ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
123

Všeobecný súd tak v bodoch 94, 95, 97 a 98 rozsudku z 12. novembra 2015, CEDC International/ÚHVT – Fabryka Wódek Polmos Łańcut (WISENT) (T‑449/13, neuverejnený, EU:T:2015:839), a v bodoch 96, 97, 99 a 100 rozsudku z 12. novembra 2015, CEDC International/OHMI – Fabryka Wódek Polmos Łańcut (WISENT VODKA) (T‑450/13, neuverejnený, EU:T:2015:841), rozhodol, že kolidujúca staršia ochranná známka obsahuje obrazový prvok pozostávajúci z jemnej čiary, ktorá prechádza fľašou a že uvedená čiara bola priama, mierne naklonená doľava, zelenej farby a bola prerušená etiketou. Podľa Všeobecného súdu však tieto schematické zobrazenia toho, čo by mohlo predstavovať steblo trávy, nemožno vnímať ako skutočné steblo trávy. Prvok nachádzajúci sa v kolidujúcich ochranných známkach, ako sú zobrazené a zapísané, bude vnímaný taký, ako je, teda jednoduchá čiara, a nie ako steblo trávy. Iba realistickejšie zobrazenie stebla trávy alebo skutočný obraz stebla trávy umiestnený vo vnútri fľaše by mohol odkazovať na obraz stebla trávy, čo by navyše mohlo byť potvrdené opisom tohto zobrazenia. Všeobecný súd však rozhodol, že v prejednávanej veci to tak nie je. Podľa neho z dôvodu vnímania uvedeného obrazového prvku ako jednoduchej ľahko naklonenej alebo diagonálnej priamej čiary prechádzajúcej fľašou odvolací senát správne usúdil, že v prítomnosti iných obrazových prvkov má uvedený prvok menšiu rozlišovaciu spôsobilosť a zohráva druhoradú úlohu pri posúdení podobnosti kolidujúcich ochranných známok. Tento záver nemôže byť podľa Všeobecného súdu vyvrátený tvrdením žalobkyne, podľa ktorého je steblo trávy mimoriadne nápadným alebo originálnym prvkom. V tejto súvislosti treba podľa Všeobecného súdu pripomenúť, že obrazový prvok nachádzajúci sa v kolidujúcich ochranných známkach, ako sú zobrazené a zapísané, je mierne naklonená alebo diagonálna priama čiara, ktorá bude vnímaná ako čiara, ktorá prechádza fľašou, a nie ako steblo trávy. Ako jednoduchý tvar sa uvedená čiara nezdá byť osobitne originálna alebo nápaditá. Okrem toho tak v prípade prihlasovanej ochrannej známky, ako aj v prípade staršej ochrannej známky je odsúvaná do úzadia z dôvodu prítomnosti iných slovných a obrazových prvkov v uvedených ochranných známkach. Stáva sa teda menej viditeľnou, a preto je jej schopnosť upútať pozornosť spotrebiteľa obmedzenejšia.
436

V druhom rade Komisia vytýkala írskym daňovým orgánom, že bez odôvodnenia akceptovali hranicu pre zdaniteľné príjmy spoločnosti AOE, a to [dôverné], nad ktorú už zdaniteľné príjmy nepredstavovali 65 % prevádzkových nákladov írskej pobočky, ale [dôverné] týchto nákladov. Podľa Komisie by rozumný hospodársky subjekt nesúhlasil s nižšou odmenou a vzdal sa tak časti svojich ziskov, ak by jeho prevádzkové náklady rástli, čo by naznačovalo nárast objemu jeho činností, a to dokonca ani vtedy, ak by táto odmena bola dostatočná na úhradu jeho nákladov a dosiahnutie určitého zisku.
424

