Predbežné znenie

NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

MACIEJ SZPUNAR

prednesené 20. októbra 2022( )

Vec C‑291/21

Starkinvest SRL

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal de première instance de Liège (Súd prvého stupňa Liège, Belgicko)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Súdna spolupráca v občianskych veciach – Nariadenie (EÚ) č. 655/2014 – Konanie týkajúce sa európskeho príkazu na zablokovanie účtov – Podmienky vydania príkazu na zablokovanie – Pojmy ‚rozsudok‘ a ‚rozsudok, ktorým sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil pohľadávku‘ – Rozsudok, ktorým sa ukladá povinnosť zaplatiť pokutu za porušenie príkazu na zdržanie sa konania“





I. Úvod

1. Prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania je založený na konaní, v rámci ktorého sa spoločnosť založená podľa belgického práva Starkinvest SRL domáha povolenia na vydanie európskeho príkazu na zablokovanie účtu na zaistenie súm, ktoré sa potenciálne nachádzajú na bankovom účte spoločnosti založenej podľa írskeho práva, ktorý je vedený vo Francúzsku.

2. Týmto konaním sa navrhovateľka vo veci samej usiluje zabezpečiť pohľadávku týkajúcu sa pokút, ktoré má podľa jej tvrdenia zaplatiť táto spoločnosť založená podľa írskeho práva na základe rozsudku vydaného v Belgicku, ktorým jej bola uložená povinnosť zdržať sa určitého konania pod hrozbou pokuty vo výške 2 500 eur za každé porušenie povinnosti.

3. Ako Súdny dvor spresnil, nariadenie (EÚ) č. 655/2014( ) stanovuje odlišné podmienky pre vydanie európskeho príkazu na zablokovanie účtov (ďalej len „EPZÚ“) v závislosti od toho, či veriteľ dosiahol vydanie exekučného titulu, podľa ktorého je dlžník povinný zaplatiť pohľadávku v členskom štáte pôvodu. V prvom prípade musí veriteľ preukázať len naliehavú povahu opatrenia z dôvodu existencie bezprostredného nebezpečenstva, zatiaľ čo v druhom prípade musí tiež presvedčiť súd o fumus boni iuris.( )

4. V tejto veci vzniká otázka, či veriteľ, ktorý dosiahol vydanie rozsudku, ktorým sa dlžníkovi ukladá povinnosť zaplatiť pokutu v prípade porušenia príkazu na zdržanie sa konania uloženú týmto rozsudkom, disponuje titulom spĺňajúcim podmienky, ktoré požaduje nariadenie č. 655/2014, a či je na základe toho zbavený povinnosti, ktorá sa vyžaduje v druhom prípade.

II. Právny rámec

A. Právo Únie

5. Podľa článku 4 bodov 5 a 8 nariadenia č. 655/2014:

„5. ‚pohľadávka‘ je nárok na splatenie konkrétnej peňažnej sumy, ktorá je splatná, alebo nárok na splatenie určiteľnej peňažnej sumy vyplývajúcej z transakcie alebo udalosti, ktorá sa už uskutočnila, pokiaľ sa takéhoto nároku možno domáhať na súde;

…

8. ‚rozsudok‘ je každé rozhodnutie súdu členského štátu bez ohľadu na jeho označenie vrátane rozhodnutia súdneho úradníka o určení trov alebo výdavkov“.

6. Článok 5 tohto nariadenia s názvom „Dostupnosť“ stanovuje:

„[EPZÚ] je veriteľovi dostupný v týchto situáciách:

a) pred tým, ako veriteľ začne v členskom štáte konanie voči dlžníkovi vo veci samej alebo v ktoromkoľvek štádiu takého konania až do vydania rozsudku alebo uzavretia súdneho zmieru;

b) po tom, ako veriteľ dosiahol v členskom štáte vydanie rozsudku, súdneho zmieru alebo verejnej listiny, ktorými sa od dlžníka vyžaduje, aby zaplatil veriteľovu pohľadávku.“

7. Článok 7 tohto nariadenia, v ktorom sa uvádzajú podmienky vydania EPZÚ, stanovuje:

„1. Súd vydá [EPZÚ], ak veriteľ predložil dostatočné dôkazy, na základe ktorých je súd presvedčený, že je naliehavo potrebné prijať ochranné opatrenie vo forme [EPZÚ], pretože existuje reálne nebezpečenstvo, že bez takéhoto opatrenia bude následné vymoženie veriteľovej pohľadávky voči dlžníkovi zmarené alebo podstatne sťažené.

2. Ak veriteľ v členskom štáte ešte nedosiahol vydanie rozsudku, súdneho zmieru ani verejnej listiny, ktorými sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku, veriteľ musí tiež predložiť dostatočné dôkazy, ktoré presvedčia súd o tom, že je pravdepodobné, že veriteľ bude vo veci svojej pohľadávky voči dlžníkovi úspešný.“

8. Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012( ) v článku 55 stanovuje, že „rozsudok vydaný v niektorom členskom štáte, ktorým sa ukladá pokuta, je vykonateľný v dožiadanom členskom štáte len vtedy, ak jej výšku určil s konečnou platnosťou súd pôvodu“.

B. Belgické právo

9. V belgickom práve pokutu upravujú články 1385a až 1385h code judiciaire (súdny poriadok)( ). Tieto ustanovenia vyplývajú z Beneluxského dohovoru z roku 1973 o jednotnom zákone o pokutách( ).

