Vec T‑19/07

Systran SA a

Systran Luxembourg SA

proti

Európskej komisii

„Mimozmluvná zodpovednosť – Verejné obstarávanie na uskutočnenie projektu týkajúceho sa údržby a lingvistického posilnenia systému automatického prekladu Komisie – Zdrojové kódy počítačového programu uvádzaného na trh – Porušovanie autorského práva – Nepovolené sprístupnenie know‑how – Žaloba o náhradu škody – Mimozmluvný spor – Prípustnosť – Skutočná a určitá škoda – Príčinná súvislosť – Paušálne vyčíslenie výšky škody“

Abstrakt rozsudku

1. Žaloba o náhradu škody – Predmet – Návrh na náhradu škody smerujúci proti Únii na základe článku 288 druhého odseku ES – Výlučná právomoc súdu Únie – Posúdenie zmluvného alebo mimozmluvného charakteru vzniknutej zodpovednosti – Kritériá

(Články 235 ES, 238 ES, 240 ES a článok 288 druhý odsek ES; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 113)

2. Žaloba o náhradu škody – Predmet – Náhrada škody vyplývajúcej z toho, že Komisia údajne porušila svoju povinnosť ochrany dôvernosti know‑how – Mimozmluvný základ – Právomoc súdu Únie

(Články 235 ES, 287 ES a článok 288 druhý odsek ES; Charta základných práv, článok 41)

3. Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti

[Štatút Súdneho dvora, článok 21 prvý odsek a článok 53 prvý odsek; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 44 ods. 1 písm. c)]

4. Žaloba o náhradu škody – Právomoc súdu Únie – Právomoc vyjadriť sa k tvrdeniu, že Komisia porušila autorské právo – Podmienky

(Článok 235 ES a článok 288 druhý odsek ES)

5. Žaloba o náhradu škody – Právomoc súdu Únie – Zaviazanie Únie na náhradu škody v súlade so všeobecnými zásadami spoločnými pre právne poriadky členských štátov v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti

(Článok 235 ES a článok 288 druhý odsek ES)

6. Mimozmluvná zodpovednosť – Podmienky – Dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom – Skutočná a určitá škoda – Príčinná súvislosť

(Článok 288 druhý odsek ES)

7. Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a príbuzné práva – Smernica 91/250 – Právna ochrana počítačových programov – Úkony podliehajúce obmedzeniam – Výnimky – Rozsah

(Smernica Rady 91/250, články 4 a 5)

8. Mimozmluvná zodpovednosť – Podmienky – Dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom

(Článok 288 druhý odsek ES)

1. V oblasti zmluvnej zodpovednosti má súd Únie právomoc rozhodovať iba v prípade existencie arbitrážnej doložky v zmysle článku 238 ES. V prípade absencie takejto doložky Všeobecný súd nemôže na základe článku 235 ES v skutočnosti rozhodovať o žalobe na náhradu škody zmluvného pôvodu. V opačnom prípade by Všeobecný súd rozšíril svoju právomoc nad rámec sporov, o ktorých mu v taxatívne stanovených prípadoch umožňuje rozhodovať článok 240 ES, keďže toto ustanovenie zveruje všeobecnú právomoc rozhodovať o sporoch, v ktorých je stranou Únia, vnútroštátnym súdom. Právomoc súdu Únie v zmluvnej oblasti je odchýlkou od všeobecného práva, a preto sa musí vykladať reštriktívne tak, že Všeobecný súd môže rozhodovať iba o návrhoch, ktoré sú odvodené od zmluvy alebo ktoré majú priamy vzťah s povinnosťami, ktoré z nej vyplývajú.

Naproti tomu v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti má súd Únie právomoc rozhodovať bez toho, aby bol potrebný prejav súhlasu strán sporu. Na účely stanovenia svojej právomoci podľa článku 235 ES musí Všeobecný súd preskúmať z hľadiska rôznych relevantných náležitostí spisu, či žaloba o náhradu škody predložená žalobcom objektívne a vcelku spočíva na zmluvných alebo mimozmluvných povinnostiach umožňujúcich charakterizovať zmluvný alebo mimozmluvný základ sporu. Tieto náležitosti môžu byť vyvodené najmä z preskúmania nárokov strán, zo skutočností, ktoré viedli k vzniku škody, ktorej náhrada sa požaduje, a z obsahu zmluvných alebo mimozmluvných ustanovení uvádzaných na účely vyriešenia spornej otázky. Všeobecný súd teda môže v rámci rozhodovania v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti preskúmať obsah zmluvy tak, ako to robí v súvislosti s akýmkoľvek dokumentom, ktorého sa určitá strana domáha na podporu svojej argumentácie, aby zistil, či táto zmluva môže spochybniť právomoc, ktorá mu je výslovne zverená článkom 235 ES. Toto preskúmanie spadá pod posúdenie skutkových okolností uvádzaných na účely stanovenia právomoci Všeobecného súdu, ktorej absencia je prekážkou konania z dôvodu verejného záujmu v zmysle článku 113 rokovacieho poriadku.

(pozri body 58 – 62)

2. Zásada, na základe ktorej majú podniky právo na ochranu ich obchodného tajomstva, ktorej výrazom je článok 287 ES, je všeobecnou zásadou práva Únie. Článok 41 Charty základných práv tiež stanovuje povinnosť administratívy rešpektovať oprávnené záujmy dôvernosti a služobného a obchodného tajomstva.

Obchodné tajomstvá obsahujú technické informácie týkajúce sa know‑how, ktorých nielen sprístupnenie verejnosti, ale aj samotné poskytnutie právnemu subjektu odlišnému od subjektu, ktorý informáciu poskytol, môže vážne poškodiť jeho záujmy. Na to, aby technické informácie svojou povahou spadali do pôsobnosti článku 287 ES, je predovšetkým potrebné, aby s nimi bol oboznámený iba obmedzený počet osôb. Ďalej musí ísť o informácie, ktorých sprístupnenie môže spôsobiť vážnu škodu osobe, ktorá ich poskytla, alebo tretím osobám. Napokon je potrebné, aby záujmy, ktoré môžu byť poškodené sprístupnením informácie, boli objektívne hodné ochrany.

Pokiaľ v prejednávanej veci ide o posúdenie údajne nesprávneho a poškodzujúceho sprístupnenia informácií podliehajúcich vlastníckemu právu alebo know-how Komisiou tretej osobe bez výslovného povolenia ich nositeľa z hľadiska všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov, ktoré sú v tejto oblasti uplatniteľné, a nie zmluvných ustanovení stanovených zmluvami uzatvorenými v minulosti o otázkach, ktoré sa netýkajú autorského a know-how žalobcu, spor má mimozmluvnú povahu.

(pozri body 79, 80, 103)

3. Každý návrh na začatie konania musí uvádzať predmet konania a obsahovať stručné vysvetlenie uvádzaných dôvodov. Toto vysvetlenie dôvodov musí byť dostatočne jasné a presné, aby umožnilo žalovanému pripraviť si obranu a súdu Únie vykonávať súdne preskúmavanie. S cieľom zaručiť právnu istotu a riadny výkon spravodlivosti je potrebné, aby hlavné skutkové a právne okolnosti, na ktorých sa žaloba zakladá, vyplývali aspoň stručne, ale koherentne a zrozumiteľne, zo znenia samotnej žaloby. Na účely splnenia týchto požiadaviek musí žaloba smerujúca k náhrade škody spôsobenej inštitúciou obsahovať údaje, ktoré jej umožňujú identifikovať konanie, ktoré žalobkyňa inštitúcii vytýka.

(pozri body 107, 108)

4. Pokiaľ sa v rámci žaloby o vyvodenie mimozmluvnej zodpovednosti pojem porušovanie autorského práva uvádza spolu s pojmom ochrana dôvernosti know-how jedine na účely kvalifikovania konania Komisie za protiprávne, posúdenie protiprávnej povahy dotknutého konania sa vykonáva z hľadiska všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov a nevyžaduje predbežné rozhodnutie príslušného vnútroštátneho orgánu.

V dôsledku toho vzhľadom na právomoc zverenú súdu Únie článkom 235 ES a článkom 288 druhým odsekom ES v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti a absenciu vnútroštátneho prostriedku nápravy, ktorý by umožnil dospieť k náhrade škody Komisiou, ktorú údajne utrpel žalobca v dôsledku porušovania autorského práva k softvéru, nič nebráni tomu, aby mohol byť pojem porušovanie práv používaný žalobcom zohľadnený na účely kvalifikácie konania Komisie za protiprávne v rámci žaloby o náhradu škody.

Pojem porušovanie práv používaný žalobcom v rámci takej žaloby treba vykladať jedine z hľadiska všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov, ktoré sú, pokiaľ ide o počítačové programy, prevzaté alebo stanovené viacerými harmonizačnými smernicami. Všeobecný súd má teda právomoc konštatovať porušovanie práv v zmysle, ktorý by tomuto pojmu mohol pripísať príslušný vnútroštátny orgán členského štátu na základe právneho poriadku tohto štátu v rámci takej žaloby o náhradu škody.

(pozri body 115 – 117)

5. Z článku 288 druhého odseku ES a článku 235 ES vyplýva, že súd Únie má právomoc uložiť Únii akúkoľvek formu náhrady škody, ktorá je v súlade so všeobecnými zásadami spoločnými pre právne poriadky členských štátov v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti, vrátane, ak sa to javí v súlade s týmito zásadami, náhradu v naturálnej forme a v prípade potreby tiež formou príkazu tak urobiť alebo neurobiť. V dôsledku toho Únia v zásade nemôže upustiť od príslušného procesného opatrenia náležiaceho súdu Únie, keď ten má výlučnú právomoc vysloviť sa o žalobe o náhradu škody, ktorá jej je pripísateľná.

Integrálna náhrada údajne spôsobenej škody v prípade, keď sa tvrdí, že Komisia porušila autorské právo, vyžaduje, aby sa právo nositeľa tohto práva uviedlo do pôvodného stavu, pričom takéto uvedenie do pôvodného stavu prinajmenšom vyžaduje, nezávisle od prípadnej vyčíslenej náhrady škody, okamžité zastavenie zásahu do jeho práva. Integrálna náhrada škody v obdobných prípadoch môže mať tiež formu zabavenia alebo zničenia výsledku porušovania práv, alebo uverejnenie rozhodnutia Všeobecného súdu na náklady Komisie.

(pozri body 120 – 123)

6. Vznik mimozmluvnej zodpovednosti Únie podľa článku 288 druhého odseku ES je podmienený splnením niekoľkých podmienok, pokiaľ ide o protiprávnosť konania, ktoré sa vytýka inštitúcii, skutočnosť škody a existenciu príčinnej súvislosti medzi namietaným konaním a údajnou škodou.

Protiprávne konanie vytýkané inštitúcii musí spočívať v dostatočne závažnom porušení právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom. Pokiaľ táto inštitúcia disponuje len veľmi obmedzenou mierou voľnej úvahy, prípadne žiadnou, jednoduché porušenie práva Únie môže stačiť na preukázanie existencie dostatočne závažného porušenia.

Škoda, ktorej náhrada sa požaduje, musí byť skutočná a určitá a musí existovať dostatočne priama príčinná súvislosť medzi konaním inštitúcie a škodou.

(pozri body 126, 127, 268)

7. Zákonná výnimka stanovená v článku 5 smernice 91/250 o právnej ochrane počítačových programov z úkonov spadajúcich do výhradného práva autora programu a definovaných článkom 4 tej istej smernice sa má uplatňovať iba na práce vykonané legitímnym nadobúdateľom počítačového programu a nie na práce zadané tretej osobe týmto nadobúdateľom. Táto výnimka tiež zostáva obmedzená na úkony nevyhnutné na to, aby sa umožnilo legitímnemu nadobúdateľovi používať počítačový program spôsobom, na ktorý je určený, vrátane opravy chýb.

(pozri bod 225)

8. Skutočnosť, že Komisia si prisvojila právo dať vykonať práce, ktoré nevyhnutne viedli k zmene prvkov týkajúcich sa uvedených softvérov, akými sú napríklad zdrojové kódy, bez získania predchádzajúceho súhlasu podniku, predstavuje dostatočne závažné porušenie autorských práv a know-how, ktoré má uvedený podnik k softvéru, a ide o porušenie, ktoré môže založiť mimozmluvnú zodpovednosť Únie.

(pozri body 250, 261)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (tretia komora)

zo 16. decembra 2010 ( )

„Mimozmluvná zodpovednosť – Verejné obstarávanie na uskutočnenie projektu týkajúceho sa údržby a lingvistického posilnenia systému automatického prekladu Komisie – Zdrojové kódy počítačového programu uvádzaného na trh – Porušovanie autorského práva – Nepovolené sprístupnenie know‑how – Žaloba o náhradu škody – Mimozmluvný spor – Prípustnosť – Skutočná a určitá škoda – Príčinná súvislosť – Paušálne vyčíslenie výšky škody“

Vo veci T‑19/07,

Systran SA, so sídlom v Paríži (Francúzsko),

Systran Luxembourg SA, so sídlom v Luxemburgu (Luxembursko),

v zastúpení: J.‑P. Spitzer a E. De Boissieu, advokáti,

žalobkyne,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: pôvodne E. Montaguti a F. Benyon, neskôr E. Traversa a E. Montaguti, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci A. Berenboom a M. Isgour, advokáti,

žalovanej,

ktorej predmetom je žaloba o náhradu škody údajne spôsobenej žalobkyniam z dôvodu porušenia práva, ku ktorému došlo v nadväznosti na verejné obstarávanie Komisie týkajúce sa údržby a lingvistického posilnenia jej systému automatického prekladu,

VŠEOBECNÝ SÚD (tretia komora),

v zložení: predseda komory J. Azizi, sudcovia E. Cremona a S. Frimodt Nielsen (spravodajca),

tajomník: T. Weiler, referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 27. októbra 2009,

vyhlásil tento

Rozsudok

Skutkové okolnosti

I – O rôznych verziách softvéru Systran

1 Je potrebné rozlišovať štyri verzie softvéru automatického prekladu Systran (ďalej tiež „systém Systran“):

– pôvodná verzia (ďalej len „Systran Mainframe“) vytvorená v roku 1968 pánom Tomom a uvedená na trh kalifornskou spoločnosťou World Translation Center, Inc. (WTC) a inými spriaznenými spoločnosťami (ďalej len spoločne „skupina WTC“),

– verzia pôvodne používaná Európskou komisiou (ďalej len „EC‑Systran Mainframe“), ktorá bola predmetom viacerých zmlúv uzatvorených od roku 1975 do roku 1987 medzi skupinou WTC a Komisiou, viacerých zmlúv medzi Komisiou a poskytovateľmi služieb, a viacerých zmlúv medzi skupinou Systran (právny nástupca skupiny WTC) a Komisiou,

– nová verzia (ďalej len „Systran Unix“), ktorá bola vytvorená prvou žalobkyňou, Systran SA (ďalej len „Systran“), v nadväznosti na nadobudnutie skupiny WTC v roku 1986, na účely fungovania v prostrediach Unix a Windows; táto verzia bola vyvíjaná skupinou Systran od roku 1993,

– nová verzia používaná Komisiou (ďalej len „EC‑Systran Unix“), ktorá bola predmetom zmluvy uzatvorenej v roku 1997 medzi druhou žalobkyňou, Systran Luxembourg SA (ďalej len „Systran Luxembourg“), a Komisiou.

