ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
141.

Pokiaľ ide o skutočné povinnosti, ktoré mali príslušní šoféri plniť, Parlament na pojednávaní jasne uviedol, že v skutočnosti, nehľadiac na zoznam povinností uvedený v hlave II výzvy pre uchádzačov, by sa od nich nevyžadovalo prepravovať poštové zásielky, pretože ide o náplň iných častí služieb Parlamentu. ( 87 ) Na otázku, či údaj týkajúci sa „administratívn[ych] prá[c] a logistick[ej] podpor[y]“ znamenal, že by museli vykonávať administratívne úlohy, Parlament odpovedal záporne, no ak aj by k tomu boli vyzvaní, bolo by to len nesmierne zriedkavo. ( 88 ) V odpovedi na otázku, prečo by holandčina nemala byť taktiež vyžadovaná ako jeden z predmetných jazykov, keďže by bola jednoznačne dôležitá pre plnenie povinností hlavne v Bruseli, ( 89 ) Parlament nebol schopný dať žiadnu vhodnú odpoveď.
81.

Po tretie, a čo je veľmi dôležité, takýto výklad umožňuje mať orgánom dohľadu plnú kontrolu nad informáciami, ktoré môžu byť skutočne zverejnené. Tak kontrola toho, kto môže mať prístup k dôverným informáciám, ako aj toho, ku ktorým dôverným informáciám je umožnený prístup, by bola v rukách orgánov zaoberajúcich sa prístupom k dokumentom na vnútroštátnej úrovni. V prípade, akým je vec v spore vo veci samej, by bola žiadosť o sprístupnenie adresovaná v prvom rade vnútroštátnemu orgánu dohľadu. V druhom rade by rozhodnutie tohto orgánu samozrejme podliehalo prípadnému preskúmaniu správnym súdom. Logika riadeného zverejňovania dôverných informácií, o ktorej sa dá tvrdiť, že je podkladom článku 53 ods. 1 smernice, by sa teda plne zachovala. Pri takejto duálnej kontrole existuje určite len malé nebezpečenstvo, že by došlo k dôsledkom prekročenia tohto ustanovenia: kto môže získať prístup a k čomu by bolo vždy určené orgánom dohľadu, pričom také rozhodnutie môže byť preskúmané príslušným vnútroštátnym súdom.
71.

Mimochodom, ako vyplýva z okolností konania vo veci samej, keď bola dotknutá banka zjavne skutočne zavretá a ukončila svoje obchodné vzťahy, nebolo by praktické vyžadovať od vkladateľov, aby podali žiadosť o vyplatenie svojich vkladov. Otázne je aj to, ako by bolo možné dokázať podanie takejto žiadosti, ktorá sa v prípade splatných bežných vkladov často prejaví v pokuse o výber peňazí z bankomatu alebo o uskutočnenie prevodu cez internet. Aj pre samotný systém ochrany vkladov by tak bolo problematické, ak by sa musel presvedčiť o tom, že vkladatelia podali žiadosť o vyplatenie svojich vkladov. ( 23 ) Spôsobilo by to aj ďalšie praktické problémy: ak by sa vkladateľ pokúsil vybrať iba 500 eur, aj tak by mu bola vyplatená náhrada vo výške 100000 eur stanovenej smernicou?
26.

Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Najvyšší kasačný súd) rovnako usúdil, že na základe aktívnej úlohy, ktorá prislúcha vnútroštátnemu súdu, mal tento súd možnosť požiadať navrhovateľa o dodatočné písomné dôkazy, aby správne posúdil, či existovala povinnosť preukázať právo na odpočítanie iba prostredníctvom originálov podporných dokladov alebo aj prostredníctvom iných dokumentov, čím by vnútroštátny súd uplatnil zásadu faktického zohľadnenia uskutočnenej hospodárskej transakcie a vyhol by sa tak nadmernému formalizmu. Najvyšší súd sa domnieval, že na účel vydania rozhodnutia vo veci samej by bolo vhodné, aby vnútroštátny súd posúdil potrebu opätovne nariadiť vykonanie ďalších znaleckých posudkov na základe akejkoľvek predloženej dokumentácie.
44.

