ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd Holandska), ktorý prejednáva vec v konaní o kasačnom opravnom prostriedku, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Majú sa články… 49 a 54 ZFEÚ vykladať tak, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, na základe ktorej materská spoločnosť so sídlom v jednom členskom štáte nemôže vo vzťahu k sume, ktorú investovala do dcérskej spoločnosti so sídlom v inom členskom štáte, zohľadniť kurzovú stratu, hoci by to mohla urobiť, ak by uvedená dcérska spoločnosť bola zahrnutá do daňovej jednotky – so znakmi holandskej daňovej jednotky – so spomenutou materskou spoločnosťou so sídlom v prvom uvedenom členskom štáte, a to v dôsledku konsolidácie v rámci daňovej jednotky? 2. V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, môže alebo musí sa v tomto prípade pri výpočte kurzovej straty, ktorá má byť zohľadnená, vychádzať z toho, že do daňovej jednotky by sa zahrnuli aj (jedna alebo viaceré) priame a nepriame dcérske spoločnosti so sídlom v Európskej únii, ktoré vlastní dotknutá materská spoločnosť nepriamo – prostredníctvom svojej dcérskej spoločnosti [uvedenej v prvej otázke]? 3. V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, majú sa v tomto prípade zohľadniť len kurzové straty, ktoré by pri zahrnutí do daňovej jednotky materskej spoločnosti nastali v rokoch, na ktoré sa vzťahuje spor, alebo sa majú zohľadniť aj kurzové rozdiely, ktoré by nastali v predchádzajúcich rokoch?“
8

Loi no 2014‑1104 du 1er octobre 2014 relative aux taxis et aux voitures de transport avec chauffeur (zákon č. 2014‑1104 z 1. októbra 2014 o taxislužbách a vozidlách na prepravu s vodičom) (JORF z 2. októbra 2014, s. 15938) zaviedol do Code des transports (kódex o doprave) článok L. 3124‑13, ktorý znie takto: „Organizovanie systému skontaktovania zákazníkov s osobami, ktoré vykonávajú činnosti uvedené v článku L. 3120‑1 [teda poskytovanie služieb cestnej prepravy osôb za odplatu vozidlami s menej ako desiatimi miestami s výnimkou hromadnej verejnej dopravy a súkromnej cestnej prepravy osôb] bez toho, aby išlo o podniky cestnej prepravy, ktoré môžu vykonávať príležitostné služby uvedené v kapitole II hlave 1 tejto knihy, o taxi, motorové vozidlá na dvoch alebo troch kolesách alebo vozidlá určené na prepravu s vodičom v zmysle tejto hlavy, sa potrestá odňatím slobody na dva roky a pokutou 300000 [eur]. Právnickým osobám uznaným za trestne zodpovedné za spáchanie trestného činu upraveného v tomto článku sa okrem pokuty podľa podmienok stanovených v článku 131‑38 Trestného zákonníka uložia aj tresty stanovené v bodoch 2 až 9 článku 131‑39 tohto zákonníka. Zákaz uvedený v bode 2 tohto článku 131‑39 sa týka činnosti, pri výkone ktorej alebo v súvislosti s výkonom ktorej bol spáchaný trestný čin. Tresty stanovené v bodoch 2 až 7 uvedeného článku je možné uložiť na dobu najviac piatich rokov.“
30

