NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

PHILIPPE LÉGER

prednesené 3. februára 2005 ( )

Vec C‑409/03

Société d'exportation des produits agricoles SA (SEPA)

proti

Hauptzollamt Hamburg-Jonas

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Bundesfinanzhof (Nemecko)]

„Poľnohospodárstvo – Vývozné náhrady – Nariadenie (EHS) č. 3665/87 – Článok 13 – Pojem prijateľná obchodná kvalita – Mäso pochádzajúce zo zvierat, ktoré boli podrobené účelovému núdzovému zabitiu – Mäso vhodné na ľudskú spotrebu – Mäso schválené na ľudskú spotrebu v Spoločenstve výlučne na miestnom trhu – Zásada právnej istoty“

1. Táto vec sa týka výkladu pojmu „prijateľná obchodná kvalita“ upraveného článkom nariadenia Komisie (EHS) č. 3665/87 z 27. novembra 1987, stanovujúceho spoločné podrobné pravidlá pre uplatňovanie systému vývozných náhrad na poľnohospodárske výrobky( ).

2. Súdny dvor bol vyzvaný, aby sa vyjadril k otázke, či hovädzie a teľacie mäso pochádzajúce zo zvierat, ktoré boli podrobené účelovému núdzovému zabitiu v zmysle smernice 64/433/EHS( ), a ktoré bolo prehlásené za vhodné na ľudskú spotrebu, môže byť považované za mäso prijateľnej obchodnej kvality a či zakladá právo na vývozné náhrady napriek tomu, že v Spoločenstve s nimi možno obchodovať len na „miestnych trhoch“. Vnútroštátny súd sa tiež pýta, či pojem prijateľná obchodná kvalita je podmienený priemernou kvalitou dotknutého výrobku.

I – Právny rámec

A – Právna úprava Spoločenstva

1. Spoločná organizácia trhov v odvetví hovädzieho a teľacieho mäsa

3. V rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky (SPP) bolo hovädzie a teľacie mäso, podobne ako množstvo iných poľnohospodárskych výrobkov, predmetom spoločnej organizácie trhov, najmä s cieľom dosiahnuť ciele uvedené v článku 33 ES, konkrétne najmä stabilizáciu trhu s hovädzím a teľacím mäsom a zabezpečenie primeranej životnej úrovne dotknutých poľnohospodárov. Na tento účel sa zaviedol jednotný režim obchodu s hovädzím a teľacím mäsom s tretími krajinami, zahrňujúci, okrem iného, vývozné náhrady.

4. Účelom týchto vývozných náhrad je pokryť rozdiel medzi cenami hovädzieho a teľacieho mäsa na svetovom trhu a vyššími cenami tohto tovaru v Spoločenstve( ). Financované sú z rozpočtu Spoločenstva, presnejšie z Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF‑u). Výška týchto náhrad je rovnaká pre všetkých výrobcov rovnakého výrobku v Spoločenstve, avšak môže sa líšiť v závislosti od štátu jej určenia( ). Ďalším účelom týchto náhrad je zachovanie účasti Spoločenstva v medzinárodnom obchode s hovädzím a teľacím mäsom( ).

2. Spoločné pravidlá uplatňovania vývozných náhrad

5. Spoločné pravidlá uplatňovania vývozných náhrad na poľnohospodárske výrobky upravuje Komisia. Táto úprava sa často menila. V čase skutkových okolností vo veci samej platilo nariadenie č. 3665/87.

6. Podľa deviateho odôvodnenia nariadenia č. 3665/87 by pre poskytnutie výhody režimu vývozných náhrad „výrobky mali byť takej kvality, že sa môžu predávať za normálnych podmienok“. [neoficiálny preklad]

7. Článok 13 nariadenia č. 3665/87, ktorý je predmetom žiadosti o výklad v rámci tohto konania, stanovuje:

„Na výrobky, ktoré nie sú primeranej a prijateľnej obchodnej kvality a, ak sú takéto výrobky určené na ľudskú potravu, ktorých použitie na tento účel je vylúčené alebo podstatne narušené z dôvodu ich vlastností alebo stavu, sa neposkytuje žiadna náhrada.“ [neoficiálny preklad]

8. Následne, po skutkových okolnostiach vo veci samej, bolo nariadenie č. 3665/87 zrušené a nahradené nariadením č. 800/1999( ), na ktoré sa odvolávajú vnútroštátny súd a účastníci konania. Článok 21 ods. 1 nariadenia č. 800/1999 znie takto:

„Na výrobky, ktoré nie sú primeranej a prijateľnej [obchodnej – neoficiálny preklad] kvality ku dňu prijatia vývozného colného vyhlásenia, sa neposkytuje žiadna náhrada.

Výrobky sa považujú za spĺňajúce požiadavku ustanovenú v prvom pododseku, ak sú predajné na území spoločenstva za normálnych podmienok pod opisom uvedeným v žiadosti o náhradu a ak v prípadoch, keď sú takéto výrobky určené na ľudskú spotrebu, ich použitie na tento účel nie je vylúčené alebo podstatne narušené z dôvodu ich vlastností alebo podmienok [stavu – neoficiálny preklad].

