ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20

Po tretie v prípade, že by Súdny dvor potvrdil, že totožnosť chráneného právneho záujmu je dodatočným kritériom, ktoré podmieňuje uplatnenie zásady ne bis in idem, sa vnútroštátny súd pýta, či rozsudok z 13. februára 1969, Wilhelm a i. (14/68, EU:C:1969:4), vydaný vo veci, ktorá nespochybňuje zásadu ne bis in idem, sa má vykladať v tom zmysle, že právo Únie a vnútroštátne právo hospodárskej súťaže chránia rovnaký právny záujem. Táto nejednoznačnosť vyplýva aj z rozsudku zo 14. februára 2012, Toshiba Corporation a i. (C‑17/10, EU:C:2012:72, body 81 a 98), ktorý možno chápať v tom zmysle, že tieto dve práva chránia rovnaký právny záujem. Táto otázka, o ktorej sa ešte nerozhodovalo, je rozhodujúca pre vec samu, ktorá sa vyznačuje totožnosťou skutkových okolností a v ktorej sa v tom istom konaní súbežne uplatnili analogické ustanovenia práva Únie a vnútroštátneho práva.
4

Odôvodnenia 4, 5, 13, 14 a 19 nariadenia Dublin III znejú: „(4) V záveroch z Tampere sa… konštatuje, že spoločný európsky azylový systém by mal zahŕňať z krátkodobého hľadiska jasnú a uplatniteľnú metódu na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o azyl. (5) Takáto metóda by mala byť založená na objektívnych a spravodlivých kritériách ako pre členské štáty, tak aj pre dotknuté osoby. Mala by umožniť najmä rýchle určenie zodpovedného členského štátu, aby bol zaručený efektívny prístup k postupom na udelenie medzinárodnej ochrany a aby nebolo ohrozené rýchle vybavovanie žiadostí o medzinárodnú ochranu. … (13) V súlade s Dohovorom Organizácie Spojených národov o právach dieťaťa z roku 1989 a Chartou základných práv Európskej únie by členské štáty pri uplatňovaní tohto nariadenia mali predovšetkým zvažovať najlepšie záujmy dieťaťa. Pri posudzovaní najlepších záujmov dieťaťa by mali členské štáty náležite zohľadniť najmä blaho a sociálny rozvoj, bezpečnosť a ochranu a názory maloletej osoby s ohľadom na jej vek a vyspelosť vrátane jej osobnej situácie. Okrem toho by sa z dôvodu mimoriadnej zraniteľnosti maloletých osôb bez sprievodu mali pre ne stanoviť osobitné procesné záruky. (14) V súlade s Európskym dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd a Chartou základných práv Európskej únie by členské štáty pri uplatňovaní tohto nariadenia mali predovšetkým zvažovať rešpektovanie rodinného života. … (19) S cieľom zaručiť účinnú ochranu práv dotknutých osôb by sa mali v súvislosti s rozhodnutiami o odovzdaní do zodpovedného členského štátu stanoviť právne záruky a právo na účinný prostriedok nápravy predovšetkým v súlade s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie. S cieľom zabezpečiť dodržanie medzinárodného práva by mal účinný prostriedok nápravy voči takýmto rozhodnutiam zahŕňať preskúmanie uplatňovania tohto nariadenia, ako aj právnej a faktickej situácie v členskom štáte, do ktorého sa žiadateľ odovzdáva.“
11

