NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

JÁN MAZÁK

prednesené 18. mája 2010 1( )

Vec C‑87/09

Ingrid Putz

proti

Medianess Electronics GmbH

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Amtsgericht Schorndorf (Nemecko)]

„Ochrana spotrebiteľa – Predaj spotrebného tovaru – Článok 3 ods. 2 a 3 smernice 1999/44/ES – Spotrebný tovar, ktorý nie je v súlade so zmluvou, namontovaný spotrebiteľom – Právo na výmenu tovaru, ktorý nie je v súlade so zmluvou – Rozsah – Neexistencia zodpovednosti predávajúceho za náklady vzniknuté odpojením vadného výrobku a namontovaním náhradného výrobku v súlade so zmluvou“

I – Úvod

1. Amtsgericht Schorndorf (miestny súd, Schorndorf) (Nemecko) rozhodnutím z 25. februára 2009, ktoré bolo doručené Súdnemu dvoru 2. marca 2009, predložil Súdnemu dvoru podľa článku 234 ES prejudiciálne otázky týkajúce sa výkladu článku 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES z 25. mája 1999 o určitých aspektoch predaja spotrebného tovaru a záruk na spotrebný tovar (ďalej len „smernica“)( ).

2. Prejudiciálne otázky vznikli v konaní začatom na návrh Ingrid Putzovej proti spoločnosti Medianess Electronics GmbH (ďalej len „Medianess Electronics“), týkajúcom sa kúpy umývačky riadu, ktorá, ako sa ukázalo, mala vadu, pričom I. Putz sa, po tom, ako odstúpila od kúpnej zmluvy, domáhala vrátenia kúpnej ceny s tým, že ona vráti vadnú umývačku riadu.

3. V predložených otázkach sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či podľa ustanovení článku 3 smernice v prípade, keď dôjde k oprave vadného spotrebného výrobku, akým je umývačka riadu v tejto veci, tak, že sa vymení za iný kus, predávajúci musí znášať na jednej strane náklady na odpojenie vadného výrobku a na druhej strane náklady na namontovanie nového výrobku bez vád.

4. Otázky vzniknuté v tejto veci sa čiastočne prekrývajú s otázkami vzniknutými vo veci C‑65/09( ), v ktorej dnes tiež prednesiem návrhy.

II – Právny rámec

A – Právna úprava Spoločenstva

5. Smernica bola prijatá na základe článku 95 ES. Jej odôvodnenie č. 1 uvádza, že podľa článku 153 ods. 1 a 3 ES Európske spoločenstvo by malo opatreniami prijatými podľa článku 95 ES prispieť k dosiahnutiu vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa.

6. Odôvodnenie č. 10 smernice stanovuje, že „keďže v prípade nesúladu tovaru so zmluvou by mali mať spotrebitelia právo na bezplatné uvedenie tovaru do súladu so zmluvou, pričom sa môžu rozhodnúť medzi opravou alebo náhradným tovarom [alebo výmenou – neoficiálny preklad], alebo, ak to nie je možné, mali by mať právo na zníženie ceny alebo zrušenie zmluvy“.

7. Odôvodnenie č. 11 smernice znie takto:

„keďže spotrebiteľ môže v prvom rade požadovať od predávajúceho, aby tovar opravil alebo nahradil [vymenil – neoficiálny preklad], pokiaľ takýto nárok nie je nemožný alebo neprimeraný; keďže by sa malo objektívne stanoviť, či je nárok na nápravu neprimeraný; keďže nárok na nápravu by bol neprimeraný, ak by si vyžadoval neúnosné náklady v porovnaní s iným spôsobom nápravy; keďže na určenie, či sú náklady neúnosné, mali by náklady jedného spôsobu nápravy byť výrazne vyššie ako náklady iného spôsobu nápravy.“

8. Článok 3 smernice, nazvaný „Práva spotrebiteľa“, stanovuje:

„1. Predávajúci zodpovedá spotrebiteľovi za akýkoľvek existujúci nesúlad v čase dodania tovaru.

2. V prípade nesúladu má spotrebiteľ právo, aby sa podľa odseku 3 tovar bezplatne uviedol do súladu tak, že sa opraví alebo nahradí [vymení – neoficiálny preklad], alebo sa primerane zníži cena, alebo v súlade s odsekmi 5 a 6 sa zruší zmluva týkajúca sa takéhoto tovaru.

3. V prvom rade môže spotrebiteľ požadovať od predávajúceho, aby tovar opravil alebo nahradil [vymenil – neoficiálny preklad], v oboch prípadoch bezplatne, pokiaľ to nie je nemožné alebo neprimerané.

Náprava sa považuje za neprimeranú, ak predávajúcemu vzniknú náklady neprimerané v porovnaní s alternatívnou nápravou…

Každá oprava alebo náhrada [výmena – neoficiálny preklad] sa uskutoční v rámci primeranej doby a bez závažných ťažkostí pre spotrebiteľa pri zohľadnení vlastností tovaru a účelu, na ktorý spotrebiteľ tovar potreboval.