10. Podľa článku 1385a súdneho poriadku:

„Súd môže na návrh účastníka konania uložiť druhému účastníkovi konania pre prípad, ak nedôjde k splneniu hlavnej povinnosti, povinnosť zaplatiť peňažnú sumu nazývanú pokuta bez toho, aby bol dotknutý prípadný nárok na náhradu škody. …“

11. Podľa článku 1385b súdneho poriadku:

„Súd môže stanoviť pokutu buď ako jednorazovú sumu, alebo ako sumu určenú časovou jednotkou alebo porušením povinnosti. V týchto dvoch posledných uvedených prípadoch súd môže určiť aj sumu, po prekročení ktorej povinnosť platiť pokuty stráca účinnosť.“

12. Podľa článku 1385c súdneho poriadku exekučným titulom, ktorý umožňuje vymáhať pokutu, je súdne rozhodnutie, ktorým sa pokuta ukladá, a oprávnený sa nemusí pred výkonom rozhodnutia domáhať určenia výšky pokuty.

13. Oprávnený znáša dôkazné bremeno, pokiaľ ide o splnenie podmienok vymožiteľnosti pokuty. V prípade, ak povinný uplatní námietky, oprávnený musí preukázať uvádzané porušenia povinnosti. Prináleží teda súdu, ktorý rozhoduje o výkone rozhodnutia, aby posúdil, či sú podmienky vymožiteľnosti pokuty splnené.

III. Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore

14. Rozsudkom z 3. septembra 2013, ktorý vydal Tribunal de commerce de Liège (Obchodný súd Liège, Belgicko) v rámci sporu medzi spoločnosťou Starkinvest a dvoma spoločnosťami (ďalej len „rozsudok z 3. septembra 2013“), následne potvrdeným rozsudkom Cour d’appel de Liège (Odvolací súd Liège, Belgicko) zo 6. januára 2015 (ďalej len „rozsudok zo 6. januára 2015“),( ) bola týmto dvom spoločnostiam uložená najmä povinnosť zdržať sa akéhokoľvek uvádzania svojich výrobkov a služieb na trh pod slovnou ochrannou známkou SOFT PARIS na území krajín Beneluxu pod hrozbou pokuty vo výške 2 500 eur za každé porušenie povinnosti.( )

15. Dňa 27. apríla 2021 Starkinvest podala návrh na vydanie platobného rozkazu na zaplatenie sumy 86 694,22 eura, pričom 85 000 eur tvorilo pokutu za obdobie od 24. marca 2021 do 27. apríla 2021.

16. Návrhom podaným do kancelárie Tribunal de première instance de Liège (Súd prvého stupňa Liège, Belgicko) 3. mája 2021 sa Starkinvest domáhala povolenia na vydanie európskeho príkazu na zablokovanie účtu do výšky 85 000 eur na zaistenie všetkých peňažných prostriedkov, ktoré sa potenciálne nachádzajú na francúzskych bankových účtoch jednej zo spoločností, ktoré sú účastníkmi konania, so sídlom v Írsku.

17. Vnútroštátny súd zdôrazňuje, že v rozsudku, ktorým sa ukladá povinnosť zaplatiť pokuty v prípade porušenia príkazu na zdržanie sa konania, sa neuvádza presná výška týchto pokút. Je teda logické, že táto suma nie je v čase vydania tohto rozsudku známa.

18. Okrem toho podľa belgického práva nemusí byť pred zablokovaním účtov určená výška pokuty. Ako vyplýva z informácií poskytnutých oprávnenými subjektmi, porušenia príkazu na zdržanie sa konania konštatuje len súdny úradník. Podľa belgického práva teda v prípade, ak je rozhodnutie o uložení povinnosti vykonateľné a doručené, súd až v rámci konania o námietkach proti vydanému príkazu na zablokovanie účtu rozhoduje najmä o tom, či sú takéto pokuty splatné vzhľadom na uložené povinnosti.

19. Vnútroštátny súd, ktorý má rozhodnúť o návrhu na vydanie EPZÚ, je povinný preskúmať, či sú splnené podmienky a požiadavky stanovené nariadením č. 655/2014.

20. Vnútroštátny súd uznáva, že podľa nariadenia č. 655/2014( ) sa veriteľ, ktorý disponuje titulom vzťahujúcim sa na pohľadávku, ktorú sa usiluje zabezpečiť, ako je rozsudok, súdny zmier alebo verejná listina, nachádza v úplne inej situácii ako veriteľ, ktorý takýmto titulom nedisponuje.

21. Práve za takýchto okolností vnútroštátny súd predkladá otázky týkajúce sa výkladu nariadenia č. 655/2014.

22. Presnejšie v prvom rade, keďže „pohľadávka“ je definovaná v článku 4 bode 5 nariadenia č. 655/2014 ako „nárok na splatenie konkrétnej peňažnej sumy, ktorá je splatná, alebo nárok na splatenie určiteľnej peňažnej sumy vyplývajúcej z transakcie alebo udalosti, ktorá sa už uskutočnila, pokiaľ sa takéhoto nároku možno domáhať na súde“, vnútroštátny súd si kladie otázku, či pokutu, ktorej základ a základná výška sú stanovené v súdnom rozhodnutí, avšak výška, v akej sa bude musieť zaplatiť, závisí od prípadných budúcich porušení povinnosti zo strany dlžníka, možno považovať za „pohľadávku“ v zmysle tohto ustanovenia.

