NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER

prednesené 7. septembra 2004 ( )

Vec C‑249/02

Portugalská republika

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Žaloba o neplatnosť – Poľnohospodárstvo – Spoločná poľnohospodárska politika – EPUZF – Výdavky členského štátu, ktoré sú nižšie ako odhady výdavkov oznámené Komisii – Zníženie preddavkov na nasledujúci rozpočtový rok – List generálneho riaditeľa Komisie, ktorým bol dotknutý členský štát informovaný o tomto znížení – Prípustnosť žaloby“

1. Portugalská republika sa domáha zrušenia listu generálneho riaditeľa Komisie Európskych spoločenstiev pre poľnohospodárstvo z 18. apríla 2002( ), ktorým boli v súlade s článkom 39 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1750/1999( ) znížené dva preddavky poskytnuté v roku 2002 na financovanie plánu rozvoja vidieka o sumu 4 583 055,83 eur.

I – Právny rámec

2. Väčšina otázok, ktoré nastoľuje predmetná žaloba o neplatnosť, si vyžaduje podrobné vysvetlenie právneho rámca Spoločenstva, v ktorom musia byť tieto otázky skúmané.

A – Plány rozvoja vidieka: účel, vypracovanie a finančné aspekty

1. Nariadenie (ES) č. 1257/1999( )

3. Toto nariadenie stanovuje rámec podpory Spoločenstva pre udržateľný rozvoj vidieka. Opatrenia, ktoré toto nariadenie upravuje, budú sprevádzať a dopĺňať ďalšie nástroje spoločnej poľnohospodárskej politiky (článok 1). V hlave II sú uvedené rozličné opatrenia( ) a v hlave III kapitole II s podtitulom „Programovanie“ sa uvádza, že plány rozvoja vidieka budú navrhnuté na geografickej úrovni považovanej za najvhodnejšiu (článok 41 ods. 1).

4. Nariadenie bližšie vymedzuje ich obsah (článok 43) a okrem toho stanovuje, že:

– „Plány rozvoja vidieka... pripravia... zodpovedné orgány, ktoré určí členský štát, a tento ich predloží Komisii po konzultácii so zodpovednými orgánmi a organizáciami na príslušnej územnej úrovni“ (článok 41 ods. 1).

– „Plány rozvoja vidieka musia byť vypracované na sedemročné obdobie od 1. januára 2000“ (článok 42).

– „Plány rozvoja vidieka musia byť predložené najneskôr do šiestich mesiacov od nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia. Komisia zhodnotí navrhované plány, aby určila, či sú v súlade s týmto nariadením. Na základe plánov schváli programovacie dokumenty pre rozvoj vidieka v súlade s postupom uvedeným v článku 50(2) nariadenia (ES) č. 1260/1999( ) do šiestich mesiacov po predložení týchto plánov“ (článok 44).

5. Ďalej článok 46 stanovuje, že podpora Spoločenstva pre rozvoj vidieka zo Záručnej sekcie EPUZF „musí podliehať každoročnému finančnému plánovaniu a zúčtovaniu...“ (ods. 1), a že „Komisia ustanoví počiatočné alokácie členským štátom, rozpísané na každý rok s použitím objektívnych kritérií, ktoré berú do úvahy osobitné situácie a potreby, a úsilia zameraného hlavne na životné prostredie, tvorbu pracovných miest a zachovanie krajiny“ (ods. 2) a nakoniec, že

„počiatočné alokácie budú upravené podľa skutočných výdavkov a upravených predpokladaných [odhadov – neoficiálny preklad] výdavkov, ktoré predložia členské štáty, so zreteľom na ciele programu a budú podliehať dostupným finančným prostriedkom“ (ods. 3).

Ďalej treba zdôrazniť, že „platby finančnej pomoci zo Záručnej sekcie EPUZF môžu mať formu preddavkov na realizáciu programu a platieb s prihliadnutím na vzniknuté výdavky“ (článok 47 ods. 3).

Článok 50 obsahuje vykonávacie pravidlá( ), ktoré vymedzujú predkladanie plánov rozvoja vidieka, úpravu programovacích dokumentov pre rozvoj vidieka, finančné plánovanie, najmä zaistenie rozpočtovej disciplíny, spoluúčasť na financovaní, monitorovanie a hodnotenie, ako aj zaistenie súladu medzi opatreniami rozvoja vidieka a podpornými opatreniami, ktoré zaviedli trhové organizácie.

2. Nariadenie č. 1750/1999( )

6. Nariadenie č. 1257/1999 bolo zmenené a doplnené nariadením č. 1750/1999( ), ktoré bolo niekoľkokrát zmenené( ) a výslovne zrušené nariadením (ES) č. 445/2002( ), ktorým sa budem zaoberať neskôr( ).

7. Toto vykonávacie nariadenie upravuje plány rozvoja vidieka a stanovuje, že tieto plány musia byť predložené podľa článku 43 nariadenia č. 1257/1999 „v súlade s presnejšími ustanoveniami zakotvenými v prílohe tohto nariadenia“ [neoficiálny preklad]. Ďalej stanovuje, že schválenie programovacích dokumentov „stanoví celkovú výšku podpory Spoločenstva“ [neoficiálny preklad]( ) (článok 33 ods. 1 a 2).

8. Z finančného hľadiska je potrebné zohľadniť článok 37 ods. 1, ktorý znie:

„Najneskôr do 30. septembra každého roka členský štát predloží v prípade opatrení rozvoja vidieka financovaných zo záručnej sekcie EPUZF nasledujúce informácie komisii pre každý programovací dokument rozvoja vidieka a každý jednotný programovací dokument pre cieľ 2:

a) vyhlásenie o výdavkoch vynaložených v súčasnom rozpočtovom roku a výdavkoch, ktoré zostáva vyplatiť do konca tohto roku a zahrnutých do podpory Spoločenstva na základe článku 33 ods. 2 tohto nariadenia,

b) zrevidované odhady takýchto výdavkov na ďalšie rozpočtové roky až do konca príslušného programovacieho obdobia zahrnuté do rozvrhu pre každý členský štát.

Tieto informácie sa doručia v tabuľkovom formáte s využitím počítačového modelu poskytnutého Komisiou.“ [neoficiálny preklad]( )

9. Podľa článku 39 ods. 1: „V každom členskom štáte sa výdavky, vyhlásené v ktoromkoľvek danom rozpočtovom roku, financujú až do výšky čiastok oznámených Komisii podľa článku 37 ods. 1 písm. b), ktoré sú zahrnuté do výdavkov zaúčtovaných v rozpočte na príslušný rozpočtový rok“ [neoficiálny preklad].