II – História vzťahov medzi stranami

2 História zmluvných vzťahov medzi stranami, teda skupinou WTC, neskôr jej právnym nástupcom, skupinou Systran, na jednej strane, a Komisiou na druhej strane, je potrebná na účely definovania rozsahu vlastníckych a užívacích práv týkajúcich sa jednotlivých verzií softvéru Systran používaných Komisiou, teda EC‑Systran Mainframe a potom EC‑Systran Unix. Komisia sa odvoláva na túto históriu a tvrdí, že táto žaloba má zmluvný základ, zatiaľ čo žalobkyne tvrdia, že žiadna z týchto zmlúv, ktorých sa mimochodom nedovolávajú, nemá vplyv na ich práva duševného vlastníctva a na žalobu.

A – Prvé obdobie: od Systran Mainframe po EC‑Systran Mainframe

3 Účastníci konania spoločne uznávajú, že tvorca softvéru automatického prekladu Systran je pán Toma a že spoločnosti skupiny WTC boli výlučnými vlastníkmi verzie Systran Mainframe tohto softvéru.

1. Pôvodné zmluvy medzi WTC (a inými spoločnosťami) a Komisiou

4 Dňa 22. decembra 1975 WTC a Komisia podpísali zmluvu, ktorá sa týkala, na jednej strane, nainštalovania a vývoja anglicko-francúzskeho systému automatického prekladu Systran a, na druhej strane, počiatočného vývoja automatického francúzsko-anglického prekladu Systran (ďalej len „počiatočná zmluva“).

5 Článok 1 prvý odsek počiatočnej zmluvy s názvom „Predmet“ znie takto:

„Zmluvný partner sa zaväzuje, že zaistí pre Komisiu ďalší vývoj jej systému automatického anglicko-francúzskeho prekladu SYSTRAN (ďalej len ,Základný systém‘) a počiatočný vývoj systému automatického francúzsko-anglického prekladu SYSTRAN“.

6 Článok 3 počiatočnej zmluvy s názvom „Odmena“ uvádza:

„Za úlohy vykonané na základe tejto zmluvy Komisia zaplatí Zmluvnému partnerovi sumu vo výške 161 800 USD za týchto podmienok:

…

Táto suma zahŕňa náhradu za postúpenie práva užívať Základný systém počas celej doby platnosti zmluvy. Táto suma musí pokrývať všetky výdavky Zmluvného partnera vynaložené pri výkone tejto zmluvy, vrátane nákladov na zamestnancov, prácu na počítači, cestovné náklady a náklady na dodávku.“

7 Článok 4 počiatočnej zmluvy s názvom „Používanie systému po ukončení zmluvy“ znie takto:

a) Zmluvné strany sa dohodli, že práva k systému v stave, v akom bude existovať k dátumu skončenia zmluvy (ďalej len ,Zmenený systém‘), a k súvisiacej dokumentácii, poskytne Zmluvný partner Komisii v obmedzenom rozsahu, to znamená výhradne na vlastné potreby Komisie a na rovnaké potreby verejnej správy členských štátov Spoločenstva a jedine na účely prekladu z angličtiny do francúzštiny a z francúzštiny do angličtiny, ale bez časového obmedzenia. …

b) Ak po vykonaní tejto zmluvy bude mať Komisia záujem pokračovať vo vývoji Zmeneného systému, či už interne alebo prostredníctvom tretej osoby, použitím iných dvojíc jazykov Spoločenstva, zaplatí Zmluvnému partnerovi paušálnu sumu neprevyšujúcu 100 000 USD za prvú dvojicu jazykov a 80 000 USD za každú ďalšiu dvojicu, alebo 200 000 USD za každú kombináciu obsahujúcu nový jazyk. Tieto sumy zahŕňajú právo Komisie používať výhradne a voľne rozvinutý Zmenený systém bez časového obmedzenia.

Okrem toho, ak bude mať po vykonaní tejto zmluvy Komisia záujem požiadať Zmluvného partnera o ďalší vývoj Zmeneného systému použitím inej dvojice jazykov, zaplatí mu paušálnu sumu neprevyšujúcu 25 000 USD za prvú dvojicu a 20 000 USD za každú ďalšiu dvojicu, alebo 50 000 USD za každú kombináciu zahŕňajúcu nový jazyk.

c) Zmluvný partner má pravo užívať vo svojom mene a na svoje vlastné účely Zmenený systém v stave, v akom bol vyvinutý v rámci tejto zmluvy a zmlúv o ďalšom vývoji použitím iných dvojíc jazykov, ako je spresnené v písm. b) druhom odseku, s výnimkou slovníkov špeciálne vyvinutých pre Komisiu. Prístup k slovníkom bude Zmluvnému partnerovi udelený z prípadu na prípad za ročný poplatok za prenájom neprevyšujúci 20 % nákladov; zadarmo budú slovníky dané k dispozícii Zmluvnému partnerovi iba na účely prezentácie.“

8 Podľa článku 5 písm. f) počiatočnej zmluvy sa na zmluvu uplatňovalo luxemburské právo a v prípade sporu boli príslušnými súdmi súdy v Luxembursku.

9 Komisia v nadväznosti na počiatočnú zmluvu uzatvorila v rokoch 1976 až 1987 množstvo zmlúv so spoločnosťami skupiny WTC, jednak, na účely zlepšenia systému Systran a, jednak, na účely vyvinutia nových dvojíc jazykov (teda spolu deväť dvojíc jazykov).

10 Komisia okrem toho uzatvorila s rôznymi spoločnosťami, ktoré nepatrili do skupiny WTC a neboli zmluvnými stranami zmluvy, zmluvy oprávňujúce tieto spoločnosti používať systém Systran v prospech vládnych orgánov členských štátov a inštitúcií Spoločenstiev. V jednej z týchto zmlúv s názvom „Dohoda o technickej spolupráci“ uzatvorenej 18. januára 1985 s francúzskou spoločnosťou Gachot SA Komisia uviedla, že „systém Systran, softvéry a slovníky zostanú vlastníctvom Komisie“ (článok 4 s názvom „Užívacie práva“). Na základe tejto dohody Komisia povolila spoločnosti Gachot využívať „jej systém automatického prekladu Systran v prospech orgánov európskeho verejného sektora“ a spoločnosť Gachot za to poskytovala Komisii informácie o kvalite vytváraných prekladov, ktoré jej umožňovali zlepšovať výkonnosť systému (článok 1 s názvom „Predmet“). Spolupráca medzi Komisiou a spoločnosťou Gachot prebiehala bez finančného vkladu (článok 3 s názvom „Výdavky“).

2. Zmluva o spolupráci medzi skupinou Systran a Komisiou

11 Viacerými zmluvami uzatvorenými od septembra 1985 spoločnosť Gachot nadobudla spoločnosti skupiny WTC, ktoré vlastnili technológiu Systran a verziu Systran Mainframe, a v nadväznosti na túto akvizíciu sa stala Systran.

12 Listom z 2. februára 1987 adresovaným spoločnosti Gachot generálnym riaditeľom generálneho riaditeľstva (GR) „Telekomunikácie, informačný priemysel a inovácie“ Komisia požiadala o odpoveď na viaceré otázky, k čomu došlo listom z 5. februára 1987:

„Otázka č. 1: Môže pán Gachot preukázať, že je skutočne (on alebo spoločnosť Gachot…) vlastníkom alebo väčšinovým akcionárom spoločností WTC a Systran Institut, a že akceptuje všetky záväzky svojich spoločností voči Komisii?“

„Odpoveď: Naša spoločnosť skutočne nadobudla jednak všetky akcie [pána] Toma vo WTC a jednak 76 % akcií Systran Institut. Sme teda plne spôsobilí konať v mene celej Skupiny a zastupovať ju voči Komisii.“

„Otázka č. 2: Čo sa stane s týmito záväzkami, ak pán Gachot (alebo [spoločnosť] Gachot) prestane byť vlastníkom (alebo väčšinovým akcionárom) týchto spoločností? Zaväzuje sa pán Gachot, že zaistí, aby prípadní kupujúci dodržali tieto záväzky?“

„Odpoveď: Žiaden prevod sa neplánuje. Práve naopak, naša Skupina sleduje v tejto oblasti politiku neustáleho rozvoja. Okrem toho, Komisia sa nemusí v tejto oblasti ničoho obávať, pretože zmluvy sú uzatvorené medzi WTC a Komisiou, teda právnickými osobami, a akákoľvek zmena, ktorá by mohla nastať vo vlastníctve akcií týchto spoločností, nemôže v žiadnom prípade spochybniť uzatvorené zmluvy.“

„Otázka č. 3: Môže pán Gachot potvrdiť, že Komisia v nadväznosti na uzatvorenie rôznych zmlúv s WTC a Systran Institut má nevýhradné užívacie práva pre európsky verejný sektor vzťahujúce sa na [deväť] jazykových verzií Systran?“

„Odpoveď: Je zrejmé zo zmlúv uzatvorených medzi WTC a Komisiou…, že Komisia má nevýhradné užívacie práva pre potreby vládnych agentúr členských štátov Spoločenstva, a to pre jazykové verzie Systran II v [dvojiciach] jazykov, ktoré nadobudla…“

„Otázka č. 8: Naďalej pán Gachot súhlasí s tým, že medzivládne orgány, ktorých územie prekračuje územie Spoločenstva, sú oprávnené používať [softvér] Systran, ak mu za to zaplatia licenčné poplatky?“

„Odpoveď: Spoločnosť Gachot samozrejme plánuje poskytnúť systém Systran k dispozícii medzinárodným organizáciám, ktorých územie prekračuje územie Spoločenstva, a to v závislosti od rôznych zmlúv, ktoré budú uzatvorené medzi spoločnosťou Gachot a týmito organizáciami…“

„Otázka č. 14: Je spoločnosť WTC pripravená previesť na Komisiu užívacie práva za rovnakých podmienok ako predtým pre španielsko-anglický systém Systran? Bude cena na úhradu podobná ako cena ponúknutá za nemecko-anglický systém?“

„Odpoveď: Spoločnosť WTC plne súhlasí s prevodom licencie na nevýhradné užívanie pre dvojicu španielčina – angličtina na Komisiu, prípade tiež pre dvojicu taliančina – angličtina a portugalčina – angličtina. Cena a podmienky budú závisieť predovšetkým od stavu napredovania systémov v okamihu ich nadobudnutia Komisiou.“

„Otázka 15: Je spoločnosť WTC pripravená vyvinúť nové systémy obsahujúce dánčinu a gréčtinu ako cieľové jazyky a previesť ich na Komisiu s (nevýhradnými) užívacími právami pre verejný a súkromný sektor?“

„Odpoveď: WTC plne súhlasí s vývojom každého systému obsahujúceho páry európskych jazykov ako aj iných systémov, ktoré by mohla Komisia potrebovať.“

„Otázka 16: Mal by pán Gachot záujem o konverziu systému Systran do jazyka C v Unix, čím by sa zvýšila jeho použiteľnosť v informatike? Je pripravený čiastočne alebo v celom rozsahu financovať požadovanú investíciu (ktorá je možno rádovo v miliónoch eku)?“

„Odpoveď: Konverzia systému Systran do jazyka C v Unix je projekt, ktorý sme plánovali. V prvom rade sa nám ale zdalo byť oveľa dôležitejšie sústrediť naše úsilie na zlepšenie kvality prekladu a zjednotenie rôznych verzií [systému] Systran. Konverzia [systému] Systran v Unix, akokoľvek je zaujímavá, zostáva spojená s konkretizáciou finančných prostriedkov…“

13 Faxom z 5. marca 1987 adresovaným úradníkom GR „Telekomunikácie, informačný priemysel a inovácie“ spoločnosti Gachot Komisia takto popísala obsah „dohody Systran“, o ktorej prebiehalo rokovanie:

„Práva, ciele a povinnosti

V rámci Dohody sú práva nadobudnuté obidvoma stranami plne vyvážené.

Skupina Systran je vlastníkom základných softvérov a užívacie práva Komisie týkajúce sa deviatich [dvojíc] jazykov sa vzťahujú iba na inštitúcie Spoločenstva a oficiálne orgány členských štátov.

Naproti tomu, Komisia je vlastníkom lexikónov, ktoré vytvára od roku 1975.

Každá zo zmluvných strán investovala približne 8 miliónov eku na nadobudnutie svojich práv a snaží sa teda o zhodnotenie svojich investícií.

Komisia má morálnu povinnosť zaistiť, aby hospodárstvo Spoločenstva malo prospech z investície zaplatenej jej daňovými poplatníkmi, zatiaľ čo Skupina Systran si želá urýchlene začať s uvádzaním systému na trh v Európe.

Tieto dva ciele sú plne konvergentné a zlučiteľné v rámci navrhnutej Dohody.

Navyše, Komisia a Skupina Systran majú záujem urobiť [zo softvéru] Systran účinný nástroj prostredníctvom harmonizácie softvérov a lexikónov…“

14 Dňa 4. augusta 1987 skupina Systran a Komisia podpísali zmluvu o spoločnej organizácii vývoja a zlepšovania systému prekladu Systran pre súčasné a budúce úradné jazyky Spoločenstva ako aj jeho používanie (ďalej len „zmluva o spolupráci“).

15 Zmluva o spolupráci uvádzala v rámci „úvodných ustanovení“ toto:

„1. Systém Systran, vytvorený spoločnosťou WTC, je systém automatického prekladu, ktorý zahŕňa základný softvér, lingvistické a periférne softvéry a rôzne bilingválne slovníky.

2. Dňa 22. septembra 1975 Komisia uzavrela so spoločnosťou WTC zmluvu o používaní systému Systran Komisiou a o počiatočnom vývoji tohto systému WTC.

Komisia a spoločnosť WTC uzatvorili následne ďalšie zmluvy týkajúce sa jednak zlepšenia existujúceho systému a jednak vývoja systémov pre [nové dvojice] jazykov.