To, či výrobky spĺňajú požiadavky ustanovené v prvom pododseku, sa preskúma v súlade s normami alebo praxou platnou v spoločenstve. …“

9. Článok 21 ods. 1 nariadenia č. 800/1999 uskutočňuje cieľ vyjadrený vo svojom odôvodnení č. 28, podľa ktorého „by výrobky mali byť takej kvality, že sa môžu v spoločenstve predávať za normálnych podmienok.“

10. Na základe zmien právneho poriadku Spoločenstva, ku ktorým došlo až po skutkových okolnostiach vo veci samej, no ktoré môžu mať význam v rámci tohto konania, pripomínam tiež nariadenie (ES) č. 450/2000( ), ktoré sa týka osobitne vývozných náhrad v súvislosti s hovädzím a teľacím mäsom. Tretie odôvodnenie tohto nariadenia uvádza, že „je vhodné obmedziť udelenie náhrad pre výrobky, ktorým sa umožňuje voľný pohyb vo vnútri Spoločenstva“ [neoficiálny preklad] a jeho článok č. 1 stanovuje, že výrobky, ktoré zakladajú právo na takúto náhradu sú tie, ktoré sú opatrené zdravotnou značkou podľa prílohy I, kapitoly XI smernice 64/433.

3. Hygienické opatrenia, týkajúce sa obchodu s hovädzím a teľacím mäsom vo vnútri Spoločenstva

11. S cieľom vytvoriť spoločný trh s mäsom istých druhov zvierat, najmä hovädzím a teľacím v rámci Spoločenstva, Spoločenstvo pristúpilo k zjednoteniu hygienických podmienok, ktoré majú byť dodržiavané na bitúnkoch a vo výsekoch, ako aj v oblasti skladovania a dopravy.

12. Relevantné opatrenia, týkajúce sa konania vo veci samej sú obsiahnuté v smernici 64/433. Článok 2 písm. n) definuje „účelové núdzové zabitie“ ako „každé zabitie nariadené veterinárnym lekárom po úraze alebo vážnych fyziologických a funkčných problémoch“. Toto ustanovenie okrem toho upresňuje, že núdzové zabitie sa môže uskutočniť mimo bitúnku, ak veterinárny lekár usúdi, že preprava zvieraťa by nebola možná, alebo by spôsobila zvieraťu zbytočné utrpenie.

13. Podľa ustanovení článku 6 ods. 1 písm. e) smernice 64/433, členské štáty zabezpečia, aby mäso pochádzajúce zo zvierat, ktoré boli podrobené účelovému núdzovému zabitiu, mohlo byť schválené na ľudskú spotrebu iba na „miestnom trhu“ a iba ak boli splnené podmienky vymenované v tomto ustanovení. Vyžaduje sa najmä, aby zviera, po tom ako je zabité, odkrvené a prípadne vypitvané na mieste za prítomnosti veterinárneho lekára, bolo vo veľmi krátkej dobe prevezené na schválený bitúnok, sprevádzané osvedčením vydaným veterinárnym lekárom, ktorý nariadil zabitie, vyhotoveným podľa podmienok stanovených na úrovni Spoločenstva. Telo zvieraťa následne po usmrtení prehliadne úradný veterinárny lekár, rešpektujúc podmienky stanovené smernicou 64/433, v prípade potreby prehliadku doplnení bakteriologickým vyšetrením, aby určil, či je úplne alebo čiastočne vhodné na ľudskú spotrebu. Pojem „miestny trh“ smernica nedefinuje.

14. Článok 6 ods. 1 písm. h) smernice 64/433 stanovuje, že mäso musí byť označené vnútroštátnou pečiatkou, ktorá nemôže byť zameniteľná s pečiatkou Spoločenstva.

B – Vnútroštátna právna úprava

15. Článok 13 Fleischhygienegesetz (nemecký zákon o zdravotnej neškodnosti mäsa)( ) stanovuje, že zvieratá, ktoré musia byť zabité z osobitného dôvodu alebo ktoré vylučujú choroboplodné zárodky, môžu byť zabité len v osobitných bitúnkoch nazývaných „izolačné bitúnky“ a mäso získané z takto zabitých zvierat môže byť uvedené na trh ako potravina len prostredníctvom predajných miest uvedených bitúnkov, ktoré sú na ten účel osobitne schválené a kontrolované príslušným orgánom. Takéto mäso musí byť osobitne rozpoznateľné.

16. Fleischhygieneverordnung (nemecké nariadenie o zdravotnej neškodnosti mäsa)( ), ktoré stanovuje presné podmienky praktickej aplikácie vyššie uvedeného zákona, uvádza, že mäso pochádzajúce z izolačných bitúnkov môže byť uvedené na trh, len ak pochádza zo zvieraťa podrobeného veterinárnej prehliadke, ktoré bolo zároveň určené ako vhodné na ľudskú spotrebu. Rovnako stanovuje, že takéto mäso sa môže predávať výlučne konečným spotrebiteľom.

17. Tieto ustanovenia boli prijaté s cieľom prebratia smernice 64/433.

II – Skutkový stav vo veci samej

18. V mesiaci november 1997 predložila Société d’exportation des produits agricoles( ) príslušnému nemeckému správnemu orgánu vývozné colné vyhlásenie týkajúce sa 222 kartónov mrazeného hovädzieho a teľacieho mäsa pochádzajúceho z „izolačných bitúnkov“. Mäso, ktoré SEPA takto vyvážala, bolo príslušným veterinárnym lekárom určené ako vhodné na ľudskú spotrebu.

19. Príslušný správny orgán a následne po podaní žaloby aj Finanzgericht rozhodli, že SEPA nemá nárok na vývozné náhrady vzťahujúce sa na toto mäso, pretože nemalo prijateľnú obchodnú kvalitu v zmysle článku 13 nariadenia č. 3665/87. Tieto orgány založili svoje posúdenie na okolnosti, že na základe nemeckých právnych predpisov sa s dotknutým mäsom nemôže obchodovať v celom Spoločenstve, ale len v Nemecku, a to s mnohými obmedzeniami.

20. Žalobkyňa podala proti rozhodnutiu Finanzgericht odvolanie na Bundesfinanzhof.