Na základe článku 24 Lei n.o 23/2018 – Direito a indemnização por infração ao direito da concorrência, transpõe a Diretiva 2014/104/UE, do Parlamento Europeu e do Conselho, de 26 de novembro de 2014, relativa a certas regras que regem as ações de indemnização no âmbito do direito nacional por infração às disposições do direito da concorrência dos Estados‑Membros e da União Europeia, e procede à primeira alteração à Lei n.o 19/2012, de 8 de maio, que aprova o novo regime jurídico da concorrência, e à quarta alteração à Lei n.o 62/2013, de 26 de agosto, Lei de Organização do Sistema Judiciário (zákon č. 23/2018 – Nárok na náhradu škody v dôsledku porušenia práva hospodárskej súťaže, ktorým sa preberá smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/104/EÚ z 26. novembra 2014 o určitých pravidlách upravujúcich žaloby podľa vnútroštátneho práva o náhradu škody utrpenej v dôsledku porušenia ustanovení práva hospodárskej súťaže členských štátov a Európskej únie, ktorý prvýkrát mení zákon č. 19/2012 z 8. mája, ktorým bol zavedený nový právny rámec hospodárskej súťaže, a štvrtýkrát zákon č. 62/2013 z 26. augusta o organizácii súdneho systému) z 5. júna 2018 (Diário da República, 1. séria, č. 107, z 5. júna 2018), ktorým sa do portugalského práva prebrala smernica 2014/104, pričom hmotnoprávne ustanovenia tohto zákona, vrátane ustanovení týkajúcich sa dôkazného bremena, sa neuplatňujú so spätnou účinnosťou a jeho procesné stanovenia sa neuplatňujú na žaloby začaté pre nadobudnutím jeho účinnosti.
12

Zákon č. 116 z 11. augusta 2014 (riadna príloha ku GURI č. 192, z 20. augusta 2014, ďalej len „zákon č. 116/2014“), ktorý po doplnení zmenil zákonný dekrét č. 91 z 24. júna 2014 na zákon, zmenil prílohu D legislatívneho dekrétu č. 152/2006 zavedením týchto ustanovení: „1. Klasifikáciu odpadov vykoná pôvodca, ktorý im pridelí príslušný kód EKO [európsky katalóg odpadov] podľa ustanovení uvedených v rozhodnutí [2000/532]. 2. Pokiaľ je odpad zaradený pod kód EKO ako ‚absolútne‘ nebezpečný odpad, je nebezpečný bez ďalšieho spresnenia. Nebezpečné vlastnosti definované pod H 1 až H 15, ktoré odpad má, musia byť určené na účely nakladania s týmto odpadom. 3. Pokiaľ je odpad zaradený pod kód EKO ako odpad, ktorý nie je ‚absolútne‘ nebezpečný, nie je nebezpečný bez ďalšieho spresnenia. 4. Ak sa odpad klasifikuje prostredníctvom zrkadlových kódov, jedným pre nebezpečný a jedným pre nie nebezpečný, je na určenie toho, či je dotknutý odpad nebezpečný alebo nie, potrebné určiť nebezpečné vlastnosti, ktorými sa vyznačuje. Na účely identifikácie nebezpečných vlastností, ktorými sa môže odpad vyznačovať, je potrebné uskutočniť tieto preskúmania: a) zistiť, aké zlúčeniny sú v odpade prítomné, a to prostredníctvom: informačného listu pôvodcu odpadu; znalosti chemického procesu; odberu vzoriek a analýzy odpadu; b) určiť riziká súvisiace s týmito zlúčeninami, a to prostredníctvom: právnych predpisov Únie o označovaní nebezpečných látok a prípravkov; európskych a medzinárodných informačných zdrojov; bezpečnostného listu výrobkov, z ktorých odpad pochádza; c) stanoviť, či koncentrácie prítomných zlúčenín vedú k tomu, že odpad sa vyznačuje nebezpečnými vlastnosťami, a to prostredníctvom porovnania koncentrácií zistených na základe chemickej analýzy s hraničnou hodnotou pre špecifické rizikové vety daných zložiek, alebo vykonania testov na určenie, či sa dotknutý odpad vyznačuje určitými nebezpečnými vlastnosťami. 5. Ak chemické analýzy odhalia zlúčeniny odpadu bez ďalšieho spresnenia a ak konkrétne zlúčeniny, z ktorých sa dotknutý odpad skladá, nie sú známe, na účely identifikácie nebezpečných vlastností odpadu je v súlade so zásadou obozretnosti potrebné zohľadniť najnebezpečnejšie zlúčeniny. 6. V prípade, že látky prítomné v dotknutom odpade nie sú známe alebo sa neurčili spôsobom uvedeným v predchádzajúcich odsekoch, alebo ak nebezpečné vlastnosti nemožno určiť, odpad sa klasifikuje ako nebezpečný. 7. Klasifikácia sa v každom prípade vykoná predtým, než sa odpad vzdiali z miesta vzniku.“
32

