NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY

JULIANE KOKOTT

prednesené 22. mája 2008 ( 1 )

Vec C-251/07

Gävle Kraftvärme AB

proti

Länsstyrelsen i Gävleborgs län

„Životné prostredie — Smernica 2000/76/ES — Spaľovanie odpadov — Kvalifikácia zariadenia na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie — Pojmy ‚spaľovňa odpadov‘ a ‚zariadenie na spoluspaľovanie odpadov‘“

I — Úvod

1. Prejednávaná vec sa týka výkladu smernice Európskeho parlamentu a Rady 2000/76/ES zo 4. decembra 2000 o spaľovaní odpadov ( 2 ) (ďalej len „smernica o spaľovaní odpadov“). Presnejšie, treba určiť, či sa má zariadenie na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie (ďalej „zariadenie na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie“) ( 3 ) posudzovať ako celok, alebo sa má posudzovať jednotlivo každý kotol, a nakoniec ako rozlíšiť spaľovňu odpadov od zariadenia na spoluspaľovanie odpadov.

II — Právny rámec

2. Článok 1 smernice o spaľovaní odpadov uvádza svoje ciele v tomto znení: „Cieľom tejto smernice je v najväčšej možnej miere predchádzať záporným vplyvom na životné prostredie alebo ich obmedzovať, najmä znečisťovanie emisiami zo spaľovania a spoluspaľovania odpadov do ovzdušia, pôdy, povrchových a podzemných vôd a z toho vyplývajúce riziká pre zdravie ľudí. Tento cieľ sa musí dosahovať prostredníctvom prísnych prevádzkových podmienok a technických požiadaviek, stanovením limitných hodnôt emisií zo spaľovní a zariadení na spoluspaľovanie odpadov v spoločenstve a tiež plnením požiadaviek smernice 75/442/EHS.“

3. Spaľovne odpadov a zariadenia na spoluspaľovanie odpadov vymedzuje článok 3 body 4 a 5: „Pre účely tejto smernice: … 4. ‚spaľovňa odpadov‘ znamená akúkoľvek stálu alebo mobilnú technickú jednotku a [alebo — neoficiálny preklad] zariadenie určené pre tepelné spracovanie odpadov so zužitkovaním vznikajúceho spaľovacieho tepla alebo bez neho. Sem patrí spaľovanie oxidáciou odpadov, ako aj ostatné procesy tepelného spracovania ako sú pyrolytické, splyňovacie alebo plazmové procesy, pokiaľ sa látky vznikajúce pri spracovaní následne spaľujú. Táto definícia sa vzťahuje na areál a celú spaľovňu vrátane všetkých spaľovacích liniek, príjmu a skladovania odpadov, interných zariadení na predúpravu, systémov dodávky odpadov, paliva a vzduchu, kotla, zariadení na úpravu a čistenie spalín, zariadení pre spracovanie alebo skladovanie rezíduí a odpadových vôd v areáli, komínov, zariadení a systémov pre riadenie spaľovacích operácií, záznamov a monitorovania podmienok spaľovania; 5. ‚zariadenie na spoluspaľovanie odpadov‘ znamená akékoľvek stále alebo mobilné zariadenie, ktorého hlavným účelom je výroba energie alebo materiálnych výrobkov a: — ktoré využíva odpady ako základné alebo prídavné palivo; alebo — v ktorom sa odpady tepelne spracovávajú s cieľom zneškodnenia. Ak spoluspaľovanie prebieha takým spôsobom, že hlavným účelom zariadenia nie je výroba energie alebo materiálnych výrobkov, ale skôr tepelné spracovanie odpadov, zariadenie sa považuje za spaľovňu v zmysle odseku 4. Táto definícia sa týka areálu a celého zariadenia vrátane všetkých liniek pre spoluspaľovanie, príjmu a skladovania odpadov, interných zariadení na predúpravu odpadu, systémov dodávky odpadov, paliva a vzduchu, kotla, zariadení na úpravu a čistenie spalín, interných zariadení na úpravu alebo skladovanie zvyškov a odpadových vôd, komínov, zariadení a systémov pre riadenie spaľovacích operácií, záznam a monitorovanie podmienok spaľovania; …“

