—

ktorá nestanovuje, že v rámci možností budú zabezpečené základné potreby štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý trpí vážnou chorobou, v období, keď je dotknutý členský štát povinný odložiť vyhostenie tohto štátneho príslušníka tretej krajiny v dôsledku podania uvedeného opravného prostriedku, aby sa zabezpečilo, že urgentná zdravotná starostlivosť a základná liečba môžu byť účinne poskytnuté. Pokiaľ ide, po prvé, o povahu opravného prostriedku, ktorý možno podať proti takémuto rozhodnutiu o návrate, z článku 13 ods. 1 smernice 2008/115 v spojení s článkom 12 ods. 1 tejto smernice vyplýva, že štátnemu príslušníkovi tretej krajiny sa poskytne účinný opravný prostriedok na odvolanie sa proti rozhodnutiu o návrate, ktoré bolo voči nemu prijaté. Uvedená smernica však nestanovuje, že opravný prostriedok uvedený v jej článku 13 ods. 1 musí mať nevyhnutne odkladný účinok. Povaha tohto opravného prostriedku však musí byť určená v súlade s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie, ktorý je potvrdením zásady práva na účinnú súdnu ochranu a podľa ktorého každý, koho práva a slobody zaručené právom Únie boli porušené, má za podmienok ustanovených v tomto článku právo na účinný prostriedok nápravy pred súdom. V tejto súvislosti vo veľmi výnimočných prípadoch, keď by vyhostenie štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý trpí vážnou chorobou, do krajiny, kde neexistuje primeraná liečba, porušovalo zásadu zákazu vyhostenia, členské štáty nemôžu podľa článku 5 smernice 2008/115 vykladanom s ohľadom na článok 19 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie pristúpiť k vyhosteniu. Pre tieto veľmi výnimočné prípady je charakteristická vážna a nenapraviteľná ujma vyplývajúca z vyhostenia štátneho príslušníka tretej krajiny do krajiny, v ktorej existuje reálne riziko, že bude vystavený neľudskému alebo ponižujúcemu zaobchádzaniu. Účinnosť opravného prostriedku proti rozhodnutiu o návrate, ktorého vykonanie môže predmetného príslušníka tretej krajiny vystaviť vážnemu riziku podstatného a nenapraviteľného zhoršenia jeho zdravotného stavu, vyžaduje, aby za týchto podmienok tento štátny príslušník tretej krajiny mohol podať opravný prostriedok s odkladným účinkom, čím bude zaručené, že rozhodnutie o návrate nebude vykonané predtým, než príslušný orgán preskúma výhradu týkajúcu sa porušenia článku 5 smernice 2008/115 vykladaného s ohľadom na článok 19 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie. Pokiaľ ide, po druhé, o záruky, ktoré musí členský štát poskytnúť podľa článku 14 smernice 2008/115 štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, ktorý trpí vážnou chorobou, až do rozhodnutia o jeho opravnom prostriedku, ktorý podal proti rozhodnutiu o návrate, ktorého vykonanie ho môže vystaviť vážnemu riziku podstatného a nenapraviteľného zhoršenia jeho zdravotného stavu, článok 9 ods. 1 písm. b) uvedenej smernice stanovuje, že členské štáty odložia odsun počas trvania odkladného účinku priznaného v súlade s článkom 13 ods. 2 tejto smernice. Zo všeobecnej štruktúry tejto smernice však vyplýva, že článok 9 ods. 1 písm. b) sa má vzťahovať na všetky situácie, v ktorých musí členský štát odložiť výkon rozhodnutia o návrate, ak bol proti tomuto rozhodnutiu podaný opravný prostriedok. V takejto situácii dotknutý členský štát musí podľa článku 14 ods. 1 písm. b) uvedenej smernice v rámci možností zabezpečiť základné potreby štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý trpí vážnou chorobou, keď tento štátny príslušník tretej krajiny nie je schopný zabezpečiť si tieto potreby sám. Zabezpečenie poskytnutia urgentnej zdravotnej starostlivosti a základnej liečby stanovené v článku 14 ods. 1 písm. b) tejto smernice by mohlo byť zbavené skutočného účinku, ak by nebolo doplnené zabezpečením základných potrieb dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny. Členským štátom prináleží určiť formu, v akej má byť toto zabezpečenie základných potrieb dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny uskutočnené.