Keďže je to tak, judikatúra Súdneho dvora uvádzaná v predchádzajúcich bodoch nezbavuje orgány príslušné v oblasti ochranných známok povinnosti vykonať preskúmanie rozlišovacej spôsobilosti in concreto, ktoré by zohľadňovalo všetky relevantné okolnosti prejednávaného prípadu. Takému preskúmaniu by odporovalo, ak by tieto orgány nemohli priznať rozlišovaciu spôsobilosť samotnej farbe alebo kombinácii farieb iba z dôvodu používania takého farebného označenia v súvislosti s prihlasovanými výrobkami alebo službami.
32

Zo skutočnosti, že článok 1 zmenenej smernice neodkazuje na občianskoprávne konanie, nemožno vyvodiť záver, že táto smernica nemôže mať vplyv na iné oblasti spadajúce do vnútroštátneho práva. Odlišný výklad, ktorý navrhuje poľská vláda, by ohrozil uskutočnenie cieľa sledovaného zmenenou smernicou, a to dokončenie vnútorného trhu poštových služieb. Táto smernica totiž umožňuje členským štátom, aby zachovali opatrenia, ktoré by svojimi účinkami mohli byť na tomto trhu prekážkami hospodárskej súťaže.
2.

Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd a CSI Solar Power Group Co. Ltd majú povinnosť nahradiť trovy konania súvisiace s hlavným odvolaním.
3

Podľa odôvodnení 3, 4, 7, 34, 37, 47 a 49 smernice 2011/83: „(3) V článku 169 ods. 1 a v článku 169 ods. 2 písm. a) Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) sa ustanovuje, že Únia prispieva k dosiahnutiu vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa prostredníctvom opatrení prijímaných podľa článku 114 zmluvy. (4) … Harmonizácia určitých aspektov spotrebiteľských zmlúv uzavretých na diaľku… je potrebná na podporu skutočného spotrebiteľského vnútorného trhu vytvorením správnej rovnováhy medzi vysokou úrovňou ochrany spotrebiteľa a konkurencieschopnosťou podnikov pri zabezpečení dodržiavania zásady subsidiarity. … (7) Úplná harmonizácia niektorých kľúčových regulačných aspektov by mala podstatne zvýšiť právnu istotu pre spotrebiteľov i obchodníkov. … Spotrebitelia by navyše mali mať možnosť čerpať výhody z vysokej spoločnej úrovne ochrany v celej Únii. … (34) Obchodník by mal dať spotrebiteľovi jasné a zrozumiteľné informácie predtým, než bude spotrebiteľ viazaný zmluvou uzavretou na diaľku…. … (37) Keďže v prípade predaja na diaľku spotrebiteľ nemôže tovar pred uzatvorením zmluvy vidieť, mal by mať právo na odstúpenie od zmluvy. Z rovnakého dôvodu by spotrebiteľ mal mať možnosť otestovať a skontrolovať tovar, ktorý kúpil, v rozsahu potrebnom na zistenie povahy, charakteristík a fungovania tovaru. … … (47) Niektorí spotrebitelia uplatňujú právo na odstúpenie od zmluvy po tom, čo používali tovar vo väčšej miere, než aká je potrebná na zistenie povahy, charakteristík a funkčnosti tovaru. V takom prípade by spotrebiteľ nemal stratiť právo na odstúpenie od zmluvy, ale mal by byť zodpovedný za akékoľvek zníženie hodnoty tovaru. Na účely zistenia povahy, charakteristík a funkčnosti tovaru by mal spotrebiteľ s tovarom manipulovať a skontrolovať ho len takým spôsobom, akým by mu to bolo umožnené v obchode. Napríklad spotrebiteľ by mal oblečenie len vyskúšať, ale nemal by ho nosiť. Spotrebiteľ by mal preto počas lehoty na odstúpenie od zmluvy s tovarom manipulovať a skontrolovať ho s náležitou starostlivosťou. Povinnosti spotrebiteľa v prípade odstúpenia od zmluvy by nemali spotrebiteľa odradiť od toho, aby uplatnil právo na odstúpenie od zmluvy. … (49) Pre zmluvy uzavreté na diaľku… by mali existovať určité výnimky z práva na odstúpenie od zmluvy. Uplatňovanie práva na odstúpenie od zmluvy by mohlo byť nevhodné napríklad vzhľadom na povahu určitého tovaru alebo služieb. …“
1