4. Termín ,bezplatne‘ v odsekoch 2 a 3 sa vzťahuje na nevyhnutné náklady, ktoré sa vynaložia pri uvedení tovaru do súladu, hlavne náklady na poštovné, prácu a materiál.

5. Spotrebiteľ môže požadovať primerané zníženie ceny alebo zrušenie zmluvy:

– ak spotrebiteľ nemá nárok ani na opravu, ani na náhradu [výmenu – neoficiálny preklad], alebo

– ak predávajúci v primeranom čase neuskutočnil nápravu, alebo

– ak predávajúci neuskutočnil nápravu bez závažných ťažkostí pre spotrebiteľa.

…“

9. Článok 8 smernice, nazvaný „Národné právo a minimálna ochrana“, stanovuje:

„1. Práva vyplývajúce z tejto smernice sa uplatnia bez dopadu na iné práva, ktorých sa môže spotrebiteľ dovolávať podľa národných predpisov platných pre zmluvnú a mimozmluvnú zodpovednosť.

2. Aby sa zabezpečila vyššia úroveň ochrany spotrebiteľa môžu členské štáty prijať alebo ponechať v účinnosti prísnejšie ustanovenia kompatibilné so zmluvou v oblasti, ktorej sa týka táto smernica.“

B – Vnútroštátna právna úprava

10. § 437 nemeckého občianskeho zákonníka (Bürgerliches Gesetzbuch, ďalej len „BGB“) zveruje v prípade vadného tovaru kupujúcemu tieto práva:

„Ak je vec vadná, kupujúci môže, ak sú splnené podmienky nasledujúcich ustanovení a ak nie stanovené inak:

1. požadovať dodatočné plnenie podľa § 439;

2. odstúpiť od zmluvy… alebo požiadať o zníženie kúpnej ceny podľa § 441;

3. požadovať náhradu škody a úrokov… alebo náhradu vzniknutých nákladov…“

11. § 439 BGB, nazvaný „Dodatočné plnenie“, ktorým bol článok 3 smernice prebratý do nemeckého právneho poriadku, stanovuje:

„1. V rámci dodatočného plnenia si kupujúci môže zvoliť, či požiada o odstránenie vady alebo o dodanie veci, ktorá je bez vád.

2. Predávajúci znáša náklady potrebné na vykonanie dodatočného plnenia, najmä náklady na dopravu, zaslanie, vynaloženú prácu a materiály.

3. Bez ohľadu na ustanovenie § 275 ods. 2 a 3 predávajúci môže odmietnuť spôsob dodatočného plnenia zvolený kupujúcim, iba keby nevyhnutne mal za následok neprimerané náklady. V tejto súvislosti sa zohľadní najmä hodnota, ktorú by mal tovar, ak by nebol vadný, závažnosť vady a otázka, či by bolo možné uskutočniť iný spôsob dodatočného plnenia, bez závažných ťažkostí pre kupujúceho. Právo kupujúceho sa v tomto prípade obmedzuje na iný spôsob dodatočného plnenia; tým nie je dotknuté právo predávajúceho odmietnuť aj tento spôsob plnenia, za podmienok prvej vety.

4. Predávajúci, ktorý plní dodatočne tak, že dodá vec bez vád, môže od kupujúceho požadovať vrátenie vadnej veci podľa ustanovení § 346 až § 348.“

III – Skutkové okolnosti, konanie a prejudiciálne otázky

12. Ingrid Putz, ako spotrebiteľ, si objednala cez internet novú umývačku riadu z nerezovej ocele Bomann GSP 627 IX od spoločnosti Medianess Electronics, predávajúceho, za cenu 367 eur plus náklady za dodanie na dobierku vo výške 9,52 eura. Dodanie sa malo uskutočniť „k dverám“ domu I. Putzovej. V súlade s tým bol 25. apríla 2008 výrobok dodaný spoločnosťou Medianess Electronics a súčasne došlo k úhrade kúpnej ceny.

13. Po tom, ako si nechala I. Putz namontovať umývačku riadu vo svojom dome, objavila sa vada, na ktorú sa potom sťažovala predávajúcemu. Montér poverený predávajúcim zistil, že vada nevznikla montážou, ale spočíva v samotnej umývačke riadu.

14. Podľa vnútroštátneho súdu je nesporné, že odstránenie vady nie je možné, takže na dodatočné splnenie záväzku zo zmluvy je možná len výmena vadného výrobku. Takisto neexistuje dôkaz o chybe, ktorej by sa dopustil predávajúci.

15. I. Putz súhlasila s výmenou vadného výrobku a požiadala e‑mailom z 13. júna 2008 Medianess Electronics, aby nielen dodala umývačku riadu bez vád, ale aj aby odpojila vadnú umývačku riadu v jej kuchyni a namontovala novú, čo Medianess Electronics odmietla e‑mailom zo 17. júna 2008.