Po štvrté ostáva posledný prípad, a to konkrétne ten, v ktorom by pretrvávanie záujmu Bank Mellat na konaní malo byť konštatované s cieľom dosiahnuť, aby Rada urobila náležité zmeny a zabránila tak nebezpečenstvu, že sa bude opakovať protiprávny stav, ktorý napadnuté akty údajne obsahujú. ( 47 ) Tento predpoklad zakotvený Súdnym dvorom trpí podľa môjho názoru tým, že je formulovaný príliš široko. Každý účastník konania má totiž objektívne záujem na tom, aby sa protiprávny stav nezopakoval a toto nezopakovanie sa predstavuje z toho vyplývajúci prospech, ktorý by mohol existovať v akejkoľvek konfigurácii. Ak by sa pritom tento prípad vykladal tak široko, viedlo by to k tomu, že Súdny dvor by napokon nepripisoval žiaden dôsledok na konanie zániku predmetu sporu. Práve z tohto dôvodu by sa od navrhovateľa malo vyžadovať, aby presne preukázal nebezpečenstvo toho, že sa uvádzaný protiprávny stav bude opakovať. Podľa môjho názoru na základe skutočnosti, že Bank Mellat nebola vykonávaním sporného režimu dotknutá vo svojich právach, zanikla podmienka týkajúca sa existencie nebezpečenstva opakovania. Je pravda, že, tak ako tvrdí odvolateľka, vzhľadom na dočasný charakter zrušenia reštriktívnych opatrení Iránskej islamskej republike existuje nebezpečenstvo, že, tieto opatrenia budú znova prijaté. Za predpokladu takejto reaktivácie týchto opatrení by tak však pre Bank Mellat len po prvýkrát vznikli konkrétne dôsledky.
28.

Z judikatúry Súdneho dvora navyše vyplýva, že „pracovník, ktorý nemohol z dôvodov nezávislých od jeho vôle vykonať právo na platenú dovolenku za kalendárny rok pred skončením pracovného pomeru, má nárok na vyplatenie peňažnej náhrady podľa článku 7 ods. 2 smernice 2003/88. Výška tejto náhrady sa musí vypočítať takým spôsobom, aby tento pracovník bol v situácii porovnateľnej so situáciou, v akej by sa nachádzal, ak by uvedené právo vykonal počas trvania pracovného pomeru“ ( 13 ).
102.

V druhom prípade zastávam názor, že vzhľadom na skutočnosť, že tovar premiestnený do iných členských štátov by bol týmto spôsobom postihnutý predmetnými poplatkami dvakrát (pri prevoze a pri predaji), kým tovar premiestnený v rámci vnútroštátneho územia by týmto poplatkom podliehal iba raz (pri predaji), príspevok C3S a doplnkový príspevok, týkajúce sa premiestnenia tovaru v rámci Spoločenstva, by rovnako patrili do oblasti pôsobnosti článkov 28 a 30 ZFEÚ, ako už Súdny dvor uznal v prípade, že dve zdaniteľné udalosti by existovali iba vo vzťahu k dovážaným výrobkom. ( 41 )
89.

Iba na okraj poznamenávam, že ani úvahy rozpočtovej politiky, ktoré vzhľadom na nedostatok finančných prostriedkov v rozpočtoch mnohých verejných orgánov v členských štátoch vystupujú stále viac do popredia, nemôžu odôvodňovať všeobecné odopretie právneho nároku na opätovné zamestnanie v prípade pracovníkov na dobu určitú. Uznanie takéhoto odôvodnenia by totiž v konečnom dôsledku smerovalo k tolerovaniu protiprávneho konania verejnoprávnych zamestnávateľov – v prejednávanom prípade: nezákonnej výpovede pracovného pomeru na dobu určitú počas jeho trvania zo strany zamestnávateľa. Okrem toho povinnosť viesť hospodárnu rozpočtovú politiku by sa tak splnila na úkor pracovníkov na dobu určitú; to by bolo v zjavnom rozpore so základným zámerom rámcovej dohody, ktorou je ochrana pracovníkov na dobu určitú pred znevýhodnením. ( 57 ) Je preto správne, že podľa ustálenej judikatúry úvahy rozpočtovej politiky samy osebe nemôžu odôvodňovať diskrimináciu, aj keď sa na nich zakladajú rozhodnutia členského štátu v oblasti sociálnej politiky a môžu ich aj ovplyvniť, pokiaľ ide o spôsob a rozsah. ( 58 )
31.