23. Vnútroštátny súd sa domnieva, že v prípade kladnej odpovede by sa rozsudok ukladajúci pokutu mohol považovať za rozsudok „ktorý[m] sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku“ v zmysle článku 7 ods. 2 nariadenia č. 655/2014. Poukazuje na to, že v takom prípade by bol súd, ktorý rozhoduje o výkone rozhodnutia a ktorý je poverený vydaním európskeho príkazu na zablokovanie účtu, zbavený akejkoľvek právomoci z hľadiska preskúmania „zjavnej oprávnenosti“ predmetnej pohľadávky. Tento súd pritom zastáva názor, že takéto preskúmanie umožňuje súdu, ktorý rozhoduje o výkone rozhodnutia, overiť, či je vymáhaná pokuta skutočne splatná, či nie je potrebné uplatniť prípadné premlčanie a či boli dodržané všetky procesné pravidlá.

24. V druhom rade vnútroštátny súd tým, že odkazuje na článok 55 nariadenia č. 1215/2012, zrejme chce upriamiť pozornosť Súdneho dvora na skutočnosť, že podľa tohto nariadenia platí, že aj keď je rozsudok ukladajúci pokutu vykonateľný v členskom štáte pôvodu, v dožiadanom členskom štáte je vykonateľný len vtedy, ak výšku pokuty určil s konečnou platnosťou súd pôvodu.( ) Tento súd si kladie otázku, či to isté musí platiť, aj pokiaľ ide o nariadenie č. 655/2014, takže na to, aby sa rozsudok ukladajúci pokutu mohol považovať za „rozsudok“ v zmysle článku 4 bodu 8 tohto nariadenia, treba požadovať určenie výšky pokuty.

25. Za týchto okolností sa Tribunal de première instance de Liège (Súd prvého stupňa Liège) rozhodnutím zo 6. mája 2021, ktoré bolo Súdnemu dvoru doručené 7. mája 2021, rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru na posúdenie tieto prejudiciálne otázky:

„1. Predstavuje doručené súdne rozhodnutie, ktorým sa účastníkovi konania ukladá povinnosť zaplatiť pokutu v prípade porušenia príkazu na zdržanie sa konania, rozsudok, ktorým sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku, v zmysle článku 7 ods. 2 [nariadenia č. 655/2014]?

2. Spadá súdne rozhodnutie, ktorým sa účastníkovi konania ukladá povinnosť zaplatiť pokutu, aj keď je vykonateľné v štáte pôvodu, pod pojem ‚rozsudok‘ v zmysle článku 4 [nariadenia č. 655/2014], hoci výška pokuty nebola určená podľa článku 55 [nariadenia č. 1215/2012]?“

26. Písomné pripomienky predložili Starkinvest, belgická a holandská vláda, ako aj Komisia. Starkinvest, belgická vláda a Komisia sa zúčastnili na pojednávaní, ktoré sa konalo 16. júna 2022.

IV. Analýza

27. Prvá prejudiciálna otázka sa týka určenia, či súdne rozhodnutie, ktorým sa účastníkovi konania ukladá povinnosť zaplatiť pokutu v prípade porušenia príkazu na zdržanie sa konania, predstavuje „rozsud[ok],… ktorý[m] sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku“ v zmysle článku 7 ods. 2 nariadenia č. 655/2014, a druhá prejudiciálna otázka sa týka určenia, či toto súdne rozhodnutie spadá pod pojem „rozsudok“, ako je vymedzený v článku 4 bod 8 tohto nariadenia.

28. Zdá sa, že je vhodnejšie buď zmeniť poradie prejudiciálnych otázok, ako to navrhuje belgická vláda, alebo preskúmať tieto otázky spoločne, ako to navrhuje holandská vláda. Prikláňam sa k tomuto druhému návrhu.

29. Odpoveď na prejudiciálne otázky, ktorú poskytne Súdny dvor, totiž umožní vnútroštátnemu súdu určiť rozsah preskúmania, ktoré musí vykonať na to, aby mohol vydať EPZÚ.

30. V tejto súvislosti z článku 17 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 vyplýva, že súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie EPZÚ, musí preskúmať, či sú splnené podmienky a požiadavky stanovené v tomto nariadení. V tomto kontexte treba zdôrazniť, že obidve prejudiciálne otázky sa týkajú toho istého bodu tohto preskúmania, a to otázky, či vnútroštátny súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie EPZÚ, môže preskúmať najmä existenciu a výšku pohľadávky, ktorú sa veriteľ usiluje zabezpečiť ochranným opatrením.

31. Okrem toho podľa nariadenia č. 655/2014 skutočnosť, že veriteľ disponuje „rozsudkom“ v zmysle článku 4 bodu 8 tohto nariadenia, čo je prípad uvedený v druhej prejudiciálnej otázke, podstatne nemení situáciu veriteľa, pokiaľ ide o tento bod skúmania, ktoré uskutočňuje konajúci súd, v porovnaní so situáciou veriteľa, ktorý by nedisponoval nijakým rozsudkom. Podľa článku 7 ods. 2 uvedeného nariadenia je totiž situácia veriteľa odlišná len v prípade, že dosiahol vydanie „rozsudku,… ktorý[m] sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku“, čo je prípad uvedený v prvej prejudiciálnej otázke.

32. V dôsledku toho je potrebné konštatovať, že vnútroštátny súd sa svojimi dvoma prejudiciálnymi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, v podstate pýta, či sa má článok 7 ods. 2 nariadenia č. 655/2014 vykladať v tom zmysle, že doručené súdne rozhodnutie, ktorým sa dlžníkovi ukladá povinnosť zaplatiť pokutu v prípade porušenia príkazu na zdržanie sa konania, predstavuje „rozsud[ok],… ktorý[m] sa vyžaduje, aby dlžník zaplatiť veriteľovu pohľadávku“ v zmysle tohto ustanovenia, takže súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie EPZÚ, ktorým sa veriteľ usiluje zabezpečiť zaplatenie pohľadávky týkajúcej sa tejto pokuty, nemôže overiť existenciu a výšku tejto pohľadávky.