16. Keďže Medianess Electronics nevyhovela ani ďalšej žiadosti v tomto zmysle, I. Putz odstúpila od kúpnej zmluvy a žalobou vo veci samej sa domáha vrátenia kúpnej ceny s tým, že ona vráti vadnú umývačku riadu.

17. Podľa vnútroštátneho súdu môže kupujúci na základe príslušných ustanovení BGB vypovedať zmluvu a žiadať o vrátenie kúpnej ceny, ak je dodaný výrobok vadný a kupujúci bez úspechu poskytol predávajúcemu skutočne čas na dodatočné splnenie záväzku, ibažeby to výnimočne nebolo potrebné, napríklad ak predávajúci vážne a s konečnou platnosťou odmieta vykonať svoje zmluvné povinnosti.

18. To, že kupujúci riadne poskytol predávajúcemu požadovaný čas na dodatočné splnenie záväzku, platí však len vtedy, ak požiadal iba o to, na čo mal právo, v opačnom prípade neprichádza vypovedanie zmluvy do úvahy, okrem niektorých výnimiek, ktoré sa však v tejto veci neuplatňujú.

19. Riešenie tohto sporu teda závisí podľa vnútroštátneho súdu od toho, či I. Putz bola oprávnená požadovať, aby predávajúci odpojil vadnú umývačku riadu (čo je predmetom druhej prejudiciálnej otázky) a namontoval novú umývačku riadu (čo je predmetom prvej prejudiciálnej otázky) alebo bola oprávnená požadovať, aby predávajúci znášal príslušné náklady.

20. Vnútroštátny súd v tejto súvislosti uvádza, že podľa nemeckého práva, konkrétne podľa § 439 ods. 1 BGB, predávajúci nie je v rámci dodatočného dodania povinný namontovať výrobok bez vád alebo znášať príslušné náklady bez ohľadu na zodpovednosť, aj keď kupujúci pred zistením vady riadne namontoval a pripojil vadný výrobok k inému zariadeniu.

21. Podľa nemeckého práva je však sporné to, či v rámci dodatočného dodania je predávajúci v takej situácii povinný odpojiť vadný výrobok alebo znášať príslušné náklady bez ohľadu na zavinenie. Zdá sa, že Bundesgerichtshof sa na rozdiel od toho, čo doteraz prevažovalo, teraz domnieva, že takýto nárok zo strany kupujúceho môže existovať – výlučne – na základe výkladu príslušných ustanovení vnútroštátneho práva v súlade so smernicou, čo je dôvod, prečo vnútroštátny súd predložil túto otázku vo veci C‑65/09 Súdnemu dvoru.

22. Keďže na túto otázku možno Súdny dvor neodpovie, vzhľadom na to, že Bundesgerichtshof ju podmienil odpoveďou na inú predloženú otázku, Amtsgericht Schorndorf predložil túto záležitosť na riešenie aj v tejto veci.

23. Na základe týchto okolností Amtsgericht ako vnútroštátny súd rozhodujúci o tejto veci v poslednom stupni rozhodol prerušiť konanie a predložil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

„1. Majú sa ustanovenia článku 3 ods. 2 a článku 3 ods. 3 tretieho pododseku smernice Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES z 25. mája 1999 o určitých aspektoch predaja spotrebného tovaru a záruk na spotrebný tovar vykladať v tom zmysle, že v rozpore s nimi je vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej predávajúci v prípade uvedenia spotrebného výrobku do stavu zodpovedajúceho kúpnej zmluve formou výmeny nemusí znášať náklady spojené s montážou dodatočne dodaného výrobku do iného zariadenia, ak spotrebiteľ spotrebný výrobok nezodpovedajúci zmluve v súlade s jeho povahou a účelom namontoval, ale montáž nebola pôvodne súčasťou zmluvy?

2. Majú sa ustanovenia článku 3 ods. 2 a článku 3 ods. 3 tretieho pododseku smernice vykladať v tom zmysle, že predávajúci v prípade uvedenia spotrebného výrobku do stavu zodpovedajúceho kúpnej zmluve formou výmeny musí znášať náklady spojené s odpojením vadného spotrebného výrobku od iného zariadenia, ak spotrebiteľ riadne namontoval spotrebný výrobok?“

IV – Právne posúdenie( )

A – Predbežné poznámky

24. Právny problém, ktorý má Súdny dvor riešiť v tejto veci, je klasickým predmetom zmluvného práva alebo konkrétnejšie práva predaja tovaru, a to už od čias, keď rímski právnici ako Julián alebo Ulpián diskutovali o právnych dôsledkoch predaja „vadného“ dobytka na trhoch starovekého sveta, najmä o otázke rozsahu zodpovednosti predávajúceho za dodanie vadného tovaru alebo z hľadiska ochrany kupujúceho a o otázke, aké prostriedky nápravy by mali byť dostupné kupujúcemu v prípadoch, keď mu bol dodaný výrobok, ktorý nie je v súlade s kúpnou zmluvou.

