ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Podľa odôvodnenia 14 smernice 2014/24: „Malo by sa spresniť, že pojem ‚hospodárske subjekty‘ by sa mal vykladať široko, aby zahŕňal všetky osoby a/alebo subjekty, ktoré ponúkajú uskutočnenie stavebných prác, dodanie tovaru alebo poskytnutie služieb na trhu, a to bez ohľadu na právnu formu, ktorú si zvolili pre svoje fungovanie. Preto by sa pojem hospodársky subjekt mal vzťahovať na všetky firmy, pobočky, dcérske spoločnosti, verejné obchodné spoločnosti, družstevné spoločenstvá, spoločnosti s ručením obmedzeným, univerzity, či už verejné alebo súkromné, a iné formy subjektov, než sú fyzické osoby, a to za každých okolností bez ohľadu na to, či ide o ‚právnické osoby‘.“
(10)

V prípade, keď je dožiadaný orgán požiadaný konať v mene žiadajúceho orgánu na účely refundácie pohľadávky, mal by byť schopný, ak to umožňujú platné predpisy členského štátu, v ktorom sa nachádza, a so súhlasom žiadajúceho orgánu povoliť dlžníkovi čas na zaplatenie alebo platbu v splátkach. Akýkoľvek úrok vyberaný z takýchto platobných prostriedkov by mal byť takisto poukázaný členskému štátu, v ktorom sa nachádza žiadajúci orgán.“
3

Odôvodnenie 71 smernice 2014/23 znie: „Malo by sa však prihliadať na to, že hospodárske subjekty môžu prijať opatrenia na zaistenie súladu zamerané na nápravu dôsledkov akýchkoľvek trestných činov alebo pochybenia a na účinné predchádzanie ďalším prípadom nesprávneho konania. Medzi tieto opatrenia môžu patriť najmä personálne a organizačné opatrenia, ako je prerušenie všetkých prepojení na osoby alebo organizácie zapojené do nesprávneho konania, vhodné opatrenia na reorganizáciu personálu, realizácia systémov hlásení a kontroly, vytvorenie štruktúry interného auditu na sledovanie súladu a prijatie interných pravidiel zodpovednosti a náhrady. Ak takéto opatrenia poskytujú dostatočné záruky, príslušný hospodársky subjekt by už nemal byť vylúčený len na základe týchto dôvodov. Hospodárske subjekty by mali mať možnosť požadovať, aby sa preskúmali opatrenia zamerané na dosiahnutie súladu, ktoré boli prijaté so zreteľom na možné pripustenie do postupu udeľovania koncesie. Malo by sa však ponechať na členské štáty, aby určili presné procesné a vecné podmienky uplatniteľné v takýchto prípadoch. Mali by mať najmä voľnosť rozhodnúť, či povolia jednotlivým verejným obstarávateľom alebo obstarávateľom, aby vykonali príslušné posúdenia alebo uvedenou úlohou poverili iné orgány na ústrednej alebo decentralizovanej úrovni.“
3