Za týchto podmienok Conseil d’État (Štátna rada) rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Majú sa… ustanovenia článku 8 smernice [o zlúčeniach] vykladať v tom zmysle, že zakazujú, v prípade výmeny cenných papierov patriacej do pôsobnosti smernice [o zlúčeniach], mechanizmus odkladu zdanenia stanovujúci, že odchylne od pravidla, podľa ktorého skutočnosť zakladajúca zdanenie kapitálového zisku vzniká v priebehu roka jeho vytvorenia, je kapitálový zisk z výmeny priznaný a zaúčtovaný pri výmene cenných papierov a je zdanený za rok, v priebehu ktorého nastane skutočnosť, ktorá ukončí odklad zdanenia, ktorou môže byť najmä prevod cenných papierov získaných pri výmene? 2. Za predpokladu, že je zdaniteľný, môže byť kapitálový zisk z výmeny cenných papierov zdanený štátom, ktorý mal v čase výmeny právomoc zdaniť ho, hoci prevod cenných papierov získaných pri tejto výmene patrí do daňovej právomoci iného členského štátu? 3. Ak bude odpoveď na predchádzajúce otázky taká, že smernica nebráni tomu, aby sa kapitálový zisk vyplývajúci z výmeny cenných papierov zdanil v čase nasledujúceho prevodu cenných papierov získaných pri výmene, a to aj v prípade, že obe transakcie nepatria do daňovej právomoci toho istého členského štátu, môže členský štát, v ktorom došlo k odkladu zdanenia kapitálového zisku, zdaniť pri tomto prevode kapitálový zisk, na ktorý sa pôvodne uplatnil daňový odklad, s výhradou uplatniteľných ustanovení dvojstrannej zmluvy o zamedzení dvojitého zdanenia, a to bez toho, aby zohľadnil výsledok prevodu, keď je týmto výsledkom strata? Táto otázka sa kladie tak z hľadiska smernice [o zlúčeniach], ako aj z hľadiska slobody usadiť sa zaručenej článkom 43 Zmluvy o [ES], teraz článok 49 Zmluvy o [FEÚ] a vzťahuje sa na prípad, keď by sa daňovníkovi s daňovým domicilom vo Francúzsku pri výmene cenných papierov mohlo po prevode týchto cenných papierov priznať odpočítanie sumy zodpovedajúcej kapitálovej strate z prevodu? 4. Ak bude odpoveď na tretiu otázku taká, že treba zohľadniť kapitálovú stratu z prevodu cenných papierov získaných pri výmene, musí členský štát, v ktorom vznikol kapitálový zisk, odpočítať z tohto zisku kapitálovú stratu z prevodu, alebo v prípade, že prevod nepatrí do jeho daňovej právomoci, musí upustiť od zdanenia kapitálového zisku z výmeny? 5. Ak bude odpoveď na štvrtú otázku taká, že sumu zodpovedajúcu kapitálovej strate z prevodu treba odpočítať z kapitálového zisku z výmeny, akú nadobúdaciu cenu prevedených cenných papierov je potrebné zohľadniť pri výpočte kapitálovej straty z prevodu? Predovšetkým treba za jednotkovú nadobúdaciu cenu prevedených cenných papierov považovať celkovú hodnotu cenných papierov spoločnosti získaných pri výmene, tak ako je uvedená v priznaní kapitálového zisku, vydelenú počtom cenných papierov získaných pri výmene, alebo je potrebné vychádzať z váženej priemernej nadobúdacej ceny, ktorá zohľadňuje aj transakcie uskutočnené po výmene, akými sú iné akvizície alebo bezodplatné rozdelenie cenných papierov tej istej spoločnosti?“
11

Článok 64 nariadenia č. 883/2004 s názvom „Nezamestnané osoby, ktoré odídu do iného členského štátu“ stanovuje: „1. Úplne nezamestnaná osoba, ktorá spĺňa podmienky právnych predpisov príslušného členského štátu na nárok na dávky a ktorá odíde do iného členského štátu, aby tam hľadala zamestnanie, si zachová svoj nárok na peňažné dávky v nezamestnanosti podľa týchto podmienok a v rámci týchto obmedzení: … c) nárok na dávky sa zachová počas doby troch mesiacov od dátumu, kedy nezamestnaná osoba prestala byť k dispozícii službám zamestnanosti členského štátu, z ktorého odišla, za predpokladu, že celkové trvanie poskytovania dávok nepresiahne celkové trvanie doby nároku na dávky podľa právnych predpisov tohto členského štátu; príslušné služby alebo inštitúcie môžu túto dobu troch mesiacov predĺžiť maximálne na 6 mesiacov; … 2. Ak sa daná osoba vráti do príslušného členského štátu k dátumu uplynut[ia] alebo pred uplynutím doby, počas ktorej má nárok na dávky podľa odseku 1 písm. c), naďalej má nárok na dávky podľa právnych predpisov tohto členského štátu. Daná osoba stratí všetky nároky na dávky podľa právnych predpisov príslušného členského štátu, ak sa do tohto členského štátu nevráti k dátumu alebo pred uplynutím uvedenej doby, pokiaľ ustanovenia týchto právnych predpisov nie sú výhodnejšie. Vo výnimočných prípadoch príslušné služby alebo inštitúcie môžu povoliť danej osobe, aby sa vrátila neskôr bez straty jej nároku. …“
25