25. Ako je zjavné nielen z tvrdení účastníkov tohto konania, rôzne vnútroštátne právne pravidlá členských štátov v tejto oblasti, hoci vedú v mnohých prípadoch z praktického hľadiska k podobným výsledkom a poskytujú porovnateľnú úroveň právnej ochrany, v skutočnosti sa navzájom podstatne líšia, prinajmenšom z hľadiska ich tradičného znenia pred harmonizáciou.( ) Tieto rozdiely sa netýkajú len podrobností právnych konceptov, použitých podmienok a definícií, ale takisto, na všeobecnejšej úrovni, systémov prostriedkov nápravy ako takých, t. j. spôsobov nápravy stanovených v prípade porušenia zmluvy a vzťahu a hierarchie medzi týmito prostriedkami nápravy, úlohy náhrady škody v týchto systémoch alebo v súvislosti s nimi, ako aj rozlišovania medzi zmluvnými a mimozmluvnými nárokmi, ktoré môžu vzniknúť po dodaní tovaru, ktorý nie je v súlade so zmluvou.

26. Navyše, ako ukazuje informácia poskytnutá Amtsgericht v tejto veci, pokiaľ ide o špecifické problémy týkajúce sa nedostatku súladu a jeho dôsledkov, ako je otázka zodpovednosti predávajúceho za náklady na odstránenie tovaru, ktorý nie je v súlade so zmluvou, alebo namontovanie náhradného tovaru bez vád, stále existuje neistota a rozdielne názory v právnickej literatúre v rámci jedného a toho istého právneho systému, pokiaľ ide o skutočné práva kupujúceho a ich právny základ.

27. Na úrovni Európskej únie sa však táto otázka nákladov na odstránenie a namontovanie posudzuje cez špecifickú optiku ochrany poskytovanej smernicou spotrebiteľom.

28. V tejto súvislosti je dôležité poznamenať, že na jednej strane, ako sa uvádza v odôvodnení č. 1 smernice a ako Súdny dvor správne zdôraznil vo veci Quelle, smernica má zabezpečiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa.( )

29. Na druhej strane je potrebné uvedomiť si, že smernica predstavuje opatrenie minimálnej harmonizácie – nie všetkých, ale iba niektorých aspektov predaja spotrebného tovaru. Smernica sa preto snaží, ako je zjavné z jej odôvodnenia č. 6, aproximovať vnútroštátnu právnu úpravu týkajúcu sa predaja spotrebného tovaru, pokiaľ ide o nesúlad tovaru so zmluvou, ale bez toho, aby zasahovala do ustanovení a zásad vnútroštátneho práva týkajúcich sa zmluvnej a mimozmluvnej zodpovednosti.

30. Na základe týchto okolností a vzhľadom na neexistenciu výslovných ustanovení v tomto zmysle v smernici sa zdá byť legitímne klásť si len otázku, či zodpovednosť predávajúceho spotrebiteľovi za „nedostatok súladu“, ktorá sa riadi smernicou, má zahŕňať zodpovednosť za také náklady, ako sú náklady na odstránenie/odpojenie vadného výrobku, akým je predmetná umývačka riadu, ktorý si dotknutý spotrebiteľ po dodaní namontoval a náklady na namontovanie náhradného výrobku bez vád, v tom zmysle, že spotrebiteľ môže v rámci nápravy „výmenou“ alebo na základe iného ustanovenia smernice, požadovať od predávajúceho, aby znášal tieto náklady – čo sú náklady, ktoré by sa aspoň v niektorých vnútroštátnych právnych systémoch považovali, ako uviedli niektorí účastníci konania, za súčasť „škody vzniknutej ako dôsledok“, a nie vyslovene za otázku vadného plnenia.

31. Vzhľadom na cieľ smernice posilniť ochranu spotrebiteľa sa môže javiť kladná odpoveď na túto otázku ako vhodná. Nie je to však také jednoduché. Tak ako akýkoľvek iný rozvinutý právny systém upravujúci práva a povinnosti kupujúceho a predávajúceho vznikajúce v prípade vadného plnenia, ani systém prostriedkov nápravy podľa smernice nemôže jednoducho uprednostniť ani spotrebiteľa, ani predávajúceho, ale musí sa snažiť o vytvorenie spravodlivej rovnováhy medzi ich príslušnými záujmami.( )

32. Vzhľadom na vyššie uvedené vnútroštátny súd sa svojimi dvoma otázkami, ktoré je vhodné skúmať spoločne, v podstate pýta, či sa ustanovenia článku 3 ods. 2 a 3 smernice majú vykladať v tom zmysle, že na účely dosiahnutia súladu so zmluvou formou výmeny v prípade spotrebného výrobku, akým je predmetná umývačka riadu, ktorý bol riadne namontovaný a pripojený spotrebiteľom, predávajúci musí znášať náklady na odpojenie/odstránenie vadného výrobku a namontovanie/pripojenie výrobku bez vád, ak podľa predmetnej kúpnej zmluvy predávajúci nebol povinný namontovať kúpený výrobok.