Odôvodnenia 31 a 33 smernice 2014/24 stanovujú: „(31) Pokiaľ ide o otázku, do akej miery by sa na zmluvy uzavreté medzi subjektmi vo verejnom sektore mali vzťahovať pravidlá verejného obstarávania, existuje značná právna neistota. Príslušná judikatúra [Súdneho dvora] sa v jednotlivých členských štátoch, dokonca aj medzi verejnými obstarávateľmi, vykladá rôznymi spôsobmi. Z tohto dôvodu je nevyhnutné spresniť, v ktorých prípadoch nepodliehajú zmluvy uzavreté v rámci verejného sektora uplatňovaniu pravidiel verejného obstarávania. Toto spresnenie by sa malo riadiť zásadami stanovenými v príslušnej judikatúre [Súdneho dvora]. Samotná skutočnosť, že obe strany dohody sú ako také orgánmi verejnej moci, nevylučuje uplatňovanie pravidiel verejného obstarávania. Uplatňovanie pravidiel verejného obstarávania by však nemalo byť v rozpore so slobodou orgánov verejnej moci vykonávať úlohy vo verejnom záujme, ktoré boli na ne prenesené, používaním ich vlastných zdrojov, čo zahŕňa možnosť spolupráce s ostatnými orgánmi verejnej moci. Malo by sa zabezpečiť, aby akákoľvek spolupráca medzi orgánmi verejnej moci, ktorá bola vyňatá z rozsahu pôsobnosti smernice, neviedla v súvislosti so súkromnými hospodárskymi subjektmi k narušeniu hospodárskej súťaže, pokiaľ stavia súkromného poskytovateľa služieb do zvýhodnenej pozície v porovnaní s jeho konkurentmi. … (33) Verejní obstarávatelia by mali mať možnosť zvoliť si, že svoje verejné služby budú poskytovať spoločne na základe spolupráce a bez toho, aby boli povinní použiť akúkoľvek konkrétnu právnu formu. Takáto spolupráca sa môže týkať všetkých druhov činností súvisiacich s poskytovaním služieb a plnením povinností pridelených zúčastneným orgánom alebo prevzatých zúčastnenými orgánmi, ako sú napríklad povinné alebo dobrovoľné úlohy miestnych či regionálnych orgánov alebo služby prenesené na osobitné orgány na základe verejného práva. Služby poskytované jednotlivými zúčastnenými orgánmi nemusia byť nevyhnutne identické: môžu byť aj doplnkové. Na zmluvy týkajúce sa spoločného poskytovania služieb vo verejnom záujme by sa nemalo vzťahovať uplatňovanie pravidiel stanovených v tejto smernici za predpokladu, že sú uzavreté výlučne medzi verejnými obstarávateľmi, že uskutočňovanie tejto spolupráce sa riadi výlučne so zreteľom na verejný záujem a že žiadny súkromný poskytovateľ služieb nebol zvýhodnený voči svojim konkurentom. S cieľom splniť tieto podmienky by mala spolupráca vychádzať z koncepcie spolupráce. Takáto spolupráca si nevyžaduje, aby všetky zúčastnené orgány prevzali plnenie hlavných zmluvných povinností, pokiaľ existujú záväzky prispieť k poskytovaniu dotknutých verejných služieb na základe spolupráce. Okrem toho by sa spolupráca vrátane akýchkoľvek finančných prevodov medzi zúčastnenými verejnými obstarávateľmi mala riadiť výlučne so zreteľom na verejný záujem.“
7

Od 10. júna do 14. júna 2013 bola na delegácii vykonaná kontrola zo strany spoločnej misie oddelenia podpory a hodnotenia delegácie ESVČ a generálneho riaditeľstva (GR) Európskej komisie „Rozvoj a spolupráca – EuropeAid“ (ďalej len „hodnotiaca misia“). Návrh správy hodnotiacej misie poukázal na závažné pochybenia pri vedení delegácie S. De Loeckerom, a to tak na úrovni riadenia, ako aj na úrovni organizácie a riešenia konfliktov medzi zamestnancami. K uvedenému návrhu bolo pripojených sedemnásť odporúčaní, vrátane okamžitého povolania S. De Loeckera do ústredia ESVČ na konzultácie.
41

Spoločný systém DPH takto zabezpečuje úplnú daňovú neutralitu všetkých hospodárskych činností bez ohľadu na ich účel alebo výsledky pod podmienkou, že samy osebe v zásade podliehajú DPH (rozsudok z 3. júla 2019, The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge, C‑316/18, EU:C:2019:559, bod 22 a citovaná judikatúra).
39

V tejto súvislosti, pokiaľ by príslušný súd v členskom štáte výkonu, na ktorý sa obrátil oprávnený na výživné na účely výkonu rozhodnutia vyhláseného v tomto štáte za vykonateľné, musel v každom prípade konštatovať nedostatok svojej právomoci na rozhodnutie o návrhu na zastavenie núteného výkonu rozhodnutia v prospech súdu členského štátu pôvodu, a to z dôvodu, že súd štátu pôvodu je ako súd členského štátu obvyklého pobytu oprávneného v zmysle článku 3 písm. b) nariadenia č. 4/2009 vhodnejšie umiestnený na zabezpečenie jeho ochrany, bolo by to najmä v rozpore s cieľmi pripomenutými v bode 32 tohto rozsudku, ktorými sú jednoduchosť a rýchlosť sledované nariadením č. 4/2009, a to konkrétne systémom, do ktorého patrí článok 41 ods. 1 tohto nariadenia.
28