Súdny dvor už v súvislosti so zrušením plánov a programov rozhodol, že vzhľadom na charakteristiky a účinky aktov, ktorými sa zrušuje uvedený plán alebo program, by bolo v rozpore s cieľmi sledovanými normotvorcom Únie a čiastočne by sa mohol ohroziť potrebný účinok smernice o SEP, ak by sa tieto akty považovali za vylúčené z rozsahu pôsobnosti tejto smernice. ( 10 ) Zrušenie noriem plánu alebo programu nevyhnutne značne ovplyvní právny rámec, v ktorom sa v budúcnosti budú schvaľovať projekty. ( 11 ) Tieto úvahy platia rovnako aj na možnosť odchýliť sa od platných urbanistických noriem.
18.

Konanie vo veci samej sa týka tohto druhého konania, ktoré začal X pred vnútroštátnym súdom podaním opravného prostriedku proti rozsudku rechtbank Amsterdam (súd v Amsterdame), ktorý potvrdil povinnosť vrátiť predmetné príspevky. Vnútroštátny súd sa domnieva, že X nemusí vrátiť príspevky prijaté do rozsudku rechtbank Amsterdam (súd v Amsterdame) vydaného v rámci konania týkajúceho sa jeho povolenia na pobyt, pretože automatický odkladný účinok tohto opravného prostriedku robí jeho pobyt legálnym a priznáva mu nárok na tieto príspevky. Tento súd uvádza, že ak by odvolacie konanie o tomto odňatí povolenia na pobyt malo mať tiež automatický odkladný účinok, znamenalo by to, že v rámci vnútroštátneho systému by dotknutá osoba počas odvolacieho konania mala naďalej nárok na tieto príspevky.
44.

Naopak holandská prokuratúra, ako aj holandská a nemecká vláda, a tiež Komisia v podstate vo vzájomnom súlade tvrdia, že rozhodnutia o zrušení odkladu vo veci samej nespadajú do pôsobnosti článku 4a rámcového rozhodnutia. Po prvé to vyplýva najmä z bodu 85 rozsudku z 10. augusta 2017, Zdziaszek (C‑271/17 PPU, EU:C:2017:629). Podľa uvedených subjektov preskúmanie, ktoré je relevantné vo vzťahu k článku 4a, sa týka iba otázok o vine a treste. Je preto potrebné rozlišovať medzi určením viny/trestu a následnými konaniami, ktoré sa týkajú postupov pri výkone uloženého trestu. Keďže rozhodnutia o zrušení predstavujú postupy pri výkone, nespadajú do pôsobnosti článku 4a rámcového rozhodnutia. Po druhé na rozdiel od veci Zdziaszek, v ktorej ešte výška trestu nebola určená, je v prejednávanej veci trest istý a konečný. Následné rozhodnutia týkajúce sa zrušenia odkladu v nijakom zmysle nezmenili právoplatné odsúdenia na dva tresty odňatia slobody na jeden rok a osem mesiacov. Rozhodnutia o zrušení odkladu uvádzajú to, čo má byť vykonané: zvyšok pôvodne uložených trestov. Po tretie má súd k dispozícii voľnú úvahu iba v rámci stanovenia trestu. Skutočnosť, že v konaní vo veci samej má súd k dispozícii voľnú úvahu v súvislosti so zrušením odkladu, nemá nijaký vplyv na výšku trestu.
64.

Oba ciele procesu konzultácií podľa článku 25 ods. 2 Schengenského dohovoru – jednak koherentný a neprotirečivý postup úradov a jednak možnosť využiť platné povolenie na pobyt – by boli oveľa ťažšie dosiahnuteľné, ak by mohol konzultujúci členský štát vykonať rozhodnutie o návrate vydané jeho úradmi už pred ukončením konzultácií, v dôsledku čoho by štátny príslušník tretej krajiny musel opustiť územie Európskej únie a naďalej by podliehal účinnému zákazu vstupu.
45.

Požiadavky na vstup do systému poľnohospodárskeho poradenstva založené na odbornej spôsobilosti (medzi ktorými sa nachádza úspešné zloženie skúšky) samozrejme umožňujú vybrať uchádzačov na základe vopred stanoveného limitu. Výber, ktorý je relevantný na účely pojmu verejná zákazka v zmysle smernice 2004/18, však vyplýva z porovnania spôsobilosti a kvality ponúk jednotlivých uchádzačov. To znamená, že rozhodujúce je konečné zadanie zákazky tomu, kto predložil najlepšiu ponuku, a to na základe porovnania ponúk, a nie počiatočný výber založený na limite, ktorého dosiahnutie nie je spojené s nijakou súťažou medzi uchádzačmi.
48.