B – Hlavné tvrdenia účastníkov konania

33. V tejto veci predložili pripomienky rakúska, nemecká, belgická a španielska vláda a Komisia. Rakúska a nemecká vláda, ako aj Komisia sa zúčastnili aj na pojednávaní 25. februára 2010.

34. Rakúska, nemecká a belgická vláda tvrdia, že v takom prípade, o aký tu ide, v každom prípade vtedy, keď namontovanie nie je súčasťou zmluvy, predávajúci nie je na základe článku 3 smernice pri výmene vadného výrobku povinný znášať ani náklady na odstránenie tohto výrobku, ani náklady na namontovanie nového výrobku bez vád. Na obe predložené otázky by sa preto malo odpovedať negatívne.

35. Tieto vlády v podstate argumentujú rovnako a tvrdia, že podľa článku 2 ods. 1 smernice predávajúci je povinný dodať tovar v súlade so zmluvou. Vzhľadom na to je v prípade nedostatku súladu, ktorý sa posudzuje v čase dodania, predávajúci podľa článku 3 ods. 2 a 3 smernice povinný zabezpečiť dosiahnutie súladu vadného tovaru so zmluvou, čo znamená v prípade výmeny dodať tovar bez vád. Jeho povinnosti nemôžu byť rozšírené nad tento rámec, aby zahŕňali, ako sa navrhuje v tejto veci, aj odpojenie vadného výrobku a namontovanie nového výrobku bez vád. O inú situáciu môže ísť, keď je namontovanie kúpeného výrobku taktiež súčasťou zmluvných povinností, na ktorých sa dohodli predávajúci a spotrebiteľ.

36. Belgická vláda však uvádza, že predávajúci je povinný znášať náklady na prepravu výrobku, ktorý nie je v súlade so zmluvou.

37. Rakúska a nemecká vláda ďalej zdôrazňujú, že predávajúci môže len ťažko predvídať, ako spotrebiteľ použije výrobok po dodaní, hoci aj v súlade s povahou a účelom výrobku, takže náklady na odstránenie vadného výrobku a náklady na namontovanie nového výrobku bez vád sa môžu v jednotlivých prípadoch veľmi líšiť, v závislosti od vôle spotrebiteľa. V každom prípade škoda vzniknutá v dôsledku používania predmetného vadného výrobku, akou sú náklady na odstránenie a namontovanie, môže byť predmetom nároku spotrebiteľa podľa vnútroštátnych pravidiel o zmluvnej a mimozmluvnej zodpovednosti.

38. Napokon podľa nich takéto povinnosti odstránenia a namontovania – alebo povinnosti znášať príslušné náklady – nevyplývajú ani zo znenia článku 3 ods. 2 a 3 smernice, ktorý odkazuje na výmenu vadného tovaru, ani z toho, že podľa článku 3 ods. 3 a 4 smernice takáto výmena sa musí vykonať „bezplatne“ a „bez závažných ťažkostí pre spotrebiteľa“. Tieto podmienky odkazujú len na povinnosť predávajúceho dodať znovu tovar bez vád a nemožno ich vykladať tak, že by mu ukladali ďalšiu povinnosť znášať náklady na odstránenie alebo namontovanie.

39. Komisia a španielska vláda naopak tvrdia, že v prípade výmeny výrobku, ktorý nie je v súlade so zmluvou, predávajúci musí podľa článku 3 ods. 3 smernice znášať aj náklady na odstránenie vadného výrobku z miesta, kde je namontovaný, a takisto náklady na namontovanie nového výrobku bez vád. Navrhujú preto, aby sa na položené otázky odpovedalo kladne.

40. Komisia tvrdí, že oprava alebo výmena, na ktorú má spotrebiteľ právo podľa článku 3 ods. 3 smernice, odkazuje nevyhnutne len na výrobok, ktorý nie je v súlade so zmluvou v takom stave a prostredí, v akom sa nachádza v čase, keď dôjde k vzniku nedostatku súladu. Z toho vyplýva, že ak výrobok, ktorý nie je v súlade so zmluvou, bol spôsobom, ktorý je v súlade s jeho povahou a účelom, namontovaný alebo pripojený k inej veci, predmetom opravy alebo výmeny je výrobok, ktorý nie je v súlade so zmluvou, nachádzajúci sa v danom stave. Spotrebiteľ teda musí byť formou výmeny výrobku uvedený do situácie, v ktorej by sa nachádzal, keby mu bol dodaný výrobok bez vád, čo znamená, že ak je to nevyhnutné, musí byť odstránený výrobok, ktorý nie je v súlade so zmluvou a namontovaný výrobok bez vád.