A. Stanoviská oprávnených subjektov

33. Jedine Starkinvest tvrdí, že na obidve prejudiciálne otázky treba odpovedať kladne.

34. Z písomných pripomienok spoločnosti Starkinvest týkajúcich sa prvej prejudiciálnej otázky vyplýva, že podľa jej názoru je pohľadávka, ktorú tvorí pokuta, „pohľadávkou“ v zmysle článku 4 bodu 5 nariadenia č. 655/2014. Tvrdí, že výška pokuty je jednoznačne určiteľná a vyplýva z udalosti, ktorá sa už uskutočnila, teda z porušovania príkazu na zdržanie sa konania počas určitého obdobia, pričom túto sumu je možné určiť na základe rozsudku zo 6. januára 2015.

35. Pokiaľ ide o druhú prejudiciálnu otázku, Starkinvest v prvom rade tvrdí, že EPZÚ nie je vykonávacím opatrením, ale ochranným opatrením, o ktoré sa žiada s cieľom zabezpečiť následný riadny výkon vydaného vnútroštátneho rozhodnutia. Podľa jej názoru sa nariadenie č. 655/2014 uplatňuje na etapu, ktorá predchádza výkonu rozhodnutia, a nemožno ho vykladať z hľadiska nariadenia č. 1215/2012.

36. Starkinvest v druhom rade tvrdí, že je prakticky nemožné uplatniť článok 55 nariadenia č. 1215/2012 v štádiu ochranných opatrení z dôvodu, že belgické právo neposkytuje veriteľovi nijakú žalobu alebo opravný prostriedok, ktoré by mu umožnili dosiahnuť určenie výšky pokuty.

37. Holandská vláda uvádza, že podľa článku 48 písm. b) nariadenia č. 655/2014 týmto ustanovením nie je dotknuté nariadenie č. 1215/2012. Podľa názoru tejto vlády európsky príkaz na zablokovanie účtov tiež patrí do pôsobnosti nariadenia č. 1215/2012, keďže toto nariadenie sa uplatňuje v občianskych a obchodných veciach. Táto vláda konkrétne tvrdí, že vzhľadom na to, že nariadenie č. 655/2014 odkazuje na „rozsud[ok],… ktorý[m] sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku“, toto slovné spojenie je potrebné vykladať so zreteľom na článok 55 nariadenia č. 1215/2012. Podľa jej názoru z takéhoto výkladu vyplýva, že rozsudok ukladajúci pokutu za prípadné budúce porušenia príkazu na zdržanie sa konania nepredstavuje takýto „rozsud[ok],… ktorý[m] sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku“.

38. Belgická vláda vo svojich písomných pripomienkach týkajúcich sa druhej prejudiciálnej otázky pripomína, že Súdny dvor už spresnil, že na to, aby sa veriteľ, ktorý je držiteľom titulu, mohol odvolávať na článok 7 ods. 2 nariadenia č. 655/2014, titul musí byť vykonateľný v členskom štáte pôvodu.( ) Podľa jej názoru treba pritom toto spresnenie chápať v spojení s článkami 39 a 55 nariadenia č. 1215/2012. Belgická vláda sa domnieva, že súdne rozhodnutie, ktorým sa účastníkovi konania ukladá povinnosť zaplatiť pokutu v prípade nesplnenia hlavnej povinnosti, pričom výška pokuty nebola určená, nepredstavuje „rozsudok“ v zmysle článku 4 bodu 8 nariadenia č. 655/2014.

39. Pokiaľ ide o prvú prejudiciálnu otázku, belgická vláda dodatočne zdôrazňuje, že pokuta je vedľajším peňažným trestom popri uložení hlavnej povinnosti konať alebo sa zdržať konania, ktorého cieľom je zabezpečiť splnenie tejto hlavnej povinnosti. Nesplnenie uvedenej hlavnej povinnosti je však udalosť, ktorá sa logicky ešte neuskutočnila v čase vydania rozsudku, ktorým sa účastníkovi konania ukladá povinnosť zaplatiť pokutu v prípade nesplnenia hlavnej povinnosti.

40. Okrem toho podľa názoru tejto vlády súdne rozhodnutie, ktorým sa ukladá povinnosť zaplatiť pokutu v prípade porušenia príkazu na zdržanie sa konania, nie je rozsudkom, ktorým sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku, vzhľadom na to, že konanie, ktoré viedlo k tomuto súdnemu rozhodnutiu, nemožno považovať za „konanie, ktorého cieľom je získať exekučný titul vo vzťahu k príslušnej pohľadávke“ v zmysle odôvodnenia 13 nariadenia č. 655/2014. Táto vláda totiž tvrdí, že hlavným predmetom rozsudku, ktorým sa ukladá pokuta, nie je pohľadávka týkajúca sa pokuty ako taká, ale povinnosť konať alebo sa zdržať konania.

41. Komisia, ktorá nenavrhuje zmeniť poradie prejudiciálnych otázok, uvádza, že hoci rozsudok, ktorým sa dlžníkovi ukladá povinnosť zaplatiť pokutu v prípade, že si nesplní hlavnú povinnosť, ktorá mu bola uložená, predstavuje „rozsudok“ v zmysle článku 4 bodu 8 nariadenia č. 655/2014 (druhá prejudiciálna otázka), takýto rozsudok nepredstavuje „rozsud[ok],… ktorý[m] sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku“ v zmysle článku 7 ods. 2 tohto nariadenia (prvá prejudiciálna otázka).