Svojím odvolaním Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd a Csi Solar Power Group Co. Ltd, predtým Csi Solar Power (China) Inc. (ďalej len „Csi Solar Power“) navrhujú zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 28. februára 2017, JingAo Solar a i./Rada (T‑158/14, T‑161/14 a T‑163/14, neuverejnený, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2017:126), v rozsahu, v akom Všeobecný súd týmto rozsudkom zamietol ich žalobu o neplatnosť vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) č. 1239/2013 z 2. decembra 2013[,] ktorým sa ukladá konečné vyrovnávacie clo na dovoz fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike alebo odosielaných z Čínskej ľudovej republiky (Ú. v. EÚ L 325, 2013, s. 66, ďalej len „sporné nariadenie“) v rozsahu, v akom sa toto nariadenie uplatňuje na odvolateľky.
54

Keby teda vnútroštátny súd mohol meniť obsah nekalých podmienok, ktoré sú uvedené v takej zmluve, mohlo by sa tým ohroziť splnenie dlhodobého cieľa uvedeného v článku 7 smernice 93/13. Táto možnosť by totiž prispela k odstráneniu odradzujúceho účinku voči podnikateľom; totižto tým, že by sa také nekalé podmienky voči spotrebiteľovi jednoducho neuplatnili, mohlo by to podnikateľov zvádzať k používaniu uvedených podmienok, keďže by vedeli, že aj keby sa malo rozhodnúť o ich neplatnosti, mohol by vnútroštátny súd zmluvu v nevyhnutnom rozsahu doplniť, takže by ich záujmy boli týmto spôsobom napriek tomu zabezpečené (rozsudky zo 14. júna 2012, Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 69, a z 30. apríla 2014, Kásler a Káslerné Rábai, C‑26/13, EU:C:2014:282, bod 79).
25

Tento súd sa domnieva, že v rozsahu, v akom sa mala uskutočniť preprava odpadu z Nemecka do Rumunska, bol potrebný postup oznámenia podľa článku 3 ods. 1 nariadenia (ES) č. 1013/2006. Kladie si však otázku, či bolo možné uplatniť výnimku ustanovenú v článku 1 ods. 3 písm. b) uvedeného nariadenia, pričom zdôrazňuje, že, ak to bolo možné, preprava predmetných rezíduí, o ktoré ide vo veci samej, by bola mimo pôsobnosti uvedeného nariadenia. V tejto súvislosti sa tento súd domnieva, že ani zo znenia tohto ustanovenia, v ktorom sa nachádza formulácia „odpad vytvorený na palubách… lodí“, ani z prípravných dokumentov, ktoré viedli k prijatiu nariadenia č. 1013/2006, ani z odôvodnení tohto nariadenia, a ani z jeho štruktúry nevyplýva, že odpad a rezíduá vzniknuté v dôsledku havárií by mali spadať do tejto výnimky.
12