41. Tento výklad potvrdzuje aj použitie slova „výmena“ v článku 3 ods. 2 a 3 smernice.

42. Španielska vláda, v podstate v súlade so stanoviskom Komisie, tvrdí, že článok 3 smernice a vysoká úroveň ochrany spotrebiteľa, ktorú má táto smernica zabezpečiť, vyžaduje, aby predávajúci znášal predmetné náklady, ktoré vznikli tým, že nedodal výrobok v súlade so zmluvou. Inak by musel spotrebiteľ bez vlastného zavinenia znášať tieto náklady dvakrát a vznikla by mu vážna škoda.

43. Napokon podľa španielskej vlády je tento výklad podporený aj tým, že predávajúcemu je uložená na základe článku 3 ods. 3 a 4 smernice povinnosť vymeniť vadný výrobok bezplatne a bez závažných ťažkostí pre spotrebiteľa.

C – Posúdenie

44. Na začiatku je potrebné poznamenať, že doslovným výkladom článku 3 ods. 2 a 3 smernice nemožno dospieť k záveru, či právo spotrebiteľa na „výmenu“ výrobku, ktorý nie je v súlade so zmluvou, zahŕňa právo žiadať od predávajúceho, aby odstránil tento výrobok a namontoval náhradný výrobok bez vád alebo znášal príslušné náklady.

45. Kým v niektorých jazykových zneniach smernice, ako v anglickom („replacement“) a francúzskom („remplacement“), príslušné pojmy možno v zásade chápať ako znamenajúce aj odstránenie/odpojenie vadného výrobku a namontovanie výrobku bez vád, ktorým je vadný výrobok nahradený, zdá sa, že iné znenia, vrátane nemeckého („Ersatzlieferung“) a slovenského („sa… nahradí [vymení – neoficiálny preklad]“) podporujú skôr užšiu definíciu, ktorá odkazuje na výmenu-dodanie alebo dodanie náhradného výrobku a nie na celý priebeh činnosti, ktorá, technicky vzaté, vyústi do výmeny vadného výrobku.

46. Kontextuálny a systematický výklad článku 3 smernice však nasvedčuje podľa mňa skôr takému vnímaniu zodpovednosti predávajúceho, ktorá sa netýka nákladov na odstránenie/odpojenie výrobku, ktorý nie je v súlade so zmluvou, alebo dokonca nákladov na namontovanie náhradného výrobku bez vád, v každom prípade vtedy, keď namontovanie nebolo súčasťou predmetnej kúpnej zmluvy.

47. V tejto súvislosti článok 3 ods. 2 smernice vymenúva taxatívne prostriedky nápravy, ktoré má k dispozícii spotrebiteľ proti predávajúcemu v prípade nedostatku súladu so zmluvou, a to opravu, výmenu, zníženie ceny alebo odstúpenie od zmluvy.

48. Konkrétnejšie, podľa systému prostriedkov nápravy v rámci smernice spotrebiteľ môže v prvom rade v rámci prostriedkov nápravy priamo sa týkajúcich plnenia, akými sú oprava alebo výmena, žiadať predávajúceho, aby uviedol vadný tovar do súladu so zmluvou. Takto sa pôvodná synallagma podľa kúpnej zmluvy obnoví a spotrebiteľovi sa poskytne plnenie, ktoré si objednal. Keďže toto riešenie slúži hlavnému záujmu zmluvných strán, má podľa smernice prednosť pred znížením ceny alebo odstúpením od zmluvy.( )

49. Tie posledné uvedené, subsidiárne prostriedky nápravy, sú na rozdiel od toho typické vzájomným vzdaním sa prospechu. Rovnováha príslušných záujmov spotrebiteľa a predávajúceho, ktorá bola narušená vadným dodaním predávajúcim, sa teda obnoví buď príslušným znížením povinností spotrebiteľa, t. j. znížením ceny, alebo zbavením oboch zmluvných strán ich povinností podľa zmluvy, t. j. odstúpením od zmluvy.

50. V každom prípade je možné poznamenať, že v oboch prípadoch práva spotrebiteľa boli, podľa mňa, v zásade obmedzené povinnosťami dohodnutými v rámci kúpnej zmluvy.

51. Toto stanovisko potvrdzuje aj zohľadnenie širšieho kontextu článku 3 smernice.

52. Vyššie uvedené práva spotrebiteľa stanovené v tomto ustanovení určujú rozsah zodpovednosti predávajúceho voči spotrebiteľovi – alebo sú dôsledkom tejto zodpovednosti –, ktorú má podľa článku 3 ods. 1 smernice predávajúci za akýkoľvek nesúlad so zmluvou, ktorý existuje v čase dodania tovaru.