Pokiaľ poskytovateľ, ako je to aj v prejednávanom prípade, nezahrnul do ceny základnú sadzbu dane a ani ju nepreniesol prostredníctvom protiplnenia na príjemcu (v roku 2008 to tak ešte nebolo), dovtedy príjemcu nezaťažuje DPH v tejto výške. Odpočítanie dane pred týmto okamihom by neodstránilo zaťaženie, ( 23 ) namiesto toho by predstavovalo iba zvýhodnenie. V určitom čase by mohol uplatniť také odpočítanie dane, ktoré by poskytovateľ z dôvodu nevedomosti o vyššej DPH nemohol primerane preniesť.
51.

Írska a poľská vláda takisto navrhujú, aby sa na prvú otázku odpovedalo záporne. Pokiaľ nebola v konaní, v ktorom bol vydaný súhrnný rozsudok, prejednaná otázka viny dotknutej osoby, nemôže byť takéto konanie „konaním, ktoré viedlo k vydaniu rozhodnutia“ v zmysle článku 4a ods. 1 prvej vety rámcového rozhodnutia. Írska vláda sa domnieva, že podrobný rozbor konania, v ktorom dochádza k zlúčeniu trestov, by bol v rozpore so zásadou vzájomnej dôvery. Poľská vláda sa domnieva, že ak by bol do vyššie uvedeného pojmu zahrnutý súhrnný rozsudok, rozšíril by sa rozsah pôsobnosti článku 4a rámcového rozhodnutia. Táto vláda z pojmu „meritum veci“ vyvodzuje zistenie skutkového stavu, ako aj posúdenie viny, čo sú prvky, o ktorých sa naposledy rozhodovalo v rámci odvolacieho konania, v ktorom bol vydaný pôvodný rozsudok.
41.

Vnútroštátny súd sa na základe judikatúry ESĽP a systematického výkladu rámcového rozhodnutia [najmä s ohľadom na znenie článku 4a ods. 1 písm. c) a d) uvedeného rámcového rozhodnutia] domnieva, že ak sa v odvolacom konaní vykonalo meritórne preskúmanie veci (zahŕňajúce otázku viny alebo trestu), vzťahuje sa naň pojem „konanie, ktoré viedlo k vydaniu rozhodnutia“. O takýto prípad by naopak nešlo, ak by odvolací súd rozhodoval len o právnych otázkach, ako je to v rámci konania o kasačnom opravnom prostriedku.
22.

V tejto súvislosti sa Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) [druhostupňový súd (oddelenie pre daňové a majetkové spory)] rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Je služba, akú poskytovala zdaniteľná osoba v [prejednávanej veci], spočívajúca v tom, že v súlade s mandátom na vykonanie inkasa zadala príkaz na to, aby finančné prostriedky boli odpísané prostredníctvom inkasa z bankového účtu pacienta a po odpočítaní odmeny zdaniteľnej osoby boli zdaniteľnou osobou prevedené na zubného lekára a poisťovateľa pacienta, poskytovaním služieb týkajúcich sa prevodov platieb alebo platieb, ktoré je oslobodené od dane v zmysle článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH? Vyplýva konkrétne z rozsudkov [z 26. mája 2016Bookit (C‑607/14, EU:C:2016:355) a National Exhibition Centre (C‑130/15, neuverejnený, EU:C:2016:357)] záver, že oslobodenie od DPH stanovené v článku 135 ods. 1 písm. d) [smernice o DPH] sa nevzťahuje na službu, akú poskytovala zdaniteľná osoba v prejednávanom prípade, pri ktorej zdaniteľná osoba sama neodpíše ani nepripíše nijaké sumy na účtoch, ktorými môže disponovať, ale ktorá je v prípade, ak následne dôjde k prevodu finančných prostriedkov, rozhodujúca pre tento prevod? Alebo vedie rozsudok [z 28. októbra 2010, Axa UK (C‑175/09, EU:C:2010:646)] k opačnému záveru? 2. Aké sú relevantné zásady, ktoré sa majú uplatniť pri rozhodovaní o tom, či služba, akú poskytovala zdaniteľná osoba v prejednávanom prípade, spadá do pôsobnosti pojmu ‚vymáhanie dlhov‘ v zmysle článku 135 ods. 1 písm. d) [smernice o DPH]? Konkrétne, ak (tak, ako rozhodol Súdny dvor vo veci AXA [z 28. októbra 2010, Axa UK (C‑175/09, EU:C:2010:646)] v súvislosti s rovnakou alebo veľmi podobnou službou) by taká služba predstavovala vymáhanie dlhov, pokiaľ by sa poskytovala veriteľovi (teda v prejednávanej veci zubným lekárom, rovnako ako v už [citovanej] veci), predstavuje táto služba vymáhanie dlhov aj v prípade, ak sa poskytuje dlžníkovi (teda v prejednávanej veci pacientom)?“
55.