III – Prejudiciálne otázky

21. Bundesfinanzhof vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania pripomína, že výrobky určené na ľudskú spotrebu musia byť nielen primeranej kvality, ale musia mať zároveň prijateľnú obchodnú kvalitu. Podľa vnútroštátneho súdu pojem prijateľná obchodná kvalita predpokladá, podľa judikatúry Súdneho dvora( ) a podľa formulácie deviateho odôvodnenia nariadenia č. 3665/87, ako aj článku 21 nariadenia č. 800/1999, že s dotknutým výrobkom možno obchodovať na území Spoločenstva za normálnych podmienok a pod označením uvedeným v žiadosti o poskytnutie náhrady. Vnútroštátny súd následne vysvetľuje, že potrebuje vyriešiť dve nasledujúce otázky.

22. Po prvé sa mu zdá málo pravdepodobné, že by pojem prijateľná obchodná kvalita vylučoval z rozsahu svojej pôsobnosti výrobky, na ktoré sa vzťahujú zvláštne obmedzenia, také ako sú kontrolné opatrenia alebo obmedzenie predaja na určité distribučné okruhy.

23. Podľa vnútroštátneho súdu, cieľom ustanovení práva Spoločenstva a nemeckých právnych predpisov týkajúcich sa mäsa pochádzajúceho zo zvierat zabitých z osobitných dôvodov nie je zakázať obchodovanie s takýmto mäsom tak, že by z nich bolo možné vyvodiť zákaz jeho vývozu, pokiaľ bolo určené za vhodné na ľudskú spotrebu. Takýto zákaz nevyplýva ani z článku 6 smernice 64/433, ktorý stanovuje, že mäso zo zvierat, ktoré boli podrobené účelovému núdzovému zabitiu, môže byť schválené na ľudskú spotrebu len na miestnom trhu a za podmienok ním stanovených. Cieľom tejto smernice nie je totiž úprava zahraničného obchodu Spoločenstva, a preto neposkytuje žiadny dôvod na rozšírenie obmedzenia obchodovania stanoveného v rámci Spoločenstva na tretie krajiny.

24. Vylúčenie dotknutého mäsa, ktoré je vhodné na ľudskú spotrebu, z výrobkov, na ktoré je možno poskytnúť vývozné náhrady, by nebolo ani v súlade s judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej pojem prijateľná obchodná kvalita závisí od možnosti obchodovania s dotknutými tovarmi. Navyše by takéto vylúčenie nebolo v súlade so záujmom Spoločenstva, keďže by sa s takýmto mäsom mohlo obchodovať na časti trhu Spoločenstva.

25. Po druhé, vnútroštátny súd má pochybnosti, či pojem prijateľnej obchodnej kvality vyžaduje istú priemernú kvalitu a vylučuje výrobky nižšej kvality, ktoré však môžu byť predávané pod označením uvedeným v žiadosti o náhradu. V tomto ohľade pripomína, že právna úprava v oblasti vývozných náhrad stanovuje v podstate jednotné výšky náhrad, ktoré nezohľadňujú kvalitu tovaru. Napriek tomu však vnútroštátny súd uvádza, že Súdny dvor v už citovanom rozsudku Francúzsko/Komisia nepriznal prijateľnú obchodnú kvalitu tovaru majúcemu skrytú vadu bez toho, aby bolo preukázané, že by sa s týmto tovarom pre takúto vadu nemohlo obchodovať.

26. Vzhľadom na tieto úvahy sa Bundesfinanzhof rozhodol prerušiť konanie a položiť súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:

„1. Vyžaduje článok 13 nariadenia [č. 3665/87] prostredníctvom pojmu prijateľná obchodná kvalita, aby výroba a distribúcia predmetných tovarov podliehali iba všeobecne uplatňovaným ustanoveniam práva, aké sa uplatňujú na každý tovar tohto typu, a vylučuje preto poskytnutie vývozných náhrad za tovary, na ktoré sa uplatňujú osobitné obmedzenia, najmä pokiaľ ide o ich nadobudnutie, spracovanie alebo distribúciu, ako napríklad povinnosť podrobiť sa osobitnej kontrole zdravotnej neškodnosti alebo obmedzenie na určité distribučné okruhy?

2. Vyžaduje článok 13 nariadenia [č. 3665/87] prostredníctvom pojmu prijateľná obchodná kvalita priemernú kvalitu vyvážaného tovaru, a vylučuje tým z poskytnutia vývozných náhrad tovar nízkej kvality, s ktorým sa však bežne obchoduje pod označením uvedeným v žiadosti o náhradu? Je to tak aj vtedy, ak nízka kvalita nemala žiadny vplyv na uskutočnenie obchodnej transakcie?“

IV – Posúdenie

A – O prvej prejudiciálnej otázke

27. Svojou prvou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa má článok 13 nariadenia č. 3665/87 v podstate vykladať v tom zmysle, že mäso vhodné na ľudskú spotrebu nemožno považovať za mäso majúce prijateľnú obchodnú kvalitu a zakladajúce právo na vývozné náhrady, pokiaľ je obchodovanie s ním na účely ľudskej spotreby v Spoločenstve obmedzené na miestny trh, pretože pochádza zo zvieraťa zabitého v rámci účelového núdzového zabitia v zmysle smernice 64/433.

