V tejto súvislosti musí vymedzenie predmetu sporu v žalobe umožňovať Súdu pre verejnú službu presne určiť akty, ktorých zrušenie žalobca navrhuje, keďže súd nemôže v žiadnom prípade rozhodnúť ultra petitum tým, že by vyslovil zrušenie, ktoré prekračuje návrh žalobcu. Návrhy na zrušenie, ktoré výslovne neuvádzajú akt alebo akty, ktorých zrušenie sa navrhuje, a neumožňujú dané akty určiť dostatočne presne, teda nemôžu spĺňať požiadavky uložené článkom 50 ods. 1 písm. d) rokovacieho poriadku.

Ujmu spôsobujú iba akty alebo opatrenia so záväznými právnymi účinkami, ktoré môžu priamo a okamžite zasahovať do záujmov žalobcu tým, že podstatným spôsobom menia jeho právne postavenie. Pokiaľ ide o akty alebo rozhodnutia, ktorých vypracovanie prebieha vo viacerých štádiách, predovšetkým na konci interného postupu, napadnuteľný akt v zásade predstavujú len tie opatrenia, ktoré obsahujú konečné stanovisko inštitúcie na konci tohto postupu, s vylúčením predbežných opatrení, ktorých cieľom je pripraviť konečné rozhodnutie. Prípravné akty k rozhodnutiu nespôsobujú ujmu a žalobca môže tvrdiť vady predchádzajúcich aktov len v žalobe proti rozhodnutiu prijatému na konci konania, s ktorým sú tieto akty úzko spojené. Aj keď teda určité čisto prípravné opatrenia sú spôsobilé spôsobiť žalobcovi ujmu, keďže môžu ovplyvniť obsah neskoršieho napadnuteľného aktu, napriek tomu nemôžu byť predmetom samostatnej žaloby a musia byť napadnuté v žalobe podanej proti tomuto aktu.

V tejto súvislosti lekársky posudok vo vlastnom zmysle slova podaný tretím lekárom vymenovaným podľa interných ustanovení Európskej investičnej banky v oblasti zdravotného poistenia, treba považovať za definitívny, keď bol vydaný za riadnych podmienok. Súd Únie je tak oprávnený overiť na jednej strane iba to, či bol tento tretí lekár vymenovaný za riadnych podmienok, a na druhej strane to, či je jeho stanovisko riadne, najmä či obsahuje odôvodnenie umožňujúce posúdiť úvahy, na ktorých je založené, a či preukazuje pochopiteľnú súvislosť medzi lekárskymi zisteniami, ktoré obsahuje, a závermi, ku ktorým dochádza. V tejto súvislosti môže byť súd Únie tiež nútený preskúmať, či sa závery formulované tretím lekárom zakladajú na správne definovanom predpoklade a sú teda relevantné.

Opravné prostriedky, ktoré majú zamestnanci Únie k dispozícii, nemôžu byť v zásade používané na spochybnenie lekárskych posudkov vo vlastnom zmysle slova, ktoré treba považovať za konečné, ak boli vyhotovené za riadnych podmienok. Súd Únie totiž nemá potrebnú odbornú spôsobilosť v oblasti medicíny, ktorá by mu umožňovala potvrdiť alebo vyvrátiť lekársky posudok, alebo dokonca rozhodnúť medzi viacerými vzájomne si odporujúcimi lekárskymi posudkami.

V tejto súvislosti právo Únie povoľuje delegovanie výkonných právomocí za podmienky, že to predpis formálne nezakazuje.

Poistenci zdravotnej poisťovne Európskej investičnej banky nemajú automatické právo na náhradu všetkých svojich liečebných nákladov. Na účely zabezpečenia finančnej rovnováhy svojej zdravotnej poisťovne totiž Banka vo svojich interných ustanoveniach v oblasti zdravotného poistenia upravila okrem iného prípady zamietnutia náhrady niektorých kategórií liečebných nákladov alebo osobitné podmienky vzniku práva na náhradu niektorých výkonov.

Aj keď sa teda poistenec zdravotnej poisťovne Banky môže oprávnene domnievať, že jeho liečebné náklady budú v zásade nahradené do výšky rôznych horných hraníc upravených internými ustanoveniami v oblasti zdravotného poistenia, náhradu niektorých nákladov môže Banka napriek tomu oprávnene zamietnuť, ak sa po stanovisku povereného lekára, a prípadne po stanovisku tretieho lekára domnieva, že tieto náklady sú neprimerane vysoké alebo sa vzťahujú na liečbu alebo výkony, ktoré sa nejavili nevyhnutné alebo ak poistenec nepožiadal povereného lekára o predchádzajúci súhlas s výkonmi, ktoré neupravuje sadzobník náhrad. Je navyše úplne opodstatnené, aby náhradu na liečbu alebo výkony, ktorých terapeutický úžitok je vedecky sporný, neboli hradené zdravotnou poisťovňou, ktorú financujú všetci poistenci a samotná Banka.

V tejto súvislosti je neexistencia terapeutického úžitku liečby zahrnutá v interných ustanoveniach v oblasti zdravotného poistenia, pretože tieto ustanovenia umožňujú Banke, aby oprávnene zamietla náhradu liečebných nákladov, o ktorých sa domnieva, že neboli nevyhnutné, čo je prípad, ktorý tým skôr zahŕňa náklady na liečbu posúdené ako zbytočné v tom zmysle, že táto liečba nemá priaznivé terapeutické účinky.

Okrem toho interné ustanovenia v oblasti zdravotného poistenia nikde neupravujú, že Banka je povinná v prípade, keď sa domnieva, že určité liečebné náklady neboli nevyhnutné, nahradiť ich aspoň čiastočne. Takýto výklad, ktorý by nútil Banku, aby v rôznej miere vyhovela všetkým žiadostiam o náhradu, ktoré nie sú výslovne vylúčené podľa bodu II prílohy II interných ustanovení v oblasti zdravotného poistenia, by odporoval riadnej správe systému zdravotného poistenia a narúšal by povinnú rovnováhu medzi nákladmi na liečebné výkony, ktoré sa musia nahradiť a príspevkami poistencov, ktorú je navyše ťažké udržať.

(pozri body 123 – 125, 127 a 128)

Odkaz:

Súd pre verejnú službu: rozsudok z 18. septembra 2007, Botos/Komisia, F‑10/07, EU:F:2007:161, bod 63