Môže však nastať situácia, že medzi vynaloženými výdavkami a odhadmi výdavkov budú rozdiely. Tieto nezrovnalosti sú predmetom zvyšných odsekov článku 39.( ) Relevantný je tu odsek 3:

„3. Ak výdavky skutočne vynaložené členským štátom v danom rozpočtovom roku sú nižšie než 75 % z čiastok uvedených v odseku 1, výdavky, ktoré sa majú uznať pre nasledujúci rozpočtový rok, sa znížia o tretinu rozdielu medzi touto hranicou alebo čiastkami vyplývajúcimi z uplatňovania odseku 3, ak sú pod ňou, a skutočnými výdavkami vynaloženými počas príslušného rozpočtového roka.

Toto zníženie sa nevezme do úvahy pri stanovení skutočných výdavkov v rozpočtovom roku, ktorý nasleduje po roku, v ktorom došlo k zníženiu.“ [neoficiálny preklad]( )

Článok 39 ods. 4 uvádza: „Odsek 3 sa nevzťahuje na prvé vyhlásenie o výdavkoch vynaložených na základe programovacieho dokumentu pre rozvoj vidieka alebo jednotného programovacieho dokumentu pre cieľ 2 v prípade opatrení rozvoja vidieka financovaných zo záručnej sekcie EPUZF.“ [neoficiálny preklad]( )

10. Podľa článku 50 nariadenia č. 1750/1999 sa toto nariadenie bude uplatňovať „v súvislosti s pomocou Spoločenstva“ [neoficiálny preklad] od 1. januára 2000.

3. Nariadenie č. 445/2002( )

11. Ako už bolo uvedené( ), toto nariadenie, ktoré nadobudlo účinnosť 22. marca 2002( ), výslovne zrušilo nariadenie č. 1750/1999, pričom stanovilo, že odkazy na zrušené nariadenie „sa ponímajú ako odkazy na toto nariadenie a znejú v súlade s korelačnou tabuľkou v prílohe III“ (článok 65).

12. Viaceré ustanovenia nariadenia č. 445/2002 doslovne prebrali ustanovenia nariadenia č. 1750/1999, v dôsledku čoho má toto nariadenie povahu konsolidovaného znenia.( ) To platí pre články 40 a 41 ods. 1 – ktoré sa prekrývajú s článkom 33 ods. 1 a 2 nariadenia č. 1750/1999 –, článok 47 – ktorý sa zhoduje s článkom 37 nariadenia č. 1750/1999 – a článok 49 – ktorý zodpovedá článku 39 nariadenia č. 1750/1999.

13. Okrem prirodzených rozdielov, ktoré vyplývajú z odkazu na rozličné ustanovenia( ), možno v nariadení č. 445/2002 spozorovať niekoľko rozdielov( ) v porovnaní s predchádzajúcim právnym stavom. Bez toho, aby boli dotknuté iné zmeny, je potrebné poukázať na ustanovenie článku 49 ods. 5, v ktorom je uvedené: „Odsek 4 sa nevzťahuje na prvé vyhlásenie o výdavkoch vynaložených počas rozpočtového roka 2000 na základe programovacieho dokumentu rozvoja vidieka alebo jednotného programovacieho dokumentu pre cieľ 2 v prípade opatrení rozvoja vidieka financovaných zo záručnej sekcie EPUZF“. Slovné spojenie „počas rozpočtového roka 2000“ článok 39 ods. 4 nariadenia č. 1750/1999( ) neobsahoval.

B – Financovanie spoločnej poľnohospodárskej politiky

14. Nariadenie (ES) č. 1258/1999( ) upravuje podmienky financovania zo záručnej a usmerňovacej sekcie EPUZF a v článku 6 ods. 1 ukladá členským štátom povinnosť oznamovať Komisii v pravidelných intervaloch „nasledujúce informácie týkajúce sa akreditovaných platobných agentúr, koordinačných orgánov a transakcií financovaných záručnou sekciou fondu:

a) výkazy výdavkov a odhady finančných potrieb;

b) výročné správy sprevádzané informáciami potrebnými na zúčtovanie a osvedčenie celistvosti, presnosti a pravdivosti zasielaného účtovníctva“.

15. Okrem toho nariadenie stanovuje, že Komisia po konzultácii s výborom pre fond( ) rozhodne o „mesačných zálohových platbách pre rezervu na platby výdavkov uskutočnené akreditovanými platobnými agentúrami“ (článok 7 ods. 2 prvá veta) a „do 30. apríla roka nasledujúceho po príslušnom rozpočtovom roku zúčtuje na základe informácií uvedených v článku 6(1)(b) pohľadávky a záväzky platobných agentúr“. Rozhodnutie o zúčtovaní sa vzťahuje na celistvosť, presnosť a pravdivosť odovzdaného účtovníctva. Rozhodnutie sa nevzťahuje na prijatie následného rozhodnutia podľa odseku 4( ) (článok 7 ods. 3).

16. Nariadenie č. 1258/1999 sa uplatňuje „na platby výdavkov uskutočňované od 1. januára 2000“ (článok 20 ods. 2).

17. Nariadenie č. 729/70( ), ktoré predchádzalo nariadeniu č. 1258/1999, bolo vykonané nariadením (ES) č. 1663/95( ), ktoré je rovnako uplatniteľné pod podmienkou, že odkazy na nariadenie č. 729/70 sa ponímajú ako odkazy na nariadenie, ktoré ho nahradilo.( )

C – Prijímanie rozhodnutí Komisiou

18. Podľa článku 211 ES má Komisia „vlastnú právomoc prijímať rozhodnutia“ a článok 4 jej rokovacieho poriadku( ) vymenováva štyri spôsoby výkonu tohto oprávnenia:

a) na zasadnutiach;

b) na základe písomného postupu v súlade s článkom 12;

c) na základe splnomocnenia podľa článku 13;

d) na základe delegovania v súlade s článkom 14.

19. Právomoci jedného alebo viacerých členov Komisie možno „ďalej delegovať na generálnych riaditeľov a vedúcich služieb“, pokiaľ to nie je výslovne zakázané (článok 13). Komisia môže ďalej „delegovať na generálnych riaditeľov alebo vedúcich služieb“ prijatie riadiacich alebo správnych opatrení (článok 14). K tomu sa ďalej uvádza: „Rozhodnutia prijaté na základe postupu splnomocnenia alebo postupu delegácie sú zaznamenané v dennom zázname, ktorý sa prenesie do zápisnice z nasledujúceho zasadnutia Komisie“ (článok 15).