28. Komisia sa domnieva, že kvalitu takéhoto mäsa nie je možné považovať za primeranú a prijateľnú obchodnú kvalitu, pretože ho možno schváliť pre ľudskú spotrebu v Spoločenstve len na miestnom trhu, a to s osobitným označením o jeho pôvode. Vysvetľuje, že toto obmedzenie nie je odôvodnené nižšou úrovňou zdravotnej neškodnosti. Podľa Komisie je toto obmedzenie zavedené z dôvodu možnej citlivosti takéhoto mäsa, ktoré je vzhľadom na podmienky jeho získania potenciálne zraniteľnejšie. Zákonodarca Spoločenstva obozretne obmedzil jeho distribúciu na miestny trh, aby zabránil tomu, aby toto mäso bolo prepravované na veľké vzdialenosti a spotrebované po príliš dlhom čase. Komisia sa domnieva, že ak aj článok 6 smernice 64/433, ktorý sa dotýka výlučne obchodu vnútri Spoločenstva, nezakazuje vývoz takéhoto mäsa, bolo by paradoxné podporovať jeho predaj do tretích krajín prostredníctvom vývozných náhrad.

29. Komisia zastáva tiež názor, že takéto mäso nemožno považovať za predajné za „normálnych podmienok“ v zmysle deviateho odôvodnenia nariadenia č. 3665/87, ktoré preberá odôvodnenie už citovaného rozsudku Muras. V tomto ohľade uvádza, že článok 22 nariadenia č. 800/1999 len prebral túto judikatúru bez toho, aby došlo k zmene podmienok vyžadovaných pre poskytnutie vývozných náhrad.

30. Aj keď vnútroštátny súd nepoložil takúto otázku, Komisia sa ďalej domnieva, že mäso pochádzajúce zo zvierat, ktoré boli podrobené účelovému núdzovému zabitiu, nespĺňa ani druhú podmienku vyžadovanú článkom 13 nariadenia č. 3665/87, podľa ktorej pri dotknutom výrobku, pokiaľ je určený na ľudskú spotrebu, nesmie byť jeho použitie na tento účel vylúčené alebo podstatným spôsobom znížené. Vysvetľuje, že obmedzenie predaja takéhoto mäsa na miestny trh a jeho špeciálne označovanie predstavujú dôležité obmedzenie jeho použitia na účely ľudskej spotreby.

31. Hauptzollamt Hamburg-Jonas zastáva to isté stanovisko ako Komisia a ďalej tvrdí, že účelom článku 13 nariadenia č. 3665/87 je tiež odstránenie prebytkov hovädzieho a teľacieho mäsa nachádzajúcich sa na trhu Spoločenstva. Podľa neho teda nie je namieste poskytnúť vývozné náhrady za mäso, ktoré je možné predávať len na miestnom trhu.

32. Hoci stanovisko obhajované Komisiou a Hauptzollamt Hamburg-Jonas sa zdá lákavé, nemôžem na základe svojich úvah navrhnúť Súdnemu dvoru, aby s ním súhlasil. Podobne ako grécka vláda a SEPA sa domnievam, že spôsob, akým je článok 13 nariadenia č. 3665/87 koncipovaný, nedovoľuje vylúčiť, aby mäso, vo vzťahu ku ktorému je obchodovanie na účely ľudskej spotreby v Spoločenstve obmedzené na miestny trh, bolo považované za mäso majúce „prijateľnú obchodnú kvalitu“ v zmysle tohto článku a zakladalo právo na vývozné náhrady. Predtým, ako pristúpim k odôvodneniu, na ktorom je založená moja analýza, sa mi zdá nevyhnutné pripomenúť predpoklad, na ktorom spočíva otázka predložená Súdnemu dvoru.

33. V prvom rade je podľa znenia článku 13 nariadenia č. 3665/87 nesporné, že výrobok môže založiť právo na vývozné náhrady, len pokiaľ má primeranú kvalitu, inými slovami, pokiaľ je vhodný na ľudskú spotrebu. Čo sa týka v danom prípade mäsa, s ohľadom na ktoré SEPA podala vývozné colné vyhlásenie, z informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom jasne vyplýva, že bolo príslušným veterinárnym lekárom vyhlásené za vhodné na ľudskú spotrebu. Tento predpoklad potvrdzuje aj znenie skúmanej prejudiciálnej otázky, keďže vnútroštátny súd sa výlučne pýta, či takéto mäso môže byť považované za mäso „prijateľnej obchodnej kvality“ s tým, že nie je sporné, že má „primeranú“ kvalitu na to, aby založilo právo na vývozné náhrady na základe nariadenia č. 3665/87.

34. Ďalej sa mi zdá dôležité upozorniť, že mäso pochádzajúce zo zvierat, ktoré boli podrobené účelovému núdzovému zabitiu, môže byť vyhlásené za vhodné na ľudskú spotrebu len pri dodržaní podmienok uvedených v článku 6 písm. e) smernice 64/433, ktorá zjednotila podmienky na vyhlásenie mäsa za vhodné na ľudskú spotrebu vo všetkých členských štátoch. Zákonodarca Spoločenstva nestanovil nižšiu úroveň požiadaviek vo vzťahu k záruke, že mäso nepredstavuje žiadne nebezpečenstvo pre zdravie spotrebiteľov tým, že je určené miestnym spotrebiteľom, a nie všetkým spotrebiteľom v Spoločenstve. Rovnako článok 6 ods. 1 písm. e) smernice 64/443 upresňuje, že zdravotná kontrola, na základe ktorej mäso pochádzajúce zo zvierat, ktoré boli podrobené účelovému núdzovému zabitiu, môže byť vyhlásené za vhodné na ľudskú spotrebu, musí byť uskutočnená v súlade s článkom 3 ods. 1 bod A písm. d) tejto smernice, to znamená za tých istých podmienok, ako sú podmienky vyžadované pre zviera zabité za normálnych podmienok na schválenom bitúnku, s mäsom, s ktorým možno obchodovať v celom Spoločenstve.

