Spojené veci T‑261/13 a T‑86/14

Holandské kráľovstvo

proti

Európskej komisii

„HICP — Nariadenie (ES) č. 2494/95 — Harmonizované indexy spotrebiteľských cien pri stálych daňových sadzbách (HICP‑CT) — Nariadenie (EÚ) č. 119/2013 — Indexy cien bývania vo vlastnom obydlí — Nariadenie (EÚ) č. 93/2013 — Eurostat — Postup vo výboroch — Vykonávacie opatrenia — Regulačný postup s kontrolou“

Abstrakt – Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta rozšírená komora) z 23. septembra 2015

Inštitúcie Európskej únie – Výkon právomoci – Vykonávacia právomoc zverená Komisii pri prijímaní vykonávacích aktov – Hranice – Povinnosť dodržiavať podstatné všeobecné ciele predmetného legislatívneho aktu a prijať vykonávacie opatrenia potrebné alebo užitočné na vykonanie uvedeného aktu – Rozsah – Vykonanie legislatívneho aktu vyžadujúce uplatnenie regulačného postupu s kontrolou pri prijímaní nevyhnutných vykonávacích opatrení – Neuplatnenie takéhoto postupu vo vykonávacom opatrení – Neprípustnosť

(Článok 291 ods. 2 ZFEÚ; nariadenie Rady č. 2494/95, článok 4 druhý a tretí odsek, článok 5 ods. 3 a článok 14 ods. 3; nariadenie Komisie č. 93/2013, článok 4 ods. 1, a nariadenie Komisie č. 119/2013, článok 1 bod 2; rozhodnutie Rady 1999/468 článok 5a)

Ak je Komisii zverená vykonávacia právomoc na základe článku 291 ods. 2 ZFEÚ, od Komisie sa vyžaduje spresnenie obsahu legislatívneho aktu, aby sa zabezpečilo jeho vykonávanie za jednotných podmienok vo všetkých členských štátoch. Okrem toho je Komisia v rámci svojej vykonávacej právomoci, ktorej hranice sa posudzujú najmä v závislosti od podstatných všeobecných cieľov predmetného legislatívneho aktu, oprávnená prijať všetky vykonávacie opatrenia potrebné alebo užitočné na vykonanie uvedeného aktu, pokiaľ s ním nie sú v rozpore. Treba teda vychádzať z toho, že Komisia spresňuje legislatívny akt, pokiaľ ustanovenia vykonávacieho aktu, ktorý prijíma, jednak dodržiavajú podstatné všeobecné ciele sledované uvedeným legislatívnym aktom a jednak sú potrebné alebo užitočné na vykonanie uvedeného aktu.

Pokiaľ ide o metodické rámce stanovené článkom 1 bodom 2 nariadenia č. 119/2013, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie č. 2214/96 o harmonizovaných indexoch spotrebiteľských cien (HICP), a článkom 4 ods. 1 nariadenia č. 93/2013, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá na vykonávanie nariadenia Rady (ES) č. 2494/95 o harmonizovaných indexoch spotrebiteľských cien, tieto metodické rámce predstavujú opatrenia potrebné alebo užitočné na vykonanie nariadenia č. 2494/95 za jednotných podmienok, pričom ustanovenia o metodických rámcoch majú za cieľ stanoviť koncepcie, metódy a praktiky umožňujúce porovnateľnosť HICP v zmysle článku 4 druhého odseku nariadenia č. 2494/95 a sú tak súčasťou pravidiel, ktoré musia byť dodržiavané, aby boli dosiahnuté porovnateľné HICP, ako to stanovuje článok 4 tretí odsek a článok 5 ods. 3 nariadenia č. 2494/95. Tieto metodické rámce sú teda vykonávacími opatreniami, ktoré musia byť rešpektované, aby uplatniteľné nariadenia mali užitočný účinok a aby sa zabezpečila porovnateľnosť HICP.

V dôsledku toho, keďže článok 4 tretí odsek a článok 5 ods. 3 nariadenia č. 2494/95 v spojení s článkom 14 ods. 3 tohto nariadenia stanovujú, že Komisia prijíma v súlade s regulačným postupom s kontrolou (PRAC) upraveným v článku 5a rozhodnutia 1999/468, ktorým sa ustanovujú postupy pre výkon vykonávacích právomocí prenesených na Komisiu, vykonávacie opatrenia nevyhnutné na zabezpečenie porovnateľnosti HICP, článok 1 bod 2 nariadenia č. 119/2013 a článok 4 ods. 1 nariadenia č. 93/2013 musia byť zrušené z dôvodu, že nevyžadujú uplatnenie PRAC pri prijímaní nevyhnutných vykonávacích opatrení. Pravidlá tvorby vôle inštitúcií Spoločenstva sú totiž stanovené Zmluvou a členské štáty ani samotné inštitúcie nimi nemôžu disponovať. Pokiaľ by sa niektorej inštitúcii priznala možnosť vytvárať odvodené právne základy, či už v zmysle sprísnenia, alebo v zmysle zjednodušenia podmienok prijímania aktu, bola by jej tým priznaná zákonodarná právomoc prekračujúca hranice toho, čo stanovuje Zmluva. To by tiež viedlo k tomu, že by sa tejto inštitúcii umožnilo ohroziť zásadu inštitucionálnej rovnováhy, z ktorej vyplýva, že každá z inštitúcií zohľadňuje pri vykonávaní svojich právomocí právomoci ostatných inštitúcií.

(pozri body 38, 43 – 45, 47 – 50, 63 a 64)