4. Článok 6 ods. 1 a 2 smernice stanovuje rôzne podmienky prevádzkovania spaľovní odpadov a zariadení na spoluspaľovanie: „1. Spaľovacie zariadenia sa musia prevádzkovať tak, aby bola dosiahnutá úroveň spálenia, pri ktorej je celkové množstvo organického uhlíka (TOC) v troske a spodnom popole z pece nižší než 3 % alebo strata žíhaním je menšia než 5 % suchej hmotnosti materiálu. Ak je to potrebné, musia sa používať vhodné techniky predúpravy odpadov. Spaľovne musia byť navrhnuté, vybavené, vybudované a prevádzkované takým spôsobom, aby teplota spalín, ktoré vznikajú v priebehu procesu, vzrástla po poslednom vtlačení spaľovacieho vzduchu kontrolovaným a homogénnym spôsobom, a to aj v najnepriaznivejších podmienkach, na 2 sekundy na 850 °C, merané v blízkosti vnútornej steny alebo na inom reprezentatívnom mieste spaľovacej komory, ktoré schváli príslušný orgán. Pri spaľovaní nebezpečných odpadov obsahujúcich viac než 1 % halogénovaných organických látok, vyjadrených vo forme obsahu chlóru, musí teplota najmenej na 2 sekundy vzrásť na 1100 °C. Každá linka spaľovne musí byť vybavená aspoň jedným pomocným horákom. Tento horák sa musí automaticky zapnúť, keď teplota spalín po poslednom vtlačení spaľovacieho vzduchu klesne pod 850 °C alebo pod 1100 °C v závislosti od toho, o aké odpady ide. Musí sa využívať aj v priebehu operácií nábehu a odstavenia zariadenia, aby bolo zabezpečené, že sa po celý čas trvania týchto operácií a tiež dovtedy, kým sa v spaľovacej komore nachádzajú nespálené odpady, udržiava teplota 850 °C alebo 1100 °C v závislosti od toho, o aké odpady ide. V priebehu nábehu alebo odstavenia, alebo keď teplota spalín klesne pod 850 °C alebo 1100 °C v závislosti od toho, o aké odpady ide, sa k pomocnému horáku nesmú privádzať palivá, ktoré môžu spôsobiť vyššie emisie než emisie vznikajúce pri spaľovaní plynového oleja definovaného v článku 1 ods. 1 smernice Rady 75/716/EHS, skvapalneného plynu alebo zemného plynu. 2. Zariadenia na spoluspaľovanie musia byť navrhnuté, vybavené, vybudované a prevádzkované takým spôsobom, aby teplota spalín, ktoré vznikajú v priebehu spoluspaľovania odpadov, vzrástla kontrolovaným a homogénnym spôsobom, a to aj v najnepriaznivejších podmienkach, na 2 sekundy na 850 °C. Pri spoluspaľovaní nebezpečných odpadov obsahujúcich viac než 1 % halogénovaných organických látok, vyjadrených vo forme obsahu chlóru, musí teplota vzrásť na 1100 °C.“

5. Nakoniec treba odkázať na odôvodnenie č. 13 smernice o spaľovaní odpadov, ktoré sa týka smernice Rady 96/61/ES z 24. septembra 1996 o integrovanej prevencii a kontrole znečisťovania životného prostredia ( 4 ) a ktoré je formulované takto: „Dodržiavanie limitných hodnôt emisií stanovených v tejto smernici by sa malo považovať za nutnú, ale nie postačujúcu podmienku pre plnenie požiadaviek smernice 96/61/ES. Plnenie týchto požiadaviek môže byť viazané na prísnejšie limitné hodnoty emisií znečisťujúcich látok uvažovaných v tejto smernici, limitné hodnoty emisií ostatných látok a ostatných médií a iné vhodné podmienky.“

III — Skutkový rámec a prejudiciálna otázka

6. Gävle Kraftvärme AB je spoločnosťou, ktorá je súčasťou skupiny Gävle Energi, ktorá je stopercentnou dcérskou spoločnosťou akciovej spoločnosti, ktorej akcie vlastní obec Gävle. Jej úlohou je okrem iného výroba tepla pre teplárenskú sieť obce Gävle.

7. Gävle Kraftvärme prevádzkuje zariadenie na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie Johannes. Toto je základné výrobné zariadenie v rámci siete diaľkového vykurovania, ktoré patrí spoločnosti a vyrába súčasne teplo a elektrickú energiu. Zariadenie sa skladá z kotla na tuhé palivo (kotol č. 1), ktorý bude mať po — doteraz nedokončenej — úprave celkový výkon 85 MW. Teplo sa vyrába spaľovaním najmä biopalív vrátane drevených obalov, ale pokusne tiež zmesi niektorých odpadových palív.

8. Gävle Kraftvärme teraz plánuje rozšírenie zariadenia na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie a to prostredníctvom jedného alebo dvoch kotlov s maximálnym inštalovaným výkonom spolu najviac 85 MW. Spoločnosť zamýšľa postaviť najskôr nový kotol na odpady s maximálnym výkonom 50 MW, kotol č. 2, určený na spaľovanie domáceho a priemyselného odpadu. V prípade potreby bude následne postavený nový kotol na biopalivá (kotol č. 3) s výkonom, ktorý pokryje ďalšiu spotrebu vo výške 85 MW. Nie je však vylúčené, že Gävle Kraftvärme rozhodne, že nebude inštalovať nový kotol na odpady. V takomto prípade môže podnik inštalovať nový, väčší kotol na biopalivá s maximálnym výkonom 85 MW, ktorý pokryje celkovú dodatočnú potrebu.