Tieto zmluvy uzatvorené v rokoch 1976 a 1985 mali za cieľ rozvíjať a zlepšovať prekladové softvéry a základné slovníky pre dotknuté jazyky.

3. Údržba a ďalší vývoj systémov boli zabezpečené inou sériou zmlúv medzi Komisiou a servisnými spoločnosťami. Tieto zmluvy sa týkali potrieb a cieľov vlastných Komisii.

4. Od roku 1985 Komisia uzavrela s rôznymi spoločnosťami zmluvy, ktoré ich oprávňovali používať systém Systran v prospech vládnych orgánov členských štátov a inštitúcií Európskych spoločenstiev, za protihodnotu poskytnutia informácií, ktoré Komisii umožnia zlepšiť výkonnosť systému.

5. Strany teda konštatujú, že Komisia disponuje licenciou na užívanie Základného systému a zlepšení… vykonaných WTC, ktorá je obmedzená na užívanie na území Európskych spoločenstiev v sektoroch špecifikovaných v [odseku] 4 vyššie.

6. Zlepšenia a vývoj vykonané na systéme Systran Komisiou a jej zmluvnými partnermi [uvedenými v odseku 3 vyššie], osobitne slovníky, sú výlučným vlastníctvom Komisie.

7. Strany zastávajú názor, že ich záujem a záujem užívateľov Systran je, aby bol tento systém neustále zlepšovaný. Rozhodli sa uzatvoriť túto zmluvu o spolupráci, aby zjednotili svoje úsilie a pracovali tak na zlepšovaní.

Strany si v tomto duchu uznávajú navzájom právo užívať systém Systran, ktorý sa môže vyvíjať prostredníctvom zavádzania vylepšení, ktoré sa budú vykonávať vďaka používaniu systému tak v súkromnom ako aj vo verejnom sektore.“

16 Článok 4 zmluvy o spolupráci, ktorý sa týka „vlastníckych práv“, uvádza:

„Rôzne jazykové verzie Systran a ich komponenty zostávajú vo vlastníctve partnerov, ktorým prináležali ku dňu podpisu.

Spoločnosti Skupiny Systran sa zaväzujú, že svoje vlastnícke práva prevedú až po predchádzajúcom informovaní a súhlase útvarov Komisie. Postupník musí súhlasiť s prevzatím práv a povinností vyplývajúcich pre tieto spoločnosti z tejto zmluvy o spolupráci.“

17 Úvod prílohy I zmluvy o spolupráci uvádza:

„Zatiaľ čo Komisia bola vždy vlastníkom lexikónov a iných komponentov, ktoré vyvinula pre rôzne verzie Systran, vlastnícke práva k základnému softvéru boli rozdelené medzi viaceré spoločnosti a Komisia uzatvorila zmluvy a dohody týkajúce sa používania systému a jeho zlepšení a rozvoja, najmä s [WTC] a Systran Institut.

Keďže spoločnosť Gachot… je od začiatku roku 1986 hlavným akcionárom týchto spoločností, táto globálna zmluva na rozvoj a používanie Systran sa uzatvorila medzi všetkými dotknutými stranami…“

18 Článok 4a zmluvy o spolupráci, ktorý sa týka „zlepšení a poplatkov“, uvádza:

„Akýkoľvek vývoj a akékoľvek zlepšenie systému vyplývajúce z jeho používania skupinou Systran bude okamžite oznámené a dané k dispozícii Komisii.

Akýkoľvek vývoj a akékoľvek zlepšenie systému vyplývajúce z jeho používania Komisiou bude okamžite oznámené a dané k dispozícii skupine Systran.

Akákoľvek zmena systému, ktorá nepochádza z jeho používania v pravom zmysle, bude predmetom rokovaní medzi stranami.

Počas úvodného obdobia dvoch rokov bude môcť každá strana využívať vývoj a zlepšenia vykonané druhou stranou bez toho, aby bola povinná platiť z tohto dôvodu akékoľvek poplatky.

Na konci tohto obdobia Komisia a Skupina Systran zadefinujú v nadväznosti na nadobudnutú skúsenosť zmluvné podmienky ich budúcej spolupráce.“

19 Článok 5 zmluvy o spolupráci, ktorý sa týka „užívacích práv“, uvádza:

„a) Komisia má právo užívať vo verejnom sektore na území Spoločenstva spoločný systém v jeho najrozvinutejšej verzii a prevádzať licencie na užívanie tohto systému vnútroštátnym a medzinárodným organizáciám usadeným na území Spoločenstva, ako je definované v [odseku] 4 úvodných ustanovení.

b) …

c) Spoločnosti skupiny Systran sa zaväzujú, že umožnia každej súkromnej organizácii používať systém za podmienok zodpovedajúcich obchodným zvyklostiam.“

20 Podľa článkov 11 a 12 zmluvy o spolupráci sa na zmluvu uplatňuje belgické právo a akýkoľvek spor medzi stranami týkajúci sa výkladu, plnenia alebo neplnenia zmluvy bude predložený rozhodcovskému súdu.

21 V rokoch 1988 a 1989 Komisia uzatvorila štyri zmluvy so spoločnosťou Gachot na účely získania licencie na užívanie softvéru Systran pre dvojice jazykov nemčina – angličtina, nemčina – francúzština, angličtina – gréčtina, španielčina – angličtina a španielčina – francúzština.

22 Doporučeným listom z 11. decembra 1991 Komisia ukončila zmluvu o spolupráci v súlade s jej článkom 8 výpoveďou s výpovednou lehotou šesť mesiacov. Na základe uplatnenia tohto ustanovenia sa stanovilo, že po uplynutí trojročného obdobia bude každá strana disponovať systémom Systran v stave dosiahnutom každou z nich. Podľa Komisie bolo toto vypovedanie zmluvy odôvodnené skutočnosťou, že Systran nedodržala svoje zmluvné povinnosti a plánovala vymáhať platbu za vývoj týkajúci sa dvoch dvojíc jazykov (francúzština – taliančina a francúzština – španielčina), ktorý vytvorila Komisia a dala k dispozícii Systran na základe zmluvy o spolupráci. K dátumu ukončenia zmluvy o spolupráci zahŕňala verzia EC‑Systran Mainframe šestnásť jazykových verzií.

23 V nadväznosti na to skupina Systran vytvorila a uviedla na trh novú verziu softvéru Systran fungujúcu aj v operačných systémoch Unix a Windows (Systran Unix), zatiaľ čo Komisia rozvíjala verziu EC‑Systran Mainframe v súvislosti so šestnástimi vyššie uvedenými dvojicami jazykov, ku ktorým sa pridala dvojica jazykov gréčtina – francúzština vyvinutá s pomocou externého zmluvného partnera, ktorá fungovala v operačnom systéme Mainframe nezlučiteľnom s operačnými systémami Unix a Windows.

B – Druhé obdobie: od Systran Unix po EC‑Systran Unix

24 Aby sa umožnilo verzii EC‑Systran Mainframe fungovať v prostrediach Unix a Windows, uzatvorili sa štyri zmluvy medzi Systran Luxembourg a Komisiou (ďalej len „zmluvy o migrácii“).

25 Dňa 19. decembra 1997, pred podpisom prvej zmluvy o migrácii, Komisia požiadala listom Systran o odsúhlasenie viacerých bodov, medzi ktoré patrili aj tieto dva:

„1. Používanie mena Systran

Pri prezentáciách ako aj v dokumentácii alebo v korešpondencii sa často odvolávame na ‚systém automatického prekladu Komisie‘. Keďže tento systém vychádza zo systému Systran, bolo by logickejšie používať pri týchto príležitostiach meno Systran alebo… Verzia CE Systran.

2. Zásada recipročného používania systémov [spoločnosti] Systran… a Komisie.

Komisia môže používať produkty spoločnosti Systran… na svojom serveri. Spoločnosť Systran môže používať systém Komisie.

Spoločnosť Systran… a jej dcérske spoločnosti sa zaväzujú, že si nebudú uplatňovať žiaden finančný nárok vyplývajúci zo zmlúv uzatvorených v minulosti medzi ‚skupinou Systran‘ a Komisiou.“

26 Dňa 22. decembra 1997, v deň podpisu prvej zmluvy o migrácii, Systran odpovedala na túto žiadosť Komisie takto:

„1. Používanie mena Systran

Súhlasíme s tým, že Komisia môže používať ochrannú známku SYSTRAN. Toto používanie musí byť systematické pre každý systém automatického prekladu odvodený z pôvodného systému Systran. V dôsledku toho na vás prevádzame právo užívať ochrannú známku SYSTRAN jedine na účely šírenia alebo poskytovania systému automatického prekladu Systran.

2. Zásada recipročného používania systémov [spoločnosti] Systran… a Komisie.

Súhlasíme s tým, že Komisia môže používať produkty Systran v prostrediach Unix a/alebo Windows na svoje interné potreby.

Spoločnosť Systran sa zaväzuje, že si neuplatní žiaden finančný nárok vyplývajúci z plnenia zmlúv uzatvorených v minulosti medzi skupinou Systran a Komisiou.“

27 Článok 2 prvej zmluvy o migrácii uzatvorenej medzi Systran Luxembourg a Komisiou takto definuje „systém automatického prekladu Komisie“:

„Systém automatického prekladu Komisie nazývaný ‚Systran EC version‘ označuje osobitnú verziu systému automatického prekladu Systran pôvodne vyvinutého ‚World Translation Center‘, La Jolla, USA, ktorý Európska Komisia následne rozvíjala na interné účely od roku 1976. Systém automatického prekladu Komisie je odlišný od ‚Systran Original Version‘ [originálna verzia systému Systran], teda systému automatického prekladu, ktorý vyvíjala a uvádzala na trh Systran SA France a jej dcérske spoločnosti.“

(The Commission’s machine translation system, or ‚Systran EC version‘, designates a specific version of the Systran machine translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further developed by the European Commission for internal purposes. The Commission’s machine translation system is distinct from the ‚Systran Original Version‘, which refers to the machine translation system developed and commercialised by Systran S.A. of France and its subsidiaries.)

28 Článok 13 prvej zmluvy o migrácii s názvom „Patenty, certifikáty o využiteľnosti (úžitkové vzory), ochranné známky, dizajny a priemyselné vzory, práva priemyselného a duševného vlastníctva“ uvádza:

„1. Komisia je bezodkladne informovaná o akomkoľvek výsledku alebo akomkoľvek patentne získanom Zmluvným partnerom [teda Systran Luxembourg] pri plnení tejto zmluvy; tento výsledok alebo patent prináleží Európskym spoločenstvám, ktoré s ním môžu voľne nakladať s výnimkou prípadov, kedy už práva priemyselného alebo duševného vlastníctva existujú.

2. Systém automatického prekladu Komisie, vrátane jeho komponentov, bez ohľadu na to, či boli v priebehu plnenia zmluvy zmenené, zostáva vo vlastníctve Komisie s výnimkou prípadov, kedy už práva priemyselného alebo duševného vlastníctva existujú.

…

5. V prípade začatia konania tretími osobami, najmä pokiaľ ide o vymáhanie práva, aj po splnení zmluvy, dotknutá strana o tom informuje čo najskôr druhú stranu; obidve strany konajú spoločne a vzájomne si oznamujú všetky informácie a dôkazy, ktorými disponujú alebo ktoré získajú.“

(1. Any results or patent obtained by the Contractor [Systran Luxembourg] in performance of this contract shall be immediately reported to the Commission and shall be the property of the European Communities, which may use them as they see fit, except where industrial or intellectual property rights already exist.

2. The Commission’s machine translation system, together with all its components shall, whether modified or not in the course of the contract, remain the property of the Commission, except where industrial or intellectual property rights already exist.

…

5. At the first sign of proceedings by a third party, in particular of a claim, even after completion of the contract, the party involved shall notify the other party as soon as possible and the two parties shall then act in unison and provide each other with all the information and evidence that they possess or obtain.)

29 Podľa článkov 15 a 16 prvej zmluvy o migrácii sa na zmluvu uplatňovalo luxemburské právo a akýkoľvek spor medzi Komisiou a Systran Luxembourg týkajúci sa tejto zmluvy patril do právomoci luxemburských súdov.

30 Okrem iného, prvý dodatok k štvrtej zmluve o migrácii stanovil koniec tejto zmluvy na 15. marec 2002 a upresnil, že k tomuto dátumu „sa Zmluvný partner zaväzuje vykonať do 15. marca 2002 všetky úlohy, ktoré boli predmetom zmluvy, najmä: aktualizovaný dôkaz o všetkých právach (ochranné známky, patenty, práva duševného a priemyselného vlastníctva, autorské právo, atď.), ktorých sa domáha skupina Systran a ktoré sú spojené so systémom automatického prekladu Systran“. Podľa Komisie jej Systran Luxembourg tieto informácie neposkytla.

C – Tretie obdobie: od verejného obstarávania do 4. októbra 2003

31 Dňa 4. októbra 2003 Komisia vyhlásila verejné obstarávanie na údržbu a lingvistické posilnenie systému automatického prekladu Komisie. V nadväznosti na toto verejné obstarávanie boli dve časti z desiatich, ktoré obsahovala zákazka, zadané spoločnosti Gosselies. Ide o časti, ktoré používajú angličtinu alebo francúzštinu ako zdrojový jazyk.

32 Listom z 31. októbra 2003 spoločnosť Systran oznámila Komisii:

„Dozvedeli sme sa o verejnom obstarávaní vyhlásenom 4. októbra 2003… Po prečítaní tohto dokumentu sa nám zdá, že práce, ktoré hodláte realizovať, môžu porušovať práva duševného vlastníctva našej spoločnosti. Keďže sa usilujeme o zachovanie atmosféry konštruktívnej spolupráce medzi našou spoločnosťou a Komisiou, chceli by sme poznať Váš názor v tejto veci. Z vyššie uvedených dôvodov je pochopiteľné, že sa nemôžeme tohto verejného obstarávania zúčastniť.“

33 Komisia vo svojej odpovedi zo 17. novembra 2003 uviedla:

„Oboznámili sme sa s Vaším listom z 31. októbra 2003. Práce, ktoré hodláme realizovať, sa nám nezdajú byť takej povahy, aby mohli porušiť práva duševného vlastníctva. Zdieľame Vašu snahu zachovať dobré pracovné vzťahy v rámci dodržania postupov Komisie.“

34 V nadväznosti na túto výmenu korešpondencie si spoločnosť Systran a Komisia vymenili ďalšie listy a Komisia zorganizovala stretnutia s cieľom upresniť požiadavky tejto spoločnosti.