II – Skutkový stav

A – Schválenie plánov rozvoja vidieka Portugalskej republiky

20. Portugalská republika predložila Komisii pre obdobie rokov 2000 až 2006 tri plány rozvoja vidieka:

– plán zo 6. januára 2000 pre portugalskú pevninu( ),

– plán zo 4. februára 2000 pre autonómny región Azory( ) a

– plán z 22. februára 2000 pre autonómny región Madeira( ).

21. Komisia schválila tieto plány rozhodnutiami z 22. novembra 2000, 1. marca 2001 a 30. apríla 2001( ). Podľa článku 2 ods. 1 týchto rozhodnutí sa stanoví príspevok z garančnej sekcie EPUZF na pokrytie výdavkov na opatrenia spojené s uskutočnením tohto plánu. Článok 2 ods. 2 stanovuje, že podľa článku 7 nariadenia (ES) č. 296/96( ) sa platby realizované platobnými agentúrami od 16. októbra 1999 pripisujú na ťarchu rozpočtového roku 2000. V článku 3 ods. 1 sa uvádza, že uplatniť možno výdavky od 6. januára, 4. februára a 22. februára 2000.( )

B – Uplatnenie článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 Komisiou

22. Oznámením z 30. septembra 2000 predložila Portugalská republika Komisii v súlade s článkom 37 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1750/1999( ) svoje odhady výdavkov na ďalšie rozpočtové roky programovacieho obdobia ku každému programovaciemu dokumentu rozvoja vidieka. Odhady výdavkov na rozpočtový rok 2001 predstavovali sumu 281 430 000 eur.

23. Komisia na základe údajov mesačne oznamovaných portugalskými úradmi zistila, že skutočné výdavky, ktoré Portugalská republika vynaložila v rozpočtovom roku 2001, predstavovali iba 197 323 332,52 eur, čo zodpovedá 70,11 % výdavkov odhadnutých na tento rozpočtový rok.

24. Otázkou uplatnenia článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 sa výbor EPUZF pre fond zaoberal pri rozličných príležitostiach:

a) Protokol zo zasadania z 22. januára 2002 obsahuje informácie týkajúce sa sankcií za nedodržanie rozpočtu na rozpočtový rok EPUZF-u 2001 v súvislosti s rozvojom vidieka, ktoré boli s výslovným odkazom na článok 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 uložené viacerým členským štátom (bod 6.1). Tento bod bol však z dôvodu vedenia vnútorného konania z programu zasadania stiahnutý, pretože pred stanovením sankcií bolo potrebné vyčísliť výšku výdavkov vynaložených členskými štátmi v tomto rozpočtovom roku, ktoré však mali byť záručnej sekcii EPUZF známe až od 31. januára 2002, čo je deň zúčtovania rozpočtového roku 2001.

V tom istom protokole zo zasadania s názvom „Údaje o zrevidovaných odhadoch pre rozvoj vidieka podľa článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 na rozpočtový rok EPUZF-u 2002“ [neoficiálny preklad] sa uvádza, že zástupca Komisie odôvodnil metódu výpočtu týchto výdavkov (bod 6.2).

b) V protokole zo zasadania z 19. februára 2002 sa nachádza podobná informácia a rovnako sa výslovne odkazuje na uplatnenie článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 (bod 6).

Ďalej sa tam uvádza, že zástupca Komisie spomenul sankcie, ktoré boli uložené proti šiestim členským štátom, ktorých skutočné výdavky na plány rozvoja vidieka sú nižšie ako 75 % odhadov výdavkov a členským štátom oznámil, že im bude písomne oznámený dátum, kedy dôjde k odpočítaniu tejto sumy od mesačných preddavkov.

25. V predmetnom napadnutom liste adresovanom Instituto Nacional Garantia Agrícola (ďalej len „INGA“)( ) sa uvádza, že skutočné výdavky v rozpočtovom roku EPUZF 2001 predstavujú sumu 197 323 332,52 eur, teda čiastku, ktorá je nižšia ako 75 % z odhadovaných 281 430 000,00 eur, v dôsledku čoho je potrebné uplatniť článok 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999. Ako príloha k listu je pripojený dokument AGRI/46059/2001-Rev. 2, ktorý bol 19. februára 2002 prerokovaný vo výbore EPUZF pre fond a ktorý obsahuje podrobnosti výpočtu.( ) V tomto liste bolo s poukazom na uvedený článok oznámené, že dva preddavky na rok 2002 budú v rámci kapitoly B01-41 (zúčtovanie a zníženie/opravy preddavkov) znížené o čiastku 4 583 055,83 eur bez toho, aby bolo dotknuté vyplácanie príspevkov, ktoré boli členským štátom priznané rozhodnutím 2000/426/ES.( )

26. Na zasadaní z 19. apríla 2002 sa výbor pre fond opätovne zaoberal znížením výdavkov, ktoré predpokladá článok 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999. Na návrh dánskej delegácie predsedajúci poveril právny servis Komisie vypracovaním správy potvrdzujúcej, že uvedené krátenie preddavkov má charakter štandardnej finančnej sankcie, ktorá sa vykoná vo forme odpočítania z preddavkov, ktoré majú byť vyplatené dotknutým členským štátom za mesiace jún a august 2002.

27. Na zasadaniach z 22.mája a 19. júna 2002 boli výboru EPUZF pre fond položené otázky o preddavkoch vynaložených členskými štátmi v apríli a máji 2002, ktoré im boli vyplatené v júni a júli 2002. Na týchto zasadaniach bolo oznámené, že výška preddavkov zohľadňuje pozitívne a negatívne opravy výdavkov, ktoré oznámili členské štáty.

28. Komisia, rozhodnutiami z 27. mája a 24. júna 2002, podpísanými komisárom zodpovedným za oblasť poľnohospodárstva, stanovila výšku preddavkov, ktoré mali byť členským štátom vyplatené za mesiace apríl a máj 2002. Tieto uvádzali iba celkovú výšku preddavkov bez bližších podrobností.

29. Komisia rozhodnutím 2002/461/ES z 12. júna 2002( ) vykonala podľa článku 7 ods. 3 nariadenia č. 1258/1999 zúčtovanie týkajúce sa výdavkov členských štátov financovaných zo záručnej sekcie EPUZF pre rozpočtový rok 2001.