35. Ako uvádza Komisia vo svojich pripomienkach, predmetné mäso, aj keď ho možno v Spoločenstve schváliť na ľudskú spotrebu len na miestnom trhu, nemá nižšiu úroveň zdravotnej neškodnosti ako mäso pochádzajúce zo zvierat, ktoré boli zabité za normálnych podmienok na schválených bitúnkoch, a ktoré bolo rovnako potvrdené ako vhodné na ľudskú spotrebu v súlade s prehliadkou upravenou článkom 3 ods. 1 bod A písm. d) tejto smernice, aby sa s ním mohlo obchodovať vo všetkých členských štátoch.

36. Nakoniec, aj keď je pojem primeranej kvality právnym pojmom, právne posúdenie uskutočnené vnútroštátnym súdom, podľa ktorého kvalita predmetného mäsa musela byť považovaná za primeranú, vychádza z právneho posúdenia skutkových okolností vo veci samej spadajúceho do jeho vlastnej právomoci. Podľa ustálenej judikatúry, v rámci konania upraveného článkom 234 ES, založeného na jasnom oddelení funkcií vnútroštátnych súdov a Súdneho dvora, spadá totiž posúdenie skutkových okolností vo veci samej, vzhľadom na ktoré má byť právo Spoločenstva vykladané, do právomoci vnútroštátneho sudcu( ). Rovnako otázka, či spôsob zmrazenia sporného mäsa vyvážaného SEPA do Gabonu a na Komorské ostrovy má alebo nemá takú povahu, aby sa zabránilo akémukoľvek riziku zhoršenia jeho zdravotnej neškodnosti do doby jeho dodania na trhy krajín jeho určenia vzhľadom na citlivosť, ktorú by prípadne toto mäso malo vzhľadom na podmienky, za ktorých bolo získané, taktiež spadá do výlučného právneho posúdenia príslušných vnútroštátnych orgánov a vnútroštátneho súdu.

37. Preto sa domnievam, že je potrebné skúmať prvú prejudiciálnu otázku vychádzajúc z predpokladu, že je nesporné, že predmetné mäso bolo prehlásené za vhodné na ľudskú spotrebu, že môže byť schválené na ľudskú spotrebu na miestnom trhu v členskom štáte a že vnútroštátny súd sa taktiež domnieva, že bolo primeranej kvality na to, aby mohlo byť vyvezené do tretej krajiny, a založiť tým právo na vývozné náhrady podľa nariadenia č. 3665/87.

38. V dôsledku toho je možné tento spor zhrnúť do otázky, či kvalita takéhoto mäso môže byť považovaná za „prijateľnú obchodnú“ kvalitu v zmysle článku 13 nariadenia č. 3665/87. Inými slovami, ide o to zistiť, či okolnosť, že obchodovanie s týmto mäsom na účely ľudskej spotreby je obmedzené, čo sa týka Spoločenstva, na miestny trh a že toto mäso musí byť opatrené označením o jeho pôvode, postačuje na to, aby sa vylúčilo, že by mohlo mať „prijateľnú obchodnú“ kvalitu v zmysle tohto ustanovenia, ako to tvrdí Komisia a Hauptzollamt Hamburg-Jonas.

39. Predtým je však nutné upresniť, že tak, ako to uvádza vnútroštátny súd a všetci účastníci konania, takéto vylúčenie by nemohlo vychádzať z použitia ustanovení článku 6 ods. 1 písm. e) smernice 64/433, na základe ktorých mäso pochádzajúce zo zvierat podrobených účelovému núdzovému zabitiu môže byť schválené na ľudskú spotrebu len na miestnom trhu, keďže cieľom tejto smernice nie je harmonizovať obchod s čerstvým mäsom medzi Spoločenstvom a tretími krajinami. Takéto vylúčenie by mohlo byť založené len na ustanoveniach článku 13 nariadenia č. 3665/87. Aj keď sa domnievam, tak ako grécka vláda a SEPA, že tento článok, tak ako je sformulovaný, nedovoľuje bez porušenia zásady právnej istoty súhlasiť s výkladom obhajovaným Komisiou a Hauptzollamt Hamburg-Jonas.

40. Pripomínam, že táto zásada predstavuje základnú zásadu práva Spoločenstva( ). Predpokladá, že právne predpisy Spoločenstva sú určité a že ich použitie je pre dotknuté subjekty predvídateľné. Z ustálenej judikatúry taktiež vyplýva, že znak istoty a predvídateľnosti právnej úpravy Spoločenstva predstavuje požiadavku, ktorá sa nastoľuje so zvláštnym dôrazom, ak ide, tak ako v danom prípade, o právnu úpravu, ktorá môže mať finančné dôsledky( ).

41. Súdny dvor často aplikoval túto zásadu v oblasti SPP, v rámci žalôb podaných proti rozhodnutiam Komisie, ktorými odmietala, v čase schvaľovania účtovnej závierky EPUZF‑u, nahradiť náklady vynaložené členským štátom. Rozhodnutie Komisie založené na ustanovení, ktoré nebolo včas známe zúčastneným osobám, považoval Súdny dvor za odporujúce tejto zásade. Rovnako bolo rozhodnuté, že ak členský štát v okamihu udelenia vývozných náhrad v oblasti rybolovu nebol schopný poznať, ani s istotou predvídať, právnu úpravu vyhlásenú až po skončení účtovného obdobia a retroaktívne stanovujúcu kvóty rybolovu, Komisia nemohla na základe ich nerešpektovania odmietnuť úhradu dotknutých náhrad prostredníctvom EPUZF‑u( ). V rovnakom zmysle, v rámci realizácie režimu vyplácania odmien za narodenie teliat, bolo rozhodnuté, že ak sa Komisia rozhodne vyvodzovať finančné dôsledky z nerešpektovania primeranej lehoty vnútroštátnymi orgánmi pri prejednávaní žiadostí o priznanie týchto odmien predložených ekonomickými subjektami, táto lehota musí byť včas oznámená všetkým členským štátom( ).