B. Posúdenie

1. Úvodné poznámky

42. Aby bol veriteľ oslobodený od povinnosti presvedčiť súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie EPZÚ, o fumus boni iuris, musí takýto veriteľ podľa článku 7 ods. 2 nariadenia č. 655/2014 disponovať „rozsud[kom],… ktorý[m] sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku“. Rovnaké slovné spojenie je použité v článku 5 písm. b) tohto nariadenia.

43. S cieľom užitočne odpovedať na prejudiciálne otázky je teda potrebné určiť, či veriteľ disponuje rozhodnutím, ktorým sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu „pohľadávku“, keď má súdne rozhodnutie stanovujúce základnú výšku pokuty za každé porušenie príkazu na zdržanie sa konania, ktorý bol uložený týmto rozhodnutím.

44. Zdá sa, že pochybnosti vnútroštátneho súdu vyplývajú z definície pojmu „pohľadávka“, ktorá je uvedená v článku 4 bode 5 nariadenia č. 655/2014.( )

45. Táto definícia sa skladá z dvoch častí, ktoré sa týkajú odlišných hypotéz, a to hypotézy pohľadávky predstavujúcej „nárok na splatenie konkrétnej peňažnej sumy, ktorá je splatná“ (prvá časť definície) a hypotézy pohľadávky predstavujúcej „nárok na splatenie určiteľnej peňažnej sumy vyplývajúcej z transakcie alebo udalosti, ktorá sa už uskutočnila, pokiaľ sa takéhoto nároku možno domáhať na súde“ (druhá časť definície).

46. V prvom rade, pokiaľ ide o prvú časť tejto definície, vzniká otázka, či súdne rozhodnutie stanovujúce základnú výšku pokuty za každé porušenie príkazu na zdržanie sa konania, ktorý bol uložený týmto rozhodnutím, predstavuje rozsudok, ktorým sa od dlžníka vyžaduje splatenie konkrétnej peňažnej sumy, ktorá je splatná.

47. Domnievam sa, že v prejednávanej veci nejde o tento prípad.

48. Súdne rozhodnutie, akým je rozsudok z 3. septembra 2013 alebo rozsudok zo 6. januára 2015, ktorým sa stanovuje základná výška pokuty, neurčuje sumu, ktorú má dlžník zaplatiť veriteľovi. Táto suma nie je známa ani v čase prijatia súdneho rozhodnutia a závisí od udalostí, ktoré nastanú až po ňom. V belgickom práve sa táto suma naopak určuje na základe zistení, ku ktorým dospel súdny úradník,( ) po vydaní akéhokoľvek súdneho rozhodnutia.

49. V druhom rade, pokiaľ ide o druhú časť uvedenej definície, vzniká otázka, či na to, aby sa konštatovalo, že veriteľ disponuje rozsudkom, ktorým sa od dlžníka vyžaduje, aby zaplatil veriteľovu pohľadávku, stačí, aby suma, ktorú sa veriteľ usiluje zabezpečiť prostredníctvom EPZÚ, bola „určiteľná“ v zmysle druhej časti definície uvedenej v článku 4 bodu 5 nariadenia č. 655/2014.

50. Najprv je pritom potrebné určiť, či výraz „pohľadávka“, použitý v slovnom spojení „rozsud[ok],… ktorý[m] sa od vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku“, treba chápať aj v zmysle druhej časti tejto definície, podľa ktorej pohľadávka predstavuje „nárok na splatenie určiteľnej peňažnej sumy vyplývajúcej z transakcie alebo udalosti, ktorá sa už uskutočnila, pokiaľ sa takéhoto nároku možno domáhať na súde“.

51. Starkinvest a Komisia v reakcii na otázky položené v tejto súvislosti na pojednávaní uviedli, že tento výraz treba chápať v zmysle druhej časti definície uvedenej v článku 4 bodu 5 nariadenia č. 655/2014,( ) zatiaľ čo belgická vláda uviedla, že tento výraz treba chápať výlučne v zmysle prvej časti tejto definície.

52. Je potrebné podotknúť, že výraz „pohľadávka“ je v nariadení č. 655/2014 použitý opakovane a v rôznych kontextoch.

53. Pojem musí mať v tom istom právnom predpise v zásade rovnaký význam bez ohľadu na kontext, v akom sa v tomto predpise vyskytuje. V tomto zmysle možno predpokladať existenciu významovej totožnosti tých istých pojmov použitých v tom istom akte Únie.( )

54. V tejto súvislosti na jednej strane, ako vyplýva z článku 1 ods. 1 nariadenia č. 655/2014, EPZÚ umožňuje zabrániť ohrozeniu následného vymáhania „pohľadávky“.( ) Preto sa EPZÚ musí vždy týkať „pohľadávky“ v zmysle článku 4 ods. 5 tohto nariadenia a v tomto kontexte sa v plnom rozsahu uplatnia obe časti definície tohto pojmu.

55. Na druhej strane sa však vzhľadom na znaky „pohľadávky“, ako je vymedzená v druhej časti definície tohto pojmu, zdá sporné, či je táto časť definície relevantná, ak sa veriteľ odvoláva na rozsudok určujúci základnú výšku pokuty s cieľom zbaviť sa povinnosti presvedčiť súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie EPZÚ, o fumus boni iuris.