III – Konanie pred Súdnym dvorom

30. Portugalská republika návrhom podaným do kancelárie Súdneho dvora 1. júla 2002 podala žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

31. Komisia Európskych spoločenstiev vo svojom vyjadrení k žalobe navrhla, aby Súdny dvor žalobu ako neprípustnú alebo prinajmenšom ako nedôvodnú zamietol a žalobkyňu zaviazal na náhradu trov konania.

32. Písomná časť konania po podaní repliky a dupliky skončila.

33. Dňa 1. júla 2004 sa, na návrh žalobkyne, uskutočnilo pojednávanie, na ktorom sa zúčastnila aj žalovaná. Na ňom bolo oznámené, že generálny advokát prednesie svoje návrhy 7. septembra 2004.

IV – Právne posúdenie

34. Na úvod sa budem zaoberať otázkou prípustnosti žaloby, pretože Komisia sa domnieva, že táto žaloba smeruje proti listu s výlučne informatívnym obsahom. V ďalšej časti je potrebné skúmať žalobu z hľadiska dôvodov neplatnosti prednesených Portugalskou republikou.

35. Tieto body pravdaže navzájom súvisia, pretože právna povaha sporného listu môže mať veľký význam pre posudzovanie nepríslušnosti, ktorú žalobkyňa prednostne vytýka.

A – O prípustnosti žaloby o neplatnosť

1. Tvrdenia účastníkov konania

36. Komisia považuje žalobu za neprípustnú predovšetkým z dôvodu, že žalobou o neplatnosť možno napadnúť iba právne akty, ktoré majú záväzný právny účinok. To nemožno povedať o napadnutom liste, ktorý navyše nevyvoláva zmenu právneho stavu, ale iba realizuje to, čo bolo oznámené na zasadaní výboru EPUZF pre fond z 19. februára 2002, a teda má výlučne informatívny obsah. Predstavuje iba oznámenie pracovísk Komisie adresované úradom Portugalskej republiky, v ktorom boli potvrdené skutočnosti, ktoré boli už známe zo zasadaní výboru pre fond a patrí skôr medzi formy spolupráce medzi Spoločenstvom a členskými štátmi.

Komisia ďalej uvádza, že jedinými právne záväznými rozhodnutiami, ktoré sa dotýkali záujmov žalobkyne, sú rozhodnutia z 27. mája a 24. júna 2002 týkajúce sa preddavkov na apríl a máj 2002, ktorými komisár zodpovedný za oblasť poľnohospodárstva vydal opatrenie o znížení preddavkov.

37. Portugalská republika uvádza, že na zasadaní výboru EPUZF pre fond z 22. januára 2002 sa v žiadnom prípade nediskutovalo o uložení sankcie, keďže výška výdavkov vynaložených jednotlivými členskými štátmi ešte nebola známa. Komisia na zasadaní z 19. februára 2002 vyjadrila iba zámer uložiť sankcie. Portugalská vláda zastáva názor, že list mení jej právne postavenie, pretože je právnym aktom, na základe ktorého boli znížené jej preddavky v určitej výške, a jeho obsah je teda individuálny a konkrétny.

Portugalská republika tvrdí, že pri prijatí listu nevedela o tom, že Komisia rozhodla o znížení preddavkov v tejto výške, ako ani to, či toto zníženie je rozložené na mesačné preddavky na rozpočtový rok 2002, alebo či sa má uskutočniť formou jedinej mesačnej zrážky.

Rozhodnutia z 27. mája a 24. júna 2002 sú iba vykonávacími opatreniami, ktoré nemožno napadnúť žalobou, pretože z nich nevyplýva, že skutočné výdavky Portugalskej republiky sú nižšie ako 75 % odhadov výdavkov, a pretože neukladajú sankcie a ani nestanovujú ich výšku.

38. V rámci rozhodovania o prípustnosti tejto žaloby o neplatnosť je potrebné vychádzať z výkladu článku 230 ES( ) Súdnym dvorom.

39. Žaloba o neplatnosť sleduje dvojaký cieľ: kontrolu uplatňovania práva Spoločenstva jeho orgánmi a ochranu práv žalobcu (iných orgánov Spoločenstva, členských štátov alebo súkromných osôb) proti aktom týchto orgánov.( ) Súdny dvor v tejto súvislosti konštatoval, že reštriktívny výklad podmienok prípustnosti by bol v rozpore s cieľom, ktorý sleduje takáto žaloba.( )

40. V tomto zmysle Súdny dvor zdôraznil, že Európske spoločenstvo je spoločenstvom založeným na práve, v ktorom rovnako ako členské štáty ani orgány Spoločenstva nemôžu byť vyňaté spod kontroly dodržiavania súladu ich aktov s ústavnou listinou Spoločenstva, ktorou je Zmluva, zavádzajúca rozsiahly systém právnej ochrany, v rámci ktorého je Súdny dvor poverený vykonávať kontrolu zákonnosti aktov orgánov.( ) Tento systém spočíva v zabezpečení práva podať priamu žalobu proti „akémukoľvek aktu orgánu..., ktorý má právne účinky“( ).

41. Sporné je presné určenie, kedy má akt Spoločenstva právne účinky.

2. Pojem aktu s právnymi účinkami

42. Tento pojem som skúmal pri inej príležitosti.( ) Som presvedčený, že tam uvedené úvahy sa rovnako vzťahujú na prípady, akým je predmetný prípad týkajúci sa rozsahu účinkov voči členskému štátu.