Vnútroštátny súd v návrhu na začatie prejudiciálneho konania tvrdí, že rovnaká argumentácia by sa mala uplatniť pri nekalých obchodných podmienkach, keďže určovacie konanie nemá odkladný účinok. Ak by došlo k vymoženiu majetku pred vynesením rozsudku v určovacom konaní, mohlo by byť nemožné zabezpečiť účinnosť rozhodnutia vyneseného proti obchodníkovi, čo by nespravodlivo poškodilo spotrebiteľa. Pravdepodobne je to aj dôvod, prečo Komisia zastáva názor, že judikatúra vyplývajúca z veci Aziz by sa mala uplatňovať aj na prejednávaný prípad. ( 30 )
3.

Žalobkyňa vo veci samej, pani Maria Dicu, je sudkyňa, ktorá od 1. októbra 2014 do 3. februára 2015 čerpala materskú dovolenku. V období od 4. februára 2015 do 16. septembra 2015 jej bola poskytnutá tzv. dovolenka na starostlivosť o dieťa vo veku do dvoch rokov. Táto dovolenka je upravená v článku 2 ods. 1 ordonanţa de urgenţă a Guvernului nr. 111/2010 privind concediul şi indemnizaţia lunară pentru creşterea copiilor (mimoriadne nariadenie vlády č. 111/2010 o rodičovskej dovolenke a mesačnom príspevku na nezaopatrené dieťa), ktorý v podstate stanovuje, že osoby, ktoré v priebehu dvoch rokov predchádzajúcich narodeniu svojho dieťaťa mali počas najmenej 12 mesiacov príjmy zo závislej činnosti alebo obdobné príjmy, majú nárok na dovolenku v súvislosti so starostlivosťou o dieťa vo veku do dvoch rokov a na mesačný príspevok.
3.

Odôvodnenie 2 znie: „Táto smernica by mala okrem iného obsahovať ustanovenia upravujúce udeľovanie povolení na výkon činnosti, nadobúdanie kvalifikovaných účastí, uplatňovanie slobody usadiť sa a slobody poskytovať služby, právomoci orgánov dohľadu domovského a hostiteľského členského štátu v tejto súvislosti a ustanovenia upravujúce počiatočný kapitál a preskúmanie úverových inštitúcií a investičných spoločností orgánmi dohľadu. Hlavným cieľom a predmetom tejto smernice je koordinovať vnútroštátne ustanovenia týkajúce sa prístupu k činnosti úverových inštitúcií a investičných spoločností, spôsobov ich riadenia a ich rámca dohľadu. Ustanovenia smerníc 2006/48/ES[ ( 5 )] a 2006/49/ES[ ( 6 )] sa vzťahujú tiež na prudenciálne požiadavky úverových inštitúcií a investičných spoločností. Tieto požiadavky by sa mali ustanoviť v nariadení (EÚ) č. 575/2013, ktorým sa pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti zriaďujú jednotné a priamo uplatniteľné prudenciálne požiadavky, pretože takéto požiadavky sú úzko spojené s fungovaním finančných trhov so zreteľom na množstvo aktív, ktoré držia úverové inštitúcie a investičné spoločnosti. Táto smernica by sa preto mala vykladať spolu s nariadením (EÚ) č. 575/2013 a mala by spolu s uvedeným nariadením tvoriť právny rámec, ktorým sa riadia bankové činnosti, rámec dohľadu a prudenciálne pravidlá pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti.“
90.

