ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
65.

Z toho vyplýva, že pokiaľ by bol tento spôsob výpočtu považovaný za vhodný, majiteľ chránenej odrody by musel byť spôsobilý vypočítať výšku škody, ktorá sa má nahradiť, podľa článku 94 ods. 2 základného nariadenia v závislosti od poplatku za licencovanú produkciu, do ktorého sú zahrnuté aj obvyklé náklady na kontrolu a dohľad vynaložené majiteľom. Takýto výklad by pre uvedeného majiteľa z hospodárskeho hľadiska viedol k rovnakému výsledku ako prvý navrhovaný výklad.
98.

V zmysle predchádzajúcich úvah navrhujem, aby Súdny dvor na prejudiciálne otázky položené The Person Appointed by the Lord Chancellor under section 76 of the Trade Marks Act 1994, on Appeal from the Registrar of Trade Marks, predložený High Court of Justice of England and Wales, odpovedal takto: 1. a) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/95/ES z 22. októbra 2008 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok a nariadenie Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva sa majú vykladať v tom zmysle, že identifikácia výrobkov alebo služieb, pre ktoré prihlasovateľ žiada ochranu, musí spĺňať požiadavky dostatočnej jasnosti a presnosti, aby bolo príslušným orgánom a hospodárskym subjektom umožnené stanoviť presný rozsah ochrany vyplývajúcej z ochrannej známky. b) Tieto požiadavky môžu byť splnené konkrétnym zoznamom každého výrobku a každej služby, pre ktoré prihlasovateľ žiada ochranu. Môžu byť tiež splnené identifikáciou základných výrobkov alebo služieb, ktorá by príslušným orgánom a hospodárskym subjektom umožnila stanoviť základné objektívne charakteristické črty a vlastnosti dotknutých výrobkov a služieb. 2. Smernica 2008/95 a nariadenie č. 207/2009 sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia tomu, aby prihlasovateľ výrobky alebo služby, pre ktoré žiada ochranu, identifikoval tak, že použije všeobecné označenia z názvov tried spoločného triedenia výrobkov a služieb, pre ktoré je ochranná známka zapísaná, za predpokladu, že táto identifikácia spĺňa potrebné požiadavky jasnosti a presnosti. 3. Oznámenie predsedu Úradu pre harmonizáciou vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) č. 4/03 zo 16. júna 2003 o používaní názvov tried v zoznamoch výrobkov a služieb na účely prihlášok a zápisov ochranných známok Spoločenstva, ktorým predseda ÚHVT uvádza, že uvedený úrad nebráni v používaní príliš vágnych alebo neurčitých všeobecných označení a názvov tried a že používanie uvedených označení predstavuje požiadavku týkajúcu sa všetkých výrobkov alebo služieb spadajúcich do uvedenej triedy, nezaručuje požadovanú jasnosť a presnosť na účely zápisu ochrannej známky, či už ide o národnú ochrannú známku, alebo o ochrannú známku Spoločenstva.
59.

V tomto ohľade by som chcel predovšetkým zdôrazniť, že – aj po rozsudku Bosmann ( 32 ) – nič nenasvedčuje tomu, že by ustálená judikatúra prestala byť „dobrou judikatúrou“, podľa ktorej v dôsledku skutočnosti, že na základe článku 42 ES (teraz článok 48 ZFEÚ) nariadenie č. 1408/71 iba kodifikuje systém koordinácie, pričom hmotnoprávne a procesné rozdiely medzi systémami sociálneho zabezpečenia ponecháva nedotknuté, neexistuje pre pracovníka záruka, že rozšírenie svojej činnosti do viac než jedného členského štátu alebo jej presun do iného členského štátu budú neutrálne vo vzťahu k sociálnemu zabezpečeniu. Naopak, podľa tejto judikatúry môže byť toto rozšírenie alebo presun vzhľadom na rozdiely v systémoch sociálneho zabezpečenia viacerých členských štátov pre pracovníka z hľadiska sociálneho zabezpečenia výhodnejšie alebo nevýhodnejšie, a to podľa okolností. ( 33 )
139.

