21.

Dňa 21. decembra 2020 otec podal na Hovioikeus (odvolací súd) Helsinki (Fínsko) návrh na okamžitý návrat dieťaťa do Švédska, pričom tvrdil, že dieťa bolo neoprávnene premiestnené alebo zadržané. Rozhodnutím z 25. februára 2021 Hovioikeus (odvolací súd) Helsinki tento návrh zamietol. Otec podal proti tomuto rozhodnutiu opravný prostriedok na Korkein oikeus (Najvyšší súd, Fínsko). V rámci posudzovania tohto opravného prostriedku tento súd 23. apríla 2021 rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa článok 2 bod 11 nariadenia [č. 2201/2003]…, ktorý sa týka neoprávneného premiestnenia dieťaťa, vykladať v tom zmysle, že situácia upravená v tomto ustanovení nastáva, keď jeden z rodičov bez súhlasu druhého rodiča premiestnil dieťa z členského štátu jeho obvyklého pobytu do iného členského štátu, ktorý je zodpovedným členským štátom na základe rozhodnutia o odovzdaní prijatého príslušným orgánom na základe nariadenia [č. 604/2013]? 2. V prípade zápornej odpovede na prvú otázku: má sa článok 2 bod 11 nariadenia [č. 2201/2003], ktorý sa týka neoprávneného zadržiavania dieťaťa, vykladať v tom zmysle, že tejto kvalifikácii zodpovedá situácia, v ktorej súd štátu obvyklého pobytu dieťaťa zrušil rozhodnutie príslušného orgánu o postúpení posúdenia veci, ktorá bol odložená ad acta po tom, ako dieťa a matka opustili štát svojho obvyklého pobytu, avšak dieťa, ktorého návrat sa požaduje, už nemá platné povolenie na pobyt v štáte svojho obvyklého pobytu a nemá ani právo na vstup alebo pobyt v tomto štáte?[ ( 4 )] 3. Ak sa má vzhľadom na odpoveď na prvú alebo druhú otázku článok 2 bod 11 nariadenia [č. 2201/2003] vykladať v tom zmysle, že ide o neoprávnené premiestnenie alebo zadržiavanie dieťaťa a dieťa má byť preto odovzdané do štátu svojho obvyklého pobytu, má sa článok 13 prvý odsek písm. b) Haagskeho dohovoru z roku 1980 vykladať v tom zmysle, že bráni návratu dieťaťa buď a) z dôvodu, že dojča v osobnej starostlivosti matky by v prípade samostatného odovzdania čelilo vážnemu nebezpečenstvu v zmysle tohto ustanovenia, že návrat by ho vystavil fyzickej alebo duševnej ujme alebo ho inak priviedol do neznesiteľnej situácie, alebo b) z dôvodu, že dieťa by bolo v štáte svojho obvyklého pobytu umiestnené samostatne alebo spolu s matkou do prijímacieho centra, čo znamená, že by existovalo vážne nebezpečenstvo v zmysle tohto ustanovenia, že návrat by dieťa vystavil fyzickej alebo duševnej ujme alebo ho inak priviedol do neznesiteľnej situácie, alebo c) z dôvodu, že dieťa bez platného povolenia na pobyt by sa ocitlo v neznesiteľnej situácii v zmysle tohto ustanovenia? 4. Ak sa s prihliadnutím na odpoveď na tretiu otázku môžu dôvody odmietnutia uvedené v článku 13 prvom odseku písm. b) Haagskeho dohovoru z roku 1980 vykladať v tom zmysle, že by vystavili dieťa nebezpečenstvu fyzickej alebo duševnej ujmy alebo ho uviedli do neznesiteľnej situácie, vyžaduje článok 11 ods. 4 nariadenia [č. 2201/2003] v spojení s pojmom ‚najlepšie záujmy dieťaťa‘ v zmysle článku 24 Charty základných práv Európskej únie [ďalej len ‚Charta‘], aby v situácii, keď dieťa ani matka nemajú platné povolenie na pobyt v štáte obvyklého pobytu dieťaťa, uvedený členský štát pobytu dieťaťa prijal primerané opatrenia na zabezpečenie legálneho pobytu dieťaťa a jeho matky v tomto členskom štáte? Ak má štát obvyklého pobytu dieťaťa takúto povinnosť, má sa zásada vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi vykladať v tom zmysle, že členský štát, ktorý dieťa odovzdáva, môže predpokladať, že štát obvyklého pobytu dieťaťa splní svoje povinnosti, alebo najlepšie záujmy dieťaťa vyžadujú, aby odovzdávajúci členský štát získal od orgánov štátu obvyklého pobytu podrobné informácie o konkrétnych opatreniach, ktoré boli alebo budú prijaté na ochranu najlepších záujmov dieťaťa, aby mohol posúdiť najmä primeranosť týchto opatrení s ohľadom na najlepšie záujmy dieťaťa? 5. Ak štát obvyklého pobytu dieťaťa nie je v zmysle štvrtej otázky povinný prijať uvedené opatrenia, má sa článok 20 Haagskeho dohovoru z roku 1980 s prihliadnutím na článok 24 Charty vykladať v situáciách uvedených v bodoch a) až c) tretej prejudiciálnej otázky v tom zmysle, že tieto ustanovenia bránia návratu dieťaťa z dôvodu, že tento návrat by sa mohol považovať za nezlučiteľný so základnými zásadami ochrany ľudských práv a základných slobôd v zmysle tohto ustanovenia?“