Svojím štvrtým žalobným dôvodom žalobkyňa tvrdí, že Komisia sa v napadnutom rozhodnutí dopustila nesprávneho právneho posúdenia, ako aj zjavne nesprávnych posúdení, pričom porušila podstatné formálne náležitosti vzhľadom na nekoordinované účinky na veľkoobchodný trh, a to najmä z dôvodu jej záverov, podľa ktorých by po prvé koncentrácia značne narušila účinnú hospodársku súťaž na veľkoobchodnom trhu (prvá časť), po druhé Three bola „dôležitou konkurenčnou silou“ na veľkoobchodnom trhu (druhá a tretia časť), po tretie subjekt, ktorý by vznikol v dôsledku koncentrácie, by bol menej motivovaný čeliť konkurencii (štvrtá časť), po štvrté jeho konkurenti by nemali ani kapacitu, ani stimuly potrebné na to, aby mu konkurovali (piata časť), ako aj z dôvodu, že Komisia zohľadnila tvrdenia tretích osôb (šiesta časť). Podľa žalobkyne každé z týchto pochybení by malo viesť k zrušeniu napadnutého rozhodnutia.
10

V napadnutom rozhodnutí Komisia po prvé usúdila, že na základe predmetných opatrení poskytnutých IVF boli uvoľnené štátne prostriedky, pričom zodpovednosť za tieto opatrenia možno pripísať Španielskemu kráľovstvu. Po druhé sa domnieva, že príjemcom pomoci je žalobkyňa a nie Fundación Valencia, ktorá koná ako finančný sprostredkovateľ, najmä vzhľadom na cieľ opatrení, ktoré boli určené na podporu financovania zvýšenia základného imania žalobkyne. Finančná situácia žalobkyne v čase prijatia predmetných opatrení zodpovedala situácii podniku v ťažkostiach v zmysle bodu 10 písm. a) a bodu 11 usmernení Spoločenstva o štátnej pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu firiem v ťažkostiach (Ú. v. EÚ C 244, 2004, s. 2, ďalej len „usmernenia o záchrane a reštrukturalizácii“). Vzhľadom na kritériá vymedzené v oznámení o uplatňovaní článkov [107] a [108 ZFEÚ] na štátne pomoci vo forme záruk (Ú. v. EÚ C 155, 2008, s. 10, ďalej len „oznámenie o zárukách“) a vzhľadom na finančnú situáciu žalobkyne, ako aj na podmienky štátnej záruky, z ktorej mala prospech, dospela Komisia k záveru o existencii neoprávnenej výhody, ktorá by mohla narušiť hospodársku súťaž alebo hroziť narušením hospodárskej súťaže a ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Okrem toho Komisia v napadnutom rozhodnutí vyčíslila prvok pomoci údajne poskytnutej žalobkyni, a to na základe uplatniteľnej referenčnej sadzby v súlade s oznámením Komisie o revízii spôsobu stanovenia referenčných a diskontných sadzieb (Ú. v. EÚ C 14, 2008, s. 6, ďalej len „oznámenie o referenčnej sadzbe“), keďže nebolo možné zmysluplné porovnanie na základe podobných transakcií uskutočnených na trhu. Pri vyčíslení spornej pomoci sa Komisia domnievala, že hodnota akcií žalobkyne, ku ktorým získala IVF záložné právo, bola takmer nulová. Napokon Komisia v napadnutom rozhodnutí konštatovala, že sporná pomoc nie je zlučiteľná s vnútorným trhom najmä s ohľadom na zásady a podmienky stanovené v usmerneniach o záchrane a reštrukturalizácii. Komisia v tejto súvislosti uviedla, že plán životaschopnosti žalobkyne z mája 2009 nebol dostatočne úplný na to, aby umožnil obnovenie životaschopnosti v primeranom časovom rámci.
9