Po prvé poukazujem na to, že Všeobecný súd v bodoch 248, 249 a 250 napadnutého rozsudku uviedol, že Komisia nesie dôkazné bremeno, pokiaľ ide o preukázanie toho, že predmetná operácia spĺňala ZITH. V bode 278 totiž Všeobecný súd dokonca vytkol Komisii, že „nepreukázala absenciu referenčného súkromného investora, s ktorým by sa mohol… porovnať verejný investor“. Hoci súhlasím so spoločnosťou EDF v tom, že Komisia je povinná dôkladne a nestranne preštudovať spis, zastávam názor, že to určite neznamená, že Komisia by mala byť povinná posúdiť oslobodenie od dane z hľadiska ZITH iba preto, lebo členský štát túto zásadu „spomenul“ po osemnástich mesiacoch prešetrovania. To zjavne nie je otázka ZITH závisiacej od spolupráce členského štátu.
75.

Zdá sa, že Komisia chce na túto otázku odpovedať kladne už preto, že Holandsko v priebehu konania zaujalo stanovisko k obsahu článku 23 ods. 8 smernice 2004/18. Pritom však Komisia nesprávne posudzuje skutočnosť, že Holandsko sa k článku 23 ods. 8 vyjadrilo len subsidiárne, pričom jeho uplatniteľnosť na značku „Max Havelaar“ naďalej vehementne popiera. Aj keby sa však Holandsko bez námietok zapojilo do diskusie o článku 23 ods. 8, napriek tomu by Súdnemu dvoru prináležalo posúdiť, či toto ustanovenie je uplatniteľné. Súdnemu dvoru prislúcha, aby určil, či došlo k namietanému nesplneniu si povinnosti, a to aj vtedy, keď sa nepopiera alebo už nepopiera. ( 24 )V súlade s tým Súdny dvor nemôže vedome uplatniť nerelevantné právne ustanovenie, hoci sa účastníci konania na jeho uplatniteľnosti zhodujú. ( 25 ) Ako to výstižne sformuloval generálny advokát Léger, súd vo svojej úlohe nie je v žiadnom prípade pasívny a nemôže sa obmedzovať na to, že je len „ústami účastníkov konania“. ( 26 )
21.

Lebara tvrdila, že keby mala povinnosť zaplatiť DPH za dodanie telefónnych kariet koncovým užívateľom, nevyhnutne by to viedlo k dvojitému zdaneniu, čo by predstavovalo porušenie práva Únie. Bolo by to tak preto, lebo podľa „mechanizmu prenesenia daňovej povinnosti“ distribútori DPH už zaplatili pri predaji telefónnych kariet, a to správcovi dane v členskom štáte, v ktorom majú distribútori sídlo. ( 14 )
45.

Ak by bolo v moci žiadateľa o azyl podaním ďalších nových žiadostí o azyl po späťvzatí predchádzajúcich žiadostí získať vplyv na určenie príslušného členského štátu, hoci práve tomu by sa malo zabrániť nariadením č. 343/2003, boli by tieto ciele zmarené. V tejto súvislosti treba poukázať na ustanovenie článku 13 nariadenia č. 343/2003, ktorý pre prípady, v ktorých nemôže byť určená príslušnosť na základe kritérií vymenovaných v tomto nariadení, stanovuje, že posúdenie žiadosti o azyl patrí tomu členskému štátu, v ktorom bola podaná prvá žiadosť o azyl. Normotvorca teda predvídal možnosť, že zodpovedný členský štát napriek všetkým možnostiam posúdenia nebude môcť byť určený, a pre tento prípad prijal pravidlá na určenie záchytnej príslušnosti. Ak by zanikla uplatniteľnosť nariadenia č. 343/2003 s každým späťvzatím žiadosti, mal by žiadateľ o azyl podľa okolností jednotlivého prípadu možnosť určiť zodpovedný štát voľbou svojho miesta pobytu. Okrem toho by sa nedosiahol cieľ plynulého spracovania rýchlym určením zodpovedného členského štátu.
58.

