ in der Rechtsschutzversicherung. In: Versicherungsrundschau. 2006, s. 22, 25, ktorý poukazuje na to, že prínos historického výkladu je v prejednávanej veci obmedzený.

( 17 ) V tomto zmysle v podstate rovnako PARIS, C.: Le régime de l’assurance protection juridique. Éditions Larcier, 2004, s. 67, ktorý zdôrazňuje, že článok 4 ods. 1 písm. a) smernice 87/344 predstavuje samostatnú záruku, ktorú nemožno zameniť so štrukturálnymi opatreniami podľa článku 3 ods. 2 smernice.

( 18 ) CERVEAU, B., MARGEAT, H.: c. d., s. 584, a FENYVES, A.: c. d., s. 23.

( 19 ) Podľa názvu lieku obsahujúcom účinnú látku thalidomid, ktorý bol uvedený na trh koncom päťdesiatych rokov, najmä v Nemecku a Spojenom kráľovstve, a ktorý spôsobil malformácie plodu.

( 20 ) O podmienkach žalôb viacerých poškodených v procesnom práve: RECHBERGER, W. H.: Zur Einführung eines ‘Gruppenverfahrens‘ in Österreich. In: Rechtsschutz gestern, heute, morgen. Festgabe zum 80. Geburtstag von Rudolf Machacek und Franz Matscher. Neuer Wissenschaftlicher Verlag 2008, s. 861.

( 21 ) Biela kniha Komisie z 2. apríla 2008 o žalobách o náhradu škody pre porušenie antitrustových pravidiel ES, KOM(2008) 165 v konečnom znení.

( 22 ) Zelená kniha Komisie z 27. novembra 2008 o kolektívnom uplatňovaní nárokov spotrebiteľov na nápravu, KOM(2008) 794 v konečnom znení.

( 23 ) Pozri PARIS, C.: c. d., s. 70.