35 V rámci uvedených kontaktov sa žalobkyne dovolávali týchto skutočností:

– skupina Systran vlastní softvér automatického prekladu nazývaný „Systran“ (alebo „systém Systran“) a vyvíja z neho rôzne verzie,

– v nadväznosti na radu zmlúv uzatvorených medzi skupinou Systran a Komisiou, Systran adaptovala svoj softvér na účely vytvorenia verzie nazývanej „EC‑Systran“,

– v období od roku 1999 do roku 2002 skupina Systran zaistila migráciu verzie EC‑Systran, aby jej umožnila fungovať v Unix; na tieto účely skupina Systran použila už existujúce práva Systran k pôvodnému softvéru a k jadru systému Systran v Unix, ktorý bol úplne prepísaný skupinou Systran v roku 1993 na jej vlastné potreby.

36 Komisia v odpovedi uviedla, že tieto okolnosti, rovnako ako technická dokumentácia predložená znalcom žalobkýň v oblasti informatiky 6. januára 2005, nepredstavujú „dôkaz o právach duševného vlastníctva“, ktorých sa domáha skupina Systran v súvislosti so softvérom Systran. Vzhľadom na neexistenciu „dôkazných dokumentov“ v tejto súvislosti sa Komisia domnievala, že skupina Systran nie je oprávnená vznášať námietky proti prácam realizovaným spoločnosťou, ktorá bola úspešná v spornom verejnom obstarávaní.

37 Súhrnne, skupina Systran sa nemohla dovolávať práv, ktoré mala k softvéru Systran, ktorého verziu Systran Unix uvádza na trh, aby sa zakázalo to, čo považuje za porušovanie práv k tomuto softvéru Komisiou.

Konanie a návrhy účastníkov konania

38 Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 25. januára 2007 žalobkyne podali túto žalobu.

39 V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania boli účastníci konania 1. decembra 2008 vyzvaní, aby odpovedali na súbor otázok týkajúcich sa zmluvného alebo mimozmluvného základu žaloby (ďalej len „prvý súbor otázok“).

40 Účastníci konania odpovedali na prvý súbor otázok 30. januára 2009 a 2. februára 2009.

41 Na základe správy sudcu spravodajcu Všeobecný súd (tretia komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania vyzval účastníkov konania, aby odpovedali na nový súbor otázok týkajúcich sa verzie Systran Unix, práv užívateľa, povahy zásahov požadovaných na základe spornej zákazky a činností spoločnosti Gosselies v súvislosti s navrhnutím a uvádzaním prekladateľských softvérov na trh (ďalej len „druhý súbor otázok“).

42 Účastníci konania odpovedali na druhý súbor otázok 14. októbra 2009.

43 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im položil Všeobecný súd, boli vypočuté počas pojednávania 27. októbra 2009.

44 Počas tohto pojednávania boli účastníci konania zvolaní Všeobecným súdom na neformálne stretnutie na účely zmieru. Na záver tohto stretnutia účastníci konania uviedli, že oznámia Všeobecnému súdu obsah svojej dohody o urovnaní, ak by bola takáto dohoda uzatvorená pred vyhlásením tohto rozsudku. Všeobecnému súdu nebolo v tomto zmysle nič oznámené.

45 V zápisnici z pojednávania sa pripomenuli základné okolnosti vyplývajúce z pojednávania v súvislosti so zmluvnou alebo mimozmluvnou povahou žaloby, s nezákonným konaním vytýkaným Komisii a vyčíslením škody, ktorej sa dovolávajú žalobkyne. Táto zápisnica ako aj zápisnica z neformálneho stretnutia boli oznámené účastníkom konania.

46 Uznesením z 26. marca 2010 Všeobecný súd (tretia komora) rozhodol o opätovnom otvorení ústneho konania s cieľom vyzvať účastníkov konania, aby odpovedali v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania na súbor otázok o okolnostiach, ktoré treba zohľadniť na účely vyčíslenia škody (ďalej len „tretí súbor otázok“).

47 Účastníci konania odpovedali na tretí súbor otázok 4. a 5. mája 2010.

48 Vzhľadom na tieto odpovede a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania boli žalobkyne a Komisia vyzvaní, aby predložili svoje pripomienky k odpovediam protistrany na tretí súbor otázok. Všeobecný súd chcel tiež získať určité spresnenia o niektorých okolnostiach uvedených účastníkmi konania v ich odpovediach (ďalej len „štvrtý súbor otázok“).

49 Účastníci konania predložili svoje pripomienky a odpovedali na štvrtý súbor otázok 11. júna 2010. Ústna časť konania bola potom ukončená.

50 Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:

– nariadil okamžité zastavenie úkonov porušujúcich práva a neoprávneného šírenia know-how Komisiou,

– nariadil zabavenie všetkých nosičov v držbe Komisie a spoločnosti Gosselies, na ktorých je zaznamenaný informatický vývoj zrealizovaný spoločnosťou Gosselies na základe verzií EC‑Systran Unix a Systran Unix za porušenia ich práv, a ich odovzdanie spoločnosti Systran alebo prinajmenšom ich zničenie pod dohľadom,

– zaviazal Komisiu na zaplatenie minimálnej sumy vo výške 1 170 328 eur spoločnosti Systran Luxembourg a spoločnosti Systran aspoň sumu vo výške 48 804 000 eur,

– nariadil na náklady Komisie uverejnenie rozhodnutia Všeobecného súdu, ktoré sa prijme, v špecializovaných novinách, v špecializovaných časopisoch a na špecializovaných webových stránkach podľa výberu Systran,

– v každom prípade zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

51 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– vyhlásil žalobu za neprípustnú,

– v prípade, ak nevyhlási žalobu za neprípustnú, zamietol žalobu ako nedôvodnú,

– zaviazal žalobkyne na náhradu trov konania.

Právny stav

I – O prípustnosti

A – O žalobnom návrhu smerujúcom k tomu, aby Všeobecný súd zaviazal Komisiu na náhradu údajnej škody

52 Komisia uvádza tri dôvody neprípustnosti pokiaľ ide o tretí žalobný návrh, ktorý smeruje k tomu, aby jej bola uložená povinnosť nahradiť škodu, ktorej sa dovolávajú žalobkyne. Po prvé, táto žaloba o náhradu škody je neprípustná v dôsledku jej zmluvného základu, pretože Všeobecný súd môže posúdiť tvrdenia o porušovaní práv a sprístupnení know-how iba na základe jednotlivých zmlúv uzatvorených medzi skupinou Systran a Komisiou, ktoré neobsahujú arbitrážnu doložku označujúcu Všeobecný súd za príslušný súd. Po druhé, žaloba o náhradu škody je neprípustná tiež z dôvodu nejasnosti žaloby, pretože táto žaloba neupresňuje právne predpisy, ktoré mala Komisia porušiť, a poskytuje málo podrobností o porušovaní práv a sprístupnení know-how, na ktoré poukazujú žalobkyne. Po tretie, Všeobecný súd nemá právomoc na rozhodovanie v oblasti porušovania práv v rámci žaloby na náhradu škody, ako to vyplýva z uznesenia z 5. septembra 2007, Document Security Systems/BCE (T‑295/05, Zb. s. II‑2835, ďalej len „uznesenie Document Security Systems“).

1. O veci samej

a) Tvrdenia účastníkov konania

53 Komisia tvrdí, že Všeobecný súd nemôže posúdiť existenciu porušovania práv a nedovoleného šírenia know-how bez toho, aby vychádzal z jednotlivých zmlúv upravujúcich vzťahy medzi skupinou Systran a Komisiou od roku 1975 do roku 2002. Prípadná zodpovednosť, ktorá by mohla Spoločenstvu vzniknúť v dôsledku používania verzií EC‑Systran Unix a Systran Unix softvéru Systran, je zmluvnej povahy. V tejto súvislosti treba poukázať na článok 288 prvý odsek ES podľa ktorého „zmluvná zodpovednosť Spoločenstva sa spravuje právom, ktorým sa spravuje príslušná zmluva“. V prípade neexistencie arbitrážnej doložky v zmysle článku 238 ES teda Všeobecný súd zjavne nemá právomoc rozhodovať.

54 V odpovedi na otázku Všeobecného súdu, ktorou Komisiu požiadal uviesť, na základe akých zmluvných ustanovení sa domnieva, že bola oprávnená postupovať tak, ako postupovala v rámci spornej zákazky bez toho, aby získala súhlas žalobkýň, Komisia tvrdí, že jednak má pochybnosti o tom, či sú žalobkyne nositeľkami práv duševného vlastníctva k verzii Systran Unix softvéru Systran a jednak že „formálne spochybňuje, že žalobkyne sú nositeľkami práv k softvéru EC‑Systran Unix“. Komisia najmä tvrdí, že má „výhradné vlastnícke práva“ pokiaľ ide o „zdrojové kódy lingvistických častí softvéru“ na základe jednotlivých zmlúv uzatvorených v období medzi 1975 a 2002 a práce jej útvarov v oblasti vývoja týchto častí. Na základe týchto zmlúv má Komisia právo vyvíjať verziu EC‑Systran Unix v spolupráci s tretími zmluvnými partnermi pred aj po migrácii. V tejto súvislosti Komisia cituje článok 4 dohody o technickej spolupráci, odsek 6 úvodných ustanovení zmluvy o spolupráci a článok 13 ods. 1 a 2 zmlúv o migrácii uzatvorených so Systran Luxembourg, podľa ktorých systém automatického prekladu Komisie zostáva vo vlastníctve Komisie.

55 Žalobkyne v podstate zdôrazňujú, že Všeobecný súd je príslušný na základe článku 288 druhého odseku ES. V prejednávanej veci je základom žaloby skutočnosť, že Komisia vykonala alebo nechala vykonať nepovolené, a teda mimozmluvné, zmeny softvéru Systran Unix alebo jeho verzie EC‑Systran Unix, hoci nemala právo, ktoré by jej umožňovalo ho zmeniť a ešte menej ho nechať zmeniť bez povolenia žalobkýň.

56 Žalobkyne v ich odpovedi na otázky položené Všeobecným súdom zdôrazňujú, že Komisia nebola nikdy oprávnená poskytnúť sporné náležitosti akejkoľvek tretej osobe. Keďže neexistuje zmluvné ustanovenie oprávňujúce Komisiu na užívanie a sprístupnenie know-how, ktoré sa vykonalo, Komisia tým, že konala nad rámec stanovený zmluvami, založila svoju mimozmluvnú zodpovednosť, ktorá patrí do výlučnej právomoci Všeobecného súdu.

b) Posúdenie Všeobecným súdom

Poznámky k právomoci v zmluvnej a mimozmluvnej oblasti

57 Právomoc Všeobecného súdu rozhodovať o žalobe na náhradu škody sa odlišuje v závislosti od zmluvnej a mimozmluvnej povahy dotknutej zodpovednosti. V oblasti zmluvnej zodpovednosti článok 238 ES stanovuje, že Súdny dvor má právomoc rozhodovať na základe arbitrážnej doložky pripojenej k verejnoprávnej alebo súkromnoprávnej zmluve uzavretej Spoločenstvom alebo v mene Spoločenstva. V oblasti mimozmluvnej zodpovednosti článok 235 ES upresňuje, že Súdny dvor má právomoc rozhodovať spory o náhrade škody podľa článku 288 ods. 2 ES, ktorý predpokladá škodu spôsobenú inštitúciami alebo pracovníkmi pri výkone ich funkcií.

58 V oblasti zmluvnej zodpovednosti má teda Všeobecný súd právomoc rozhodovať iba v prípade existencie arbitrážnej doložky v zmysle článku 238 ES. V prípade absencie takejto doložky Všeobecný súd nemôže na základe článku 235 ES v skutočnosti rozhodovať o žalobe na náhradu škody zmluvného pôvodu. V opačnom prípade by Všeobecný súd rozšíril svoju právomoc nad rámec sporov, o ktorých mu v taxatívne stanovených prípadoch umožňuje rozhodovať článok 240 ES, keďže toto ustanovenie zveruje všeobecnú právomoc rozhodovať o sporoch, v ktorých je stranou Spoločenstvo, vnútroštátnym súdom (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 20. mája 2009, Guigard/Komisia, C‑214/08 P, Zb. s. I‑91, uverejnenie abstraktu, body 35 až 41; uznesenie Všeobecného súdu z 18. júla 1997, Oleifici Italiani/Komisia, T‑44/96, Zb. s. II‑1331, body 35 a 38, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 25. mája 2004, Distilleria Palma/Komisia, T‑154/01, Zb. s. II‑1493, bod 50).

59 Naproti tomu v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti má Súdny dvor právomoc rozhodovať bez toho, aby bol potrebný prejav súhlasu strán sporu. Právomoc Súdneho dvora totiž vyplýva priamo z článku 235 ES a z článku 288 druhého odseku ES v prípade žalôb smerujúcich k tomu, aby sa Spoločenstvu uložila povinnosť nahradiť škodu mimozmluvnej povahy spôsobenú Komisiou.

60 Na účely stanovenia svojej právomoci podľa článku 235 ES musí Všeobecný súd preskúmať z hľadiska rôznych relevantných náležitostí spisu, či žaloba o náhradu škody predložená žalobkyňami objektívne a vcelku spočíva na zmluvných alebo mimozmluvných povinnostiach umožňujúcich charakterizovať zmluvný alebo mimozmluvný základ sporu. Tieto náležitosti môžu byť vyvodené najmä z preskúmania nárokov strán, zo skutočností, ktoré viedli k vzniku škody, ktorej náhrada sa požaduje, a z obsahu zmluvných alebo mimozmluvných ustanovení uvádzaných na účely vyriešenia spornej otázky (pozri v tomto zmysle rozsudok Guigard/Komisia, už citovaný v bode 58 vyššie, body 35 až 38).

61 V tejto súvislosti je dôležité zdôrazniť, že právomoc Všeobecného súdu v zmluvnej oblasti je odchýlkou od všeobecného práva, a preto sa musí vykladať reštriktívne tak, že Všeobecný súd môže rozhodovať iba o návrhoch, ktoré sú odvodené od zmluvy alebo ktoré majú priamy vzťah s povinnosťami, ktoré z nej vyplývajú (pozri rozsudok Súdneho dvora z 20. februára 1997, IDE/Komisia, C‑114/94, Zb. s. I‑803, bod 82 a tam citovanú judikatúru). Bolo by to tak najmä v prípade, ak by zo skutkového rámca vyplývalo, že Komisia bola oprávnená na základe zmluvy zveriť tretej osobe práce, ktorých sa týkalo verejné obstarávanie, a ak by predmet sporu, vzhľadom na to, že tieto práce boli uvedené v jednom alebo vo viacerých zmluvných ustanoveniach, v skutočnosti spočíval v žalobe o náhradu škody, ktorá má zmluvný pôvod (pozri v tomto zmysle rozsudok Guigard/Komisia, už citovaný v bode 58 vyššie, body 35 a 36, pokiaľ ide o zohľadnenie skutkového rámca, a bod 38, pokiaľ ide o reálny predmet žaloby o náhradu škody).