V tejto súvislosti treba vziať do úvahy aj to, že zrieknutie sa zdanenia zrážkovou daňou by sa mohlo vyrovnať iba priamemu vyberaniu dane od zahraničného poskytovateľa služieb. Tak by totiž odpadlo sporné obmedzenie. Ako však uviedli rôzne vlády, priame vybratie dane by pre zahraničného poskytovateľa služieb mohlo znamenať enormnú záťaž, pretože by musel podať daňové priznanie v jazyku, ktorý mu je pravdepodobne cudzí, a orientovať sa v cudzom daňovom systéme. Keďže by to zahraničného poskytovateľa služieb mohlo odradiť od poskytovania služieb v tuzemsku, využívanie zahraničnej služby by pre tuzemského príjemcu mohlo byť v konečnom dôsledku oveľa náročnejšie.
91.

Správa TTSS predovšetkým konštatuje, že 36 z 57 odľahčovacích komôr systému v Londýne má nepriaznivé účinky na životné prostredie. V systéme každoročne dochádza priemerne asi k 60 vypúšťaniam nevyčistených vôd, a to aj počas obdobia obmedzeného množstva zrážok. Každoročne sa do životného prostredia vypúšťa niekoľko miliónov ton nevyčistených vôd, čo zodpovedá produkcii odpadových vôd aglomerácie so státisícmi obyvateľov. Problém je o to závažnejší, že voda z Temže priteká do mora len veľmi pomaly, takže vypúšťané znečistené vody sa zriedia až za pomerne dlhý čas.
3.

Z informácií oznámených vnútroštátnym súdom konkrétnejšie vyplýva, že rozhodnutie zatvoriť vojenskú základňu ku koncu septembra 2006 prijal Secretary of the US Army a schválil Secretary of Defence najneskôr 13. marca 2006. Toto rozhodnutie bolo oznámené britským vojenským orgánom neoficiálne v apríli 2006 a médiá ho zverejnili 21. apríla 2006. Dňa 24. apríla veliaci dôstojník základne zvolal schôdzu so zamestnancami jednak v záujme vysvetlenia rozhodnutia o zatvorení základne a jednak na ospravedlnenie sa za spôsob, akým bolo zatvorenie zverejnené.
28.

Súdny dvor neuviedol všetky skutočnosti potrebné na to, aby sa vykonávanie úloh uložených kontrolnému orgánu mohlo považovať za zabezpečené „úplne nezávisle“. Ako som už uviedol vo svojich návrhoch vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Komisia/Nemecko ( 11 ), je ťažké to urobiť a ako vhodnejšie sa javí použiť negatívnu metódu, čiže preskúmať vplyv konkrétnych skutočností alebo všetkých konkrétnych skutočností na nezávislosť predmetného kontrolného orgánu. To je prístup, ktorý Súdny dvor zaujal v uvedenom rozsudku, keď skúmal vplyv dohľadu štátu nad nezávislosťou kontrolného orgánu.
57.

Ak by sa však z vyššie uvedeného dôvodu dodávateľovi nepriznalo oslobodenie a došlo by k výberu DPH v Nemecku, ale nadobúdateľ by priznal plnenie v členskom štáte určenia (Fínsko), vznikla by situácia dvojitého zdanenia, ktorá je v zjavnom rozpore s touto zásadou neutrality. Podľa článku 21 nariadenia (ES) č. 1777/2005 ( 24 ) totiž, „ak sa uskutočnilo nadobudnutie tovaru v rámci Spoločenstva…, členský štát, v ktorom sa odoslanie alebo preprava skončí, vykoná svoju právomoc zdaniť bez ohľadu na spôsob uplatnenia DPH na operáciu v členskom štáte, v ktorom sa odoslanie alebo preprava začala“. Ako som už uviedol vo svojich návrhoch vo veci R. ( 25 ), prípadné vrátenie DPH zaplatenej v Nemecku by v tomto prípade neumožnilo zamedziť dvojitému zdaneniu, ale len odstrániť následky prípadného dvojitého zdanenia, ku ktorému už došlo, a preto nestačí na zaručenie zásady neutrality dane.
119.