Body 11 a 111 opisu priloženého k nariadeniu č. 916 stanovujú: „11. Pred 1. septembrom prebiehajúceho roka vláda na základe návrhu ministerstva energetiky schváli na nasledujúce kalendárne roky osoby poskytujúce služby vo verejnom záujme uvedené v bodoch 7.2 až 7.6 [priloženého opisu], projekty uvedené v bodoch 7.5 a 7.6 [priloženého opisu] a objem výroby elektrickej energie dotovanej pre poskytovateľov služieb vo verejnom záujme. 111. Služby vo verejnom záujme uvedené v bode 7.2 [priloženého opisu] sa poskytujú za podmienok uvedených nižšie. 111.1. Verejný dodávateľ s prihliadnutím na potreby odberateľov elektrickej energie, na ktorých sa vzťahujú tarify elektrickej energie regulované štátom, stanovené na nasledujúci kalendárny rok, a objem výroby elektrickej energie podporovanej štátom na nasledujúci kalendárny rok a dotknutého výrobcu, navrhne najneskôr do 15. novembra prebiehajúceho roka výrobcom elektrickej energie poskytujúcim službu vo verejnom záujme uvedenú v bode 7.2 [priloženého opisu] mesačné množstvá na nasledujúci kalendárny rok dotovanej elektrickej energie nakúpenej za každý mesiac vykurovacej sezóny, o ktorých títo výrobcovia elektrickej energie rokujú s verejným dodávateľom najneskôr do 30 dní od ich doručenia, berúc do úvahy dopyt po teple stanovený na nasledujúci rok a požiadavku zachovať efektívnosť výroby elektrickej energie v kombinovaných teplárňach a elektrárňach. Zmluvy o predaji dotovanej elektrickej energie medzi výrobcami elektrickej energie a verejným dodávateľom, v ktorých sú stanovené množstvá dotovanej elektrickej energie, ktoré sa majú kúpiť v každom mesiaci vykurovacej sezóny, musia byť uzavreté pred 31. decembrom prebiehajúceho roka; …“
14

Odôvodnenia 2, 4, 6 a 12 smernice Rady 2003/109/ES z 25. novembra 2003 o právnom postavení štátnych príslušníkov tretích krajín, ktoré sú osobami s dlhodobým pobytom (Ú. v. EÚ L 16, 2004, s. 44; Mim. vyd. 19/006, s. 272), stanovujú: „(2) Európska Rada na svojom mimoriadnom zasadnutí v Tampere v dňoch 15. a 16. októbra 1999 vyhlásila, že právne postavenie štátnych príslušníkov tretích krajín by malo byť priblížené k právnemu postaveniu štátnych príslušníkov členských štátov a že osobe, ktorá sa určitú stanovenú dobu oprávnene zdržiava v členskom štáte a ktorá je držiteľom povolenia na dlhodobý pobyt, by mali byť priznané v členskom štáte jednotné práva, ktoré sa čo najviac približujú právam občanov Európskej únie; … (4) integrácia štátnych príslušníkov tretích krajín s povolením na dlhodobý pobyt v členských štátoch je kľúčovým prvkom v rozvíjaní ekonomickej a sociálnej súdržnosti, základného cieľa spoločenstva, uvedeného v zmluve; … (6) hlavným kritériom na získanie právneho postavenia osoby s dlhodobým pobytom by mala byť dĺžka pobytu na území členského štátu. Pobyt by mal byť oprávnený a zároveň nepretržitý, aby sa preukázalo, že osoba sa v krajine usadila. Vypracujú sa ustanovenia s určitým druhom flexibility, takže by sa brali do úvahy okolnosti, za ktorých by osoba mohla dočasne opustiť územie; … (12) k vytvoreniu skutočného nástroja pre integráciu osôb s dlhodobým pobytom do spoločnosti v ktorej žijú, osoby s dlhodobým pobytom by mali požívať rovnoprávnosť v prístupe spolu s občanmi členského štátu v širokom rozsahu v ekonomickej a sociálnej oblasti, za podmienok ustanovených touto smernicou.“
35

V nadväznosti na rozsudok z 19. júna 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys (C‑307/10, EU:C:2012:361), článok 28 ods. 8 nariadenia č. 207/2009, zmeneného nariadením 2015/2424, stanovil s cieľom chrániť legitímnu dôveru majiteľov ochranných známok Európskej únie prechodné obdobie, počas ktorého títo majitelia, ktorí sa riadili v tom čase platnou praxou EUIPO a ich ochranné známky boli zapísané pre celý názov tried Niceskej dohody, mohli vyhlásiť, že ich zámerom v deň podania prihlášky bolo požiadať o ochranu výrobkov alebo služieb nad rámec doslovného významu názvu týchto tried po podmienkou, že takto označené tovary alebo služby sú zahrnuté do abecedného zoznamu týchto tried Niceskej dohody.
115