53. Takáto definícia zodpovednosti na druhej strane zjavne odzrkadľuje opis základnej povinnosti predávajúceho voči spotrebiteľovi v rámci kúpnej zmluvy v článku 2 ods. 1 smernice, ktorou je dodanie tovaru, ktorý je v súlade s kúpnou zmluvou, spotrebiteľovi.

54. Z vyššie uvedených ustanovení sa zdá, že práva spotrebiteľa stanovené v článku 3 smernice vychádzajú z konceptu súladu so zmluvou a v súlade s tým musia byť vykladané tak, že sa vykoná odkaz na práva a povinnosti stanovené v pôvodnej kúpnej zmluve.

55. Inými slovami, cieľom práv poskytovaných spotrebiteľovi podľa článku 3 smernice je náprava nedostatku súladu v porovnaní s tým, čo sa dlhuje spotrebiteľovi podľa kúpnej zmluvy, najmä zabezpečiť, aby spotrebiteľ dostal tovar bez vád.

56. Táto zodpovednosť predávajúceho za vadné plnenie alebo konkrétnejšie za samotné vady v tovare, ktoré sa riešia prostriedkami nápravy poskytovanými spotrebiteľom smernicou a v prípade ktorých sa vyžaduje od predávajúceho, aby zabezpečil dosiahnutie (oneskorene), bezplatnou opravou alebo výmenou, situácie, v ktorej sa mal spotrebiteľ podľa zmluvy nachádzať, sa musí podľa mňa odlišovať od možnej zodpovednosti – ako sa navrhuje v tomto prípade – za budúcu prácu, ktorá sa má vykonať, alebo za príslušné náklady vzniknuté v súvislosti s výrobkom, ktorý nebol v súlade, ale až v čase nasledujúcom po dodaní – na čo odkazuje článok 3 ods. 1 smernice – a po tom, ako výrobok použil spotrebiteľ.

57. Táto posledná uvedená širšia forma zodpovednosti by teda vyžadovala od predávajúceho, ako navrhla Komisia, aby zabezpečil spotrebiteľovi dosiahnutie situácie, v ktorej by sa tento nachádzal v určitom čase po dodaní, keby mu bol dodaný výrobok bez vád, t. j. v tejto veci situácie, že sa vadná umývačka riadu, ktorú si namontoval spotrebiteľ, od predmetnej inej veci odpojí a namontuje nová umývačka riadu bez vád. Táto zodpovednosť by sa, ako uviedli niektorí účastníci konania, rozšírila na skutočnosti a okolnosti, ktoré vznikli po prechode rizika na spotrebiteľa, a preto závisia od jeho vôle a najmä od použitia predmetného výrobku z jeho strany.

58. To, že predávajúci môže byť zodpovedný taktiež pokiaľ ide o tento druh nepriamejších dôsledkov jeho vadného plnenia alebo pokiaľ ide o škodu z toho vyplývajúcu, je samozrejme predstaviteľné a zjavne to tak aj je, pričom to však podlieha rôznym požiadavkám, v rámci vnútroštátnych právnych poriadkov, ako aj článku 45 Dohovoru OSN o zmluvách o medzinárodnej kúpe tovaru (ďalej len „CISG“).( )

59. Teda, ako uviedla nemecká vláda, náklady vzniknuté spotrebiteľovi, pokiaľ ide o odstránenie vadného výrobku alebo v dôsledku toho, že musí znášať náklady na namontovanie dvakrát, t. j. v prípade vadného výrobku a potom znovu v prípade náhradného výrobku bez vád, je možné vymáhať podľa nemeckého práva upravujúceho náhradu škody, čo však podlieha určitým podmienkam, vrátane preukazovania zavinenia.

60. Pokiaľ však ide o smernicu, je potrebné v tejto súvislosti uviesť, po prvé, že jej systém prostriedkov nápravy nedostatku súladu nezahŕňa žiadny nárok na náhradu škody, ktorý sa uvádza napríklad v článku 45 ods. 1 písm. b) CISG alebo v článku 27 návrhu smernice Európskeho parlamentu a Rady o právach spotrebiteľov, predloženého Komisiou( ).

61. Po druhé, je potrebné poznamenať, že práve z dôvodu, že práca alebo náklady, o aké ide v tejto veci, nie sú len dôsledkom nedostatku súladu výrobku so zmluvou, ale vyplývajú takisto z konania patriaceho do sféry zodpovednosti spotrebiteľa, v tomto prípade z toho, že spotrebiteľ namontoval umývačku riadu, zodpovednosť predávajúceho, pokiaľ ide o tieto náklady, je zvyčajne podmienená a vymedzená odkazom na určitý koncept príčinnej súvislosti, vzdialenosti alebo prípadne zavinenia.