56. Tieto znaky treba preto preskúmať z hľadiska požiadaviek, ktoré nariadenie č. 655/2014 stanovuje v situáciách, keď je veriteľ oslobodený od povinnosti presvedčiť súd o fumus boni iuris. Tieto požiadavky sa týkajú jednak potreby spresniť v rozsudku, ktorého vydanie tento veriteľ dosiahol, výšku pohľadávky, ktorú sa uvedený veriteľ usiluje zabezpečiť prostredníctvom EPZÚ, a jednak potreby dosiahnuť vydanie tohto rozsudku v rámci konania týkajúceho sa tejto pohľadávky.

2. O potrebe spresniť výšku pohľadávky, ktorú sa veriteľ usiluje zabezpečiť prostredníctvom EPZÚ

57. Na to, aby nárok na platbu mal znaky uvedené v druhej časti definície pojmu „pohľadávka“, ktorá je uvedená v článku 4 bode 5 nariadenia č. 655/2014, stačí, aby sa tento nárok týkal splatenia „určiteľnej“ peňažnej sumy.

58. Ako belgická vláda uviedla na pojednávaní, slovné spojenie „rozsud[ok],… ktorý[m] sa od dlžníka vyžaduje, aby zaplatil veriteľovu pohľadávku“, uvedený tak v článku 5 písm. b), ako aj v článku 7 ods. 2 nariadenia č. 655/2014, pritom treba chápať so zreteľom na článok 8 ods. 2 písm. g) bod ii) tohto nariadenia.

59. V nadväznosti na toto tvrdenie z článku 8 ods. 2 písm. g) bodu ii) nariadenia č. 655/2014,( ) vykladaného z hľadiska odôvodnenia 12 tohto nariadenia,( ) vyplýva, že veriteľ môže žiadať o vydanie EPZÚ pre „výšku istiny uvedenej v rozsudku“ alebo „jej časti“. Článok 6 ods. 3 tohto nariadenia takisto stanovuje, že „v prípade, že veriteľ už dosiahol vydanie rozsudku…, právomoc vydať [EPZÚ] v súvislosti s pohľadávkou uvedenou v rozsudku… majú súdy členského štátu, v ktorom sa rozsudok vydal…“.( )

60. V tomto zmysle podľa údajov uvedených na tlačive, ktoré sa má používať( ) v rámci návrhu na vydanie EPZÚ( ), veriteľ disponujúci titulom, ktorým sa od dlžníka vyžaduje, aby zaplatil jeho pohľadávku, uvádza podľa oddielu 8 tohto tlačiva okrem informácií o titule sumu, ktorá sa má zablokovať, čo je buď suma uvedená v titule, teda „istina priznaná v rozsudku“, alebo nižšia suma.( ) V uvedenom tlačive sa navyše spresňuje, že „suma[, pre ktorú sa EPZÚ žiada,] by v zásade mala byť sumou stanovenou v rozsudku“.

61. Jedinou sumou stanovenou v súdnom rozhodnutí, na ktoré sa odvoláva Starkinvest, je v prejednávanej veci základná výška za každé porušenie príkazu na zdržanie sa konania.( ) Suma zodpovedajúca násobku základnej výšky pokuty za každé porušenie príkazu na zdržanie sa konania, ktorú sa táto spoločnosť usiluje zabezpečiť prostredníctvom EPZÚ, je teda nevyhnutne vyššia ako akákoľvek suma, ktorú možno považovať za sumu „uvedenú“ v tomto súdnom rozhodnutí. Nariadenie č. 655/2014 pritom stanovuje, že EPZÚ možno vydať na istinu pohľadávky uvedenú v rozhodnutí alebo na nižšiu sumu.

62. Ešte dôležitejšie je, že suma zodpovedajúca násobku základnej výšky pokuty za každé porušenie príkazu na zdržanie sa konania je síce teoreticky „určiteľná“, no nie je uvedená v súdnom rozhodnutí, ktorým sa ukladá tento príkaz. Táto suma nie je ani stanovená súdnym rozhodnutím a nie je v ňom uvedená.

63. Súdne rozhodnutie, na ktoré sa veriteľ odvoláva s cieľom zbaviť sa povinnosti presvedčiť súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie EPZÚ, o fumus boni iuris podľa článku 7 ods. 2 nariadenia č. 655/2014, sa tak musí týkať sumy špecifikovanej v tomto rozhodnutí, a nie nároku na splatenie určiteľnej peňažnej sumy. To pritom neplatí, ak ide o súdne rozhodnutie ukladajúce dlžníkovi povinnosť zaplatiť pokutu v prípade porušenia príkazu na zdržanie sa konania, ktorý je uložený týmto rozhodnutím.

3. O potrebe dosiahnuť vydanie rozsudku v rámci konania týkajúceho sa príslušnej pohľadávky

64. Aj keby sme chceli chápať výraz „pohľadávka“ v slovnom spojení „rozsud[ok],… ktorý[m] sa od dlžníka vyžaduje, aby zaplatil veriteľovu pohľadávku“ v zmysle druhej časti definície uvedenej v článku 4 bode 5 nariadenia č. 655/2014, bolo by potrebné zohľadniť skutočnosť, že podľa tejto časti definície musí pohľadávka vyplývať z „transakcie“ alebo z „udalosti, ktorá sa už uskutočnila“.