Je potrebné konštatovať, že Helénska republika sa v bodoch 9 a 41 až 43 žalobných návrhov v prvostupňovom konaní domáhala zrušenia sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom stanovuje uplatnenie paušálnych opráv v oblasti podpory na plochu vo výške 5 % celkovej sumy výdavkov vynaložených v oblasti rozvoja vidieka, a to v sume 10504391,90 eura zodpovedajúcej sume opráv zahrnutých do rozpočtových rokov 2009 (5007867,36 eura) a 2010 (5496524,54 eura). Konkrétnejšie Helénska republika poukázala pred Všeobecným súdom na to, že nebola dostatočne zohľadnená predchádzajúca oprava, ktorá bola uplatnená na základe vykonávacieho rozhodnutia Komisie 2013/214/EÚ z 2. mája 2013, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (Ú. v. EÚ L 123, 2013, s. 11), vo vzťahu k podpore na rozvoj vidieka, pokiaľ ide o rok podania žiadosti 2008, a to v prípade rozpočtových rokov 2009 a 2010.
36

Ako však zdôraznil generálny advokát v bodoch 44 a 45 svojich návrhov, reštriktívny výklad článku 11 ods. 3 písm. e) nariadenia č. 883/2004, ktorý by obmedzoval rozsah pôsobnosti tohto ustanovenia len na ekonomicky neaktívne osoby, by zbavil osoby, ktoré nepatria medzi prípady uvedené v článku 11 ods. 3 písm. a) až d), ani iných ustanovení nariadenia č. 883/2004, ochrany v oblasti sociálneho zabezpečenia v prípade neexistencie právnej úpravy, ktorá by sa na ne vzťahovala.
21

Predovšetkým sa domnieva, že neexistencia „technických“ ustanovení vo vnútroštátnom práve upravujúcich rozdelenie súm DPH zaplatenej na vstupe za zmiešané výdavky medzi ekonomické činnosti a neekonomické činnosti nemôže viesť k tomu, že v takejto situácii zdaniteľné osoby majú právo odpočítať si túto daň v celom rozsahu. Podľa tohto súdu je takáto vnútroštátna prax v rozpore so znením článku 168 smernice o DPH, ako aj so zásadou neutrality DPH, a to najmä z dôvodu, že v prejednávanom prípade by uvedená prax poskytovala neoprávnenú výhodu združeniu obcí. Vnútroštátny súd okrem iného uvádza, že stanovisko daňového úradu, podľa ktorého si zdaniteľná osoba má v takomto prípade možnosť zvoliť najvhodnejšiu metódu rozdelenia, je zdá sa v súlade so smernicou o DPH.
19

Hoci z formálneho hľadiska vnútroštátny súd svoje otázky obmedzil na výklad „zásad práva Únie v oblasti DPH vyvodených judikatúrou Súdneho dvora“ uvádzajúc osobitne zásady proporcionality a neutrality, táto okolnosť nebráni Súdnemu dvoru podať vnútroštátnemu súdu všetky aspekty výkladu práva Únie, ktoré môžu byť užitočné na rozhodnutie v prejednávanej veci, a to bez ohľadu na to, či ich vnútroštátny súd uviedol alebo neuviedol v znení svojich otázok. V tejto súvislosti prináleží Súdnemu dvoru získať zo všetkých informácií, ktoré mu poskytol vnútroštátny súd, a najmä z odôvodnenia jeho návrhu na začatie prejudiciálneho konania, prvky práva Únie, ktoré si vyžadujú výklad so zreteľom na predmet sporu vo veci samej (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 4. októbra 2018, L.E.G.O., C‑242/17, EU:C:2018:804, bod 43; zo 7. februára 2019, Escribano Vindel, C‑49/18, EU:C:2019:106, bod 32, a z 12. februára 2019, TC, C‑492/18 PPU, EU:C:2019:108, bod 37).
10