43. Podľa názoru Súdneho dvora sú označenie alebo forma aktu v zásade irelevantné, pretože rozhodujúcim je jeho obsah a rozsah pôsobnosti.( ) Súdny dvor rozhodol, že prípustná je aj žaloba proti listu( ), resp. proti ústnemu rozhodnutiu.( ) V tejto súvislosti bola z hľadiska obsahu skúmaná žaloba o neplatnosť podaná proti uzneseniu Rady, ktorá uložila členským štátom povinnosť uzatvoriť medzinárodnú dohodu v mene Spoločenstva( ), alebo takisto proti oznámeniu Komisie, ktoré pod zámienkou výkladu ustanovení smernice uložilo členským štátom nové povinnosti.( )

44. Naproti tomu za neprípustnú treba považovať žalobu proti aktom, ktoré nie sú spôsobilé zakladať práva a povinnosti s právnym účinkom navonok, pretože smerujú proti vnútorným opatreniam alebo služobným pokynom, ktoré mimo orgánu, ktorý ich vydal, nevyvolávajú žiadne právne účinky.( ) Za neprípustnú treba považovať tiež žalobu voči určitej praxi Spoločenstva.( ) Rovnako boli vyhlásené za neprípustné žaloby proti aktom, ktoré v rámci komplexného konania nasledujú alebo predchádzajú konečnému rozhodnutiu. Vady aktov, ktoré slúžia na prípravu neskoršieho právneho aktu, v ktorom je vyjadrená vôľa orgánu, musia byť napadnuté žalobou proti posledne uvedenému aktu.( ) Napriek tomu však prípravné akty môžu byť predmetom samostatnej žaloby, ak majú právne účinky a s konečnou platnosťou riešia určitý aspekt v rámci hlavného konania. Z tohto dôvodu nie je možné podať žalobu proti právnym aktom, ktoré iba reprodukujú alebo potvrdzujú iné, predchádzajúce, právne akty( ), ani proti výlučne vykonávacím aktom.( )

3. Uplatnenie tohto pojmu v tejto veci

45. S prihliadnutím na uvedené skutočnosti treba napadnutý list považovať za akt, ktorý má právne účinky.

46. Článok 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999( ) predpokladá zníženie výdavkov, ktoré sa majú uznať pre nasledujúci rozpočtový rok v prípade, že sú splnené presne stanovené podmienky.( ) Z toho vyplýva požiadavka, aby príslušný orgán vydal rozhodnutie, v ktorom konkretizuje zníženie výdavku príslušnými údajmi. To znamená, že musí stanoviť „skutočne vynaložené výdavky“, „čiastky uvedené v odseku 1“, rozdiel medzi obidvoma čiastkami vyjadrený v percentách a nakoniec ako dôsledok tretinu „zisteného rozdielu“, o ktorú sa výdavky majú znížiť.

47. Iba ak členský štát má vedomosť, že sa má uskutočniť zníženie na základe všetkých týchto údajov, môže príslušné rozhodnutie úspešne napadnúť a spochybniť pojmy a údaje, z ktorých sa vychádzalo. To možno len ťažko urobiť, ak sa tieto nachádzajú v oznámeniach nasledujúcich po sebe a nebolo vydané žiadne konkrétne rozhodnutie zhrňujúce všetky predchádzajúce oznámenia, ktoré by mohol napadnúť a spochybniť súdnou cestou, ak by to považoval za vhodné.

48. V tomto prípade sa v liste jasne uvádza, že na Portugalskú republiku sa uplatní článok 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999, a tiež sú v ňom uvedené výška zníženia, dátum zrážky a zohľadnené údaje:

– skutočné výdavky predstavujú čiastku 197 323 332,52 eur,

– odhadovaná suma oznámená pracoviskám Komisie 30. septembra 2000 predstavuje 281 430 000,00 eur,

– skutočné výdavky sú teda nižšie než 75 % odhadov výdavkov a

– zníženie predstavuje čiastku 4 583 055,83 eur a vzťahuje sa na dva preddavky na rok 2002.

49. Z týchto dôvodov je podľa môjho názoru, ktorý sa odlišuje od názoru Komisie, žaloba o neplatnosť podaná proti uvedenému listu prípustná.

50. Uplatnenie článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 bolo z informatívneho hľadiska( ) prediskutované na dvoch predchádzajúcich zasadaniach výboru EPUZF pre fond.( ) Diskusia na zasadaní z 22. januára 2000 nebola pre prejednávanú vec právne relevantná, pretože všetky odkazy o uplatnení uvedeného ustanovenia boli z programu zasadania stiahnuté práve preto, že výbor nemal k dispozícii jeden z nevyhnutných údajov. K závažnejším pochybnostiam naproti tomu dochádza pri posúdení diskusie na zasadaní z 19. februára 2002.

51. Ako to vyplýva z príslušného protokolu, zástupca Komisie sa vyjadril k sankciám, ktoré mali byť uložené niektorým členským štátom, ktoré zrejme( ) boli vymenované v dokumente v prílohe, ktorý bol neskôr pripojený k napadnutému listu. Z toho možno vyvodiť, že Komisia už na zasadaní z 19. februára 2002 prijala rozhodnutie o znížení výdavkov, o základe pre jeho výpočet a o jeho výške a že list z 18. apríla 2002 obsahoval iba oznámenie o tomto rozhodnutí. Portugalská republika mala teda napadnúť uvedené rozhodnutie, ak s ním nesúhlasila, nie však tento list.

52. Čo ale vlastne potom mala napadnúť? Prílohu, ktorá obsahovala výpočet? Oznámenie o sankciách? Informácie poskytnuté zástupcom Komisie? Krátko a stručne: Kde je akt, ktorým sa zníženie uskutočnilo?( )

53. Vzhľadom na tieto otázky, v súlade so zásadou právnej istoty, podľa ktorej „každý akt orgánov, ktorý má právne účinky, musí byť najmä s ohľadom na jeho pôvodcu a obsah určitý“,( ) a v súlade s požiadavkou účinnej súdnej kontroly zlučiteľnosti akýchkoľvek aktov orgánov s právom Spoločenstva( ), sa zdá byť vhodné vyhlásiť za prípustnú žalobu o neplatnosť proti listu, ktorý možno považovať za hmotné zachytenie rozhodnutia o znížení výdavkov a ktorý Portugalsku oznamuje všetky relevantné údaje.

54. Žaloba mala v skutočnosti smerovať proti rozhodnutiu, ktorým bolo stanovené zníženie. Vzhľadom na to, že neexistuje žiadny iný formálny spôsob jeho prijatia, je tento list jeho hmotným záznamom, umožňujúcim žalobkyni napadnúť ho a domáhať sa, aby Súdny dvor preskúmal jeho zlučiteľnosť s právom Spoločenstva. Z tohto dôvodu je skutočným predmetom žaloby o neplatnosť rozhodnutie, na ktoré poukazuje, napriek tomu, že formálne smeruje proti listu. S prihliadnutím na túto skutočnosť sa v ďalšej časti, v rámci skúmania dôvodov neplatnosti uvedených Portugalskou republikou, musíme zamerať skôr na konanie, ktorým bolo zníženie vykonané, a spôsob, akým bolo vykonané, ako na list, ktorý ho reprodukuje.