9. Gävle Kraftvärme teda podala žiadosť o povolenie prevádzkovania zariadenia na prevádzkovanie činnosti spaľovania o celkovom maximálnom výkone vo výške 170 MW v rámci zariadenia na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie Johannes. Predmetom žiadosti bolo povolenie na pokračovanie v prevádzkovaní súčasného kotla na pevné palivá (kotol č. 1) s celkovým spalovacím výkonom 85 MW a na inštalovanie a uvedenie do prevádzky nového kotla na odpady (kotol č. 2) s celkovým maximálnym spaľovacím výkonom 50 MW a tiež na inštalovanie a uvedenie do prevádzky nového kotla na biopalivá (kotol č. 3) s celkovým maximálnym spaľovacím výkonom 85 MW. Kombinovaný výkon týchto dvoch nových kotlov však neprekročí 85 MW. Predmetom žiadosti bolo tiež povolenie vykonať ďalšie zmeny a inštalácie nevyhnutné na rozšírenie prevádzky.

10. Predmetom žiadosti je spaľovanie pevných palív pochádzajúcich z odpadov maximálne vo výške 150000 ton za rok v kotloch č. 1 a 2. Z tohto množstva odpadu maximálne 10000 ton bude tvoriť nebezpečný odpad vo forme dreva pokrytého ochranným náterom alebo moreného dreva.

11. Príslušný orgán rozhodujúci o žiadosti sa domnieval, že hlavným cieľom zariadenia je výroba elektrickej energie, a preto vydal povolenie v súlade so žiadosťou Gävle Kraftvärme na zariadenie na spoluspaľovanie odpadov. Toto rozhodnutie napadla žalobou miestna verejná správa (Länsstyrelsen i Gävleborgs), pričom ju odôvodnila tým, že kotol č. 2 treba kvalifikovať ako spaľovňu odpadov a nie zariadenie na spoluspaľovanie odpadov. Tejto žalobe sa najskôr vyhovelo.

12. Vnútroštátny súd teraz koná o dovolaní, ktoré podala Gävle Kraftvärme. Tento účastník konania namieta to, že kotle boli posudzované oddelene. Celá továreň Johannes je jediným zariadením, ktoré by sa ako také malo posudzovať ako celok.

13. Vnútroštátny súd, Högsta domstol, teda položil tieto prejudiciálne otázky: 1. Má sa na základe výkladu smernice o spaľovaní odpadov každá jednotka zariadenia na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie posudzovať ako samostatné zariadenie, alebo sa má zariadenie na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie posudzovať ako celok, ak zariadenie na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie pozostáva z niekoľkých jednotiek (kotlov)? 2. Má sa na základe výkladu smernice zariadenie vybudované na spaľovanie odpadov, ktorého hlavným cieľom však je výroba energie klasifikovať ako spaľovňa odpadov alebo zariadenie na spoluspaľovanie odpadov?

14. Písomnej časti konania sa zúčastnili Rakúska republika, Švédske kráľovstvo a Komisia Európskych spoločenstiev. Komisia sa ako jediná zúčastnila na pojednávaní 17. apríla 2008.

IV — Právna analýza

A — O prvej otázke, ktorá sa týka pojmu zariadenie

15. Högsta domstol sa najskôr pýta, či treba v prípade, že zariadenie na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie má niekoľko jednotiek (kotlov), každú z týchto jednotiek posudzovať ako jedno zariadenie, alebo treba posudzovať zariadenie na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie ako celok.

16. Smernica o spaľovaní odpadov rozlišuje medzi spaľovňou odpadov a zariadením na spoluspaľovanie odpadov. V nemeckom znení spaľovňa odpadov podľa vymedzenia článku 3 ods. 4 smernice je každá „technische Einheit“ (technická jednotka) alebo „Anlage“ (zariadenie). Ďalšie jazykové znenie sa vyhýbajú opakovaniu pojmu „zariadenie“. Takto francúzske znenie vymedzuje „installation“ ako „équipement“ alebo „unité technique“; v angličtine pojem „plant“ je vymedzený ako „technical unit“ alebo „equipment“. Švédske znenie sa neodlišuje od vyššie uvedených dvoch jazykových znení, pretože vymedzuje „förbränningsanläggning“ ako „teknisk enhet“ alebo „utrustning“.

17. Spaľovne odpadov sú teda technické jednotky alebo vybavenia.

18. Pri vymedzení „zariadenia na spoluspaľovanie odpadov“ podľa článku 3 ods. 5 smernice o spaľovaní odpadov sú naopak jazykové znenia zhodné: je vymedzené vždy ako zariadenie. Neznamená to však, že sa pokiaľ ide o zariadenie na spoluspaľovanie odpadov, použije iný pojem zariadenie ako v prípade spaľovne odpadov. Toto vymedzenie zariadenia na spoluspaľovanie odpadov vychádza naopak implicitne z vymedzenia spaľovne odpadov.

19. Jednotnosť tohto pojmu „zariadenie“ sa ukazuje najmä v konkrétnom znení uvedenom na jednej strane v článku 3 ods. 4 druhom pododseku a na druhej strane v článku 3 bode 5 treťom pododseku smernice o spaľovaní odpadov, ktorého znenie je takmer zhodné. Podľa týchto ustanovení sa táto definícia vzťahuje na areál a celú spaľovňu vrátane všetkých spaľovacích liniek, príjmu a skladovania odpadov, interných zariadení na predúpravu, systémov dodávky odpadov, paliva a vzduchu, kotla, zariadení na úpravu a čistenie spalín, zariadení pre spracovanie alebo skladovanie rezíduí a odpadových vôd v areáli, komínov, zariadení a systémov pre riadenie spaľovacích operácií, záznamov a monitorovania podmienok spaľovania.