Z toho vyplýva, že rozsah posudzovania írskych súdov v spore vo veci samej sa nevzťahuje na otázky, ako je tá, či je pohľadávka v súlade so zásadou ne bis in idem (článok 50 Charty), ktorej aplikáciu Európsky súd pre ľudské práva posudzoval v rozsudku vo veci Kapetanios a i. v. Grécko ( 84 ), alebo či sa sporná pohľadávka v skutočnosti netýka trestného obvinenia, a nie jedného z prípadov uvedených v článku 2 smernice 2010/24. Rozšírenie právomocí vnútroštátneho súdu nad rámec dôsledkov vyplývajúcich z vydania jednotného exekučného titulu dožadujúcim orgánom pred oznámením spornej pohľadávky by nebolo v súlade so štatútom vzájomnej pomoci ako štrukturálnou zásadou práva Únie.
17.

Podľa tohto rozhodnutia pán Diallo nespĺňa podmienky na udelenie práva na pobyt na viac ako tri mesiace ako rodinný príslušník občana Únie, keďže nepredložil dôkazy o dostatočných zdrojoch a nepreukázal, že by jeho dieťa holandskej štátnej príslušnosti na ňom bolo závislé alebo že by mu bolo dieťa skutočne zverené do osobnej starostlivosti.
22.

Začlenenie ustanovení článku 21 ods. 5 tretieho pododseku prvej a druhej vety smernice 2003/96 do jednej redakčnej jednotky daného právneho aktu znamená len to, že administratívne zjednodušenie stanovené v druhej vete sa týka len tých malých výrobcov elektriny, ktorí používajú túto elektrinu pre vlastnú spotrebu a ktorí v súvislosti s tým v zásade podliehajú norme obsiahnutej v prvej vete. Nič však nenasvedčuje tomu, že by sa celý článok 21 ods. 5 tretí pododsek týkal len malých výrobcov elektriny. Zásadou vyplývajúcou z tohto ustanovenia totiž je zdanenie výroby elektriny pre vlastnú spotrebu uznaním takýchto výrobcov za distribútorov. Táto zásada stanovuje len určitú výnimku pre situácie, v ktorých by zdanenie z dôvodu malého rozsahu výroby elektriny nebolo racionálne, a to s ohľadom na náklady spojené s týmto zdanením a administratívne ťažkosti. Uznanie tézy predloženej spoločnosťou Turbogás by zasa viedlo k neodôvodnenému daňovému oslobodeniu subjektov, ktoré vyrábajú elektrinu pre vlastnú spotrebu, ale nie sú malými výrobcami.
89.

Naopak – a v súvislosti s druhou otázkou – ak by boli tieto pozemky ohradené, vstup na súkromný pozemok bez povolenia vinohradníka by predstavoval výraznejší zásah do vlastníckeho práva vzhľadom na to, že by skutočne zahŕňal násilné vniknutie. Opäť bude závisieť od faktov jednotlivých prípadov, ale zdá sa, že je oveľa menej pravdepodobné, že takéto zasahovanie by mohlo byť odôvodnené.
55.

Po prvé práve podľa práva prednosti vzniknutého podaním prihlášky sa totiž vyžaduje jednoznačnosť vyobrazenia. Prednosť by sa totiž mala vzťahovať iba na dizajn, ktorý bol skutočne prihlásený. ( 14 ) Nejasná prihláška by – na rozdiel od názoru spoločnosti Mast‑Jägermeister – nešla nutne na úkor prihlasovateľa, ale zároveň by znamenala riziko nadmernej ochrany práva prednosti.
Ak by energetické výrobky používané na výrobu elektriny kogeneráciou spadali výlučne pod článok 15 ods. 1 písm. c) smernice 2003/96, kým tie isté výrobky by v prípade ich použitia na výrobu elektriny tradičnou metódou spadali pod článok 14 ods. 1 písm. a) uvedenej smernice, zariadenia na kombinovanú výrobu by boli v nevýhode oproti tradičným zariadeniam. Tie tradičné by totiž spadali pod povinné oslobodenie od dane zakotvené v článku 14 ods. 1 písm. a) smernice 2003/96, kým zariadenia na kombinovanú výrobu by boli oslobodené od dane len v prípade, ak by sa konkrétny členský štát rozhodol uplatniť svoju právomoc zverenú mu článkom 15 ods. 1 písm. c) uvedenej smernice. Ako argumentovala Komisia, takýto prístup by bol v rozpore s odôvodnením 24 smernice 2003/96, ktoré uvádza, že právo zverené členským štátom nesmie najmä „mať za následok deformácie hospodárskej súťaže“. Ak by sa mal článok 15 ods. 1 písm. c) smernice 2003/96 uplatňovať výlučne na energetické výrobky používané na kombinovanú výrobu elektriny a v prípade, ak by konkrétne členské štáty neuplatnili právomoc úplne oslobodiť tieto výrobky od dane, mohlo by to viesť k narušeniu hospodárskej súťaže medzi zariadeniami na kombinovanú výrobu a tradičnými zariadeniami.
19.