55. Rovnako nezdieľam ani názor Komisie, že akty, ktoré možno napadnúť, sú rozhodnutia z mája a júna 2002, v ktorých Komisia stanovila výšku preddavkov, ktoré majú byť členským štátom vyplatené za apríl a máj 2000, pretože tieto rozhodnutia iba vykonávajú už vydané rozhodnutie. Ako zdôraznila žalobkyňa, ide o rozhodnutia, ktoré sú podobné iným predchádzajúcim rozhodnutiam a od ktorých sa odlišujú iba priznanou výškou a mesačnou čiastkou, avšak neprinášajú nič nové.

B – O dôvodoch na zrušenie

56. Ak Súdny dvor bude považovať žalobu za prípustnú, musí preskúmať dôvody na zrušenie.

1. Prvý dôvod na zrušenie: nepríslušnosť

57. Žalobkyňa poukazuje na nepríslušnosť spočívajúcu jednak v porušení Rokovacieho poriadku Komisie a jednak v porušení článku 7 ods. 3 nariadenia č. 1258/1999.

a) Porušenie Rokovacieho poriadku Komisie( )

58. Portugalská republika sa dovoláva neplatnosti listu z dôvodu, že tento bol podpísaný generálnym riaditeľom, ktorý nemal na to právomoc a neodvolal sa ani na plnú moc alebo delegovanie, pričom existenciu oprávnenia na zastupovanie ani nemožno predpokladať.

59. Súhlasím s tvrdením žalobkyne, že generálny riaditeľ nebol oprávnený nariadiť zníženie výdavkov stanovené v článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999. Okrem toho v predmetnej veci nebola udelená žiadna plná moc a nebola delegovaná ani právomoc.( ) Navyše žiadnu z týchto dvoch skutočností Komisia nespochybnila.( )

60. Neprikláňam sa však k záveru, ktorý bol vyvodený z týchto skutočností, pretože list nemožno skúmať izolovane( ) bez kontextu, v ktorom sa nachádza. Týmto veľmi zjednodušeným riešením by sa listu priradil charakter, ktorý v skutočnosti nemá. Pripomínam, že k otázke prípustnosti žaloby som zaujal kladné stanovisko na základe skutočnosti, že rozhodnutie Komisie o znížení preddavkov vyplácaných Portugalskej republike nemá osobitný hmotný základ a že jeho funkciu plní list, ktorého napadnutie umožní Súdnemu dvoru skúmať protitvrdenia žalobkyne voči uvedenému opatreniu.( ) Z toho však nemožno vyvodiť, že rozhodnutie o znížení preddavkov bolo prijaté generálnym riaditeľom v liste, ako to uvádza žalobkyňa.

b) Porušenie článku 7 ods. 3 nariadenia č. 1258/1999( )

61. Žalobkyňa poukazuje na to, že list pochádza z 18. apríla 2002, zatiaľ čo zúčtovanie pohľadávok a záväzkov platobných agentúr za rozpočtový rok 2001 bolo vykonané až 12. júna 2002. Preto až do tohto dátumu nebolo možné vypočítať výšku zníženia na rok 2002, v dôsledku čoho generálny riaditeľ, ktorý uskutočnil výpočet na podklade nevykonaného zúčtovania, prekročil svoju právomoc a porušil článok 7 ods. 3 nariadenia č. 1258/1999.

62. S týmto tvrdením nemôžem súhlasiť. Uvedený článok stanovuje, že Komisia zúčtuje pohľadávky a záväzky platobných agentúr. To generálny riaditeľ neurobil. Iným problémom je však skutočnosť, že zníženie preddavkov bolo vykonané bez toho, aby sa vyčkalo na ročné zúčtovanie. To znamená, že Portugalská republika, ako to Komisia uviedla vo svojej duplike, v skutočnosti spochybňuje metódu výpočtu. To môže byť za určitých okolností dôvodom pre namietanie obsahovej vady, nie však dôvodom pre namietanie nepríslušnosti alebo formálnej vady. Podľa môjho názoru si je samotná žalobkyňa vedomá tejto situácie, ak prihliadneme na spôsob, akým formuluje štvrtý žalobný dôvod, ktorým sa budem zaoberať neskôr. Námietka nepríslušnosti je preto nedôvodná.

2. Druhý dôvod na zrušenie

63. Portugalská republika uvádza, že rozhodnutiu chýba právny základ, pretože bolo vydané v čase, kedy nariadenie č. 1750/1999, o ktoré sa opiera, už bolo výslovne zrušené nariadením č. 445/2002.( )

64. Komisia uvádza, že podľa článku 65 ods. 1 nariadenia č. 445/2002 sa odkazy na zrušené nariadenie ponímajú ako odkazy na toto nariadenie.

65. S týmto názorom Komisie nemôžem súhlasiť. Právna úprava obsiahnutá v tomto ustanovení sa vzťahuje na opatrenia a akty prijaté v čase platnosti nariadenia č. 1750/1999 a nie na neskoršie opatrenia a akty, ktoré sa nemôžu opierať o zrušené nariadenie, ale musia sa opierať o nové nariadenie. Taktiež nesúhlasím s tvrdením žalobkyne. Ako som už uviedol( ), článok 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 sa prekrýva s článkom 49 ods. 4 nariadenia č. 445/2002, čím rozhodnutie o znížení preddavkov vychádza z rovnakého právneho základu a odkaz na nesprávne ustanovenie alebo dokonca na nesprávne nariadenie nemôže mať za následok, ako sa žalobkyňa domnieva, zrušenie rozhodnutia, pretože rozhodnutie má právny základ a účinky sú rovnaké bez ohľadu na to, či sa uplatní prvé alebo druhé ustanovenie. To platí o to viac, ak sa vychádza z toho, ako som uviedol, že uvedený list iba hmotne zachytáva vopred prijaté rozhodnutie.( )

3. Tretí dôvod na zrušenie

66. Tento dôvod na zrušenie poukazuje na zjavne nesprávne uplatnenie článku 39 ods. 4 nariadenia č. 1750/1999, ktorý uvádza, že odsek 3 sa nevzťahuje na prvé vyhlásenie o výdavkoch vynaložených na základe programovacieho dokumentu pre rozvoj vidieka, pričom je sporné, či toto prvé vyhlásenie sa vzťahuje na rozpočtový rok 2000, ako to tvrdí Komisia, alebo na rozpočtový rok 2001, ako to uvádza žalobkyňa.