Spoločnosť Hella Leuchten Systeme GmbH so sídlom v Nemecku, ako aj spoločnosti Hella Slovakia Front Lighting, s. r. o. a Hella Slovakia – Signal Lighting so sídlom na Slovensku, (ďalej spoločne len „spoločnosti Hella“), v rokoch 2004 až 2010 dodávali spoločnosti Volkswagen AG, so sídlom v Nemecku, formy na výrobu svietidiel pre automobily. Spoločnosti Hella na faktúrach, ktoré vystavovali na tento účel, neuvádzali DPH, lebo sa domnievali, že nešlo o dodanie tovaru, ale o „finančné vyrovnanie“ oslobodené od DPH.
2.

Môže vnútroštátny súd priamo uplatniť zásady práva Únie v súvislosti so zásadou ne bis in idem, a to na základe článku 50 Charty, vykladaného s ohľadom na článok 4 Protokolu č. 7 k EDĽP, príslušnú judikatúru Európskeho súdu pre ľudské práva a na vnútroštátne právne predpisy?“
85

V tejto súvislosti sa nezdá, že by sa takýto administratívny dohľad nemohol uplatňovať aj u iných podnikov ako ÖS so sídlom v Rakúsku. Okrem toho tento členský štát nepreukázal, že by bol dohľad nad dodržiavaním dôvernosti informácií, ktoré boli poskytnuté na účely tlače predmetných úradných dokumentov, zabezpečený menej kvalitne, ak by bola táto tlač zverená v rámci postupu zadávania verejných zákaziek iným podnikom, ktorým by prostredníctvom zmluvných dojednaní na základe pravidiel súkromného práva boli uložené opatrenia na zabezpečenie dôvernosti a bezpečnosti, bez ohľadu na to, či by takéto podniky boli usadené v Rakúsku alebo v iných členských štátoch.
18

Pokiaľ ide o článok 4 Protokolu č. 7 k EDĽP, vnútroštátny súd sa domnieva, že skutočnosť, že za to isté obchodovanie s využitím dôverných informácií možno podľa článkov 184 a 187a TUF uložiť jednak trestné sankcie a zároveň peňažné správne sankcie, by mohla viesť k porušeniu zásady ne bis in idem zaručenej v tomto článku 4 tak, ako to interpretoval Európsky súd pre ľudské práva, najmä vo svojom rozsudku zo 4. marca 2014, Grande Stevens a i. v. Taliansko (ECLI:CE:ECHR:2014:0304JUD 001864010). Takéto peňažné správne sankcie majú totiž vzhľadom na ich právnu kvalifikáciu vo vnútroštátnom práve, na ich povahu a ich závažnosť, trestný charakter. Okrem toho kumulácia trestných a správnych stíhaní a sankcií dotknutá vo veci samej sa týka rovnakého protiprávneho konania, chápaného ako predstavujúceho rovnaké skutky.
17

Článok 1 ods. 1 konečného nariadenia uložil toto konečné antidumpingové clo a boli v ňom uvedené rôzne kategórie obuvi so zvrškom z usne, na ktoré sa toto clo uplatnilo. Článok 1 ods. 3 tohto nariadenia stanovil sadzbu uvedeného cla na 16,5 % pre obuv so zvrškom z usne vyrobenú spoločnosťami so sídlom v Číne, s výnimkou spoločnosti Golden Step, pričom pre obuv vyrobenú touto spoločnosťou bola stanovená sadzbu 9,7 % a pre obuv vyrobenú spoločnosťami so sídlom vo Vietname bola stanovená sadzba 10 %.
–

North East Pylon Pressure Campaign Ltd a M. Sheehy, v zastúpení: D. Courtney a B. Sawey, solicitors, M. O’Donnell, barrister, C. Hughes, barrister, E. Keane, SC, a C. Bradley, SC,
13