V napadnutom rozhodnutí Komisia po prvé usúdila, že na základe dotknutého opatrenia prijatého IVF boli uvoľnené štátne prostriedky, pričom zodpovednosť za toto opatrenie možno pripísať Španielskemu kráľovstvu. Po druhé sa Komisia domnieva, že príjemcom pomoci je žalobkyňa a nie Fundación Elche, ktorá koná ako finančný sprostredkovateľ, najmä vzhľadom na cieľ opatrenia, ktoré bolo určené na podporu financovania zvýšenia základného imania žalobkyne. Finančná situácia žalobkyne v čase prijatia opatrenia zodpovedala situácii podniku v ťažkostiach v zmysle bodu 10 písm. a) a bodu 11 usmernení spoločenstva o štátnej pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu firiem v ťažkostiach (Ú. v. EÚ C 244, 2004, s. 2, ďalej len „usmernenia o záchrane a reštrukturalizácii“). Vzhľadom na kritériá vymedzené v oznámení Komisie o uplatňovaní článkov [107] a [108 ZFEÚ] na štátne pomoci vo forme záruk (Ú. v. EÚ C 155, 2008, s. 10, ďalej len „oznámenie o zárukách“) a vzhľadom na finančnú situáciu žalobkyne, ako aj na podmienky štátnej záruky, z ktorej mal prospech, dospela Komisia k záveru o existencii neoprávnenej výhody, ktorá by mohla narušiť hospodársku súťaž alebo hroziť narušením hospodárskej súťaže a ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Okrem toho Komisia v napadnutom rozhodnutí vyčíslila prvok pomoci údajne poskytnutej žalobkyni, a to na základe uplatniteľnej referenčnej sadzby v súlade s oznámením Komisie o revízii spôsobu stanovenia referenčných a diskontných sadzieb (Ú. v. EÚ C 14, 2008, s. 6, ďalej len „oznámenie o referenčnej sadzbe“), keďže nebolo možné zmysluplné porovnanie na základe podobných transakcií uskutočnených na trhu. Pri vyčíslení spornej pomoci sa Komisia domnievala, že hodnota akcií žalobkyne, ku ktorým získala IVF záložné právo, bola takmer nulová. Napokon Komisia v napadnutom rozhodnutí konštatovala, že sporná záruka nie je zlučiteľná s vnútorným trhom najmä s ohľadom na zásady a podmienky stanovené v usmernenia o záchrane a reštrukturalizácii.
85

Ak by to tak nebolo, znamenalo by to, že ECB by nemohla zasiahnuť iba preto, že nadobudnutie sa už uskutočnilo, čo by bolo v rozpore s účelom týchto ustanovení a povinnou povahou posudzovania nadobudnutia kvalifikovaných účastí v úverovej inštitúcii (pozri bod 63 vyššie).
Vyhlásenie euroskupiny z toho istého dňa uvádza najmä toto:

„Euroskupina berie na vedomie, že sa grécke orgány a súkromný sektor dohodli na všeobecných podmienkach ponuky na výmenu dlhopisov v rámci PSI týkajúcej sa všetkých držiteľov dlhopisov v súkromnom sektore. Táto dohoda zaručuje odpis nominálnej hodnoty vo výške 53,5 %. Podľa euroskupiny poskytuje táto dohoda zodpovedajúci základ na spustenie ponuky na výmenu dlhopisov určenej držiteľom gréckych štátnych dlhopisov (PSI). Úspech operácie PSI je nevyhnutnou podmienkou pre program, ktorý má nasledovať po súčasnom programe. Euroskupina počíta s veľkou účasťou súkromných veriteľov na výmene dlhopisov, ktorá by mala podstatným spôsobom prispieť k udržateľnosti dlhu [Helénskej republiky].

…

Euroskupina berie na vedomie, že grécke dlho[vé nástroje] sú v rámci Eurosystému držané… vo verejnom záujme. Euroskupina berie na vedomie, že výnos z gréckych štátnych dlho[vých nástrojov] držaných v rámci Eurosystému bude plynúť ECB a [národným centrálnym bankám]. Zisky ECB budú vyplatené [národným centrálnym bankám] podľa pravidiel pre rozdeľovanie zisku ECB. Zisk [národných centrálnych bánk] bude vyplatený členským štátom eurozóny v súlade s pravidlami [uvedených bánk] pre rozdeľovanie zisku.