62 Treba tiež zdôrazniť, že hoci na posúdenie dôvodnosti tejto argumentácie musí Všeobecný súd preskúmať jednotlivé zmluvy uzatvorené medzi skupinou WTC/Systran a Komisiou v rokoch 1975 až 2002, ktorých sa Komisia dovoláva na podporu svojej argumentácie, takéto preskúmanie patrí do preskúmania právomoci a nemôže mať – ako také – za následok zmenu povahy sporu tým, že sa mu prizná zmluvný základ. V opačnom prípade by bolo možné zmeniť povahu sporu, a v dôsledku toho aj oprávnený súd, iba na základe jednoduchej skutočnosti, že žalovaný účastník konania by poukazoval na existenciu akéhokoľvek zmluvného vzťahu so žalujúcim účastníkom konania, hoci samotné preskúmanie spomínaných zmlúv by umožnilo skonštatovať, že v tejto súvislosti nemajú vplyv. Všeobecný súd teda môže v rámci rozhodovania v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti preskúmať obsah zmluvy tak, ako to robí v súvislosti s akýmkoľvek dokumentom, ktorého sa určitá strana domáha na podporu svojej argumentácie, aby zistil, či táto zmluva môže spochybniť právomoc, ktorá mu je výslovne zverená článkom 235 ES. Toto preskúmanie spadá pod posúdenie skutkových okolností uvádzaných na účely stanovenia právomoci Všeobecného súdu, ktorej absencia je prekážkou konania z dôvodu verejného záujmu v zmysle článku 113 rokovacieho poriadku.

63 Pre porovnanie, vo veci týkajúcej sa návrhu na obnovenie zmluvy, v ktorej sa žalobca dovolával porušenia povinností zmluvného a mimozmluvného pôvodu, Súdny dvor rozhodol, že samotné odvolanie sa na právne pravidlá, ktoré nevyplývajú z tejto zmluvy, ale ktoré zaväzujú strany, nemôže mať za následok zmenu zmluvnej povahy sporu a jeho odňatie súdu, ktorý má právomoc rozhodovať (rozsudok Guigard/Komisia, už citovaný v bode 58 vyššie, bod 43). Preto vo veci týkajúcej sa následkov verejného obstarávania, v ktorej sa žalobkyne opierajú iba o porušenie povinností mimozmluvného pôvodu, nemôže mať samotné odvolanie sa ich zmluvného partnera na povinnosti zmluvného pôvodu, ktoré sa netýkajú sporného konania, za následok zmenu mimozmluvnej povahy sporu a jeho odňatie súdu, ktorý má právomoc rozhodovať.

64 Okrem toho, účastníkovi konania, ktorý sa dovoláva porušenia určitej povinnosti, vo všeobecnosti prináleží preukázať jej obsah a jej uplatnenie na skutkové okolnosti veci. Z tohto dôvodu treba tvrdenia týkajúce sa žaloby o náhradu škody uvádzané žalobkyňami preskúmať pred tvrdeniami Komisie týkajúcimi sa existencie zmluvného povolenia sprístupniť tretej osobe informácie, ktoré môžu byť chránené na základe autorského práva a know-how.

Preskúmanie žaloby o náhradu škody podanej žalobkyňami

65 V prejednávanom prípade je žaloba žalobkýň o náhradu škody predložená jedine na základe článku 235 ES a článku 288 druhého odseku ES. Žalobkyne ani neuvádzajú ani nevychádzajú zo zmluvných ustanovení uzatvorených s Komisiou. Na tieto zmluvné ustanovenia sa odvoláva iba Komisia na podporu tvrdenia, podľa ktorého je oprávnená uskutočňovať to, čo sa jej vytýka v prejednávanej veci.

66 Na podporu svojej žaloby o náhradu škody žalobkyne uvádzajú dve sporné a poškodzujúce konania mimozmluvnej povahy. V prvom rade Komisia protiprávne sprístupnila know-how spoločnosti Systran tretej osobe, pretože realizácia plnení popísaných v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania nevyhnutne viedla k nepovolenému sprístupneniu a zmene zdrojového kódu softvéru Systran, ktorého jedinými vlastníkmi boli žalobkyne. V druhom rade, Komisia sa dopustila úkonov porušujúcich práva v prípade realizácie nepovoleného vývoja spoločnosťou Gosselies verzie EC‑Systran Unix, verzie softvéru Systran, ktorá je takmer identická s verziou Systran Unix, a teda závislá, vyvinutá a uvádzaná na trh skupinou Systran, jedinou vlastníčkou zodpovedajúcich práv duševného vlastníctva.

67 V prejednávanom prípade skutočnosť vedúca ku vzniku škody, ktorej náhrada sa požaduje, teda údajne protiprávne konanie, ktoré žalobkyne poškodilo, predstavuje nepovolené sprístupnenie zdrojových kódov, ktorých vlastníctvo a ochranu si nárokuje skupina Systran z titulu všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov týkajúcich sa autorského práva a know-how, Komisiou tretej osobe, konkrétne spoločnosti Gosselies.

68 Žalobkyne konkrétne tvrdia, že ako autor softvéru Systran a verzie Systran Unix môžu brániť akémukoľvek využívaniu, zmene, prispôsobovaniu alebo vylepšeniu odvodeného diela, ktoré predstavuje EC‑Systran Unix, ktoré nie je povolené nositeľom práv k pôvodnému softvéru. Žalobkyne teda majú legálne „právo námietky“, ktoré je určené na zabezpečenie ochrany niektorých údajov, ktoré vlastnia, proti používaniu Komisiou alebo transmisii tretej osobe, ktorú nepovolili.

69 Na podporu tohto práva sa žalobkyne domáhajú z titulu všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov Bernského dohovoru o ochrane literárnych a umeleckých diel z 9. septembra 1886 v znení zmien a doplnkov (ďalej len „Bernský dohovor“), smernice Rady [91/250/EHS] zo 14. mája 1991 o právnej ochrane počítačových programov (Ú. v. ES L 122, s. 42; Mim. vyd. 17/001, s. 114) a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/48/ES z 29. apríla 2004 o vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva (opravené v Ú. v. ES L 195, s. 16; Mim. vyd. 17/002, s. 32). Tieto ustanovenia, ktoré prípadne môžu tvoriť povinnosti mimozmluvnej povahy, ako to uznala Komisia v odpovedi na otázku Všeobecného súdu v tejto súvislosti na pojednávaní, sú prevzaté v právnych poriadkoch členských štátov. V podstate tieto ustanovenia stanovujú tieto všeobecné zásady: už samotným vytvorením počítačového programu jeho autor disponuje výhradným právom duševného vlastníctva k tomuto programu, ktorého sa môže dovolávať voči všetkým; ak sa nepreukáže opak, autorstvo patrí osobe alebo osobám, pod ktorých menom sa počítačový program sprístupňuje; autor počítačového programu má s výhradou určitých výnimiek výhradné právo tento počítačový program reprodukovať, upravovať alebo šíriť alebo povoliť jeho reprodukciu, upravovanie alebo šírenie.

70 Treba prijať názor, že žalobkyne týmto predložili dostatočné dôkazy na to, aby bolo možné v tomto štádiu posúdenia vyvodiť záver, že skupina Systran sa môže domáhať autorských práv k verzii Systran Unix softvéru Systran, ktorý vyvíjala a uvádzala na trh pod svojím menom.

71 Naproti tomu, vzhľadom na nedostatok dôkazov o skutočnosti, že žalobkyne nie sú nositeľkami dotknutých práv, Komisii sa zjavne nepodarilo spochybniť právomoc Všeobecného súdu tým, že spochybňovala autorské práva k tejto verzii softvéru Systran, ktorých sa domáha skupina Systran.

72 V prvom rade, v tejto súvislosti sú samotné pochybnosti vyslovené Komisiou pokiaľ ide o postavenie žalobkýň ako nositeliek práv duševného vlastníctva k verzii Systran Unix softvéru Systran nedostatočné (pozri bod 54 vyššie). Takáto argumentácia nedosahuje požadovanú úroveň dôkazov na účely spochybnenia možnosti skupiny Systran dovolávať sa autorských práv k verzii Systran Unix softvéru Systran z hľadiska už citovaných všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov, pretože spočíva na všeobecných a nedostatočne presných tvrdeniach vzhľadom na vlastnosti dotknutého softvéru a na právne a technické znalecké posudky predložené žalobkyňami.

73 V druhom rade treba uviesť, bez prejudikovania výsledku diskusie týkajúcej sa merita sporu, že Všeobecný súd požiadal Komisiu, aby vysvetlila obsah svojich pochybností pokiaľ ide o vlastnícke práva, ktorých sa domáhajú žalobkyne, a žalobkyne, aby sa v tejto súvislosti vyjadrili. Znalci povolaní žalobkyňami predložili sériu právnych a technických argumentov na podporu existencie autorských práv skupiny Systran tak k prepísanému softvéru ako aj k verziám tohto softvéru, ktoré používajú jeho zdrojový kód (posudok P. Sirinelliho, profesora na univerzite Panthéon-Sorbonne Paris-I o ochrane autorského práva k prepísanému softvéru, ďalej len „druhý posudok Sirinelli“; technické vyjadrenie H. Bitana o novej a odlišnej povahe zloženia a štruktúry softvéru Systran Unix z hľadiska záznamu v porovnaní so softvérom Systran Mainframe a softvérom EC‑Systran Mainframe, ďalej len „druhé technické vyjadrenie Bitan“). Predovšetkým z nich vyplýva, že verzia Systran Unix nie je jednoduchým prenesením už existujúcej verzie Systran Mainframe, ako sa snaží tvrdiť Komisia, ale skutočne prepis všetkých programov napísaných pôvodne v jazyku Asembler do jazyka C, a že tieto verzie sú od základu odlišné. Tiež nie je sporné, že verzia Systran Unix nahradila verziu Systran Mainframe, ktorá sa stala v priebehu času zastaranou.

74 Napriek výslovnej žiadosti Všeobecného súdu v tomto zmysle Komisia nebola schopná predložiť technické dôkazy, ktoré by priamo spochybnili existenciu autorských práv skupiny Systran k verzii Systran Unix softvéru Systran alebo k informatickým prvkom, ktoré program tvoria alebo ktoré predstavujú jeho operačný zdrojový kód, najmä pokiaľ ide o časti týkajúce sa základného jadra a lingvistických programov softvéru, pričom žalobkyne nespochybňujú vlastnícke práva Komisie k slovníkom vytvoreným jej útvarmi na účely zohľadnenia špecifickosti jazyka používaného touto inštitúciou.

75 V treťom rade, v priebehu súdneho konania musela Komisia pripustiť, že skupina Systran skutočne v tomto kontexte disponuje právami duševného vlastníctva. Komisia teda uznala v štádiu dupliky, že nespochybňuje skutočnosť, že Systran je nositeľkou práv k softvéru Systran Unix, ktoré uvádza na trh, a zároveň uviedla, že je pravdepodobné, že skupina Systran použila vývoj vykonaný pre Komisiu v rámci verzií EC‑Systran Mainframe a EC‑Systran Unix na účely jeho integrácie do verzie Systran Unix. Presnejšie, Komisia na pojednávaní zdôraznila, že skutočne nespochybňuje, že Systran je nositeľkou práv k týmto softvérom, či už ide o verziu Mainframe alebo samozrejme o verziu Unix, pričom však urobila malú výhradu pokiaľ ide o prvky, ktoré boli protiprávnym spôsobom integrované do pôvodnej verzie Systran Unix v nadväznosti na zmluvy, ktoré s ňou boli skôr uzatvorené.

76 Ako však uviedol Všeobecný súd v rámci druhého súboru otázok a opätovne na pojednávaní, treba skonštatovať, že verzia Systran Unix bola o niekoľko rokov staršia ako verzia EC‑Systran Unix. Je preto málo pravdepodobné, že skupina Systran mohla integrovať do verzie Systran Unix, ktorú vyvinula a uviedla na trh, neskôr vykonaný vývoj v rámci verzie EC‑Systran Unix na účely uspokojenia vlastných potrieb Komisie z lingvistického a terminologického hľadiska. Komisia nebola schopná v tejto súvislosti svoje tvrdenie podoprieť.

77 Takisto žiaden vecný dôkaz neumožňuje podporiť tvrdenie Komisie, podľa ktorého je pravdepodobné, že prvky verzie EC‑Systran Mainframe, vyvinutej na základe verzie Systran Mainframe žalobkýň, boli integrované protiprávnym spôsobom do pôvodnej verzie Systran Unix. Toto tvrdenie, pokiaľ ide o zdrojový kód softvéru, konkrétne v prípade jadra a lingvistických programov, ktoré sú s ním spojené, je ostatne vyvrátené vysvetleniami technického znalca žalobkyne, podľa ktorých sa program napísaný v Asembler značne odlišuje od programu napísaného v jazyku C (pozri druhé technické vyjadrenie Bitan, najmä príklad spracovania reťazca znakov „Hello world!“ v Asembler a v jazyku C). Toto technické vysvetlenie Komisia nespochybňuje.

78 Pokiaľ ide o ochranu uvádzanú z titulu know-how, žalobkyne tvrdia, že know‑how sa vo všeobecnosti definuje ako „súbor technických informácií, ktoré sú tajné, podstatné a označené akoukoľvek primeranou formou“. V tejto súvislosti sa domnievajú, že sprístupnenie týchto informácií Komisiou tretej osobe pri absencii akéhokoľvek povolenia z ich strany predstavuje protiprávne konanie, ktoré môže založiť mimozmluvnú zodpovednosť Spoločenstva na základe článku 288 druhého odseku ES.

79 Na podporu tohto tvrdenia sa žalobkyne oprávnene odvolávajú na rozsudok Súdneho dvora zo 7. decembra 1985, Adams/Komisia (145/83, Zb. s. 3539, bod 34), ktorý uznal, že povinnosť mlčanlivosti, ktorou je viazaná Komisia a jej zamestnanci na základe článku 287 ES, predstavuje všeobecnú zásadu práva. Všeobecná zásada, na základe ktorej majú podniky právo na ochranu ich obchodného tajomstva, ktorej výrazom je článok 287 ES, bola znovu potvrdená v rozsudku Súdneho dvora z 19. mája 1994, SEP/Komisia (C‑36/92 P, Zb. s I‑1911, bod 36). Článok 41 Charty základných práv Európskej únie vyhlásenej 7. decembra 2000 v Nice (Ú. v. ES C 364, s. 1) tiež stanovuje povinnosť administratívy rešpektovať „oprávnen[é] záujm[y] dôvernosti a služobného a obchodného tajomstva“.