42. Súdny dvor tiež rozhodol, že táto zásada odporuje tomu, aby sa pojem obsiahnutý v právoplatnom znení dokumentu, ktorý je súčasťou práva Spoločenstva, vykladal nenáležitým spôsobom, odkláňajúc sa od bežného zmyslu použitých slov. Rovnako vo veci Dánsko/Komisia( ) bola položená otázka, akým spôsobom by mala byť vykladaná právna úprava stanovujúca vývozné náhrady pre konzervy hovädzieho a teľacieho mäsa v závislosti od percentuálneho podielu mäsa v konzerve s vylúčením vnútorností a tuku. Súdny dvor mal za to, že v prípade absencie definície pojmov „mäso“ a „tuk“ v práve Spoločenstva a bez toho, aby protikladné označenia boli jasne viditeľné v právoplatnom znení dokumentu, je potrebné pojmu mäso priznať význam, ktorý mu náleží v bežnom jazyku( ). Z toho vyvodil, že pojem „mäso“ nemôže byť vykladaný tak, že by sa vylúčil všetok tuk, ktorý sa môže nachádzať v svalovom tkanive, ktorý však nie je možné fyzicky oddeliť od použitej časti a nie je viditeľný voľným okom( ). Súdny dvor upresnil, že skutočnosť, že neskoršie znenie dokumentu dalo iný význam ustanoveniu platnému v čase skutkových okolností, nemôže ovplyvniť výklad takéhoto ustanovenia( ).

43. K tomuto uplatneniu zásady právnej istoty došlo tiež najmä v súvislosti s článkom 9 nariadenia (EHS) č. 859/89( ) o systéme nákupu hovädzieho a teľacieho mäsa prostredníctvom ponukového konania, ktoré predpokladalo v odseku 1, že „podávateľ ponuky“ je povinný sa zaviazať, že bude rešpektovať všetky ustanovenia týkajúce sa predmetných nákupov a v odseku 2, že „zúčastnené osoby“ môžu pre jednu kategóriu a jedno ponukové konanie predložiť iba jedinú ponuku. Bolo rozhodnuté, že v zmysle zásady právnej istoty znenie tohto článku nemôže slúžiť na podporu výkladu, podľa ktorého, z dôvodu rôzneho významu slov „zúčastnené osoby“ a „podávatelia ponuky“, mohli podávatelia ponuky podať len jednu ponuku v ponukovom konaní v prípade, že boli súčasťou tej istej skupiny( ). Súdny dvor upresnil, že takýmto výkladom by sa retroaktívne aplikovalo neskôr prijaté znenie, ktorým sa do právnej úpravy Spoločenstva zaviedli ustanovenia týkajúce sa vzťahov medzi podávateľmi ponuky( ).

44. Zdá sa mi, že z nasledujúcich dôvodov je potrebné túto judikatúru aplikovať aj v tomto spore.

45. V prípade, že odkážem na znenie článku 13 nariadenia č. 3665/87, možno pozorovať, že sa obmedzuje na ustanovenie, že žiadna náhrada sa neposkytuje, pokiaľ výrobky nie sú primeranej a prijateľnej obchodnej kvality, a ak sú takéto výrobky určené na ľudskú potravu, ich použitie na tento účel je vylúčené alebo podstatne narušené z dôvodu ich vlastností alebo stavu.

46. Článok 13 nariadenia č. 3665/87 teda nepredpokladá, že by bolo poskytnutie vývozných náhrad podmienené skutočnosťou, že s dotknutým výrobkom okrem toho, že musí mať primeranú a prijateľnú obchodnú kvalitu, musí byť možné obchodovať na účely ľudskej spotreby v celom Spoločenstve( ).

47. Rovnako tak je podľa mňa ťažké vyvodiť takúto požiadavku z výrazu „prijateľná obchodná“. Prívlastky „prijateľná“ a „obchodná“ znamenajú vo francúzštine „ktorá je v súlade so zákonom“ a „ktorá je vhodná na obchodovanie“. Výraz „prijateľná obchodná kvalita“ zaužívaný v obchodných vzťahoch znamená, že predávaná vec má akosť požadovanú zákonom alebo obchodnými zvyklosťami( ). Ako tvrdí SEPA, tieto prívlastky sa teda vzťahujú na vnútorné vlastnosti daného výrobku a nezahŕňajú osobitnú podmienku týkajúcu sa geografickej rozlohy územia, na ktorom je možné s ním obchodovať. Skúmanie väčšiny ostatných jazykových verzií tohto výrazu nariadenia č. 3665/87 ma nepriviedlo k odlišnej analýze, pokiaľ ide o jeho význam( ).

48. Na rozdiel od Komisie si navyše nemyslím, že druhá podmienka stanovená v článku 13 nariadenia č. 3665/87, podľa ktorej možnosť použitia dotknutých výrobkov, ak sú určené na ľudskú spotrebu, nesmie byť na tento účel „vylúčená alebo podstatne znížená z dôvodu ich vlastností alebo stavu“, musí byť chápaná v tom zmysle, že obmedzenie obchodovania s týmito výrobkami v Spoločenstve na miestny trh s označením ich pôvodu predstavuje podstatné zníženie možnosti ich použitia. Túto podmienku je možné tiež chápať tak, že sa týka výlučne spôsobov, ktorými možno výrobky konzumovať alebo použiť na ľudskú spotrebu, bez ohľadu na geografickú rozlohu územia, na ktorom sa bude s nimi obchodovať.