20. V tejto konkretizácii pojmu „zariadenie“ sa hovorí o kotle v jednotnom čísle, a nie o kotloch v množnom čísle. Uvedená skutočnosť môže podporiť názor, podľa ktorého zariadenie pozostáva vo všeobecnosti len z jediného ( 5 ) kotla.

21. Tento výklad zodpovedá niektorým pravidlám pre spaľovne odpadov podľa článku 6 ods. 1 smernice o spaľovaní odpadov, keďže sa môžu použiť len na jednotlivé kotle. Článok 6 ods. 1 prvý pododsek vyžaduje takú úroveň spaľovania, ktorá obmedzuje obsah celkového organického uhlíku na menej ako 3 % suchej hmotnosti materiálu alebo strata žíhaním je menšia než 5 % suchej hmotnosti materiálu. Nijaký záver, pokiaľ ide o úroveň spaľovania, nemožno vyvodiť z analýzy, ktorej predmetom je súčasne viacero kotlov.

22. V zmysle článku 6 ods. 1 tretieho a štvrtého pododseku smernice o spaľovaní odpadov každá spaľovňa odpadov musí byť vybavená aspoň jedným pomocným horákom. ( 6 ) Každý kotol pritom potrebuje vlastný pomocný horák.

23. V zásade treba overiť, či každý kotol samostatne spolu s jeho zariadeniami je spaľovňou odpadov alebo zariadením na spoluspaľovanie odpadov.

24. Argumentácia rakúskej a švédskej vlády však nastoľuje otázku, do akej miery môže byť viacero kotlov spoločne považovaných za jediné zariadenie. Vymedzenie pojmu spaľovacie zariadenie v článku 2 ods. 7 treťom pododseku smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/80/ES z 23. októbra 2001 o obmedzení emisií určitých znečisťujúcich látok do ovzdušia z veľkých spaľovacích zariadení ( 7 ) podporuje tento výklad: kde sa postavia dve alebo viac oddelených nových zariadení takým spôsobom, že ich odpadové plyny môžu byť pri zohľadnení technických a ekonomických faktorov, podľa úsudku príslušných orgánov, vypúšťané spoločným komínom, kombinácia vytvorená takýmito zariadeniami sa bude považovať za jednu jednotku.

25. Táto právna úprava sa však týka, ako správne uvádza Komisia, inej smernice, ktorá sleduje iné ciele. Použitie na spaľovňu odpadov a na zariadenie na spoluspaľovanie odpadov je teda možné len po dôkladnom preskúmaní.

26. Takto sa v zásade zdá, že je možné považovať viacero zariadení na spoluspaľovanie odpadov za jedinú jednotku na účely použitia emisných hodnôt, pretože tieto hodnoty sú na základe prílohy II časti II.2 prísnejšie s rastúcou veľkosťou zariadenia. Nezdá sa však, že je nevyhnutné v prejednávanej veci rozhodnúť o tejto otázke.

27. V každom prípade nesmie kombinácia častí zariadenia porušiť ustanovenia o ochrane životného prostredia. To by bolo v rozpore s cieľom, ktorý zakotvuje článok 1 smernice o spaľovaní odpadov, to znamená predchádzať záporným vplyvom na životné prostredie, ako aj rizikám pre zdravie ľudí. Preto napríklad spaľovňa odpadov, ktorá pozostáva z viacerých kotlov, musí byť pre každý z týchto kotlov vybavená vlastným pomocným horákom.

28. Protiprávne obchádzanie ochranných ustanovení predstavuje kombinovanie spaľovní odpadov a zariadení na spoluspaľovanie odpadov, v dôsledku čoho by sa na konečné zariadenie ako celok vzťahovali menej prísnejšie ( 8 ) požiadavky uplatniteľné na zariadenie na spoluspaľovanie odpadov. Preto všetci účastníci konania, ktorí sa zúčastnili na písomnej časti konania, odmietli zoskupovanie spaľovní odpadov a zariadení na spoluspaľovanie odpadov.

29. Na účely uplatnenia smernice o spaľovaní odpadov na zariadenie na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie, ktoré má niekoľko jednotiek (kotlov), treba každú z týchto jednotiek, teda každý kotol spolu s jeho technickým vybavením, v zásade považovať za jedno zariadenie. Na účely uplatnenia určitých ustanovení smernice o spaľovaní odpadov však možno považovať viacero navzájom spojených zariadení za jediné zariadenie, pokiaľ sa tak neobchádzajú ustanovenia o predchádzaní záporných vplyvov na životné prostredie, ako aj rizík pre zdravie ľudí.