80 Obchodné tajomstvá obsahujú technické informácie týkajúce sa know‑how, ktorých nielen sprístupnenie verejnosti, ale aj samotné poskytnutie právnemu subjektu odlišnému od subjektu, ktorý informáciu poskytol, môže vážne poškodiť jeho záujmy (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 18. septembra 1996, Postbank/Komisia, T‑353/94, Zb. s. II‑921, bod 87). Na to, aby technické informácie svojou povahou spadali do pôsobnosti článku 287 ES, je predovšetkým potrebné, aby s nimi bol oboznámený iba obmedzený počet osôb. Ďalej musí ísť o informácie, ktorých sprístupnenie môže spôsobiť vážnu škodu osobe, ktorá ich poskytla, alebo tretím osobám. Napokon je potrebné, aby záujmy, ktoré môžu byť poškodené sprístupnením informácie, boli objektívne hodné ochrany (rozsudky Súdu prvého stupňa z 30. mája 2006, Bank Austria Creditanstalt/Komisia, T‑198/03, Zb. s. II‑1429, bod 71, a z 12. októbra 2007, Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse/Komisia, T‑474/04, Zb. s. II‑4225, bod 65).

81 V prejednávanej veci je opodstatnené prijať názor, že technická informácia, na ktorú sa vzťahuje obchodné tajomstvo podniku a ktorá bola Komisii poskytnutá na presné účely, nemôže byť sprístupnená tretej osobe na iné účely bez povolenia dotknutého podniku.

82 Treba vyvodiť záver, že žalobkyne tvrdia, z právneho hľadiska dostatočne na založenie právomoci zverenej Všeobecnému súdu z titulu článku 235 ES, že Komisia porušila mimozmluvné povinnosti týkajúce sa autorského práva a know‑how k verzii Systran Unix softvéru Systran.

83 Komisia nebola schopná spochybniť tento záver a je opodstatnené preskúmať druhú časť jej argumentácie, podľa ktorej disponovala povolením zmluvnej povahy, ktoré jej umožňovalo konať spôsobom, ktorý sa jej vytýka v tejto veci.

Preskúmanie okolností uvádzaných Komisiou na podporu existencie zmluvného povolenia sprístupniť tretej osobe informácie, ktoré môžu podliehať ochrane z titulu autorského práva a know‑how

84 V prejednávanej veci spočívajú sporné a poškodzujúce konania Komisie najmä v údajnom sprístupnení tretej osobe, spoločnosti Gosselies, informácií, ktoré môžu podliehať ochrane z titulu autorských práv a know-how skupiny Systran, bez súhlasu žalobkýň.

85 Žiadna zložka spisu neumožňuje konštatovať, že Komisia bola zmluvne oprávnená poskytnúť spoločnosti Gosselies informácie a know-how týkajúce sa verzie Systran Unix.

86 V prvom rade, žiadna zmluva uzatvorená medzi stranami sa výslovne netýka otázky prípadného zadania určitých prác týkajúcich sa verzie EC‑Systran Unix tretej osobe. Keď Systran skontaktovala v tejto otázke Komisiu, Komisia sa v skutočnosti obmedzila iba na popretie práv Systran k verzii Systran Unix softvéru Systran a na názor, že skupina Systran nie je oprávnená brániť prácam zadaným spoločnosti Gosselies (pozri body 31 až 37 vyššie).

87 V druhom rade, Komisia v odpovedi na otázku Všeobecného súdu v tejto súvislosti uvádza tri zmluvné ustanovenia na podporu tvrdenia, že sa mohla obrátiť na spoločnosť Gosselies na účely vývoja verzie EC‑Systran Unix softvéru Systran bez toho, aby tomu skupina Systran mohla brániť odvolávajúc sa na autorské práva a know-how týkajúce sa verzie Systran Unix a tohto softvéru (pozri bod 53 vyššie).

88 Po prvé, Komisia uvádza článok 4 s názvom „Užívacie práva“ dohody o technickej spolupráci uzatvorenej 18. januára 1985 Komisiou so spoločnosťou Gachot predtým, ako táto spoločnosť prevzala skupinu WTC a stala sa Systran, ktorá najmä stanovuje, že „systém Systran, softvéry a slovníky, zostávajú vo vlastníctve Komisie“.

89 Treba skonštatovať, že toto ustanovenie nie je spôsobilé založiť zmluvnú povahu tohto sporu. Vyššie citované ustanovenie v prvom rade nie je uplatniteľné na žalobkyne, ktorých vlastnícke práva k softvéru Systran, a najmä verzii Systran Mainframe, nie sú založené na dohode podpísanej 18. januára 1985 Komisiou so spoločnosťou Gachot (pozri bod 10 vyššie). Vlastnícke práva skupiny Systran k softvéru Systran a jeho verzie Systran Mainframe totiž vznikli prevzatím skupiny WTC spoločnosťou Gachot k neskoršiemu dátumu (pozri bod 11 vyššie a dokumenty predložené v prílohách 5 až 7 repliky). Ďalej, hoci nikto nespochybňuje, že k 18. januáru 1985 spoločnosť Gachot nedisponovala vlastníckym právom k systému Systran, z citovaného ustanovenia nie je možné vyvodiť ani to, že Komisia by si mohla od tohto dátumu a v dôsledku tejto dohody nárokovať úplné vlastníctvo systému Systran a jeho softvérov, vrátane jeho základného jadra a jeho zdrojových kódov. Takýto záver zasahuje do vlastníckych práv, ktoré patrili skupine WTC k systému Systran, a najmä k verzii Systran Mainframe, ktoré Komisia nespochybňuje (pozri bod 3 vyššie), teda práv následne prevedených na spoločnosť Gachot, ktorá sa stala spoločnosťou Systran. Napokon treba v každom prípade zdôrazniť, že prejednávaná vec sa netýka práv spoločnosti Systran k verzii Systran Mainframe, teda verzii, ktorá sa stala zastaranou, ale práv skupiny Systran k verzii Systran Unix, ktorá nasledovala po tejto verzii a ktorá je napísaná v odlišnom jazyku na účely fungovania v novom informatickom prostredí.

90 Po druhé, Komisia poukazuje na odsek 6 úvodných ustanovení zmluvy o spolupráci uzatvorenej Komisiou a skupinou Systran (teda v danom období so spoločnosťou WTC, spoločnosťou Latsec, spoločnosťou Systran Institut a spoločnosťou Gachot), ktorý stanovuje, že „zlepšenia a vývoj vykonané na systéme Systran Komisiou a jej zmluvnými partnermi [uvedenými v odseku 3 vyššie], osobitne slovníky, sú výlučným vlastníctvom Komisie“. Toto ustanovenie treba teda vykladať v spojení s odsekom 3 týchto úvodných ustanovení, podľa ktorého:

„Údržba a ďalší vývoj systémov boli zabezpečené inou sériou zmlúv medzi Komisiou a servisnými spoločnosťami. Tieto zmluvy sa týkali potrieb a cieľov vlastných Komisii.“

91 Ani tieto ustanovenia neumožňujú založiť zmluvnú povahu tohto sporu. Podľa týchto dvoch odsekov úvodných ustanovení totiž zlepšenia a vývoj systému Systran Komisiou a jej externými zmluvnými partnermi pred podpisom zmluvy o spolupráci 4. augusta 1987, najmä pokiaľ ide o slovníky, sú výlučným vlastníctvom Komisie. Toto výlučné vlastníctvo nie je spochybnené žalobkyňami, ktoré sa v písomných vyjadreniach nedomáhajú vlastníckeho práva k slovníkom, k osobitným zlepšeniam a k vývoju realizovaným Komisiou alebo v mene Komisie na účely naplnenia jej terminologických potrieb. Práva, ktorých sa žalobkyne domáhajú, sa vzťahujú na základný systém, teda na podstatu jadra a lingvistické rutiny, ktorých autorom je skupina Systran a ku ktorým disponuje know-how.

92 Okrem toho, iné odseky tých istých úvodných ustanovení umožňujú upresniť vzťah medzi Komisiou a spoločnosťami skupiny Systran a posúdiť práva, ktoré si mohla táto skupina nárokovať k systému Systran v okamihu, kedy ešte neexistovali verzie kompatibilné s prostredím Mainframe. Podľa úvodných ustanovení teda:

„1. Systém Systran, vytvorený spoločnosťou WTC, je systém automatického prekladu, ktorý zahŕňa základný softvér, jazykové a periférne softvéry a rôzne bilingválne slovníky.

2. Dňa 22. septembra 1975 Komisia uzatvorila so spoločnosťou WTC zmluvu o používaní systému Systran Komisiou a o počiatočnom vývoji tohto systému WTC.

Komisia a spoločnosť WTC uzavreli následne ďalšie zmluvy týkajúce sa jednak zlepšenia existujúceho systému a jednak vývoja systémov pre [nové dvojice] jazykov.

Tieto zmluvy uzatvorené v rokoch 1976 a 1985 mali za cieľ rozvíjať a zlepšovať prekladové softvéry a základné slovníky pre dotknuté jazyky.

…

5. Strany teda konštatujú, že Komisia disponuje licenciou na užívanie Základného systému a zlepšení… vykonaných WTC, ktorá je obmedzená na užívanie na území Európskych spoločenstiev v sektoroch špecifikovaných v [odseku] 4 vyššie.

…

7. Strany zastávajú názor, že ich záujem a záujem užívateľov Systran je, aby bol tento systém neustále zlepšovaný. Rozhodli sa uzatvoriť túto zmluvu o spolupráci, aby zjednotili svoje úsilie a pracovali tak na zlepšovaní.

Strany si v tomto duchu uznávajú navzájom právo užívať systém Systran, ktorý sa môže vyvíjať prostredníctvom zavádzania vylepšení, ktoré sa budú vykonávať vďaka používaniu systému tak v súkromnom sektore ako aj vo verejnom sektore.“

93 Z týchto ustanovení, ktoré predpokladajú zmluvný vzťah existujúci v danom období medzi Komisiou a skupinou Systran, jednak vyplýva, že sa výslovne uznáva úloha skupiny Systran pri vytvorení systému Systran a jeho počiatočnom a následnom vývoji pre Komisiu a jednak že sa spomínajú jedine užívacie práva poskytnuté skupinou Systran Komisii a nie vlastnícke práva, a fortiori výhradné, k celému tomuto systému. V každom prípade nie je v týchto ustanoveniach žiaden odkaz na zásah tretej osoby na účely vykonania zmien v tomto systéme bez ich predchádzajúceho povolenia skupinou Systran.

94 Napokon, tak ako v článku 4 dohody o technickej spolupráci, je opodstatnené zdôrazniť, že prejednávaná vec sa netýka práv skupiny Systran k verzii Systran Mainframe, teda verzii, ktorá sa stala zastaranou, ale práv tejto skupiny k verzii Systran Unix, ktorá po nej nasledovala a ktorá je napísaná v odlišnom jazyku na účely fungovania v novom informatickom prostredí.

95 Po tretie, Komisia poukazuje na odseky 1 a 2 článku 13 zmlúv o migrácii s názvom „Patenty, certifikáty o využiteľnosti (úžitkové vzory), ochranné známky, dizajny a priemyselné vzory, práva priemyselného a duševného vlastníctva“, podľa ktorých zostáva systém automatického prekladu Komisie v jej vlastníctve. V prejednávanom prípade je dôležité zdôrazniť, že uvedené dva odseky v prvej zmluve o migrácii stanovujú toto:

„1. Komisia je bezodkladne informovaná o akomkoľvek výsledku alebo akomkoľvek patentne získanom Zmluvným partnerom [teda Systran Luxembourg] pri plnení tejto zmluvy; tento výsledok alebo patent prináleží Európskym spoločenstvám, ktoré s ním môžu voľne nakladať s výnimkou prípadov, kedy už práva priemyselného alebo duševného vlastníctva existujú.

2. Systém automatického prekladu Komisie, vrátane jeho komponentov, bez ohľadu na to, či boli v priebehu plnenia zmluvy zmenené, zostáva vo vlastníctve Komisie s výnimkou prípadov, kedy už práva priemyselného alebo duševného vlastníctva existujú.“

96 Článok 13 ods. 1 a 2 prvej zmluvy o migrácii teda výslovne upravuje otázku už existujúcich práv duševného alebo priemyselného vlastníctva. Komisia sa teda nemôže na toto ustanovenie odvolávať na účely tvrdenia, že je zjavné, že žalobkyne sa vzdali nárokov na ich autorské práva a know-how týkajúce sa systému Systran. Tieto práva, a konkrétne práva, ktoré sa týkajú verzie Systran Unix softvéru Systran, už existovali v okamihu podpísania zmlúv o migrácii, ktoré sa uzatvorili v čase, kedy sa verzia EC‑Systran Mainframe používaná Komisiou stala zastaraná.

97 Navyše, z článku 13 prvej zmluvy o migrácii jasne vyplýva – ako to uviedli žalobkyne v priebehu pojednávania – že odsek 1 sa týka iba časti nazývanej „EC“ vytvorenia verzie EC‑Systran Unix softvéru Systran, teda všetkých výsledkov a patentov, ktoré môžu byť získané Systran Luxembourg, dotknutým zmluvným partnerom, v rámci plnenia zmlúv o migrácii. Vlastníctvo všetkého, čo predchádzalo týmto prípadným výsledkom a patentom, teda verzia Systran Unix, z ktorej je verzia EC‑Systran Unix odvodená, je vylúčené z pôsobnosti zmluvy. Tieto zmluvy teda nespochybňujú práva k časti základného jadra verzie Systran Unix nezmenené vo verzii EC‑Systran Unix. Pokiaľ ide o odsek 2 tohto ustanovenia, tento výslovne uvádza „systém automatického prekladu Komisie“, konkrétne verziu EC‑Systran Mainframe softvéru Systran (pozri definíciu stanovenú v článku 2 prvej zmluvy o migrácii zopakovanú v bode 27 vyššie), a teda výslovne upravuje otázku práv k verzii Systran Mainframe, pričom jedna aj druhá z týchto verzií sa stali zastarané v dôsledku verzie Systran Unix.