…

Príspevky zo súkromného a verejného sektora musia zaručovať, že pomer dlhu verejných financií [Helénskej republiky] sa bude nachádzať na zostupnej trajektórii, aby dosiahol 120,5 % HDP v roku 2020. Na tomto základe a ak je politická podmienenosť definovaná v rámci programu na kontinuálnom základe dodržiavaná (and provided policy conditionality under the programme is met on an ongoing basis), euroskupina potvrdzuje, že členské štáty eurozóny sú pripravené poskytnúť prostredníctvom ENFS a s nádejou, že MMF poskytne významný príspevok, dodatočný verejný program vo výške až do 130 miliárd eur do roku 2014.

Je zrejmé, že vyplatenia na účely operácie PSI a konečné rozhodnutie o schválení záruk pre [nový] program závisia od úspešnosti operácie PSI a od toho, že euroskupina na základe posúdenia vykonaného trojčlenným výborom potvrdí, že [Helénska republika] právne vykonala vopred dohodnuté opatrenia. (It is understood that disbursements for the PSI operation and the final decision to approve the guarantees for the second programme are subject to a successful PSI operation and confirmation, by the Eurogroup on the basis of an assessment by the Troïka, of the legal implementation by Greece of the agreed prior actions.) Verejný sektor sa vyjadrí k presnej sume finančnej pomoci, ktorá sa má poskytnúť, v rámci nového gréckeho programu na začiatku marca, po tom, ako budú známe výsledky PSI a budú zavedené vopred dohodnuté opatrenia.

Opakujeme náš záväzok poskytnúť [Helénskej republike] primeranú podporu počas trvania programu a po ňom až dovtedy, kým získa prístup na trhy a za podmienky, že plne dodrží požiadavky a ciele programu úpravy.“
1.

Rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) zo 6. marca 2017 (vec R 1595/2016‑4) sa zrušuje v rozsahu, v akom zamieta zápis slovného označenia WE KNOW ABRASIVES pre služby patriace do triedy 35, ktoré zodpovedajú tomuto opisu: „Reklama; obchodný manažment; služby sekretariátu; služby veľkoobchodného predaja v oblasti kovových výrobkov pre stavebníctvo; obchodná administratíva“.
Pokiaľ ide o povýšenie v prípade medziinštitucionálneho preloženia, je nevyhnutné porovnávať zásluhy preložených úradníkov so zásluhami úradníkov, ktorí boli ich kolegami ešte počas roka predchádzajúceho ich preloženiu. Pri rozhodovaní, či má byť úradník povýšený spätne k 1. januáru roka N, však menovací orgán môže v praxi pristúpiť iba k porovnávaciemu hodnoteniu minulých zásluh úradníkov, a to najmä počas roka N‑1 a vzhľadom na hodnotiace správy o výkonoch týchto úradníkov počas roka N‑1 a prechádzajúcich rokov.

O povýšení sa rozhoduje so spätnou účinnosťou tak, že nadobúda účinnosť ku dňu, keď dotknutý úradník patril k inštitúcii, ktorá je príslušná rozhodovať o jeho povýšení. Keďže totiž priznanie povýšenia predpokladá, že je k dispozícii rozpočtované voľné pracovné miesto zodpovedajúce danej platovej triede a keďže každá inštitúcia samostatne stanovuje počet svojich pracovných miest podľa článku 6 služobného poriadku a v nadväznosti na to zoznam voľných pracovných miest, inštitúcia príslušná na rozhodovanie o povýšení môže úradníka povýšiť iba ku dňu, ku ktorému je schopná prideliť ho na voľné pracovné miesto u seba, teda počas obdobia, v priebehu ktorého tento úradník patrí k uvedenej inštitúcii.