B — O druhej otázke, ktorá sa týka kvalifikácie zariadenia

30. Druhou otázkou chce Högsta domstol zistiť, či sa má zariadenie vybudované na spaľovanie odpadov, ktorého hlavným cieľom je však výroba energie, klasifikovať ako spaľovňa odpadov alebo ako zariadenie na spoluspaľovanie odpadov.

31. Rozlíšenie medzi oboma druhmi zariadení má rozhodujúci význam pre smernicu o spaľovaní odpadov, keďže táto smernica stanovuje pre oba druhy zariadení rozdielne požiadavky. Je teda vylúčené, aby bolo zariadenie súčasne spaľovňou odpadov a zariadením na spoluspaľovanie odpadov.

32. Nemecké a pravdepodobne švédske znenie definície spaľovňa odpadov podľa článku 3 ods. 4 smernice o spaľovaní odpadov sú formulované dosť voľne: podľa tohto vymedzenia zariadenie môže byť kvalifikované ako spaľovňa odpadov iba v dôsledku tej skutočnosti, že je určené na tepelné spracovanie odpadov (nemecké znenie) ( 9 ) alebo že je určené na toto použitie (švédske znenie) ( 10 ). Na prvý pohľad by zariadenie zhotovené na spaľovanie odpadov malo byť spaľovňou odpadov. Preto švédska vláda navrhuje rozlišovať medzi spaľovňou odpadov a zariadením na spoluspaľovanie odpadov na základe tejto definície. Podľa jej názoru v zmysle tejto smernice zariadeniami na spoluspaľovanie odpadov sú zariadenia, ktoré nie sú spaľovňami odpadov.

33. Zdá sa to však ako rozporné. Táto definícia spaľovne odpadov by totiž neumožnila rozlišovať medzi jednými a druhými zariadeniami, ale naopak by sa nevyhnutne vzťahovala na všetky zariadenia na spoluspaľovanie odpadov. ( 11 ) Bezpochyby zariadenia na spoluspaľovanie odpadov sa vymedzujú na základe článku 3 ods. 5 smernice na báze spaľovania odpadov v závislosti od jeho základného cieľa, ktorým je výroba energie alebo výroba materiálov. Musia však byť tiež určené na tepelné spracovanie odpadov, a teda na ich spaľovanie, alebo určené na tento účel. Inak by neboli zariadením na spoluspaľovanie odpadov, ale iným typom spaľovacieho zariadenia.

34. Ako pripomína Komisia rozlíšenie medzi oboma typmi zariadení vyplýva z článku 3 ods. 5 druhého pododseku smernice o spaľovaní odpadov. Podľa tohto ustanovenia ak spoluspaľovanie prebieha takým spôsobom, že hlavným účelom zariadenia nie je výroba energie alebo materiálnych výrobkov, ale skôr tepelné spracovanie odpadov, zariadenie sa považuje za spaľovňu.

35. Teda v závislosti od základného cieľa, ktorý sledujú, sa musia rozlišovať oba druhy zriadení. Ak je týmto cieľom tepelné spracovanie odpadov, potom ide o spaľovňu odpadov, ak je naopak základným cieľom výroba energie alebo materiálov, potom ide o zariadenie na spoluspaľovanie odpadov.

36. Nakoniec francúzske znenie vymedzenia spaľovne odpadov v článku 3 ods. 4 smernice o spaľovaní odpadov jasnejšie ukazuje na odkaz na základný cieľ zariadenia v porovnaní s nemeckým a švédskym znením: podľa tohto znenia zariadenie musí byť „destiné spécifiquement“ (osobitne určené) na tepelné spracovanie odpadov.

37. Keďže v prípade rozdielností v jazykových zneniach sa má predmetné ustanovenie vykladať v závislosti od všeobecnej štruktúry a od účelu právnej úpravy, ktorej je súčasťou, ( 12 ) treba vykladať článok 3 ods. 4 smernice o spaľovaní odpadov tak, aby sa vyhlo akémukoľvek rozporu s článkom 3 ods. 5 druhým pododsekom tejto smernice tým, že sa budeme inšpirovať jej francúzskym znením.

38. Rakúska vláda správne pripomína, že kvalifikácia v závislosti od základného cieľa zariadenia je navyše v súlade s judikatúrou, ktorá sa týka zneškodnenia a zhodnotenia odpadov. Podľa tejto judikatúry základnou vlastnosťou zhodnotenia odpadov je podľa článku 3 ods. 1 písm. b) rámcovej smernice o odpadoch ( 13 ) a jej štvrtého odôvodnenia v skutočnosti, že jej hlavným cieľom je to, aby odpady mohli plniť užitočnú funkciu tým, že nahradia iné materiály, ktoré by inak museli túto funkciu plniť, čo umožňuje zachovať prírodné zdroje. ( 14 ) Obzvlášť spaľovanie odpadov je takto operáciou zhodnotenia, keď jeho hlavným cieľom je to, že odpady môžu plniť užitočnú úlohu ako prostriedok výroby energie tým, že nahradia použitie primárneho zdroja energie, ktorý mal byť použitý pre splnenie tejto funkcie. ( 15 )