Napokon tvrdenie, ktoré sa týkalo zneužitia právomoci, bolo Súdnemu dvoru predložené vo dvoch formách. Všeobecnejšie sa uvádza, že právomoc Komisie na prijatie nového nariadenia sa nevzťahovala na zmenu metódy výpočtu „celkovej hodnoty náhrad“. Hoci s týmto tvrdením súhlasím, nepovažujem za nevyhnutné posudzovať ho ako samostatný dôvod neplatnosti. Konkrétnejšie bolo predložené tvrdenie, že prístup Komisie nebol odôvodnený snahou o zabezpečenie súladu s článkom 15 základného nariadenia, ale vedomím, že v rozpočte vlastných zdrojov neboli dostatočné zdroje na vrátenie všetkých súm, ktoré by sa mali vrátiť, ak by nebola vykonaná žiadna zmena „celkovej hodnoty náhrad“, čo by si teda vyžiadalo ďalšie príspevky od členských štátov. Ak by sa to preukázalo, viedlo by to podľa mňa k jasnému zneužitiu právomoci. V súvislosti s týmito návrhmi na začatie prejudiciálneho konania však Súdny dvor nemá k dispozícii dôkazy, na základe ktorých by mohol dospieť k záveru, či to tak v týchto veciach bolo, alebo nebolo.
53.

Ak by aj právna úprava Spojeného kráľovstva umožňovala v takomto pokročilom štádiu podanie opravného prostriedku proti rozsudku pre zmeškanie, treba si položiť otázku, či na základe článku 34 bodu 2 nariadenia č. 44/2001 by bol žalovaný ešte povinný podať takýto opravný prostriedok v štáte pôvodu, vrátane prípadu, ak mu bol rozsudok pre zmeškanie oznámený v priebehu konania o vyhlásenie vykonateľnosti – ako je to v prejednávanom prípade – alebo či sa v takom prípade môže priamo dovolávať dôvodu odmietnutia stanoveného v článku 34 bode 2 nariadenia č. 44/2001.
29.

Napokon sa Bundesverwaltungsgericht domnieva, že je takisto potrebné posúdiť, či je zákaz zlučiteľný so základnými právami a osobitne so slobodnou voľbou povolania a slobodou podnikania, ako ich zaručujú článok 15 ods. 1 a článok 16 Charty. Ak by sa tradičné označenie nápoja ako „bekömmlich“ malo považovať za zdravotné tvrdenie na účely nariadenia č. 1924/2006 a v dôsledku toho vyhlásiť za neprípustné vo vzťahu k vínu, prekračovalo by to – podľa názoru Bundesverwaltungsgerichtu – účel nariadenia a mohlo by to znamenať neproporcionálne obmedzenie týchto základných práv.
53.

Podľa názoru Komisie je napadnuté rozhodnutie potrebné alebo aspoň užitočné na dosiahnutie cieľa zabrániť nedovolenému prekračovaniu hraníc, ktorý sa stanovuje v článku 2 bode 11 a v článku 12 KSH. To je podľa tvrdenia Komisie účelom ustanovení napadnutého rozhodnutia týkajúcich sa hliadkovania na šírom mori. Komisia tiež zdôrazňuje, že nijaké ustanovenie KSH nevylučuje jeho uplatnenie na operácie týkajúce sa dozoru v medzinárodných vodách. Okrem toho príloha VI KSH, ktorá oprávňuje na hraničné kontroly v prístave tretieho štátu alebo počas plavby, potvrdzuje, že do rozsahu miestnej pôsobnosti KSH spadajú aj činnosti uskutočňované mimo územia členských štátov pod podmienkou, že tieto činnosti spadajú do vecnej pôsobnosti tohto aktu, napríklad do pojmu dozor. V tejto súvislosti Komisia zastáva názor, že Parlament používa príliš reštriktívny výklad „pojmu dozor“. Podľa názoru Komisie zaistenie spadá do pojmu dozor v prípade, že jeho predmetom sú plavidlá, ktoré sú podozrivé z úmyslu vstúpiť na územie Únie bez podrobenia sa hraničnej kontrole. Dozor sa teda neobmedzuje na čisto pasívnu činnosť, čo napokon potvrdzuje článok 12 ods. 4 KSH, ktorý oprávňuje na „zadržanie osôb“. Rovnako Komisia uvádza, že pátracie a záchranné činnosti uskutočňované v priebehu operácií týkajúcich sa dozoru spadajú do pojmu dozor. V tomto ohľade Komisia konštatuje, že samotná operácia týkajúca sa dozoru často vyvolá pátraciu a záchrannú operáciu, keď sa plavidlo po zaistení úmyselne potápa.
83.