67. Na objasnenie tohto názorového rozdielu treba pripomenúť, že v rozhodnutiach o plánoch rozvoja vidieka predložených Portugalskom sa jednak uvádza, že platby realizované platobnými agentúrami od 16. októbra 1999 sa pripisujú na ťarchu rozpočtového obdobia pre rok 2000 (článok 2 ods. 2), a jednak že uplatniť možno výdavky od 6. januára, 4. februára a 22. februára 2000 (článok 3 ods. 1).( )

68. Preto bola stanovená spätná účinnosť k rozpočtovému obdobiu pre rok 2000, hoci plány rozvoja vidieka boli schválené do šiestich mesiacov od ich predloženia.( ) Relevantným v tomto prípade nie je ani tak okamih predloženia alebo schválenia týchto plánov alebo okamih vynaloženia výdavkov, ako skôr obdobie, kedy tieto plány vznikli.

69. Ak by som aj akceptoval zdôvodnenie Komisie, že v článku 39 ods. 4 nariadenia č. 1750/1999 zakotvený odklad ukladania sankcií predpokladaných v predchádzajúcom odseku má členským štátom poskytnúť čas na prispôsobenie sa novej právnej úprave, aby mohli na základe skúseností získaných v rozpočtovom roku prehĺbiť svoje poznatky v danej oblasti, z uvedených dôvodov vyvodzujem, že tento odklad súčasne spočíva na úvahe, že prvé vyhlásenie by mohlo byť negatívne ovplyvnené omeškaním pri schvaľovaní plánov rozvoja vidieka, a teda toto dočasné neuplatňovanie bolo stanovené s cieľom vyhnúť sa týmto nepriaznivým účinkom.

70. V tejto súvislosti treba tvrdenie Komisie o tom, že ustanovenie článku 49 ods. 5 nariadenia č. 445/2002 sa musí chápať tak, že sankcie sa nevzťahujú na prvé vyhlásenie o výdavkoch vynaložených „počas rozpočtového roka 2000“, považovať iba za objasnenie toho, čo je stanovené v článku 39 ods. 4 nariadenia č. 1750/1999.( )

71. Z toho dôvodu sa odklad ukladania sankcií nevzťahoval na rozpočtový rok 2001, ale na rok 2000.

72. Toto zistenie nie je v rozpore s tvrdením Portugalskej republiky – ale práve naopak –, že Komisia v listoch z 2. októbra a 20. novembra 2000, ako aj v liste z 12. januára 2001 uviedla, že niektoré čiastky nebolo možné nahradiť v rámci preddavkov na rozpočtový rok 2000, pretože plány rozvoja vidieka ešte neboli schválené, keďže išlo o oznámenia vydané pred uvedenými rozhodnutiami, v ktorých Komisia, zjavne vedomá si tohto problému, uznala spomenutú spätnú účinnosť.

4. Štvrtý a šiesty dôvod na zrušenie

73. Portugalská republika ďalej vytýka zjavne nesprávne uplatnenie článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 (štvrtý dôvod na zrušenie) a článku 49 ods. 4 nariadenia č. 445/2002 (šiesty dôvod na zrušenie), pričom v obidvoch prípadoch uvádza podobné argumenty.( ) Toto nesprávne uplatnenie spočíva v tom, že Komisia stanovila skutočné výdavky (197 323 332,52 eur) na základe údajov, ktoré jej poskytla INGA, čo žalobkyňa nenamieta, bez toho, aby – ako by to bolo potrebné – zohľadnila údaje, ktoré boli obsiahnuté v rozhodnutí o zúčtovaní za rok 2001 (197 757 664,51 eur).

74. Komisia zastáva názor, že nebolo potrebné vyčkať si na rozhodnutie o zúčtovaní, a poukazuje na to, že článok 49 ods. 4 nariadenia č. 445/2002 – článok 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 – neodkazuje na vykonanie zúčtovania, ale na výdavky vynaložené v danom rozpočtovom období. Komisia dodáva, že podľa článku 4 ods. 1 nariadenia č. 296/96( ) sa na základe údajov zasielaných mesačne a týždenne v súlade s článkom 3 rozhodne o mesačných zálohách.

75. Túto otázku treba preskúmať prostredníctvom nasledujúcich úvah. Po prvé hlavným cieľom sankcií stanovených v článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 je zabezpečiť, aby sa odhady výdavkov čo možno najviac zhodovali s vynaloženými výdavkami, a aby tak členský štát, zodpovedný za návrh, ktorý ani zďaleka nezodpovedá skutočnému stavu, bol nútený akceptovať zníženie preddavkov na nasledujúci rozpočtový rok.( ) Po druhé, je potrebné rozlišovať medzi vyhlásením o výdavkoch a odhadovanou potrebou na jednej strane a ročným zúčtovaním na strane druhej, pretože tieto sledujú rozdielny cieľ a vychádzajú z rozdielnych údajov.( ) V tomto ohľade sa mesačné preddavky riadia výdavkami vynaloženými v tom istom období, zatiaľ čo zúčtovanie sa vykonáva ročne, do 30. apríla roka nasledujúceho po príslušnom rozpočtovom období, bez ohľadu napríklad na osobitné konanie o vylúčení výdavkov, ktoré neboli vynaložené v súlade s právnymi predpismi Spoločenstva.( )

76. Nedošlo teda k porušeniu uvedenej zásady alebo článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999, ak sa vychádza z čiastok vyplývajúcich z oznámení platobných agentúr členských štátov, hoci by bol zabezpečený vyšší stupeň právnej istoty, ak by sa pred prípadným uložením sankcie vyčkalo na vykonanie ročného zúčtovania. Odhliadnuc od skutočnosti, že Komisia používala údaje oznámené samotným štátom, a že medzi mesačne oznamovanými údajmi a ročným zúčtovaním nemohol byť veľmi veľký rozdiel( ), ak by sme ukladanie sankcií podmienili konečným zúčtovaním, viedlo by to k situácii, ktorú by bolo možné ťažko akceptovať. Mohlo by sa stať, že členský štát nebude súhlasiť s vylúčením niektorých výdavkov, čím k rozhodnutiu o zúčtovaní bude možné dospieť iba na základe stanoveného kontradiktórneho konania.( ) Len čo Komisia na základe informácií poskytnutých vnútroštátnymi platobnými agentúrami získa presné údaje, môže ich určite použiť na uvedené účely.( ) Túto úvahu potvrdzuje ďalej skutočnosť, že financovanie spoločnej poľnohospodárskej politiky sa uskutočňuje v rámci systému založeného na zásade legitímnej dôvery pričom správa fondu prináleží v prvom rade príslušným vnútroštátnym orgánom.( )