49. Deviate odôvodnenie nariadenia č. 3665/87, ktoré samo osebe nemá normatívny charakter, avšak je v ňom obsiahnutý zámer, ktorý chcel zákonodarca Spoločenstva dosiahnuť jeho článkom 13, a je teda možné vziať ho do úvahy pri výklade tohto článku, neposkytuje určujúce prvky na rozhodnutie tejto otázky. Jednoducho uvádza, že „výrobky [musia byť] takej kvality, aby mohli byť predajné na území Spoločenstva za normálnych podmienok“, bez toho, aby bolo upresnené, čo možno chápať pod pojmom „normálne podmienky“.

50. Viac dôkazov nenachádzam ani v usporiadaní a cieľoch nariadenia č. 3665/87, ktoré by umožnili presvedčiť sa o opodstatnenosti výkladu obhajovaného Komisiou a Hauptzollamt Hamburg-Jonas. Najmä pokiaľ ide o ciele nariadenia, je možné tvrdiť, tak ako to urobili títo účastníci konania, že pokiaľ sú vývozné náhrady financované z rozpočtu Spoločenstva, ich poskytnutie by malo byť vyhradené pre výrobky, ktoré „si to najviac zaslúžia“ a ktoré boli uznané spôsobilými na obchodovanie v celom Spoločenstve. No proti tomuto tvrdeniu je možné uviesť skutočnosť, ako to tvrdí Bundesfinanzhof, že mäso pochádzajúce zo zvierat podrobených núdzovému účelovému zabitiu vstupuje na miestom trhu do súťaže s mäsom, s ktorým možno obchodovať v celom Spoločenstve, takže financovanie jeho vývozu do tretích krajín môže prispieť k dosiahnutiu cieľa stabilizácie trhu Spoločenstva sledovaného režimom vývozných náhrad.

51. S ohľadom na tieto úvahy sa preto domnievam, že článok 13 nariadenia č. 3665/87 tak, ako je formulovaný, nedovoľuje hospodárskym subjektom domnievať sa, že poskytnutie vývozných náhrad za mäso je podmienené tým, aby s ním bolo možné obchodovať s cieľom ľudskej spotreby v celom Spoločenstve.

52. Aj vzhľadom na tieto skutočnosti si nemyslím, že článok 21 nariadenia č. 800/1999, v rozsahu, ktorým vyslovene stanovuje, že výrobkami majúcimi primeranú a prijateľnú obchodnú kvalitu sú tie, ktoré „sú predajné na území Spoločenstva za normálnych podmienok“, by mal byť v tomto ohľade považovaný za jednoduché vysvetlenie článku 13 nariadenia č. 3665/87. Ak by tento článok 21, tak ako to tvrdili účastníci konania, ku ktorých názoru sa tiež prikláňam, mal byť chápaný v tom zmysle, že výslovne predpokladá, že s výrobkami zakladajúcimi právo na vývozné náhrady musí byť možné obchodovať na celom území Spoločenstva, pridával by podľa môjho názoru podmienku, ktorú nariadenie č. 3665/87 neobsahovalo. Túto dodatočnú podmienku nie je teda možné retroaktívne použiť na skutočnosti, ktoré nastali pred nadobudnutím účinnosti nariadenia č. 800/1999.

53. Moju analýzu článku 13 nariadenia č. 3665/87 podľa môjho názoru tiež potvrdzuje nariadenie č. 450/2000 týkajúce sa vývozných náhrad v oblasti hovädzieho a teľacieho mäsa, ktorého tretie odôvodnenie stanovuje, že „sa odporúča obmedziť udelenie náhrad na výrobky, ktoré môžu voľne obiehať v rámci Spoločenstva“( ). Okolnosť, že nariadenie č. 450/2000 sa ukázalo nevyhnutným, ako to Komisia vysvetlila na pojednávaní, z dôvodu rozdielnosti výkladov, ktoré predchádzajúca legislatíva a osobitne článok 21 nariadenia č. 800/99 vyvolali, poukazuje o to viac na skutočnosť, že článok 13 nariadenia č. 3665/87 nebol dostatočne jasný a presný na to, aby bol chápaný dotknutými subjektmi ako podmieňujúci poskytnutie vývozných náhrad skutočnosťou, aby sa s dotknutými výrobkami mohlo obchodovať na účely ľudskej spotreby v celom Spoločenstve.

54. Preto si myslím, že by mal byť prijatý taký výklad článku 13 nariadenia č. 3665/87, ktorý je čo najviac v súlade so zásadou právnej istoty.

55. Vzhľadom na tieto úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby na prvú prejudiciálnu otázku odpovedal tak, že článok 13 nariadenia č. 3665/87 musí byť vykladaný v tom zmysle, že nevylučuje, aby mäso vhodné na ľudskú spotrebu mohlo byť považované za mäso primeranej obchodnej kvality, a zakladať tým právo na vývozné náhrady, aj keď je obchodovanie s ním na účely ľudskej spotreby v Spoločenstve obmedzené na miestny trh, pretože pochádza zo zvierat podrobených účelovému núdzovému zabitiu v zmysle smernice 64/433.

B – O druhej prejudiciálnej otázke

56. V druhej prejudiciálnej otázke sa vnútroštátny súd pýta, či nariadenie č. 3665/87 podmieňuje poskytnutie vývozných náhrad výlučne skutočnosťou, aby príslušné mäso zodpovedalo označeniu uvedenému na žiadosti o poskytnutie vývozných náhrad, alebo či je rovnako nutné, aby toto mäso malo priemernú kvalitu v subjektívnom alebo obchodnom zmysle tohto slova.

