Navyše treba zdôrazniť, že Všeobecný súd už rozhodol, že skutočnosť, že pred ním prebieha konanie o žalobe proti rozhodnutiu Komisie v čase, kedy bolo toto rozhodnutie zrušené, nebráni jeho zrušeniu. Nič nenaznačuje, že by sa malo zvoliť odlišné riešenie, pokiaľ ide o rozhodnutie odvolacieho senátu. Je potrebné naopak usudzovať, že ak Všeobecný súd rozhodne o zastavení konania v dôsledku zrušenia rozhodnutia odvolacieho senátu, ktoré je pred ním napadnuté, implicitne uznáva, že odvolacie senáty majú právomoc zrušiť svoje rozhodnutia a že tak môžu urobiť aj v prípade, že sú tieto rozhodnutia predmetom žaloby na Všeobecnom súde

Všeobecný súd uviedol, že procedurálna chyba v zmysle článku 80 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 v starom znení je chybou, ktorá má procesné dôsledky. Všeobecný súd rovnako zdôraznil, že preskúmanie z vecného hľadiska, či dokonca zmena rozhodnutia prijatého odvolacím senátom, nemôže byť vykonaná v rámci článku 80 nariadenia č. 207/2009 v starom znení.

Okrem toho Všeobecný súd v rozsudku z 22. novembra 2011, mPAY24/OHMI – Ultra, T‑275/10, usúdil, že korigendum rozhodnutia odvolacieho senátu, ktorým bol do tohto rozhodnutia doplnený bod týkajúci sa opisného charakteru spornej ochrannej známky, pokiaľ ide o tovary a služby, na ktoré sa táto ochranná známka vzťahuje, sa týka samotnej podstaty korigovaného rozhodnutia. Všeobecný súd z toho vyvodil nielen to, že toto korigendum nemohlo byť prijaté na základe pravidla 53 nariadenia č. 2868/95 (teraz článok 102 ods. 1 nariadenia 2017/1001), ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva, v ktorom sa stanovuje, že „sa môžu opravovať len jazykové chyby, prepisy a zjavné chyby“, ale tiež že nemohlo byť prijaté na základe článku 80 nariadenia č. 207/2009 v starom znení, a to z dôvodu, že v danom prípade neboli splnené podmienky na uplatnenie tohto článku, keďže nedošlo k žiadnej zrejmej procedurálnej chybe.

Vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 22. novembra 2011, MPAY24, T‑275/10, bolo cieľom bodu, ktorý odvolací senát doplnil vo svojom korigende, doplniť odôvodnenie korigovaného rozhodnutia. Z vyššie uvedeného rozsudku tak vyplýva, že doplnenie odôvodnenia rozhodnutia má vplyv na samotnú podstatu tohto rozhodnutia a že nedostatok odôvodnenia nemožno považovať za procedurálnu chybu v zmysle článku 80 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 v starom znení.

Tento záver nie je spochybnený rozsudkom z 18. októbra 2011, Prepravky a koše, T‑53/10, na ktorý poukazuje Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO). V bode 37 uvedeného rozsudku Všeobecný súd uviedol, že porušenie práva na obranu predstavuje chybu majúcu vplyv na konanie, ktoré viedlo k prijatiu rozhodnutia odvolacieho senátu, a teda chybu, ktorá môže zneplatniť podstatu tohto rozhodnutia. Všeobecný súd z tohto tvrdenia a z judikatúry, podľa ktorej pod pojem „zrejmá chyba“ nemôže spadať chyba, ktorá môže zneplatniť podstatu rozhodnutia, vyvodil záver, že porušenie práva na obranu nepredstavuje zrejmú chybu v zmysle článku 39 nariadenia č. 2245/2002, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 6/2002 o dizajnoch spoločenstva, ktorú možno opraviť. Bod 37 rozsudku z 18. októbra 2011, Prepravky a koše, T‑53/10, teda neumožňuje vyvodiť žiaden záver týkajúci sa otázky, či nedostatok odôvodnenia predstavuje „zrejmú procedurálnu chybu“ v zmysle článku 80 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 v starom znení.

(pozri body 55 – 58)