39. Bez toho, aby to viedlo k inému záveru, švédska vláda nie bezdôvodne namieta voči tomuto riešeniu, že obmedzuje uplatňovanie prísnejších požiadaviek v oblasti ochrany životného prostredia na spaľovne odpadov, ako to tiež uvádza Komisia. Rozdiely vyplývajú hlavne z uplatnenia ustanovení článku 6 ods. 1 smernice o spaľovaní odpadov iba na spaľovne odpadov. Stanovujú obsah celkového organického uhlíku po spálení v troske alebo v spodnom popole, ich stratu žíhaním a vyžadujú pomocné horáky. ( 16 ) Článok 6 ods. 4 smernice stanovuje prinajmenšom, pokiaľ ide o pomocný horák, výnimky pod podmienkou, že sa dodržia hodnoty, ktoré stanovuje smernica o spaľovaní odpadov.

40. Zákonodarca Spoločenstva takto výslovne stanovil tieto rozdiely. Zdá sa, že okrem toho vychádzal z predpokladu, že požiadavky, ktoré stanovuje smernica o spaľovaní odpadov pre zariadenia na spoluspaľovanie odpadov, posilňujú jasne iba v dôsledku svojej existencie ochranu životného prostredia. V tomto zmysle vyplýva z odôvodnenia návrhu smernice o spaľovaní odpadov, že podľa názoru Komisie existujúce smernice sa neuplatňovali na zariadenia na spoluspaľovanie odpadov. ( 17 )

41. Tým, že zákonodarca prijal smernicu o spaľovaní odpadov, prinajmenšom priblížil požiadavky na zariadenia na spoluspaľovanie odpadov požiadavkám, ktoré sa uplatňujú na spaľovne odpadov. Cieľom je uplatniť rovnaké požiadavky na časť paliva tvoreného odpadmi, ako sú požiadavky uplatniteľné na spaľovanie odpadov ako také. V prípade ďalších palív však smernica o spaľovaní odpadov stanovuje hraničné hodnoty, ktoré sa zdá, že sú v určitých prípadoch prísnejšie ako požiadavky, ktoré vyplývajú zo smernice 2001/80. Ak je spaľovaný neupravený a miešaný komunálny odpad alebo viac ako 40 % nebezpečných odpadov, ustanovenia článku 7 ods. 4 a článku 7 ods. 2 druhého pododseku smernice o spaľovaní odpadov ukladajú povinnosť dodržiavať hraničné hodnoty emisií uplatniteľné na spaľovne odpadov.

42. Okrem toho treba poukázať na to, že výpočet požiadaviek smernice o spaľovaní odpadov nie je taxatívny. Z jej odôvodnenia č. 13 totiž vyplýva, že na základe smernice 96/61 možno prijať prísnejšie požiadavky. Okrem toho, najmä pokiaľ nie je uplatniteľná posledná uvedená smernica, môžu členské štáty v súlade s článkom 176 ES prijať prísnejšie pravidlá. ( 18 )

43. V praxi treba skúmať, či skutočne, ako sa obáva švédska vláda, takmer všetky zariadenia, v ktorých sú spaľované odpady, treba považovať za zariadenia na spoluspaľovanie odpadov. V tejto súvislosti je rozhodujúci najmä spôsob identifikovania základného cieľa zariadenia. Tento zásadný cieľ musí vyplývať z objektívnych okolností, ( 19 ) a to o to viac, keď sa zdá nemožné zistiť zámery prevádzkovateľa.

44. Ako správne uvádza švédska vláda, kvalifikácia ako zariadenia na spoluspaľovanie odpadov nemôže závisieť len od toho, či je energia, ktorá vzniká pri spaľovaní odpadov, využívaná. Naopak smernica o spaľovaní odpadov stanovuje dokonca dvakrát, to znamená v článku 4 ods. 2 písm. b) a v článku 6 ods. 6, že teplo vznikajúce v priebehu spaľovacieho procesu sa musí, ak je to možné, v čo najväčšej možnej miere zužitkovať.

45. Ak bolo zariadenie technicky navrhnuté na spaľovanie len odpadov, uvedená skutočnosť predstavuje prinajmenšom indíciu, že hlavným cieľom nie je výroba energie. Platí to o to viac, pokiaľ prevádzkovatelia zariadení počítajú s tým, že dočasne prerušia výrobu energie v prípade, že nie sú k dispozícii vhodné odpady. Inak je to v prípade, že zariadenie je prevádzkované hlavne alebo dokonca v celom rozsahu počas určitých období na báze iných palív. ( 20 )

46. Hospodárska analýza spaľovania odpadov sa v tejto súvislosti tiež zdá potrebná. Skutočnosť, že sa musí kúpiť odpad preto, aby nahradil drahšie alternatívne palivo, je tiež skutočnosťou, ktorá svedčí v prospech toho, že výroba energie musí byť uznaná ako hlavný cieľ. Pokiaľ ide o diaľkové kúrenie, dôležitou okolnosťou je tiež porovnanie výšky investícií vynaložených na účely vybudovania infraštruktúry týchto vykurovacích sietí s nákladmi na vybudovanie spaľovacieho zariadenia.