77. Inou vecou je skutočnosť, že Komisia prispôsobí uložené sankcie na základe výsledku ročného zúčtovania. To znamená, že ani v prípade, ak neexistuje nevyhnutnosť alebo právna povinnosť vyčkať na ročné zúčtovanie, a tak presne stanoviť výšku sankcie, nemožno poprieť že medzi čiastkou stanovenou na základe údajov oznámených v priebehu roka a konečnou sumou môže existovať rozdiel. Je dôležité skúmať, či je potrebné uložiť sankciu, ale rovnako je aj dôležité presne stanoviť jej výšku, aby v prípade ako v prejednávanej veci, ak vznikne rozdiel v prospech štátu, bola sankcia zmiernená tým, že bude na schválené výdavky stanovená v obmedzenom rozsahu, čo by malo vplyv na mesačné preddavky, ktoré sa majú vyplatiť do konca rozpočtového roka.

78. Na podporu tejto úvahy by som rád poukázal na rozsudok Nemecko/Komisia( ), v ktorom sa Súdny dvor kladne vyjadril k oprávneniu Komisie znížiť mesačné preddavky v súlade s účtovným stavom členského štátu vo vzťahu k EPUZF‑u, ak zistí, že štátna inštitúcia nevyberala niektoré príspevky v prospech EPUZF‑u, alebo že uhradila niektoré výdavky na ťarchu EPUZF‑u. Pritom však Súdny dvor zdôraznil, že je to možné „až do konečného rozhodnutia o ročnom zúčtovaní“ (bod 16), čím „takéto rozhodnutie Komisie až do vykonania ročného zúčtovania podlieha kontrole, a z toho dôvodu nakoniec nemôže poškodiť finančné záujmy dotknutého členského štátu“ (bod 19).

5. Námietka protiprávnosti

79. Podľa názoru Portugalskej republiky v prípade, že nariadenie č. 445/2002 bude považované za uplatniteľné, je článok 49 ods. 5 neplatný z dôvodu porušenia zákazu spätnej účinnosti v časti, v ktorej stanovuje, že odsek 4 sa nevzťahuje „na prvé vyhlásenie o výdavkoch vynaložených počas rozpočtového obdobia na rok 2000“.

80. Tento dôvod na zrušenie zjavne úzko súvisí s tretím dôvodom na zrušenie, čím doteraz uvedené tiež potvrdzuje, že obmedzenie na rozpočtový rok 2000 neprináša nič nové vo vzťahu k skôr prijatej všeobecnej právnej úprave článku 39 ods. 4 nariadenia č. 1750/1999.( )

81. Okrem toho s cieľom zabezpečiť rešpektovanie zásad právnej istoty a legitímnej dôvery sa podľa ustálenej judikatúry majú hmotnoprávne predpisy práva Spoločenstva vykladať v tom zmysle, že sa vzťahujú na skutkové stavy pred nadobudnutím ich účinnosti iba vtedy, ak z ich obsahu, cieľa alebo ich štruktúry jednoznačne vyplýva, že im bol tento účinok priznaný.( ) Uvedené ustanovenie možno len ťažko uplatniť spätne, pretože aj keď je v jednom článku predchodcom staršieho nariadenia, platí do budúcnosti. Žalobkyňa nenamieta spätný účinok, ale upresnenie, ktoré bolo novým ustanovením pridané do predchádzajúceho ustanovenia. Na toto tvrdenie je potrebné odpovedať uvedeným spôsobom.

6. Siedmy dôvod na zrušenie

82. Nakoniec sa Portugalská republika odvoláva na porušenie povinnosti odôvodnenia zakotvenej v článku 253 ES z dôvodu, že nie je jasné, z čoho vyplýva čiastka 197 323 332,52 eur, na ktorú boli v napadnutom liste vyčíslené skutočné výdavky, a že nevie, akou metódou bola táto čiastka vypočítaná.

83. Povinnosť odôvodnenia je „podstatnou náležitosťou právneho aktu“( ) a cieľom povinnosti uviesť dôvody rozhodnutia je nielen ochrana jednotlivcov, ale navyše aj umožnenie následného súdneho preskúmania tohto rozhodnutia v celom rozsahu Súdnym dvorom.( ) Súdny dvor ďalej konštatoval, že odôvodnenie, ktoré vyžaduje Zmluva, musí jasne a jednoznačne odrážať úvahy orgánov Spoločenstva, ktoré napadnutý právny akt vydali, aby tak dotknuté subjekty mohli na účely výkonu svojich práv rozpoznať rozhodujúce dôvody prijatého opatrenia, a aby Súdny dvor mohol vykonávať kontrolu. Súdny dvor však nevyžaduje uvedenie všetkých relevantných skutkových alebo právnych aspektov. Okrem znenia je potrebné zohľadniť tiež širšie súvislosti rozhodnutia, ako aj všetky právne predpisy dotknutej oblasti.( )

84. S prihliadnutím na tieto úvahy tento žalobný dôvod nie je dôvodným, pretože samotná žalobkyňa priznáva, že vie, odkiaľ Komisia čerpala údaje, čo potvrdzuje skutočnosť, že ročné zúčtovanie v tomto okamihu ešte nebolo vykonané.( ) Z protokolu zo zasadania výboru EPUZF pre fond navyše vyplýva, že uloženie sankcií nevyplynulo len tak z ničoho, keďže v protokole zo zasadania z 22. januára 2002 sa okrem iného uvádza, že zástupca Komisie vysvetlil metódu výpočtu.( )

85. Podľa môjho názoru boli preto Portugalskej republike známe všetky skutkové a právne okolnosti zohľadnené v rozhodnutí o znížení preddavkov, ako aj výška zníženia, pretože ich sama potvrdila, keď napadla body, s ktorými nesúhlasila. Z toho vyplýva, že napadnutému opatreniu nechýbalo odôvodnenie.

V – Trovy

86. Keďže žalobkyňa nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s článkom 69 ods. 2 rokovacieho poriadku.

VI – Návrh

87. Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor:

1. zamietol námietku Komisie týkajúcu sa neprípustnosti;

2. zamietol žalobu o neplatnosť, ktorú podala Portugalská republika proti listu generálneho riaditeľa Komisie Európskych spoločenstiev pre poľnohospodárstvo, a

3. zaviazal Portugalskú republiku na náhradu trov konania.