Článok 6 ods. 1, článok 6 ods. 2 písm. c) bod 1 a článok 6 ods. 2 písm. d) bod 10 Wet op de omzetbelasting 1968 (zákon z roku 1968 o dani z obratu) v jeho znení uplatniteľnom počas obdobia od 1. januára 2006 do 31. decembra 2009 prebral do holandského práva článok 9 ods. 1, článok 9 ods. 2 písm. c) prvú zarážku a článok 9 ods. 2 písm. e) dvanástu zarážku šiestej smernice, ako aj článok 43, článok 52 písm. a) a článok 56 ods. 1 písm. k) smernice o DPH.
10

Článok 71 nariadenia č. 1303/2013, nazvaný „Dĺžka trvania operácií“, vo svojom odseku 1 stanovuje: „Príspevok z [Európskeho štrukturálneho a investičného fondu] na operáciu zloženú z investície do infraštruktúry alebo investície do výroby sa musí vrátiť, ak je operácia do piatich rokov od záverečnej platby poskytnutej prijímateľovi alebo prípadne v období stanovenom v pravidlách o štátnej pomoci predmetom niektorej z nasledujúcich skutočností: a) skončenia alebo premiestnenia výrobnej činnosti mimo oblasti programu; b) zmeny vlastníctva položky infraštruktúry, ktorá poskytuje firme alebo orgánu verejnej správy neoprávnené zvýhodnenie; c) podstatnej zmeny, ktorá ovplyvňuje jej povahu, ciele alebo podmienky vykonávania, čo by spôsobilo narušenie jej pôvodných cieľov. Sumy vyplatené neoprávnene v súvislosti s operáciou vráti členský štát späť, a to vo výške, ktorá je úmerná obdobiu, počas ktorého požiadavky neboli splnené. Členské štáty môžu lehotu stanovenú v prvom pododseku skrátiť na tri roky v prípadoch súvisiacich so zachovaním investícií alebo pracovných miest vytvorených MSP.“
19

V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na svoju zodpovednosť a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor teda môže odmietnuť rozhodnúť o návrhu na začatie prejudiciálneho konania podanom vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré sú mu položené (rozsudok zo 4. decembra 2018, Minister for Justice and Equality a Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, bod 27, ako aj citovaná judikatúra).
9

Článok 5 tohto prezidentského dekrétu vo svojich odsekoch 1 a 2 stanovuje: „1. „Na to, aby mohol advokát vykonávať svoje povolanie v Grécku, musí sa zaregistrovať do zoznamu vedeného advokátskou komorou v zemepisnej oblasti, v ktorej bude vykonávať svoju profesijnú činnosť, a musí si v tejto zemepisnej oblasti udržiavať kanceláriu. 2. Správna rada tejto advokátskej komory rozhoduje o žiadosti o zápis do zoznamu po predložení nasledujúcich dokladov: … c) osvedčenie o zápise do registra od príslušného orgánu domovského štátu, ktorý udelil odbornú kvalifikáciu, alebo iného príslušného orgánu domovského štátu. …“
43

Vzhľadom na vyššie uvedené sa treba domnievať, že vnútroštátny súd sa svojimi dvoma otázkami, ktoré treba skúmať spoločne, v podstate pýta, či právo Únie bráni tomu, aby súd členského štátu rozhodol na účely zabezpečenia dodržania článku 56 ods. 1 ES, teraz článku 63 ods. 1 ZFEÚ, že sa poskytne taká schéma štátnej pomoci, ktorú tvorí režim vrátenia dane z dividend, o ktorý ide vo veci samej, podniku so sídlom v inom členskom štáte. Vnútroštátny súd sa osobitne pýta, či v prípade, že by sa takáto schéma pomoci považovala za existujúcu, rozhodnutie priznávajúce využitie tohto režimu by predstavovalo novú pomoc v zmysle článku 1 písm. c) nariadenia č. 659/1999, ktorú by mal oznámiť Komisii podľa článku 108 ods. 3 poslednej vety ZFEÚ.