Doteraz uvedené úvahy sú ešte podporené okolnosťou, že ak by bolo prijaté stanovisko Rady, obmedzila by sa účasť Parlamentu na legislatívnom postupe Únie v rozpore s významom, ktorý mu priznáva judikatúra Súdneho dvora, ( 23 ) a okrem toho by nebolo zohľadnené nedávne smerovanie Únie, ktoré Lisabonskou zmluvou určilo za riadny legislatívny postup ten, ktorý je stanovený v článku 194 ods. 2 ZFEÚ, ktorý Parlamentu stanovuje právomoc plnej účasti na výkone legislatívnej funkcie, a definitívne určilo za okrajové tie prípady (akým je prípad stanovený článkom 337 ZFEÚ), v ktorých Rada prijíma nariadenia jednoduchou väčšinou.
65.

Pokiaľ vnútroštátny súd zistí, že vybudovaný byt treba ako celok považovať za samostatný investičný majetok, bolo by možné uvedené zatriedenie do majetku podniku. V konaní vo veci samej sa totiž javí ako jasné, že časti vybudovaného bytu – a to kúpeľňa a toaleta – sa od začiatku používali aj na podnikateľské účely. ( 35 ) Prestavba na účel vybudovania vikierov a haly, ktorá je v konaní vo veci samej sporná, by potom predstavovala súčasť vytvorenia predmetu, ktorý sa používal tak na súkromné účely, ako aj na účely podnikania. V tom prípade by sa s vybudovaným bytom nemalo zaobchádzať inak ako so súkromnou stavbou vybudovanou na zmiešané používanie. Nebolo by relevantné, na aký účel slúži osobitne vybudovanie vikierov a haly, pretože z celkového hľadiska je relevantné zmiešané používanie. ( 36 )
39.

Z článku 87 ods. 3 nariadenia č. 883/2004 vyplýva, že ak k poistnej udalosti zakladajúcej nárok na sociálne dávky dôjde počas obdobia uplatňovania uvedeného nariadenia, nárok na sociálne dávky sa nadobúda aj v súvislosti s udalosťami, ktoré nastali pred začiatkom jeho uplatňovania. Táto zásada sa na základe článku 93 nariadenia č. 987/2009 vzťahuje aj na uvedené nariadenie. Vyplýva to aj z ustálenej judikatúry, podľa ktorej zásada zákazu retroaktivity nebráni tomu, aby sa nové pravidlo okamžite uplatňovalo na budúce účinky existujúcej situácie, ktorá sa začala počas platnosti predchádzajúceho pravidla. ( 17 ) Konkrétne by to znamenalo, že D. Reichel-Albert sa po 1. máji 2010 mohla odvolávať na ustanovenia nariadenia č. 987/2009, keď žiadala, aby sa jej pri výpočte nárokov na starobný dôchodok započítali doby, počas ktorých sa starala o deti. Ak by sa postupovalo podľa týchto úvah, nedošlo by k spätnému účinku nariadenia č. 987/2009, ale tieto skutočnosti by sa zohľadnili na účely odhadu budúcich nárokov dotknutej osoby na starobný dôchodok napriek tomu, že nastali pred nadobudnutím účinnosti uvedeného nariadenia. ( 18 )
185.

Len preto, že Všeobecný súd súhlasil s uplatnením dvojakého základu v zmysle „zvýšenia úrovne dokazovania“ na strane Komisie ( 113 ), mohol dospieť k záveru, že Komisia niektorým materským spoločnostiam, konkrétne AOI a SCTC, oprávnene pripísala protisúťažné správanie ich dcérskych spoločností, zatiaľ čo iným, napríklad Universal a Universal Leaf, nie. ( 114 ) Ak by Všeobecný súd považoval dvojaký základ za neoprávnený a považoval by za relevantnú len samotnú 100 % domnienku, potom by musel konštatovať porušenie zásady rovnosti zaobchádzania. ( 115 )
81.