Treba sa však domnievať, že body priznané počas roka N podľa systému prorata temporis, či už vyplývajú z porovnávacieho hodnotenia zásluh v rámci roka N alebo z jednoduchého fiktívneho zovšeobecnenia porovnania zásluh vykonaného v rámci roka N‑1, možno priznať, iba pokiaľ dotknutý úradník patrí k inštitúcii, ktorá je príslušná vykonať porovnávacie hodnotenie zásluh, a teda rozhodovať o povýšení. Keďže totiž pridelenie týchto bodov je rovnako ako neskoršie kroky spoločného výboru pre povýšenia a menovacieho orgánu súčasťou povyšovania v roku N, na účely určenia dátumu povýšenia dotknutého úradníka možno tieto body priznať iba do dňa, do ktorého je inštitúcia príslušná porovnať zásluhy žalobcu so zásluhami jeho kolegov v uvedenej inštitúcii a je schopná ho povýšiť, teda v tomto prípade do dňa preloženia žalobcu do Parlamentu.

(pozri body 37, 38, 40)
Pokiaľ ide o článok 15 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Európskej únie, z ustálenej judikatúry vyplýva, že ochranná známka je predmetom „riadneho používania“ v zmysle tohto ustanovenia, ak sa používa v súlade s jej základnou funkciou zaručiť označenie pôvodu výrobkov alebo služieb, pre ktoré je zapísaná, aby pre tieto výrobky a služby vytvárala alebo zachovávala odbyt, s výnimkou symbolického používania, ktorého účelom je len zachovanie práv z ochrannej známky.

Skutočnosť, že ochranná známka sa používa s cieľom vytvárať alebo zachovávať odbyt výrobkov alebo služieb, pre ktoré bola zapísaná, a nielen s cieľom zachovať práva z ochrannej známky, však nestačí na prijatie záveru, že ide o „riadne používanie“ v zmysle článku 15 ods. 1 nariadenia č. 207/2009. Rovnako je totiž potrebné, aby sa toto používanie ochrannej známky uskutočňovalo v súlade so základnou funkciou ochrannej známky.

Pokiaľ ide o individuálne ochranné známky, ich základnou funkciou je zaručiť spotrebiteľovi alebo konečnému užívateľovi identitu pôvodu výrobku alebo služby označenej ochrannou známkou, umožňujúc mu tak odlíšiť neomylne tento výrobok alebo službu od tých, ktoré majú iný pôvod. Na to, aby ochranná známka mohla mať postavenie základného prvku systému nenarušenej hospodárskej súťaže, ktorého zriadenie a udržanie je cieľom Zmluvy, musí zaručovať, že všetky výrobky alebo služby, ktoré sú ňou označené, boli vyrobené alebo dodané pod kontrolou jediného podniku, ktorému možno pripísať zodpovednosť za ich kvalitu.

V rámci uplatňovania článku 15 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 požiadavka používania v súlade so základnou funkciou označenia pôvodu vyjadruje, že ochranná známka síce nepochybne môže byť aj predmetom používania v súlade s inými funkciami, napríklad funkciou zabezpečenia kvality tohto tovaru alebo funkciou komunikačnou, investičnou či reklamnou, ale podlieha sankciám podľa tohto nariadenia, pokiaľ sa počas nepretržitého obdobia piatich rokov nepoužíva v súlade so svojou základnou funkciou. V takom prípade sa v súlade so spôsobmi uvedenými v článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 práva majiteľa ochrannej známky zrušia s výnimkou prípadu, keď sa môže odvolať na oprávnené dôvody, pre ktoré používanie neumožňovalo ochrannej známke plniť jej základnú funkciu.

(pozri body 42 – 45)
Inštitúcie disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri stanovovaní kritérií na schopnosti požadované pre pracovné miesto a v závislosti od týchto kritérií a v služobnom záujme pri určovaní podmienok a spôsobov organizácie výberového konania. V každom prípade výkon právomoci voľnej úvahy, ktorou inštitúcie disponujú v oblasti organizácie výberových konaní, najmä pokiaľ ide o stanovenie podmienok pripustenia uchádzačov k účasti, musí byť zlučiteľný s kogentnými ustanoveniami článku 27 prvého odseku a článku 29 ods. 1 služobného poriadku. Článok 27 prvý odsek služobného poriadku kogentným spôsobom vymedzuje účel každého prijímania do služobného pomeru a článok 29 ods. 1 služobného poriadku stanovuje rámec postupov, ktoré treba dodržať pri obsadzovaní voľných pracovných miest. V dôsledku toho musí byť voľná úvaha vždy uplatňovaná podľa požiadaviek súvisiacich s pracovným miestom, ktoré sa má obsadiť, a všeobecnejšie, podľa záujmu služby.