Navyše Consiglio di Stato (Štátna rada) vyjadruje pochybnosti, pokiaľ ide o konzorciá obcí, o povinnosti uloženej malých obciam využívať organizačné modely podľa verejného práva s vylúčením účasti súkromných subjektov. Takéto vylúčenie by mohlo byť v rozpore so zásadou slobodného poskytovania služieb a zásadou maximálnej otvorenosti verejného obstarávania hospodárskej súťaži, ktoré sú zakotvené v práve Únie, keďže poskytovanie služieb, ktoré možno považovať za „hospodársku činnosť“ a ktoré by z tohto hľadiska mohlo byť lepšie vykonávané v režime voľnej hospodárskej súťaže na vnútornom trhu, vyhradzuje len taxatívne vymenovaným talianskym verejnoprávnym subjektom.
27

Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 7 ods. 1 smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že bráni takému výkladu vnútroštátneho ustanovenia, ktorý by súdu, ktorý rozhoduje o žalobe podanej predajcom alebo dodávateľom proti spotrebiteľovi a spadajúcej do pôsobnosti tejto smernice a ktorý rozhoduje rozsudkom pre zmeškanie v prípade, že sa tento spotrebiteľ nedostavil na pojednávanie, na ktoré bol predvolaný, bránil prijať opatrenia na vykonanie dokazovania nevyhnutné na to, aby súd aj bez návrhu posúdil nekalú povahu zmluvných podmienok, o ktoré tento predajca alebo dodávateľ opieral svoju žalobu, ak má tento súd pochybnosti o nekalej povahe týchto zmluvných podmienok v zmysle uvedenej smernice a vyžadoval by, aby uvedený súd rozhodol na základe tvrdení predajcu alebo dodávateľa, ktoré musí považovať za pravdivé.
16

Ustanovenia nemeckého práva uplatniteľné na spor vo veci samej sa nachádzajú vo Verordnung über die Zuteilung von Treibhausgas‑Emissionsberechtigungen in der Handelsperiode 2013 bis 2020 (Zuteilungsverordnung 2020) [nariadenie o prideľovaní emisných kvót skleníkových plynov v období obchodovania od roku 2013 do roku 2020) z 26. septembra 2011 (BGBl. 2011 I, s. 1921) v znení zákona z 13. júla 2017 (BGBl. 2017 I, s. 2354) (ďalej len „ZuV 2020“). § 8 ZuV 2020 stanovuje: „1. V prípade existujúcich zariadení sa relevantná úroveň činnosti určuje na základe údajov získaných v zmysle § 5 podľa výberu žiadateľa jednotne pre všetky prvky pridelenia daného zariadenia, a to buď podľa základného obdobia od 1. januára 2005 do 31. decembra 2008 alebo podľa základného obdobia od 1. januára 2009 do 31. decembra 2010. 2. Relevantnou úrovňou činnosti v prípade každého produktu zariadenia, pre ktorý sa má vytvoriť prvok pridelenia v zmysle § 3 ods. 1 bodu 1, je stredná hodnota všetkých ročných objemov tohto produktu v základnom období zvolenom podľa odseku 1… … 8. V prípade významného zvýšenia kapacity v období medzi 1. januárom 2005 a 30. júnom 2011 relevantná úroveň činnosti prvku pridelenia zodpovedá súčtu strednej hodnoty určenej podľa odsekov 2 až 5 bez významného zvýšenia kapacity a úrovne činnosti pridanej kapacity. Úroveň činnosti pridanej kapacity pritom predstavuje rozdiel medzi inštalovanou kapacitou prvku pridelenia po zvýšení kapacity a začiatočnou inštalovanou kapacitou zmeneného prvku pridelenia do začiatku zmenenej prevádzky, vynásobený priemerným využitím kapacity príslušného prvku pridelenia v období od 1. januára 2005 do konca kalendárneho roka pred začiatkom zmenenej prevádzky. Pokiaľ ide o významné zvýšenia kapacity v roku 2005, na žiadosť prevádzkovateľa sa nepovažujú za významné zvýšenia kapacity; v týchto prípadoch je inak na účely určenia priemerného využitia kapacity príslušného prvku pridelenia relevantné priemerné mesačné využitie kapacity v roku 2005 až do kalendárneho mesiaca pred začiatkom zmenenej prevádzky. V prípade viacerých zvýšení kapacity je relevantné priemerné využitie kapacity príslušného prvku pridelenia pred začiatkom prvej zmenenej prevádzky.“
5