98 Okrem toho treba skonštatovať, že spoločnosť Systran nie je signatárom zmluvy o migrácii, a nemohla teda na Komisiu postúpiť žiadne práva týkajúce sa verzie Systran Unix softvéru Systran, ktorý vyvinula a uviedla na trh. Na základe zásady relatívneho účinku zmlúv, ktorú možno považovať za všeobecnú zásadu spoločnú pre právne poriadky členských štátov v zmluvnej oblasti, nemožno sa voči spoločnosti Systran domáhať uplatnenia zmlúv o migrácii. Za týchto okolností, aj za predpokladu, že spoločnosť Systran Luxembourg by Komisii k 15. marcu 2002 neposkytla „aktualizovaný dôkaz o všetkých právach…, ktorých sa domáha skupina Systran a ktoré sú spojené so systémom automatického prekladu Systran“ (pozri bod 30 vyššie), nemôže to mať za následok, že spoločnosť Systran by bola pozbavená možnosti domáhať sa voči Komisii práv, ktoré jej prináležia v dôsledku nadobudnutia spoločností skupiny WTC alebo, a predovšetkým, vytvorenia a uvedenia na trh verzie Systran Unix, známych Komisii. Treba tiež zdôrazniť, ako žalobkyne tvrdili na pojednávaní bez toho, aby ich Komisia v tomto bode spochybnila, že spoločnosť Systran Luxembourg nebola v čase podpisu zmluvy o migrácii spoločnosťou plne integrovanou v skupine Systran, ale spoločným podnikom spájajúcim záujmy podnikov, ktoré predtým pracovali s Komisiou na účely zaistenia údržby verzie EC‑Systran Mainframe, a zároveň záujmov skupiny Systran v Luxemburgu.

99 Napokon a v každom prípade, v oblasti práva duševného vlastníctva platí zásada, že ustanovenie o prevode vlastníckych práv nemožno prezumovať. Už zo zásady nemôže byť takéto ustanovenie implicitné, ale musí byť výslovné. V prejednávanej veci nevyplýva z dokumentov predložených účastníkmi konania Všeobecnému súdu žiadne zmluvné ustanovenie týkajúce sa prevodu práv duševného vlastníctva spoločnosti Systran, či dokonca podniku skupiny Systran, ktorých by bolo možné dovolávať sa v súvislosti s verziou Systran Unix softvéru Systran.

100 Z vyššie uvedeného vyplýva, že žiadne zo zmluvných ustanovení citovaných Komisiou neumožňuje podložiť tvrdenie, podľa ktorého má prejednávaný spor nevyhnutne zmluvnú povahu. Tieto zmluvné ustanovenia, ktoré odkazujú na uplynulé, či dokonca preklenuté obdobie pokiaľ ide o zmluvy týkajúce sa verzie Systran Mainframe, ktorá sa stala zastaranou v 90-tych rokoch v dôsledku vývoja informatického prostredia, neumožňujú určiť, že Komisia bola alebo je oprávnená skupinou Systran sprístupniť tretej osobe informácie, ktoré môžu podliehať ochrane z titulu uvádzaných autorských práv a know-how pokiaľ ide o verziu Systran Unix softvéru Systran, vyvinutú a uvádzanú na trh touto skupinou.

101 Vzhľadom na všetky vyššie uvedené skutočnosti treba vyvodiť záver, že z obsahu žaloby o náhradu škody žalobkýň a zo všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov uvádzaných na účely preukázania práv žalobkýň k verzii Systran Unix softvéru Systran a povinnosti získať predchádzajúci súhlas jej autora pred sprístupnením jej obsahu, ktorý je prevzatý v odvodenej verzii EC‑Systran Unix, tretej osobe, vyplýva, že žalobkyne z právneho a faktického hľadiska dostatočne preukázali skutočnosti potrebné na to, aby Všeobecný súd mohol vykonať právomoc v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti, ktorú mu zveruje Zmluva.

102 Okrem toho, preskúmanie rôznych zmluvných ustanovení uvádzaných Komisiou na účely preukázania zmluvného základu žaloby o náhradu škody umožňuje konštatovať absenciu prevodu autorského práva alebo povolenia sprístupniť tretej osobe informácie týkajúce sa verzie Systran Unix skupinou Systran.

103 Z tohto celkového posúdenia vyplýva, že dotknutý spor má mimozmluvnú povahu. Ide totiž o posúdenie údajne nesprávneho a poškodzujúceho sprístupnenia informácií podliehajúcich vlastníckemu právu alebo know-how Komisiou tretej osobe bez výslovného povolenia ich nositeľa z hľadiska všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov, ktoré sú v tejto oblasti uplatniteľné, a nie zmluvných ustanovení stanovených zmluvami uzatvorenými v minulosti o otázkach, ktoré sa netýkajú autorského a know-how spoločnosti Systran k verzii Systran Unix.

104 Tvrdenia Komisie týkajúce sa neprípustnosti žaloby v dôsledku jej údajného zmluvného základu musia byť teda zamietnuté.

2. O absencii jasnosti žaloby

a) Tvrdenia účastníkov konania

105 Komisia tvrdí, že žaloba je neprípustná, pretože nespĺňa podmienku uvedenú v článku 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku, podľa ktorého musí návrh obsahovať „predmet konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený“. Žaloba neupresňuje zákonné ustanovenia, ktoré mala Komisia porušiť, a neposkytuje spresnenia ohľadom porušovania práv a poskytovania know-how, na ktoré poukazujú žalobkyne.

106 Žalobkyne v podstate tvrdia, že žaloba je dostatočne presná na to, aby Komisii umožnila pripraviť si svoju obranu a Všeobecnému súdu rozhodnúť vo veci.

b) Posúdenie Všeobecným súdom

107 Podľa článku 21 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora, uplatniteľného na konanie pred Všeobecným súdom podľa článku 53 prvého odseku toho istého štatútu, a článku 44 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, musí každý návrh na začatie konania uvádzať predmet konania a obsahovať stručné vysvetlenie uvádzaných dôvodov. Toto vysvetlenie dôvodov musí byť dostatočne jasné a presné, aby umožnilo žalovanému pripraviť si obranu a Všeobecnému súdu vykonávať súdne preskúmavanie. S cieľom zaručiť právnu istotu a riadny výkon spravodlivosti je potrebné, aby hlavné skutkové a právne okolnosti, na ktorých sa žaloba zakladá, vyplývali aspoň stručne, ale koherentne a zrozumiteľne, zo znenia samotnej žaloby (uznesenia Súdu prvého stupňa z 28. apríla 1993, De Hoe/Komisia, T‑85/92, Zb. s. II‑523, bod 20, a z 11. júla 2005, Internationaler Hilfsfonds/Komisia, T‑294/04, Zb. s. II‑2719, bod 23).

108 Na účely splnenia týchto požiadaviek musí žaloba smerujúca k náhrade škody spôsobenej inštitúciou obsahovať údaje umožňujúce identifikovať konanie, ktoré žalobkyňa inštitúcii vytýka (uznesenie Internationaler Hilfsfonds/Komisia, už citovaný v bode 107 vyššie, bod 24).

109 V prejednávanej veci žalobkyne vo svojej žalobe uvádzajú, že Komisia protiprávne poskytla know-how spoločnosti Systran tretej osobe v nadväznosti na zadanie zákazky a že sa pri tejto príležitosti dopustila úkonu porušujúceho ich autorské práva. Ide o dve protiprávne a poškodzujúce konania, ktorých sa Komisia dopustila (pozri bod 66 vyššie). Na základe týchto údajov mohla Komisia pripraviť svoju obranu.

110 Tvrdenia Komisie týkajúce sa neprípustnosti žaloby v dôsledku absencie jasnosti žaloby musia byť preto zamietnuté.

3. O nedostatku právomoci Všeobecného súdu na účely konštatovania porušovania práv v rámci žaloby na určenie mimozmluvnej zodpovednosti

a) Tvrdenia účastníkov konania

111 Komisia tvrdí, že žaloba je neprípustná z dôvodu, že Všeobecný súd nemá právomoc rozhodovať vo veci porušovania práv v rámci žaloby na určenie mimozmluvnej zodpovednosti, ako sa stanovilo v uznesení Document Security Systems, už citovanom v bode 52 vyššie. V tejto súvislosti Komisia zdôrazňuje, že na rozdiel od celkovej harmonizácie na úrovni Spoločenstva, ktorá nastala v oblasti práva ochranných známok, autorské právo bolo iba predmetom čiastočnej harmonizácie, ktorá sa však týka ochrany softvérov (smernica 91/250). Nič to však nemení na skutočnosti, že v prípade autorského práva, rovnako ako v prípade patentového práva, nepatrí žaloba pre porušovanie práv medzi prostriedky nápravy, pri ktorých je priznaná právomoc súdom Spoločenstva. To isté platí aj v prípade know-how, ktoré nebolo predmetom žiadnej harmonizácie na úrovni Spoločenstva. Komisia v tomto prípade odmieta akúkoľvek analógiu s riešením vyvodeným v rozsudku Adams/Komisia, už citovanom v bode 79 vyššie, z dôvodu, že žalobkyne netvrdia, že bol porušený článok 287 ES, ale poukazujú iba na protiprávne sprístupnenie know-how bez ďalšieho spresnenia alebo dôkazu. Navyše, na rozdiel od veci, ktorá viedla k vydaniu už citovaného rozsudku Adams/Komisia, informácie boli v prejednávanej veci zhromaždené v rámci zmluvných vzťahov a nie v rámci poskytnutia dokumentov, ktoré by boli odovzdané ako predmet obchodného tajomstva.

112 Žalobkyne tvrdia, že vzhľadom na harmonizáciu na úrovni Spoločenstva, ktorá existuje v prípade ochrany softvéru z titulu autorského práva (smernica 91/250), má Všeobecný súd právomoc posúdiť porušenie autorského práva k softvéru Komisiou. Táto žaloba teda nemôže byť podmienená využitím vnútroštátneho prostriedku nápravy, ktorý by na rozdiel od veci vedúcej k vydaniu uznesenia Document Security Systems, už citovaného v bode 52 vyššie, týkajúcej sa ochrany patentov, neumožnil dosiahnutie náhrady škody. Ide o zaistenie účinnej súdnej ochrany žalobkýň. Pokiaľ ide o protiprávne sprístupnenie know-how, žalobkyne zdôrazňujú význam rozsudku Adams/Komisia, už citovaného v bode 79 vyššie, ktorý povinnosť Komisie a jej zamestnancov zachovávať mlčanlivosť stanovenú v článku 287 ES ustanovil za všeobecnú zásadu práva.

b) Posúdenie Všeobecným súdom

113 Komisia sa odvoláva na uznesenie Document Security Systems, už citované v bode 52 vyššie, na podporu tvrdenia, že Všeobecný súd nemá právomoc na rozhodovanie v oblasti porušovania práv v rámci žaloby o náhrade škody.

114 Treba však zdôrazniť, že vo veci, ktorá viedla k vydaniu tohto uznesenia, Všeobecný súd rozlišoval medzi žalobou o porušovaní patentových práv podanou žalobkyňou a žalobou o náhradu škody v pravom slova zmysle. Žalobkyňa vo svojich návrhoch totiž navrhovala, aby Všeobecný súd rozhodol, že Európska centrálna banka (ECB) porušila práva priznané týmto patentom a zaviazal ju na náhradu škody za porušenie práv priznaných sporným patentom (uznesenie Document Security Systems, už citované v bode 52 vyššie, bod 25). Všeobecný súd v odpovedi najskôr zdôraznil, že nemá právomoc rozhodovať o žalobe o porušovaní patentových práv (uznesenie Document Security Systems, už citované v bode 52 vyššie, body 50 až 75). Pokiaľ ide o žalobu o náhradu škody v pravom slova zmysle, Všeobecný súd výslovne uviedol, že má právomoc o nej rozhodovať na základe ustanovení článku 235 ES v spojení s ustanoveniami článku 288 druhého odseku ES (uznesenie Document Security Systems, už citované v bode 52 vyššie, bod 76). Táto žaloba o náhradu škody však bola vyhlásená za zjavne neopodstatnenú, pretože žalobkyňa nepredložila v tejto veci žiaden dôkaz preukazujúci protiprávnosť konania vytýkaného žalovanej (uznesenie Document Security Systems, už citované v bode 52 vyššie, body 80 až 82).

115 V prejednávanej veci treba zdôrazniť, že pojem porušovanie autorského práva sa uvádza spolu s pojmom ochrana dôvernosti know-how jedine na účely kvalifikovania konania Komisie za protiprávne v rámci žaloby na určenie mimozmluvnej zodpovednosti. Uvedené posúdenie protiprávnej povahy dotknutého konania sa vykonáva z hľadiska všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov a nevyžaduje predbežné rozhodnutie príslušného vnútroštátneho orgánu, ako to bolo v prípade rôznych sporných patentov vo veci, ktorá viedla k vydaniu uznesenia Document Security Systems, už citovaného v bode 52 vyššie. ECB tak podala žaloby o neplatnosť vo viacerých členských štátoch a niektoré súdy, na ktoré boli podané žaloby, rozhodli o týchto žalobách na prvom stupni a proti týmto rozhodnutiam – odporujúcim si v závislosti od súdu, ktorý rozhodoval – boli podané odvolania (uznesenie Document Security Systems, už citované v bode 52 vyššie, body 21 až 24), čo rozhodne nie je prípad prejednávanej veci.

116 V dôsledku toho vzhľadom na právomoc zverenú Všeobecnému súdu článkom 235 ES a článkom 288 druhým odsekom ES v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti a absenciu vnútroštátneho prostriedku nápravy, ktorý by umožnil dospieť k náhrade škody Komisiou, ktorú údajne utrpeli žalobkyne v dôsledku údajného porušovania práv, nič nebráni tomu, aby mohol byť pojem porušovanie práv používaný žalobkyňami zohľadnený na účely kvalifikácie konania Komisie za protiprávne v rámci žaloby o náhradu škody.

117 Pojem porušovanie práv používaný žalobkyňami v rámci tejto žaloby o náhradu škody treba vykladať jedine z hľadiska všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov, ktoré sú, pokiaľ ide o počítačové programy, prevzaté alebo stanovené viacerými harmonizačnými smernicami. Treba preto zamietnuť tvrdenia Komisie týkajúce sa neprípustnosti žaloby v dôsledku nedostatku právomoci Všeobecného súdu na účely konštatovania porušovania práv v zmysle, ktorý by tomuto pojmu mohol pripísať príslušný vnútroštátny orgán členského štátu na základe právneho poriadku tohto štátu.