65. Belgická vláda na pojednávaní uviedla, že druhá časť tejto definície výrazu „pohľadávka“ sa môže týkať výlučne pohľadávok, ktoré vyplývajú z udalostí, akými je „transakcia“ alebo „udalosť, ktorá sa už uskutočnila“, ku ktorým došlo pred prijatím súdneho rozhodnutia („[nárok, ktorého] sa možno domáhať na súde“), na ktoré sa veriteľ odvoláva s cieľom zbaviť sa povinnosť presvedčiť súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie EPZÚ, o fumus boni iuris.

66. Pokiaľ ide o predstaviteľov právnej náuky, zastávajú názor, že druhú časť uvedenej definície „pohľadávka“ je potrebné chápať v tom zmysle, že výraz „transakcia“ odkazuje na zmluvy alebo na obchodné činnosti, ktoré môžu viesť k vzniku zmluvnej zodpovednosti, zatiaľ čo výraz „udalosť, ktorá sa už uskutočnila,“ odkazuje na delikty, ktoré vedú k vzniku mimozmluvnej zodpovednosti.( ) Takéto chápanie potvrdzuje odôvodnenie 12 nariadenia č. 655/2014, podľa ktorého „[EPZÚ] by mal byť k dispozícii pri pohľadávkach, ktoré ešte nie sú splatné, pokiaľ vyplývajú z transakcie alebo udalosti, ku ktorej už došlo, a možno určiť ich výšku, vrátane nárokov z mimozmluvnej zodpovednosti, ako aj pri občianskoprávnych nárokoch na náhradu škody či uvedenia do pôvodného stavu, ktoré sa zakladajú na skutku, ktorý viedol k začatiu trestného konania“.( )

67. V tomto ohľade pokuta za porušenie príkazu na zdržanie sa konania, ktorý bol uložený súdnym rozhodnutím, nepredchádza tomuto rozhodnutiu. Uvedeným rozhodnutím bol totiž uložený aj samotný príkaz na zdržanie sa konania. To teda znamená, že súd, ktorý vydal predmetné súdne rozhodnutie, neskúmal udalosti, za ktoré sa má táto pokuta platiť.

68. V tejto súvislosti treba poukázať na to, že v článku 5 nariadenia č. 655/2014, v ktorom sa rozlišuje situácia veriteľa, ktorý musí presvedčiť súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie EPZÚ, o dôvodnosti svojho návrhu vo veci samej, od situácie veriteľa disponujúceho titulom, ktorý ho zbavuje tejto povinnosti, je prvá situácia opísaná ako situácia, v ktorej sa nachádza veriteľ pred tým, ako „začne v členskom štáte konanie voči dlžníkovi vo veci samej“ a „v ktoromkoľvek štádiu takého konania až do vydania rozsudku“.( ) Z toho vyplýva, že veriteľ musí na to, aby sa mohol nachádzať v druhej situácii, disponovať titulom vydaným v takomto konaní vo veci samej.

69. Hoci má pojem „konanie vo veci samej“ široký rozsah,( ) odôvodnenie 13 nariadenia č. 655/2014 spresňuje, že na to, aby konanie spadalo pod tento pojem, jeho cieľom musí byť získanie exekučného titulu vo vzťahu k príslušnej pohľadávke.( )

70. Musí teda ísť o pohľadávku, ktorá bola preskúmaná v konaní vo veci samej a ktorej dôvodnosť bola posúdená po tomto konaní, teda pohľadávku, ktorá už bola uplatnená na súde. V dôsledku toho nestačí, aby išlo o nárok, ktorého sa možno domáhať na súde, ako to stanovuje druhá časť definície pojmu „pohľadávka“ uvedená v článku 4 bode 5 nariadenia č. 655/2014. Preto totiž podľa logiky článku 7 ods. 2 tohto nariadenia už nie je potrebné skúmať dôvodnosť pohľadávky, ktorej sa týka titul, pokiaľ veriteľ už dosiahol vydanie titulu.

71. V tomto zmysle predstavitelia právnej náuky – s odkazom na spresnenie uvedené v odôvodnení 13 nariadenia č. 655/2014 – poznamenali, že konania, ktorých cieľom nie je získať exekučný titul ukladajúci dlžníkovi povinnosť splatiť peňažnú pohľadávku, ktorá sa má chrániť prostredníctvom EPZÚ, nemajú spadať pod pojem „konanie vo veci samej“. Podľa tohto výkladu v právnej náuke musia byť teda z tohto pojmu vylúčené „predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení, ktorých cieľom je vykonávanie dôkazov, príkaz na zaistenie majetku a obdobné vnútroštátne opatrenia, ako je zablokovanie účtov podľa frankofónneho práva“.( )

72. Takisto ani pokuta uložená v prípade porušenia príkazu na zdržanie sa konania nie je príslušnou pohľadávkou, ktorej sa týka súdne rozhodnutie ukladajúce tento príkaz.

73. Pokiaľ sa má totiž platiť pokuta za porušenie príkazu na zdržanie sa konania, pohľadávka nejestvuje v čase prijatia súdneho rozhodnutia, ktorým je uložená. A fortiori súd, ktorý vydal toto súdne rozhodnutie, neskúmal, či a za aké porušenia sa má pokuta platiť. V dôsledku toho pokuta uložená v prípade porušenia príkazu na zdržanie sa konania nie je príslušnou pohľadávkou v konaní, v ktorom bolo vydané toto súdne rozhodnutie, ktorým bola táto pokuta uložená.( ) Veriteľ sa teda nemôže odvolávať na toto súdne rozhodnutie, aby bol podľa článku 7 ods. 2 nariadenia č. 655/2014 oslobodený od povinnosti presvedčiť súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie EPZÚ, o fumus boni iuris svojho nároku týkajúceho sa pokuty.