Pokiaľ ide konkrétne o podmienky obmedzujúce prihlásenie sa uchádzačov do výberového konania, hoci by aj skutočne mohli obmedziť možnosti inštitúcie prijať na pracovné miesto najlepších uchádzačov v zmysle článku 27 prvého odseku služobného poriadku, neznamená to, že každá podmienka zavádzajúca takéto obmedzenie je v rozpore s vyššie uvedeným článkom. V skutočnosti voľná úvaha správneho orgánu pri organizácii výberových konaní a zo všeobecnejšieho hľadiska záujem služby poskytujú inštitúcii právo stanoviť podmienky, ktoré považuje za primerané a ktoré napriek tomu, že obmedzujú prístup uchádzačov k výberovému konaniu, a teda nutne aj počet prihlásených uchádzačov, nepredstavujú riziko ohrozenia cieľa zabezpečiť prihlásenie sa uchádzačov s najvyššou úrovňou spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti v zmysle článku 27 prvého odseku služobného poriadku.

Platí teda, že v rozpore s článkom 27 prvým odsekom služobného poriadku sú len podmienky obmedzujúce prístup uchádzačov k výberovému konaniu, ktoré zahŕňajú riziko narušenia cieľa zabezpečiť prihlásenie sa uchádzačov, ktorí majú najvyššiu úroveň spôsobilosti.

Okrem toho, vzhľadom na rozsiahlu právomoc voľnej úvahy priznanú inštitúciám v tejto oblasti sa preskúmanie Všeobecného súdu týkajúce sa dodržiavania podmienky záujmu služby musí obmedziť na otázku, či inštitúcia postupovala v primeraných a nekritizovateľných medziach a svoju voľnú úvahu nevykonala zjavne nesprávne.

(pozri body 36 – 38, 40, 41)
Inštitúcie disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri stanovovaní kritérií na schopnosti požadované pre pracovné miesto a v závislosti od týchto kritérií a v služobnom záujme pri určovaní podmienok a spôsobov organizácie výberového konania. V každom prípade výkon právomoci voľnej úvahy, ktorou inštitúcie disponujú v oblasti organizácie výberových konaní, najmä pokiaľ ide o stanovenie podmienok pripustenia uchádzačov k účasti, musí byť zlučiteľný s kogentnými ustanoveniami článku 27 prvého odseku a článku 29 ods. 1 služobného poriadku. Článok 27 prvý odsek služobného poriadku kogentným spôsobom vymedzuje účel každého prijímania do služobného pomeru a článok 29 ods. 1 služobného poriadku stanovuje rámec postupov, ktoré treba dodržať pri obsadzovaní voľných pracovných miest. V dôsledku toho musí byť voľná úvaha vždy uplatňovaná podľa požiadaviek súvisiacich s pracovným miestom, ktoré sa má obsadiť, a všeobecnejšie, podľa záujmu služby.

Pokiaľ ide konkrétne o podmienky obmedzujúce prihlásenie sa uchádzačov do výberového konania, hoci by aj skutočne mohli obmedziť možnosti inštitúcie prijať na pracovné miesto najlepších uchádzačov v zmysle článku 27 prvého odseku služobného poriadku, neznamená to, že každá podmienka zavádzajúca takéto obmedzenie je v rozpore s vyššie uvedeným článkom. V skutočnosti voľná úvaha správneho orgánu pri organizácii výberových konaní a zo všeobecnejšieho hľadiska záujem služby poskytujú inštitúcii právo stanoviť podmienky, ktoré považuje za primerané a ktoré napriek tomu, že obmedzujú prístup uchádzačov k výberovému konaniu, a teda nutne aj počet prihlásených uchádzačov, nepredstavujú riziko ohrozenia cieľa zabezpečiť prihlásenie sa uchádzačov s najvyššou úrovňou spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti v zmysle článku 27 prvého odseku služobného poriadku.