B – O ostatných žalobných návrhoch

118 Komisia tvrdí, že viaceré žalobné návrhy predložené žalobkyňami sú neprípustné. Ide o návrhy smerujúce k tomu, aby Všeobecný súd nariadil okamžité zastavenie porušovania práv a protiprávne sprístupňovanie know-how Komisiou, zabavenie alebo zničenie niektorých informatických údajov v rámci Komisie a spoločnosti Gosselies a uverejnenie rozhodnutia Všeobecného súdu na náklady Komisie v špecializovaných novinách, v špecializovaných časopisoch a na špecializovaných webových stránkach.

119 V tejto súvislosti sa Komisia odvoláva na ustálenú judikatúru, podľa ktorej ani v rámci konania o náhradu škody nemôže súd Spoločenstva bez prekročenia výsad správneho orgánu vydať príkazy inštitúcii (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 10. mája 2006, Galileo International Technology a i./Komisia, T‑279/03, Zb. s. II‑1291, ďalej len „rozsudok Galileo“, bod 60 a tam citovanú judikatúru).

120 V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 288 druhého odseku ES „v prípade mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstvo, v súlade so všeobecnými zásadami spoločnými pre právne poriadky členských štátov, napraví akékoľvek škody spôsobené vlastnými orgánmi alebo pracovníkmi pri výkone ich funkcií“. Toto ustanovenie sa týka tak podmienok mimozmluvnej zodpovednosti, ako aj spôsobov a rozsahu práva na náhradu škody. Okrem toho článok 235 ES priznáva Súdnemu dvoru právomoc rozhodovať spory o náhrade škody podľa článku 288 druhého odseku ES.

121 Z týchto dvoch ustanovení – ktoré v rozpore s článkom 40 prvým odsekom Zmluvy o ESUO upravujúcej len finančnú náhradu nevylučujú priznanie náhrady v naturálnej forme – vyplýva, že Súdny dvor má právomoc uložiť Spoločenstvu akúkoľvek formu náhrady škody, ktorá je v súlade so všeobecnými zásadami spoločnými pre právne poriadky členských štátov v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti, vrátane, ak sa to javí v súlade s týmito zásadami, náhradu v naturálnej forme a v prípade potreby tiež formou príkazu tak urobiť alebo neurobiť (rozsudok Galileo, už citovaný v bode 119 vyššie, bod 63).

122 V dôsledku toho Spoločenstvo v zásade nemôže upustiť od príslušného procesného opatrenia náležiaceho Súdnemu dvoru, keď ten má výlučnú právomoc vysloviť sa o žalobe o náhradu škody pripísanej Spoločenstvu (pozri v tejto súvislosti uloženie príkazu v oblasti ochranných známok, rozsudok Galileo, už citovaný v bode 119 vyššie, bod 67).

123 Integrálna náhrada údajne spôsobenej škody v prejednávanom prípade vyžaduje, aby sa právo nositeľa autorského práva uviedlo do pôvodného stavu, pričom takéto uvedenie do pôvodného stavu prinajmenšom vyžaduje, nezávisle od prípadnej vyčíslenej náhrady škody, okamžité zastavenie zásahu do jeho práva. To je práve príkaz navrhovaný v prejednávanom prípade, ktorým sa žalobkyne usilujú dosiahnuť zastavenie zásahu, ktorý Komisia údajne spôsobila ich autorským právam z ochrannej známky (pozri v tomto zmysle rozsudok Galileo, už citovaný v bode 119 vyššie, bod 71). Integrálna náhrada škody môže mať tiež formu zabavenia alebo zničenia výsledku porušovania práv, alebo uverejnenie rozhodnutia Všeobecného súdu na náklady Komisie.

124 V dôsledku toho treba zamietnuť tvrdenia Komisie týkajúce sa neprípustnosti žalobných návrhov, ktoré sa netýkajú žaloby o náhradu údajnej škody.

125 Z vyššie uvedeného vyplýva, že všetky prekážky konania z dôvodu verejného záujmu vznesené proti tejto žalobe musia byť zamietnuté.

II – O veci samej

126 Vznik mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva podľa článku 288 druhého odseku ES je podmienený splnením niekoľkých podmienok, pokiaľ ide o protiprávnosť konania, ktoré sa vytýka inštitúcii, skutočnosť škody a existenciu príčinnej súvislosti medzi namietaným konaním a údajnou škodou (rozsudky Súdneho dvora z 29. septembra 1982, Oleifici Mediterranei/EHS, 26/81, Zb. s. 3057, bod 16, a z 9. septembra 2006, Agraz a i./Komisia, C‑243/05 P, Zb. s. I‑10833, bod 26).

A – O právach, ktorých sa žalobkyne domáhajú, a protiprávnosti konania Komisie

127 Protiprávne konanie vytýkané inštitúcii musí spočívať v dostatočne závažnom porušení právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom (rozsudok Súdneho dvora zo 4. júla 2000, Bergaderm a Goupil/Komisia C‑352/98 P, Zb. s. I‑5291, bod 42). Pokiaľ táto inštitúcia disponuje len veľmi obmedzenou mierou voľnej úvahy, prípadne žiadnou, jednoduché porušenie práva Spoločenstva môže stačiť na preukázanie existencie dostatočne závažného porušenia (už citovaný rozsudok Bergaderm a Goupil/Komisia, bod 44).

128 Žalobkyne v podstate tvrdia, že existuje podstatná podobnosť medzi verziou Systran Unix, vyvíjanou skupinou Systran od roku 1993, a verziou EC‑Systran Unix, vyvíjanou Systran Luxembourg na účely naplnenia potrieb Komisie od 22. decembra 1997. Takáto značná podobnosť umožňuje žalobkyniam brániť tomu, aby sa obsah verzie EC‑Systran Unix sprístupnil tretej osobe bez ich predchádzajúceho súhlasu z dôvodu autorských práv a know-how týkajúcich sa verzie Systran Unix. Uskutočnenie sporného verejného obstarávania teda viedlo k porušeniu autorských práv a k protiprávnemu sprístupneniu know-how skupiny Systran, ktoré môžu založiť mimozmluvnú zodpovednosť Spoločenstva.

129 Komisia spochybňuje existenciu práv, ktoré si skupina Systran nárokuje k softvéru Systran. Tvrdí, že je nositeľkou práv duševného vlastníctva potrebných na úkony, ktoré vykonala, a že jej nie je možné vytýkať, že sa dopustila porušovania práv alebo sprístupnenia know-how, ktoré by zakladali pochybenie v zmysle článku 288 druhého odseku ES.

1. O porovnaní rôznych verzií softvéru Systran

a) Tvrdenia účastníkov konania

130 Žalobkyne rozlišujú tri časti softvéru Systran, ktoré sú vzájomne interaktívne, konkrétne jadro, lingvistické programy – tiež nazývané „lingvistické rutiny“ – a slovníky. Žalobkyne v tomto kontexte tvrdia, že verzia Systran Unix je primárne dielo a že verzia EC‑Systran Unix je odvodené dielo od tohto primárneho diela. Porovnanie týchto dvoch verzií totiž umožňuje konštatovať ich takmer úplnú totožnosť alebo prinajmenšom ich podstatnú podobnosť. Nemôže to byť ani inak, pretože na účely vytvorenia verzie EC‑Systran Unix od 22. decembra 1997 prevzala spoločnosť Systran Luxembourg verziu Systran Unix vyvíjanú Systran od roku 1993, aby do nej začlenila slovníky verzie EC‑Systran Mainframe.

131 Komisia preberá štruktúru softvéru Systran prezentovanú žalobkyňami a dopĺňa ju o utility, ktoré združujú najmä rozhrania a nástroje pre správu slovníkov. Upresňuje, že jadro, lingvistické programy a slovníky majú zdrojový kód, ktorý musí byť kompilovaný do strojového jazyka. Po zásahu do lingvistických programov musia byť tieto programy, ako aj jadro, znovu kompilované, jadro však touto operáciou nie je zmenené. Podľa Komisie nevyžaduje obohatenie lingvistických programov žiadnu zmenu jadra, štruktúry dát alebo prípravného koncepčného materiálu. Implikuje iba zmenu lingvistickej časti zdrojového kódu. Rovnako zakódovanie slovníkov nevyžaduje žiadnu zmenu jadra alebo štruktúry dát systému, takže zdrojový kód a prípravný koncepčný materiál nemusia byť zmenené. Okrem toho utilitami sú vo všeobecnosti skripty, ktoré sú použiteľné ako také bez zmeny.

132 Komisia v odpovedi na tvrdenie založené na takmer úplnej totožnosti verzií Systran Unix a EC‑Systran Unix tvrdí, že verzia EC‑Systran Unix nebola vypracovaná na základe verzie Systran Unix ako to tvrdia žalobkyne, ale na základe predchádzajúcej verzie EC‑Systran Mainframe. Pojem „migrácia“ použitý v zmluvách o migrácii uzatvorených so Systran Luxembourg tak znamená, že sa mení iba informatické prostredie softvéru, zatiaľ čo jeho logické štruktúry zostávajú zachované. Skupina Systran teda neposkytla „úplne novú verziu systému Systran pre Unix“, ako to tvrdia žalobkyne. V tomto kontexte Komisia zdôrazňuje, že stále disponuje právami nadobudnutými na základe zmlúv týkajúcich sa EC‑Systran Mainframe.

133 V tejto súvislosti Komisia tvrdí, že zmeny vykonané vo verzii Systran Mainframe vytvorenej WTC vo verzii EC‑Systran Mainframe, ktorú používa, sa netýkali iba slovníkov, pravidelne dopĺňaných zamestnancami Komisie, ale tiež jadra a najmä lingvistických rutín. Podľa Komisie boli lingvistické rutiny verzie Systran Mainframe vytvorenej WTC v 70-tych rokoch iba v začiatkoch a investovala veľké množstvo času a značné finančné prostriedky na zlepšenie týchto procesov tak, aby zodpovedali jej špecifickým požiadavkám vo verzii EC‑Systran Mainframe. Verzia EC‑Systran Mainframe tiež zahŕňa lingvistické rutiny vyvinuté osobitne Komisiou a pre Komisiu [pozri technické vyjadrenie zo 16. januára 2008 generálneho riaditeľstva prekladu Komisie (ďalej len „GRP“), týkajúce sa „spojitosti medzi EC‑Systran Unix a EC‑Systran Mainframe“, ďalej len „prvé vyjadrenie GRP“].

134 Komisia tiež zdôrazňuje, že ak by sa aj migrácia uskutočnila použitím lingvistických programov verzie Systran Unix vo verzii EC‑Systran Unix, žiaden výsledok sa nemohol dosiahnuť pre dvojice jazykov gréčtina – francúzština, angličtina – gréčtina, španielčina – francúzština, francúzština – nemčina, španielčina – taliančina – holandčina, pretože tieto dvojice jazykov vo verzii Systran Unix neexistovali (pozri správu Atos zo 4. mája 1998 „Realizovateľnosť migrácie z EC‑Systran a spojenia EC‑Systran so systémom Systran“, ďalej len „správa zo 4. mája 1998“, s. 32). Okrem toho, keďže kódy slovníkov verzie EC‑Systran Mainframe boli vo veľkej miere nezlučiteľné s lingvistickými programami verzie Systran Unix, aj lingvistické programy ostatných dvojíc jazykov museli byť predmetom migrácie, aby zodpovedali špecifikáciám Komisie. V dôsledku toho boli všetky lingvistické programy verzie EC‑Systran Mainframe konvertované spoločnosťou Systran Luxembourg prostredníctvom konverzného programu Eurot a nie nahradené príslušnými prvkami verzie Systran Unix. Vo všetkých prípadoch vyžadovali slovníky používané Komisiou súvisiace lingvistické programy, a nemohli byť teda znovu použité jednoduchou integráciou do verzie Systran Unix.

135 Komisia v tomto kontexte tvrdí, že verzia EC‑Systran Unix bola vyvinutá Systran Luxembourg na základe migrácie systému EC‑Systran Mainframe, ktorého jadro bolo vytvorené WTC, ale ktorého množstvo prvkov bolo zmenených na základe požiadavky Komisie v rámci rôznych zmlúv upresňujúcich, že vývoj vytvorený pre Komisiu je jej vlastníctvom. Migrácia verzie EC‑Systran Mainframe k verzii EC‑Systran Unix implikuje, že táto posledná verzia nie je iba jednoduchou verziou softvéru Systran Unix.

136 Okrem toho Komisia tvrdí, pokiaľ ide o jednotlivé podobné prvky verzií Systran Unix a EC‑Systran Unix, ktoré vyplývajú z porovnania vykonaného v posudku znalca v oblasti informatiky žalobkýň, H. Bitana (ďalej len „posudok Bitan“), že tieto podobné prvky nepreukazujú existenciu pochybenia alebo porušovania práv z jej strany. Podľa názoru Komisie táto takmer úplná totožnosť dvoch dotknutých verzií softvéru Systran umožňuje iba vyvodiť záver, že skupina Systran jednak použila prvky svojho staršieho systému, a treba si potom položiť otázku, prečo boli potrebné štyri roky práce a státisíce eur na to, aby sa dospelo k takejto podobnosti, a jednak že je pravdepodobné, že skupina Systran použila vývoj vykonaný pre Komisiu spôsobom, že ho integrovala do svojho vlastného systému uvedeného na trh, hoci podľa rôznych uzatvorených zmlúv o migrácii nedisponovala právami k týmto prvkom. Vykonané porovnanie je v dôsledku toho postihnuté vadou už od počiatku, pretože porovnávanými verziami neboli verzie, ktoré vlastnila skupina Systran, ale tie, ktoré Systran vyvinula pre Komisiu v rámci zmlúv o migrácii. Komisia si vyhradzuje možnosť brániť v tejto súvislosti svoje práva.

b) Posúdenie Všeobecným súdom

137 Na účely preukázania protiprávnosti konania Komisie žalobkyne tvrdia, že verzia Systran Unix je primárne dielo a že verzia EC‑Systran Unix, v súvislosti s ktorou malo dôjsť k porušovaniu práv vyplývajúcich z autorského práva a sprístupneniu know-how, je odvodené dielo od tejto verzie softvéru Systran. Tento dôkaz je založený predovšetkým na porovnaní obsahu verzií Systran Unix a EC‑Systran Unix vykonaného H. Bitanom, znalcom v oblasti informatiky žalobkýň, ktorý je doktorom práv, inžinierom v oblasti telekomunikácií a informatiky, znalcom v oblasti informatiky schváleným Cour de cassation (Francúzsko), znalcom pri tribunal administratif a cour d’appel de Paris (Francúzsko) a vyučujúcim na univerzite Panthéon-Assas Paris-II.

138 Preskúmanie údajov predložených žalobkyňami v tejto súvislosti, ku ktorým mohla Komisia predložiť svoje pripomienky, umožňuje dospieť k trom skupinám skutkových zistení.

139 V prvom