74. Takéto chápanie článku 7 ods. 2 nariadenia č. 655/0214 potvrdzuje systematický a teleologický výklad tohto nariadenia, z ktorého vyplýva, že toto nariadenie sa usiluje zabezpečiť rovnováhu medzi záujmom veriteľa a záujmom dlžníka.

4. O rovnováhe medzi záujmom veriteľa a záujmom dlžníka

75. Ako potvrdzuje odôvodnenie 14 nariadenia č. 655/2014, podmienkami vydania EPZÚ by sa mala zabezpečiť primeraná rovnováha medzi záujmom veriteľa, ktorý chce dosiahnuť vydanie EPZÚ, a záujmom dlžníka, ktorý chce predísť zneužitiu tohto príkazu. Táto rovnováha by pritom bola spochybnená, ak by sme sa pridržiavali výkladu, podľa ktorého sa súdne rozhodnutie, ktorým sa dlžníkovi ukladá povinnosť zaplatiť pokutu v prípade porušenie príkazu na zdržanie sa konania, považuje za „rozsud[ok],… ktorý[m] sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku“ v zmysle článku 7 ods. 2 nariadenia č. 655/2014.

76. Ako podotýka vnútroštátny súd, pridržiavanie sa tohto výkladu by totiž znamenalo, že súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie EPZÚ, ktorým sa veriteľ usiluje zabezpečiť pohľadávku súvisiacu s touto pokutou, by bol zbavený akejkoľvek právomoci na preskúmanie zjavnej oprávnenosti uplatnenej pohľadávky. Ak veriteľ predloží dostatok dôkazov, aby presvedčil súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie EPZÚ, o naliehavej potrebe prijať ochranné opatrenie, tento súd je povinný vydať EPZÚ, o ktorý tento veriteľ žiada.

77. V takom prípade by dlžník navyše nebol schopný dosiahnuť preskúmanie „zjavnej oprávnenosti“ uplatnenej pohľadávky.

78. Opravné prostriedky voči EPZÚ a voči výkonu tohto príkazu sú totiž stanovené v článkoch 33 a 34 nariadenia č. 655/2014. Tieto opravné prostriedky sú vymedzené taxatívne. Dlžník by teda nemohol dosiahnuť zrušenie EPZÚ ani opravným prostriedkom založeným na vnútroštátnych ustanoveniach, ani z iných dôvodov, ako sú dôvody uvedené v tomto nariadení.

79. Nariadenie č. 655/2014 nestanovuje možnosť, aby dlžník tvrdil, že suma, ktorú sa veriteľ usiloval zabezpečiť prostredníctvom EPZÚ založeného na rozsudku, ktorým sa od dlžníka vyžadovalo, aby zaplatil túto pohľadávku, nebola splatná.

80. Pokiaľ neexistuje žiadne rozhodnutie vo veci samej, ktoré stanovuje, že veriteľ má právo požadovať násobok základnej výšky pokuty, dlžník by v členskom štáte pôvodu nemohol dosiahnuť zrušenie takéhoto rozhodnutia, aby mohol následne podať opravný prostriedok podľa článku 33 ods. 1 písm. g) nariadenia č. 655/2014.( )

81. Za týchto podmienok by požiadavku určenia výšky pokuty pred vydaním EPZÚ bolo možné odôvodniť zachovaním primeranej rovnováhy, ktorú treba udržiavať medzi záujmami veriteľa a záujmami dlžníka. Poukazujem na to, že Súdny dvor sa riadil takýmito úvahami v inom kontexte týkajúcom sa nariadenia, ktoré – tak ako nariadenie č. 655/2014 – neobsahuje ustanovenie rovnocenné článku 55 nariadenia č. 1215/2012.( )

82. Pre úplnosť dodávam, že záver, podľa ktorého doručené súdne rozhodnutie, ktorým sa dlžníkovi ukladá povinnosť zaplatiť pokutu v prípade porušenia príkazu na zdržanie sa konania, nepredstavuje „rozsud[ok],… ktorý[m] sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku“, a nezbavuje veriteľa povinnosti presvedčiť súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie EPZÚ, o fumus boni iuris, neznamená, že toto súdne rozhodnutie je pre veriteľa úplne bezvýznamné.

83. Veriteľ môže totiž k svojmu návrhu na vydanie EPZÚ priložiť uvedené súdne rozhodnutie spolu s dokumentáciou súdneho úradníka, v ktorej súdny úradník konštatuje porušenia príkazu na zdržanie sa konania, aby sa pokúsil presvedčiť súd, ktorý koná o jeho návrhu, o dôvodnosti svojho nároku týkajúceho sa pokuty.

V. Návrh

84. Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré mu položil Tribunal de commerce de Liège (Obchodný súd Liège, Belgicko), takto:

Článok 7 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 655/2014 z 15. mája 2014 o zavedení konania týkajúceho sa európskeho príkazu na zablokovanie účtov s cieľom uľahčiť cezhraničné vymáhanie pohľadávok v občianskych a obchodných veciach

sa má vykladať v tom zmysle, že:

doručené súdne rozhodnutie, ktorým sa dlžníkovi ukladá povinnosť zaplatiť pokutu v prípade porušenia príkazu na zdržanie sa konania, nepredstavuje „rozsud[ok],… ktorý[m] sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku“ v zmysle tohto ustanovenia, takže súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie príkazu na zablokovanie účtov, ktorým sa veriteľ usiluje zabezpečiť zaplatenie pohľadávky týkajúcej sa tejto pokuty, musí preskúmať existenciu a výšku tejto pohľadávky.