Odôvodnenia 6, 13, 16, 17 a 24 smernice 2008/115 uvádzajú: „(6) Členské štáty zabezpečia, aby sa ukončenie nelegálneho pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín uskutočnilo prostredníctvom spravodlivého a transparentného postupu. V súlade so všeobecnými zásadami práva EÚ by sa mali rozhodnutia prijaté podľa tejto smernice prijímať na individuálnom základe a na základe objektívnych kritérií, čo znamená, že by sa malo zvažovať viac, ako len samotná skutočnosť nelegálneho pobytu. Pri používaní vzorových tlačív rozhodnutí vzťahujúcich sa na návrat, a to rozhodnutia o návrate, rozhodnutia o zákaze vstupu, ak sa vydali a rozhodnutia o odsune, by členské štáty mali dodržiavať uvedenú zásadu a zabezpečiť plný súlad so všetkými uplatniteľnými ustanoveniami tejto smernice. … (13) Použitie donucovacích opatrení by malo byť striktne viazané na zásady primeranosti a účinnosti z hľadiska použitých prostriedkov a sledovaných cieľov. … (16) Využitie zaistenia na účely odsunu by malo byť s ohľadom na použité prostriedky a sledované ciele obmedzené a viazané na zásadu primeranosti. Zaistenie je oprávnené len na prípravu návratu alebo vykonanie procesu odsunu a ak by uplatnenie miernejších donucovacích opatrení nebolo dostatočné. (17) So zaistenými štátnymi príslušníkmi tretích krajín by sa malo zaobchádzať humánnym a dôstojným spôsobom pri rešpektovaní ich základných práv a v súlade s medzinárodným a vnútroštátnym právom. Bez toho, aby bolo dotknuté počiatočné zadržanie zo strany orgánov presadzovania práva, ktoré je upravené vnútroštátnymi právnymi predpismi, by sa zaistenie malo spravidla vykonávať v špecializovaných zariadeniach určených na zaistenie. … (24) Táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznávané najmä [Chartou].“
8

Článok 13 smernice 1999/31, nazvaný „Postupy uzatvárania skládok a starostlivosti o skládky po skončení ich prevádzky“, v odseku 1 uvádza: „Členské štáty prijmú opatrenia na zabezpečenie toho, aby všade tam, kde to prichádza do úvahy, v súlade s povolením: … c) po definitívnom uzatvorení skládky je prevádzkovateľ zodpovedný za jej údržbu, monitorovanie a kontrolu v etape starostlivosti o skládku po ukončení jej prevádzky po takú dlhú dobu, ako to požaduje príslušný orgán, berúc do úvahy dobu, počas ktorej by skládka mohla predstavovať nebezpečenstvo. Prevádzkovateľ oznámi príslušnému orgánu všetky významné nepriaznivé dopady na životné prostredie odhalené pomocou kontrolných postupov a riadi sa rozhodnutím príslušného orgánu o povahe a časovom harmonograme nápravných opatrení, ktoré majú byť prijaté; d) prevádzkovateľ skládky je zodpovedný za monitorovanie a analýzu skládkových plynov a vôd presakujúcich zo skládky a režimu podzemných vôd v blízkosti skládky v súlade s prílohou III po takú dlhú dobu, akú príslušný orgán považuje za potrebnú, počas ktorej by skládka mohla predstavovať nebezpečenstvo pre životné prostredie, bez toho, aby sa to dotklo právnych predpisov spoločenstva alebo vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich sa zodpovedností držiteľa odpadu.“
(7)

Úplná harmonizácia niektorých kľúčových regulačných aspektov by mala podstatne zvýšiť právnu istotu pre spotrebiteľov i obchodníkov. Spotrebitelia aj obchodníci by mali mať možnosť spoliehať sa na jednotný regulačný rámec založený na jasne vymedzených právnych pojmoch upravujúcich určité aspekty zmlúv uzatváraných medzi podnikateľmi a spotrebiteľmi v celej Únii. Výsledkom takejto harmonizácie by malo byť odstránenie prekážok vyplývajúcich z fragmentácie pravidiel a dokončenie vnútorného trhu v tejto oblasti. Tieto prekážky možno odstrániť iba ustanovením jednotných pravidiel na úrovni Únie. Spotrebitelia by navyše mali mať možnosť čerpať výhody z vysokej spoločnej úrovne ochrany v celej Únii.
(21)