Za týchto podmienok Conseil d’État (Štátna rada) rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky: „1. Môže sa na právo usadiť sa ako samostatne zárobkovo činná osoba, ako je definované v článkoch 1 a 4 [DVPO] a v článku 12 jej prílohy I, hľadieť ako na rovnocenné slobode usadiť sa zaručenej osobám vykonávajúcim samostatnú zárobkovú činnosť v článku [49 ZFEÚ]? 2. Je v takomto prípade vzhľadom na ustanovenia článku 16 dohody vhodné uplatniť judikatúru vychádzajúcu z rozsudku [zo 7. septembra 2006, N (C‑470/04, EU:C:2006:525)], ktorá bola vydaná po uzavretí tejto dohody, v prípade štátneho príslušníka členského štátu, ktorý premiestnil svoje bydlisko do Švajčiarska a ponechal si podiely v spoločnostiach podliehajúcich právu tohto členského štátu, ktoré mu poskytujú určitý vplyv na rozhodnutia týchto spoločností a umožňujú mu určovať ich činnosti bez toho, aby mal v úmysle vykonávať vo Švajčiarsku samostatnú zárobkovú činnosť odlišnú od činnosti, ktorú vykonával v členskom štáte, ktorého je štátnym príslušníkom, a ktorá spočíva v správe týchto podielov? 3. Má sa toto právo v prípade, že nie je rovnocenné so slobodou usadiť sa, vykladať rovnako, ako to Súdny dvor Európskej únie urobil v prípade slobody usadiť sa v rozsudku [zo 7. septembra 2006, N (C‑470/04, EU:C:2006:525)]?“
26

Preto po konštatovaní všeobecnej dohody príslušné orgány týchto členských štátov už nemajú mať možnosť spochybniť výsledok tohto postupu pri prijímaní svojich rozhodnutí týkajúcich sa vydania povolenia na uvedenie tohto lieku na trh na svojom území. Okrem toho, že by to bolo v rozpore s článkom 28 ods. 5 smernice 2001/83, výklad pripúšťajúci takú možnosť by decentralizovaný postup zbavil akéhokoľvek zmyslu a ohrozil by dosiahnutie cieľa, ktorým je voľný pohyb liekov, uvedeného v odôvodnení 14 tejto smernice (pozri analogicky rozsudok zo 16. októbra 2008, Synthon, C‑452/06, EU:C:2008:565, bod 32).
22

Podľa článku 2 ods. 2 písm. a) tejto smernice o priamu diskrimináciu ide, ak sa zaobchádza s jednou osobou z dôvodu jej veku nepriaznivejšie, ako sa v porovnateľnej situácii zaobchádza, zaobchádzalo alebo by sa mohlo zaobchádzať s inou osobou. Podľa článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2000/78 o nepriamu diskrimináciu ide, keď zdanlivo neutrálne ustanovenie, kritérium alebo prax by uviedla osoby určitého veku do nevýhodného postavenia v porovnaní s inými osobami, iba ak takýto predpis, kritérium alebo zvyklosť sú objektívne odôvodnené oprávneným cieľom a prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa sú primerané a nevyhnutné.
35

V tejto súvislosti treba pripomenúť, že pojem „ktoré… nevyžadujú vykonávacie opatrenia“ v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ treba vykladať vzhľadom na cieľ tohto ustanovenia, ktorý spočíva, ako vyplýva z jeho genézy, v snahe vyhnúť sa tomu, aby na to, aby sa jednotlivec mohol obrátiť na súd, musel by predtým porušiť právo. Ak má teda regulačný akt priame účinky na právnu situáciu fyzickej alebo právnickej osoby bez toho, aby si to vyžadovalo vykonávacie opatrenia, táto osoba by mohla byť zbavená účinnej súdnej ochrany, keby nemala k dispozícii možnosť obrátiť sa na súd Únie s cieľom napadnúť zákonnosť tohto regulačného aktu. V prípade neexistencie vykonávacích opatrení totiž fyzická alebo právnická osoba, hoci priamo dotknutá predmetným aktom, by sa mohla domôcť súdneho preskúmania tohto aktu len po tom, ako porušila ustanovenia uvedeného aktu tak, že by sa odvolávala na protiprávnosť týchto ustanovení v rámci druhov súdnych konaní, ktoré môže využiť na vnútroštátnych súdoch (rozsudok z 28. apríla 2015, T & L Sugars a Sidul Açúcares/Komisia, C‑456/13 P, EU:C:2015:284, bod 29, ako aj citovaná judikatúra).
42