V súvislosti so štvrtou prioritou prideľovania Komisia zdôrazňuje, že článok 12 smernice 2001/14 výslovne upravuje možnosť manažérov infraštruktúry uplatniť rezervačný poplatok na dosiahnutie čo najvyššej výnosnosti prevádzkovania železničnej sústavy. Hoci Komisia nenamieta proti tomu, aby sa popri iných kritériách prideľovania vzal do úvahy vývoj používania prevádzkovateľmi, domnieva sa, že na to, aby obvyklý používateľ hodinovej vlakovej trasy nebol diskriminačne zvýhodnený v porovnaní s novými subjektmi, treba vziať do úvahy nielen vývoj hodinovej vlakovej trasy, ktorá je predmetom konkrétneho postupu prideľovania, ale aj vývoj používania ostatných prevádzkovateľov na porovnateľných vlakových trasách.
163.

Nepovažujem však za potrebné, aby sa vždy preskúmavali ex offo pochybnosti o aktuálnosti posudzovania vplyvov na životné prostredie. Ak už existuje takéto posúdenie vplyvov na životné prostredie, malo by prípadným žalobcom poskytnúť dostatok informácií potrebných na napadnutie prípadných medzier v posúdení. K takýmto chybám môže ľahko dôjsť aj vplyvom času, resp. zmenami vonkajších okolností bez toho, aby to nutne malo dodatočný významný vplyv na životné prostredie. Dodatočné posudzovanie je nakoniec potrebné v prípade, ak je možné, že nastanú takéto dodatočné vplyvy. Ak by súdy museli skúmať ex offo aktuálnosť posudzovania vplyvov na životné prostredie, vzniklo by tým závažné procesné riziko bez toho, aby to nevyhnutne malo adekvátny priaznivý dopad na životné prostredie. Z tohto dôvodu verejný záujem na zohľadňovaní aktuálneho posudzovania vplyvov na životné prostredie nie je tak dôležitý, že by mohol odôvodniť preskúmanie ex offo. Úplne postačuje preskúmanie takýchto pochybností len na základe výslovných námietok.
27.

Vzniká otázka, či je článok 260 ods. 2 ZFEÚ uplatniteľný len na konania začaté po nadobudnutí platnosti Lisabonskej zmluvy, čo by znamenalo, že výzva by musela byť zaslaná dotknutému členskému štátu po 1. decembri 2009, alebo je uplatniteľný aj na konania začaté pred uvedeným dňom, čo by znamenalo, že zákonnosť konania pred podaním žaloby by sa musela posudzovať na základe článku 260 ods. 2 ZFEÚ v prípade všetkých žalôb podaných po nadobudnutí platnosti Lisabonskej zmluvy.
68.

Myslím si, že Všeobecný súd v bode 360 napadnutého rozsudku správne konštatoval, že skutočnosť, že niektoré orgány verejnej moci sa nenechali zavádzať alebo že konkurenti dosiahli zrušenie DOO, neznamená, že zavádzajúce vyhlásenia nemohli mať protisúťažný účinok v čase, keď boli urobené. Zastávam preto názor, že tvrdenie EFPIA uvedené v bode 56 vyššie by malo byť odmietnuté. Ak by v prejednávanej veci nedošlo k zásahu zo strany tretích osôb, je predstaviteľné, že žiadosti o DOO by mali za následok vydanie DOO a vznik regulačných prekážok pre hospodársku súťaž. Na rozdiel od tvrdení odvolateliek predložených tomuto súdu nejde o situáciu, v ktorej by správanie „obmedzilo hospodársku súťaž len v prípade, ak by nastala séria ďalších náhodných okolností“. Skôr sa to podobá na situáciu, v ktorej by správanie obmedzilo hospodársku súťaž, pokiaľ by nenastali ďalšie náhodné okolnosti (ako je zásah zo strany tretích osôb), ktoré by tomu zabránili.
55.