62. Je jasné, že smernica ani len nenaznačuje existenciu filtra alebo iného nástroja takéhoto druhu.

63. Bolo by možné namietať, že takúto funkciu plní podmienka „použitia tovaru v súlade s jeho povahou­ alebo účelom“, ako navrhuje vnútroštátny súd, pričom toto tvrdenie podporuje aj Komisia. Tento koncept však v skutočnosti je, ako uviedla I. Putz a nemecká vláda, relatívne voľný a jeho schopnosť vymedziť zodpovednosť predávajúceho a zabezpečiť vypočítateľnosť rizika je dosť obmedzená.

64. Kým rozsah možného „normálneho“ používania, pokiaľ ide o veľmi špecifický a hotový tovar, ako napríklad počítač, stôl alebo aj umývačka riadu, je možné definovať a predvídať, čím je výrobok jednoduchší, tým je väčší rozsah „normálnych“ použití. Teda, čím viac je výrobok stavebným prvkom alebo surovinou, tým sú možné účely, na ktoré je možné výrobok použiť, početnejšie a ťažšie definovateľné, a to stále v súlade s povahou výrobku. Takisto, náklady na odstránenie toho istého výrobku sa môžu veľmi líšiť.

65. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy nie som toho názoru, že právo spotrebiteľa žiadať predávajúceho, aby znášal náklady na odpojenie vadného výrobku a namontovanie náhradného výrobku bez vád by bolo možné zahrnúť pod právo spotrebiteľa podľa článku 3 ods. 2 a 3 smernice na uvedenie vadného výrobku do súladu so zmluvou výmenou, keď podľa kúpnej zmluvy predávajúci nebol povinný namontovať kúpený výrobok.

66. Súhlasím takisto s tým, že toto stanovisko nie je spochybnené požiadavkou na „bezplatnosť“, ktorá je spojená podľa článku 3 ods. 2 až 4 smernice s povinnosťou predávajúceho zabezpečiť súlad tovaru so zmluvou formou výmeny. Táto požiadavka definuje podmienky, za ktorých predávajúci musí ponúknuť a vykonať dosiahnutie súladu v prospech spotrebiteľa, a to bezplatne, ale nemôže rozšíriť existujúci prostriedok nápravy z hľadiska jeho podstaty. Podobne požiadavka „bez závažných ťažkostí“ uvedená v článku 3 ods. 3 treťom pododseku smernice definuje, ako sa má vykonať dosiahnutie súladu, a nie, čo to v skutočnosti zahŕňa.

67. V tejto súvislosti je napokon potrebné odlišovať túto vec od veci Quelle, v ktorej Súdny dvor rozhodol, že požiadavka „bezplatnosti“ znamená, že predávajúci si nemôže robiť žiadne finančné nároky v súvislosti s plnením svojej povinnosti dať do súladu so zmluvou tovar, ktorého sa zmluva týka.( ) Takisto dospel na základe ďalších tvrdení k záveru, že v rozpore so smernicou je právna úprava, podľa ktorej predávajúci vadného tovaru môže požadovať od spotrebiteľa, aby zaplatil náhradu za používanie tohto vadného tovaru až do jeho výmeny. Táto vec sa netýka finančného nároku zo strany predávajúceho voči spotrebiteľovi v súvislosti s výmenou, ale týka sa toho, či si môže spotrebiteľ nárokovať ako súčasť zabezpečenia súladu vadného výrobku so zmluvou, okrem bezplatného dodania nového výrobku bez vád, aj náhradu nákladov na odpojenie/odstránenie vadného výrobku a nákladov na namontovanie dodaného náhradného výrobku bez vád.

68. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy by sa na otázky položené zo strany Amtsgericht malo odpovedať tak, že ustanovenia článku 3 ods. 2 a 3 smernice sa majú vykladať v tom zmysle, že na účely dosiahnutia súladu so zmluvou formou výmeny v prípade spotrebného výrobku, akým je predmetná umývačka riadu, ktorý bol v súlade s jeho povahou a účelom namontovaný a pripojený spotrebiteľom, predávajúci nie je povinný znášať náklady na odpojenie/odstránenie výrobku, ktorý nie je v súlade so zmluvou a namontovanie/pripojenie výrobku bez vád, ak podľa predmetnej kúpnej zmluvy predávajúci nebol povinný namontovať kúpený výrobok.

V – Návrh

69. Z týchto dôvodov navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na položené otázky takto:

Ustanovenia článku 3 ods. 2 a 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES z 25. mája 1999 o určitých aspektoch predaja spotrebného tovaru a záruk na spotrebný tovar sa majú vykladať v tom zmysle, že na účely dosiahnutia súladu so zmluvou formou výmeny v prípade spotrebného výrobku, akým je predmetná umývačka riadu, ktorý bol v súlade s jeho povahou a účelom namontovaný a pripojený spotrebiteľom, predávajúci nie je povinný znášať náklady na odpojenie/odstránenie výrobku, ktorý nie je v súlade so zmluvou a namontovanie/pripojenie výrobku bez vád, ak podľa predmetnej kúpnej zmluvy predávajúci nebol povinný namontovať kúpený výrobok.