57. Vnútroštátny súd sa teda v podstate pýta, či pojem prijateľnej obchodnej kvality upravený článkom 13 nariadenia č. 3665/87 je potrebné vykladať v tom zmysle, že vyvážaný tovar musí mať priemernú kvalitu, pretože poskytnutie vývozných náhrad by bolo vylúčené, pokiaľ by tovar mal nižšiu ako priemernú kvalitu, a to aj v prípade, že by mohol byť predávaný pod označením uvedeným v žiadosti o náhradu.

58. Rovnako ako všetci účastníci konania sa domnievam, že pojem prijateľnej obchodnej kvality upravený v článku 13 nariadenia č. 3665/87 nevyžaduje, aby dotknutý výrobok mal priemernú kvalitu v obchodnom zmysle tohto slova. Tak ako Súdny dvor rozhodol v už citovanom rozsudku Muras, výraz „primeraná a prijateľná obchodná kvalita“ predstavuje všeobecnú podmienku pre poskytnutie náhrady, bez ohľadu na typové alebo kvalitatívne požiadavky stanovené v nariadeniach stanovujúcich čiastky náhrad za každý výrobok( ).

59. Rovnaký pojem uvedený v článku 13 nariadenia č. 3665/87 nemá v tomto ohľade iný obsah. Ako uvádza vnútroštátny súd, tento pojem vyžaduje, aby tovar mohol byť predávaný za bežných obchodných podmienok pod označením uvedeným v žiadosti o vývozné náhrady. Nevyžaduje, aby dotknutý tovar predstavoval istú úroveň kvality v subjektívnom alebo obchodnom zmysle slova. Táto analýza je tiež v súlade s režimom vývozných náhrad, ktorý, rovnako ako v prípade hovädzieho a teľacieho mäsa, stanovoval jednotné sadzby náhrad za určené tovary v závislosti od ich zatriedenia do položiek alebo podpoložiek v nomenklatúre nazývanej „kombinovaná nomenklatúra“, slúžiacej na zatriedenie tovarov pod spoločné colné sadzby( ).

60. V rozpore s pochybnosťami vyjadrenými vnútroštátnym súdom, Súdny dvor v už citovanom rozsudku Francúzsko/Komisia podľa mňa nezaujal stanovisko odlišné od tejto analýzy. Francúzska vláda v tejto veci popierala rozhodnutie prijaté Komisiou o vylúčení financovania vývozu 76 500 kilogramov taveného syra syrárenskou spoločnosťou Bel do Saudskej Arábie z EPUZF-u. Táto vláda tvrdila, že predmetný syr bol dopravený do štátu určenia a až počas jeho uvádzania na trh dovozca, domnievajúc sa, že štruktúra syrovej hmoty je s ohľadom na bežné kvalitatívne štandardy príliš mäkká, rozhodol o jeho stiahnutí z predaja.

61. Súdny dvor mal za to, že rozhodnutie Komisie bolo opodstatnené z dôvodu, že v deň jeho vývozu mal predmetný výrobok skrytú vadu, dôsledkom ktorej nemal primeranú a prijateľnú obchodnú kvalitu v zmysle článku 13 nariadenia č. 3665/87( ). Dodal, že opačné riešenie by viedlo k tomu, že spoločnosť by znášala následky výrobcovho porušenia zmluvných povinností spočívajúceho v dodaní zodpovedajúceho výrobku.

62. V tejto veci nebolo teda odmietnutie poskytnutia vývozných náhrad odôvodnené okolnosťou, že dotknutý výrobok bol jednoducho nižšej kvality, ako je normálna obchodná kvalita, ale dôsledkom toho, že mal v momente svojho vývozu skrytú vadu, takže nemohol byť použitý v súlade so svojím určením.

63. Vzhľadom na tieto skutočnosti navrhujem na druhú prejudiciálnu otázku odpovedať, že pojem prijateľnej obchodnej kvality použitý v článku 13 nariadenia č. 3665/87 je nutné vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje, aby vyvážaný tovar mal priemernú kvalitu v tom zmysle, že poskytnutie vývozných náhrad by bolo vylúčené, pokiaľ by tovar mal nižšiu kvalitu, aj keby mohol byť predaný pod označením uvedeným v žiadosti o náhradu.

V – Návrh

64. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem Súdnemu dvoru odpovedať na otázky položené zo strany Bundesfinanzhof nasledujúcim spôsobom:

„1. Článok 13 nariadenia Komisie (EHS) č. 3665/87 z 27. novembra 1987, ustanovujúceho spoločné podrobné pravidlá pre uplatňovanie systému vývozných náhrad na poľnohospodárske výrobky, sa má vykladať v tom zmysle, že nevylučuje, aby mäso vhodné na ľudskú spotrebu mohlo byť považované za mäso primeranej obchodnej kvality, a zakladať tým právo na vývozné náhrady, aj keď je obchodovanie s ním na účely ľudskej spotreby v Spoločenstve obmedzené na miestny trh, pretože pochádza zo zvierat podrobených účelovému núdzovému zabitiu v zmysle smernice Rady 64/433/EHS z 26. júna 1964 o zdravotných problémoch, ktoré ovplyvňujú obchod s čerstvým mäsom v rámci Spoločenstva, naposledy zmenenou a doplnenou smernicou Rady 95/23/ES z 22. júna 1995.

2. Pojem primeranej a prijateľnej obchodnej kvality použitý v článku 13 nariadenia č. 3665/87 sa má vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje, aby vyvážaný tovar mal priemernú kvalitu v tom ohľade, že poskytnutie vývozných náhrad by bolo vylúčené, pokiaľ by tovar mal nižšiu kvalitu, aj keby mohol byť predaný pod označením uvedeným v žiadosti o náhradu.“