Pri stanovovaní pravidiel, ktorými sa zabezpečuje, že sa zmluva považuje za neplatnú, majú členské štáty za cieľ dosiahnuť, aby zanikla možnosť vynucovať a vykonávať práva a povinnosti zmluvných strán. Dôsledky vyplývajúce z toho, že sa zmluva považuje za neplatnú, by mali určiť vnútroštátne právne predpisy. Vnútroštátne právne predpisy preto môžu ustanoviť zrušenie všetkých zmluvných povinností so spätnou platnosťou (ex tunc) alebo naopak obmedziť rozsah pôsobnosti zrušenia na tie povinnosti, ktoré by sa mali ešte vykonať (ex nunc). To by nemalo viesť k absencii prísnych sankcií, ak sa povinnosti vyplývajúce zo zmluvy v celom alebo takmer v celom rozsahu už splnili. Pre takéto prípady by členské štáty mali v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi ustanoviť aj alternatívne sankcie zohľadňujúce rozsah, v akom zostáva zmluva platná. Podobne sa vo vnútroštátnych právnych predpisoch majú ustanoviť dôsledky týkajúce sa možného vrátenia akýchkoľvek súm, ktoré sa prípadne vyplatili, ako aj všetkých ostatných foriem možnej náhrady vrátane finančnej náhrady, ak nie je možná náhrada vecná.“
24

Po tom, čo boli spoločnosti Bouygues, so sídlom vo Francúzsku, pridelené verejné zákazky na výstavbu jadrového reaktora novej generácie, tzv. „EPR“ tlakovodného reaktora, vo Flamanville (Francúzsko), na vykonanie týchto zákazok založila táto spoločnosť spolu s ďalšími dvoma podnikmi holdingovú spoločnosť, ktorá ich ďalej pridelila hospodárskemu záujmovému zoskupeniu, ktoré sa skladalo okrem iného zo spoločnosti Welbond, takisto so sídlom vo Francúzsku. Toto zoskupenie využívalo jednak subdodávateľov, vrátane spoločnosti Elco, spoločnosti so sídlom v Rumunsku, a jednak spoločnosti Atlanco Ltd, spoločnosti pre dočasné zamestnávanie so sídlom v Írsku, ktorá má dcérsku spoločnosť na Cypre a kanceláriu v Poľsku.
3

Podľa článku 5 smernice 2008/95: „1. Zapísaná ochranná známka priznáva svojmu majiteľovi výhradné práva. Majiteľ má právo zabrániť všetkým tretím osobám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby v obchodnom styku používali: a) akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou pre tovary alebo služby, ktoré sú zhodné s tými, pre ktoré je ochranná známka zapísaná; b) akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej natoľko podobné, a zároveň sú si natoľko podobné príslušné tovary alebo služby, že existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, vrátane pravdepodobnosti asociácie medzi označením a ochrannou známkou. 2. Každý členský štát môže tiež stanoviť, že majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím osobám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby používali v obchodnom styku akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej podobné, pre tovary alebo služby, ktoré nie sú podobné tým, pre ktoré je ochranná známka zapísaná, ak má táto ochranná známka v členskom štáte dobré meno a ak by používanie označenia bez náležitého dôvodu znamenalo, že by nečestne ťažilo z dobrého mena alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky, alebo by to dobrému menu alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky bolo na ujmu. 3. Ak sú splnené podmienky podľa odsekov 1 a 2, možno zakázať najmä: a) umiestňovať označenie na tovary alebo na ich obal; b) ponúkať tovary alebo ich uvádzať na trh, alebo na tieto účely skladovať pod týmto označením, alebo ponúkať alebo poskytovať takto označené služby; c) dovážať alebo vyvážať takto označený tovar; d) používať toto označenie v obchodnej korešpondencii a v reklame. …“
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou BlackRock Investment Management (UK) Ltd (ďalej len „BlackRock“) a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Daňová a colná správa, Spojené kráľovstvo) (ďalej len „daňová správa“), ktorý sa týka toho, že daňová správa odmietla priznať spoločnosti BlackRock oslobodenie od dane z pridanej hodnoty (DPH) stanovené v článku 135 ods. 1 písm. g) smernice o DPH.
16