Prvý z týchto možných výkladov by sa zhodoval so stanoviskom dánskej vlády a Komisie. Článok 2 ods. 4 písm. b) smernice 2003/96 by sa v dôsledku toho mal chápať ako ustanovenie, ktoré všeobecne zužuje pôsobnosť tejto smernice. Jeho prvá zarážka by teda predstavovala presnejšie vymedzenie definície pojmu „energetické výrobky“ obsiahnutej v článku 2 ods. 1 tejto smernice, v dôsledku čoho každé použitie tohto pojmu v ďalších ustanoveniach by sa muselo chápať tak, že zahŕňa iba tie výrobky, ktoré patria do kategórií uvedených v článku 2 ods. 1 a ktoré sa nepoužívajú inak ako motorové palivá alebo vykurovacie palivá.
44.

§ 5G zákona o vyrubovaní daní stanovuje, že spoločnosti so sídlom v Dánsku nemôžu na účely výpočtu dánskej dane odpočítať výdavky, ktoré možno podľa zahraničných daňových predpisov odpočítať z príjmu, ktorý nie je zahrnutý do výpočtu dane v Dánsku. To isté pravidlo sa uplatní aj v prípade, ak možno podľa zahraničných daňových predpisov výdavky odpočítať od príjmov dosiahnutých spoločnosťami v skupine, ak tieto príjmy nie sú zahrnuté do výpočtu dane v Dánsku. Podľa návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa toto ustanovenie uplatňuje tiež na spoločnosti a iné subjekty uvedené v § 31 a § 32 zákona o dani z príjmov. ( 13 )
19.

Článok 4 ods. 1, 2 a 4 smernice „o vtáctve“ stanovuje: „1. Druhy uvedené v prílohe I sú predmetom zvláštnych opatrení týkajúcich sa ochrany ich biotopov, aby sa zabezpečilo ich prežitie a rozmnožovanie v areáli ich rozšírenia. V tejto súvislosti sa venuje pozornosť: a) druhom, ktorým hrozí vyhynutie; b) druhom citlivým na špecifické zmeny biotopov; c) druhom, ktoré sú považované za vzácne vzhľadom na svoju malú početnosť alebo obmedzené rozšírenie v danej oblasti; d) iným druhom, ktoré vyžadujú zvláštnu pozornosť z dôvodov špecifického charakteru ich biotopov. Ako podklady na vyhodnotenie sa berú do úvahy trendy a kolísanie početnosti populácií. Členské štáty klasifikujú najmä podľa počtu a veľkosti najvhodnejšie územia ako [OCHÚ] na zachovanie týchto druhov, berúc do úvahy požiadavky na ochranu týchto druhov v geografických oblastiach mora a pevniny, kde sa uplatňuje táto smernica. 2. Členské štáty prijmú podobné opatrenia pre pravidelne sa vyskytujúce sťahovavé druhy, ktoré nie sú uvedené v prílohe I, berúc do úvahy potrebu ich ochrany v geografických oblastiach mora a pevniny, kde sa uplatňuje táto smernica, čo sa týka oblastí ich hniezdenia, preperovania a zimovania a miest odpočinku na ich migračných trasách… … 4. Čo sa týka ochrany oblastí uvedených vyššie v odsekoch 1 a 2, členské štáty prijmú vhodné opatrenia, aby zabránili znečisteniu alebo poškodzovaniu biotopov alebo akýmkoľvek rušivým vplyvom pôsobiacim na vtáctvo, pokiaľ by boli vážne vzhľadom na ciele tohto článku. Členské štáty sa takisto budú snažiť zabrániť znečisteniu alebo poškodzovaniu biotopov mimo týchto chránených území.“