47. Keď naopak za spaľovanie odpadov sú vyberané poplatky, ktoré sú vyššie ako výnosy z energie, potom treba vychádzať z toho, že hlavným účelom je spaľovanie odpadov. To platí o to viac, pokiaľ je zariadenie súčasťou infraštruktúry správy odpadov.

48. Ako tiež zdôraznila Komisia a na rozdiel od obáv švédskej vlády, otázka, či zariadenie je prevádzkované podnikom, ktorého hlavným cieľom je správa odpadov alebo tiež výroba energie, je druhoradá vzhľadom na ďalšie vyššie uvedené hľadiská. Akonáhle je predmetom analýzy každé jednotlivé zariadenie, v zásade každý kotol so svojím technickým vybavením, potom hlavný predmet podniku ako celku nemôže byť rozhodujúci.

49. V odpovedi na otázku položenú počas pojednávania Komisia však tiež správne uviedla, že hlavný cieľ zariadenia nebol stanovený navždy, ale že okolnosti, ktoré sa majú zohľadniť, sa môžu vyvíjať. Nie je teda vylúčené, že nový vlastník zmení prevádzkovanie zariadenia tak, že bude treba prehodnotiť jeho hlavný cieľ.

50. Súhrnne treba konštatovať, že kvalifikácia zariadenia, v ktorom sa spaľujú odpady, závisí od toho, či je jeho hlavným cieľom tepelné spracovanie odpadov alebo výroba energie alebo materiálov. Tento hlavný cieľ musí vyplynúť z objektívnych okolností.

V — Návrh

51. Navrhujem teda, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky takto: 1. Na účely uplatnenia smernice 2000/76/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 4. decembra 2000 o spaľovaní odpadov na zariadenie na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie, ktoré má niekoľko jednotiek (kotlov), treba každú z týchto jednotiek, teda každý kotol spolu s jeho technickým vybavením, v zásade považovať za jedno zariadenie. Na účely uplatnenia určitých ustanovení smernice o spaľovaní odpadov však možno považovať viacero navzájom spojených zariadení za jediné zariadenie, pokiaľ sa tak neobchádzajú ustanovenia o predchádzaní záporných vplyvov na životné prostredie, ako aj rizík pre zdravie ľudí. 2. Kvalifikácia zriadenia, v ktorom sa spaľujú odpady, ako spaľovne odpadov v zmysle článku 3 ods. 4 smernice 2000/76/ES alebo ako zariadenia na spoluspaľovanie odpadov v zmysle článku 3 ods. 5 tejto smernice, závisí od toho, či je jeho hlavným cieľom tepelné spracovanie odpadov alebo výroba energie alebo materiálov. Tento hlavný cieľ musí vyplynúť z objektívnych okolností.

( 1 ) Jazyk prednesu: nemčina.

( 2 ) Ú. v. ES L 332, s. 91; Mim. vyd. 15/005 s. 353.

( 3 ) Pozri vymedzenie v článku 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/8/ES z 11. februára 2004 o podpore kogenerácie založenej na dopyte po využiteľnom teple na vnútornom trhu s energiou, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 92/42/EHS (Ú. v. EÚ L 52, s. 50; Mim. vyd. 12/003 s. 3).

( 4 ) Ú. v. ES L 257, s. 26; Mim. vyd. 15/003 s. 80.

( 5 ) Ako treba posudzovať zariadenie bez vlastného spaľovacieho kotla, je v súčasnosti predmetom konania vo veci Lahti Energia (C-317/07), ktorú skúma Súdny dvor, pričom oznámenie o tejto veci bolo uverejnené v Ú. v. EÚ C 211, 2007, s. 26.

( 6 ) O pomocných horákoch ako najlepšej disponibilnej technike pre spaľovne odpadov pozri Reference Document on the Best Available Techniques for Waste Incineration, august 2006, s. 269 a nasl. (http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/wi_bref_0806.pdf). Komisia vypracovala tento dokument v spolupráci s odborníkmi členských štátov na základe smernice 96/61.

( 7 ) Ú. v. ES L 309, s. 1; Mim. vyd. 15/006 s. 299.

( 8 ) Pozri podrobnejšie úvahy venované tejto otázke, najmä bod 39 týchto návrhov.

( 9 ) Zdá sa, že nemecké znenie takto na rozdiel od ostatných jazykových znení ustanovenia vychádza z článku 2 ods. 2 smernice Rady 94/67/ES zo 16. decembra 1994 o spaľovaní nebezpečného odpadu (Ú. v. ES L 365, s. 34; Mim. vyd. 15/002 s. 413).