Platí teda, že v rozpore s článkom 27 prvým odsekom služobného poriadku sú len podmienky obmedzujúce prístup uchádzačov k výberovému konaniu, ktoré zahŕňajú riziko narušenia cieľa zabezpečiť prihlásenie sa uchádzačov, ktorí majú najvyššiu úroveň spôsobilosti.

Okrem toho, vzhľadom na rozsiahlu právomoc voľnej úvahy priznanú inštitúciám v tejto oblasti sa preskúmanie Všeobecného súdu týkajúce sa dodržiavania podmienky záujmu služby musí obmedziť na otázku, či inštitúcia postupovala v primeraných a nekritizovateľných medziach a svoju voľnú úvahu nevykonala zjavne nesprávne.

(pozri body 30 – 34)
Inštitúcie disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri stanovovaní kritérií na schopnosti požadované pre pracovné miesto a v závislosti od týchto kritérií a v služobnom záujme pri určovaní podmienok a spôsobov organizácie výberového konania. V každom prípade výkon právomoci voľnej úvahy, ktorou inštitúcie disponujú v oblasti organizácie výberových konaní, najmä pokiaľ ide o stanovenie podmienok pripustenia uchádzačov k účasti, musí byť zlučiteľný s kogentnými ustanoveniami článku 27 prvého odseku a článku 29 ods. 1 služobného poriadku. Článok 27 prvý odsek služobného poriadku kogentným spôsobom vymedzuje účel každého prijímania do služobného pomeru a článok 29 ods. 1 služobného poriadku stanovuje rámec postupov, ktoré treba dodržať pri obsadzovaní voľných pracovných miest. V dôsledku toho musí byť voľná úvaha vždy uplatňovaná podľa požiadaviek súvisiacich s pracovným miestom, ktoré sa má obsadiť, a všeobecnejšie, podľa záujmu služby.

Pokiaľ ide konkrétne o podmienky obmedzujúce prihlásenie sa uchádzačov do výberového konania, hoci by aj skutočne mohli obmedziť možnosti inštitúcie prijať na pracovné miesto najlepších uchádzačov v zmysle článku 27 prvého odseku služobného poriadku, neznamená to, že každá podmienka zavádzajúca takéto obmedzenie je v rozpore s vyššie uvedeným článkom. V skutočnosti voľná úvaha správneho orgánu pri organizácii výberových konaní a zo všeobecnejšieho hľadiska záujem služby poskytujú inštitúcii právo stanoviť podmienky, ktoré považuje za primerané a ktoré napriek tomu, že obmedzujú prístup uchádzačov k výberovému konaniu, a teda nutne aj počet prihlásených uchádzačov, nepredstavujú riziko ohrozenia cieľa zabezpečiť prihlásenie sa uchádzačov s najvyššou úrovňou spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti v zmysle článku 27 prvého odseku služobného poriadku.

Platí teda, že v rozpore s článkom 27 prvým odsekom služobného poriadku sú len podmienky obmedzujúce prístup uchádzačov k výberovému konaniu, ktoré zahŕňajú riziko narušenia cieľa zabezpečiť prihlásenie sa uchádzačov, ktorí majú najvyššiu úroveň spôsobilosti.

Okrem toho, vzhľadom na rozsiahlu právomoc voľnej úvahy priznanú inštitúciám v tejto oblasti sa preskúmanie Všeobecného súdu týkajúce sa dodržiavania podmienky záujmu služby musí obmedziť na otázku, či inštitúcia postupovala v primeraných a nekritizovateľných medziach a svoju voľnú úvahu nevykonala zjavne nesprávne.

(pozri body 28 – 30, 32, 33)