Nejde pritom o to, či uverejnenie oznámenia o verejnom výberovom konaní iba v troch jazykoch je nezlučiteľné so zákazom diskriminácie. Je nesporné, že hoci uchádzači majú uspokojivú znalosť nemčiny, angličtiny alebo francúzštiny, nesledujú nevyhnutne vydanie úradného vestníka v jednom z týchto troch jazykov, ale sledujú jeho vydanie vo svojom materinskom jazyku. ( 28 ) Existuje preto riziko, že títo záujemcovia sa nedozvedia o vyhlásení včas. Vzhľadom na to, že materinský jazyk je úzko spojený so štátnou príslušnosťou, predstavovalo by to diskrimináciu z dôvodu štátnej príslušnosti. Samotné pôvodné oznámenia z 28. februára 2007 a z 8. mája 2007 by teda boli nedostatočné.
19.

Tak Komisia, ako aj všetky vlády členských štátov, ktoré vstúpili do tohto konania, sa domnievajú, že na položenú otázku treba odpovedať kladne. Hoci uznávajú, že uplatniteľnou metódou je v zásade metóda obratu, tvrdia, že podľa rozsudku z 18. decembra 2008, Royal Bank of Scotland ( 6 ), článok 17 ods. 5 tretí pododsek šiestej smernice oprávňuje členské štáty, aby stanovili viac alebo menej rozsiahle výnimky z tohto pravidla, ktoré môžu viesť aj k vylúčeniu práva na odpočet. Tento záver potvrdzuje tak doslovné znenie, ako aj systematika článku 17 ods. 5 tretieho pododseku písm. c) šiestej smernice, z ktorých vyplýva, že normotvorca pre členské štáty nestanovuje nijaké konkrétne kritérium na výpočet percentuálnej sadzby odpočtu. Vyplýva to tiež z dôvodovej správy k návrhu šiestej smernice. Účastníci konania napokon zdôrazňujú, že metóda výmery sa nielenže ľahšie uplatňuje, ale podľa ich názoru prináša presnejšie výsledky, a preto zaručuje lepšie uplatnenie zásady daňovej neutrality.
75.

Rád by som taktiež poznamenal, že „potreba zachovávať a rozvíjať efektívnu hospodársku súťaž“ nie je stanovená iba v trinástom odôvodnení nariadenia č. 4064/89, ako tvrdila odvolateľka, ale taktiež v článku 2 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia. Zastávam názor, že použitie tohto znenia v článku 2 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 4064/89 zdôrazňuje potrebu, pokiaľ ide o to, aby Komisia analyzovala trhy dynamicky a s vyhliadkami do budúcna. Vyplýva to konkrétne z odkazu na potenciálnu hospodársku súťaž v tom istom ustanovení. Na tieto ustanovenia sa však nemožno odvolávať mimo kontextu a spôsobom, ktorý by jasne narúšal ich ducha, ako aj jasné znenie ostatných ustanovení nariadenia č. 4064/89, akými sú napríklad článok 8 ods. 2 a článok 8 ods. 3.
58.

Rozsudok Bachmann ( 43 ) sa týkal belgického systému, ktorý sa uplatňoval na zdaňovanie príjmu, najmä však toho, či bolo možné príspevky na poistenie platené v inom členskom štáte považovať za odpočítateľné výdavky na daňové účely. H.-M. Bachmann uzatvoril zmluvy o zdravotnom a invalidnom poistení spoločne so zmluvou o životnom poistení v Nemecku (kde vtedy pracoval) ešte predtým, než sa presťahoval do Belgicka, aby tam žil a pracoval, kde pokračoval v platení potrebného poistenia v zmysle týchto zmlúv. Podľa belgického práva si nemohol sumy tohto poistného odpočítať zo zdaniteľného príjmu, čo by bolo možné, keby sa toto poistenie platilo v Belgicku. Belgická vláda však úspešne tvrdila, že oslobodenie poistného od dane bolo kompenzované zdaňovaním dôchodkov, anuitných platieb alebo istín vyplácaných poisťovateľmi. Súdny dvor zastával názor, že koherencia daňového systému predpokladala, že keby bol štát povinný odpočítať sumy poistného platené v inom členskom štáte, musel by mať možnosť prípadne zdaňovať sumy vyplácané poisťovateľmi. To však nebolo možné zaručiť. V dôsledku toho koherencia daňového systému nemohla byť zaručená opatreniami, ktoré by boli menej reštriktívne než belgické opatrenia.