( 10 ) „Förbränningsanläggning: varje stationär eller mobil teknisk enhet eller utrustning avsedd för värmebehandling av avfall med eller utan återvinning av alstrad värme.“

( 11 ) Pozri bod 80 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs vo veci Komisia/Nemecko (rozsudok Súdneho dvora z 13. februára 2003, C-228/00, Zb. s. I-1439), v ktorých sa generálny advokát domnieva, že pôvodne účinné smernice o odpadoch, ktoré obsahovali vymedzenie spaľovne odpadov, ktoré bolo podobné vymedzeniu nemeckého znenia smernice o spaľovaní odpadov, boli uplatniteľné tiež na zariadenia na zhodnotenie odpadov. Išlo o smernicu Rady z 8. júna 1989 o prevencii znečistenia ovzdušia z nových spaľovní komunálnych odpadov (Ú. v. ES L 163, s. 32; Mim. vyd. 15/001 s. 349), smernicu Rady 89/429/EHS z 21. júna 1989 o znížení znečistenia ovzdušia z existujúcich spaľovní komunálneho odpadu (Ú. v. ES L 203, s. 50; Mim. vyd. 15/001, s. 358) a smernicu 94/67 (už citovanú v poznámke pod čiarou 9).

( 12 ) Rozsudky z 12. novembra 1969, Stauder, 29/69, Zb. s. 419, bod 3; z 24. októbra 1996, Kraaijeveld a i., C-72/95, Zb. s. I-5403, bod 28; z 23. novembra 2006, ZVK, C-300/05, Zb. s. I-11169, bod 16, a zo 14. júna 2007, Euro Tex, C-56/06, Zb. s. I-4859, bod 27.

( 13 ) Táto judikatúra sa týka smernice Rady 75/442/EHS z 15. júla 1975 o odpadoch (Ú. v. ES L 194, s. 39; Mim. vyd. 15/001, s. 23), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 91/156/EHS z 18. marca 1991 (Ú. v. ES L 78, s. 32; Mim. vyd. 15/002, s. 3) a rozhodnutím Komisie 96/350/ES z 24. mája 1996 (Ú. v. ES L 135, s. 32; Mim. vyd. 15/003, s. 59). Táto smernica bola zrušená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2006/12/ES z 5. apríla 2006 o odpadoch (Ú. v. EÚ L 114, s. 9) a nahradená kodifikáciou, ktorá nemení obsah uplatniteľných pravidiel.

( 14 ) Rozsudky z 27. februára 2002, ASA, C-6/00, Zb. s. I-1961, bod 69; z 19. júna 2003, Mayer Parry Recycling, C-444/00, Zb. s. I-6163, bod 63, a zo 7. októbra 2004, Komisia/Taliansko, C-103/02, Zb. s. I-9127, bod 62.

( 15 ) Rozsudky z 13. februára 2003, Komisia/Nemecko, C-228/00, Zb. s. I-1439, bod 46; z 13. februára 2003, Komisia/Luxembursko, C-458/00, Zb. s. I-1553, bod 37, a z 3. apríla 2003, SITA, C-116/01, Zb. s. I-2969, bod 53.

( 16 ) Pozri v tejto súvislosti body 4, 21 a nasl. týchto návrhov.

( 17 ) KOM(1998) 558 v konečnom znení, s. 7 a 13. Pozri však opačný názor, ktorý vyjadril vo svojich návrhoch generálny advokát Jacobs vo veci C-228/00 (už citovaných v poznámke pod čiarou 11), založený na predpoklade, že predmetné smernice boli prinajmenšom uplatniteľné v prípade zhodnotenia odpadov. Súdny dvor sa nevyslovil k tejto otázke.

( 18 ) Pozri rozsudok zo 14. apríla 2005, Deponiezweckverband Eiterköpfe, C-6/03, Zb. s. I-2753.

( 19 ) Pozri, pokiaľ ide o zistenie podvodných zámerov, rozsudky z 21. februára 2006, Halifax a i., C-255/02, Zb. s. I-1609, bod 75, a z 8. novembra 2007, Ing. Auer, C-251/06, Zb. s. I-9689, bod 46; pokiaľ ide o zistenie operácie v rámci Spoločenstva v oblasti DPH, rozsudok z 27. septembra 2007, Teleos a i. C-409/04, Zb. s. I-7797, bod 39 a nasl.; pokiaľ ide o výber právneho základu aktu Spoločenstva, rozsudky z 26. marca 1987, Komisia/Rada, 45/86, Zb. s. 1493, bod 11; z 11. júna 1991, Komisia/Rada, nazývaný „Dioxyd titánu“, C-300/89, Zb. s. I-2867, bod 10, a z 23. októbra 2007, Komisia/Rada, C-440/05, Zb. s. I-9097, bod 61; ako aj pokiaľ ide o účel spracovávania údajov, bod 85 návrhov, ktoré som predniesla 8. mája 2008 vo veci Satakunnan Markkinapörssi a Satamedia, C-73/07, vec v konaní.

( 20 ) Úvahy o spoluspaľovaní odpadov v Reference Document on Best Available Techniques for Large Combustion Plants z júla 2006 (s. 489 a nasl.), prístupnom na adrese http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/lcp_bref_0706.pdf, sú založené na myšlienke, že odpady tvoria len zanedbateľnú časť použitého paliva. Komisia vypracovala tento dokument v spolupráci s odborníkmi členských štátov na základe smernice 96/61.