Za týchto okolností Verwaltungsgericht Wien (Správny súd Viedeň) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa pojem ,miesto na oddych‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice [o ‚biotopoch‘] vykladať v tom zmysle, že sa ním chápu aj medzitým opustené bývalé miesta na oddych? V prípade kladnej odpovede na túto otázku: Má sa každé medzitým opustené bývalé miesto na oddych klasifikovať ako ‚miesto na oddych‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice [o ‚biotopoch‘]? V prípade zápornej odpovede na túto otázku: Podľa akých kritérií sa má zistiť, či medzitým opustené bývalé miesto na oddych sa má klasifikovať ako ‚miesto na oddych‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice [o ‚biotopoch‘]? 2. Podľa akých kritérií sa má zistiť, či určité konanie alebo zdržanie sa konania predstavuje zásah do ‚miesta na oddych‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice [o ‚biotopoch‘]? 3. Podľa akých kritérií sa má zistiť, či určité konanie alebo zdržanie sa konania predstavuje taký závažný zásah do ,miesta na oddych‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice [o ‚biotopoch‘], že sa má vychádzať z ,poškodzovania‘ tohto ‚miesta na oddych‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice o biotopoch? 4. Podľa akých kritérií sa má zistiť, či určité konanie alebo zdržanie sa konania predstavuje taký závažný zásah do ‚miesta na oddych‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice [o ‚biotopoch‘], že sa má vychádzať z ‚ničenia‘ tohto ‚miesta na oddych‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice [o ‚biotopoch‘]? 5. Má sa pojem ,miesto na párenie‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice [o ‚biotopoch‘] vykladať v tom zmysle, že sa ním v prvom rade chápe presne určiteľné miesto, na ktorom dochádza k pravidelným aktom párenia v užšom zmysle alebo úkony úzko bezprostredne súvisiace s párením (ako napríklad neresenie), ako aj to, že pod ‚miesto na párenie‘ v druhom rade navyše spadajú všetky presne určiteľné lokality, ktoré sú bezpodmienečne nevyhnutné pre vývoj mladých zvierat, ako napríklad miesta, kde sa kladú vajíčka alebo časti rastlín nevyhnutné pre larválne štádium a štádium húseníc? V prípade zápornej odpovede na túto otázku: Čo sa má chápať pod pojmom ‚miesto na párenie‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice [o ‚biotopoch‘] a ako sa má ‚miesto na párenie‘ priestorovo ohraničiť od iných miest? 6. Podľa akých kritérií sa má zistiť, či určité konanie alebo zdržanie sa konania predstavuje zásah do ‚miesta na párenie‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice [o ‚biotopoch‘]? 7. Podľa akých kritérií sa má zistiť, či určité konanie alebo zdržanie sa konania predstavuje taký závažný zásah do ,miesta na párenie‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice [o ‚biotopoch‘], že sa má vychádzať z ‚poškodzovania‘ tohto ‚miesta na párenie‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice [o ‚biotopoch‘]? 8. Podľa akých kritérií sa má zistiť, či určité konanie alebo zdržanie sa konania predstavuje taký závažný zásah do ‚miesta na párenie‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice [o ‚biotopoch‘], že sa má vychádzať z ‚ničenia‘ tohto ‚miesta na párenie‘ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. d) smernice [o ‚biotopoch‘]?“
47

Pokiaľ ide o otázku, či by sa samotné serverové skrine mohli považovať za nehnuteľný majetok, ktorý je predmetom nájmu, treba uviesť, že článok 13b vykonávacieho nariadenia, ktorý má za cieľ spresniť pojem „nehnuteľný majetok“ na účely uplatnenia smernice o DPH, najmä vo svojich písmenách c) a d) stanovuje, že tento pojem zahŕňa „akýkoľvek prvok, ktorý sa inštaloval a tvorí neoddeliteľnú súčasť budovy alebo stavby, bez ktorého by budova alebo stavba nebola úplná, ako napríklad dvere, okná, strechy, schodiská a výťahy“, ako aj „akýkoľvek prvok, vybavenie alebo prístroj trvalo namontovaný v budove alebo stavbe, ktorý nemožno premiestniť bez zničenia alebo úpravy budovy alebo stavby“.