V tejto súvislosti treba pripomenúť, že pojem „ktoré… nevyžadujú vykonávacie opatrenia“ v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ treba vykladať vzhľadom na cieľ tohto ustanovenia, ktorý spočíva, ako vyplýva z jeho genézy, v snahe vyhnúť sa tomu, aby na to, aby sa jednotlivec mohol obrátiť na súd, musel by predtým porušiť právo. Ak má teda regulačný akt priame účinky na právnu situáciu fyzickej alebo právnickej osoby bez toho, aby si to vyžadovalo vykonávacie opatrenie, táto osoba by mohla byť zbavená účinnej súdnej ochrany, keby nemala k dispozícii možnosť obrátiť sa na súd Únie s cieľom napadnúť zákonnosť tohto regulačného aktu. V prípade neexistencie vykonávacích opatrení totiž fyzická alebo právnická osoba, hoci priamo dotknutá predmetným aktom, by sa mohla domôcť súdneho preskúmania tohto aktu len po tom, ako porušila ustanovenia uvedeného aktu tak, že by sa odvolávala na protiprávnosť týchto ustanovení v rámci druhov súdnych konaní, ktoré môže využiť na vnútroštátnych súdoch (rozsudok z 28. apríla 2015, T & L Sugars a Sidul Açúcares/Komisia, C‑456/13 P, EU:C:2015:284, bod 29, ako aj citovaná judikatúra).
30

Ako uviedol generálny advokát v bodoch 40 a 41 svojich návrhov, aj keby samotná existencia alternatívnych dizajnov, ktorá umožňuje plniť rovnakú funkciu, akú ma dotknutý výrobok, stačila na neuplatnenie článku 8 ods. 1 nariadenia č. 6/2002, nemožno vylúčiť, že hospodársky subjekt zapíše ako dizajn Spoločenstva viaceré zjavné tvary jedného výrobku, ktoré stelesňujú znaky vonkajšej úpravy tohto výrobku, ktoré sú dané výlučne jeho technickou funkciou. To by umožnilo dotknutému subjektu využívať v súvislosti s takýmto výrobkom ochranu, ktorá je prakticky výhradná a rovnocenná ochrane poskytovanej patentom bez toho, aby podliehal podmienkam potrebným na jeho získanie, a bola by povahy, ktorá bráni konkurentom ponúknuť výrobok, ktorý stelesňuje niektoré funkčné znaky, alebo by obmedzovala možné technické riešenia a zbavila by tak uvedený článok 8 ods. 1 svojho užitočného účinku.
152

V tomto zmysle judikatúra, a to najmä rozsudok z 11. septembra 2012, Corsica Ferries France/Komisia (T‑565/08, EU:T:2012:415, body 83 a 84), plne zohľadňuje skutočnosť, že súkromní investori si osvoja správanie, ktoré je nákladovo najefektívnejšie v rámci vyplývajúcom z obmedzení a zákonom dovolených hraníc. Vzhľadom na okolnosti prejednávaného prípadu by pritom akékoľvek iné riešenie, než to, ktoré bolo skutočne zrealizované, osobitne súdna likvidácia, bolo nákladnejšie. Všeobecný súd podľa nej tým, že odmietol porovnať správanie odvolateľky s hospodárskou racionalitou súkromného investora za rovnakých okolností, a tým, že v bode 309 napadnutého rozsudku rozhodol, že kompenzačný účel predaja aktív spoločnosti Sernam vcelku sa odlišoval od cieľa, ktorý by sledoval súkromný hospodársky subjekt usilujúci sa o maximalizáciu svojho zisku alebo v tomto prípade o minimalizáciu svojich strát, porušil článok 107 ods. 1 ZFEÚ.
9

Článok 32 ods. 5 legge n. 183 – Deleghe al Governo in materia di lavori usuranti, di riorganizzazione di enti, di congedi, aspettative e permessi, di ammortizzatori sociali, di servizi per l’impiego, di incentivi all’occupazione, di apprendistato, di occupazione femminile, nonché misure contro il lavoro sommerso e disposizioni in tema di lavoro pubblico e di controversie di lavoro (zákon č. 183 o splnomocneniach pre vládu v oblasti namáhavých zamestnaní, reorganizácie organizácií, dovoleniek, disponibilít a schválenej neprítomnosti, opatrení sociálnej ochrany, služieb zamestnanosti, opatrení na podporu zamestnávania, vzdelávania a zamestnávania žien, opatrení proti neohlásenej práci a ustanovení o práci vo verejnom sektore a pracovnoprávnych konfliktov) zo 4. novembra 2010 (riadna príloha GURI č. 262 z 9. novembra 2010, ďalej len „zákon č. 183/2010“) stanovuje: „V prípade zmeny zmluvy na dobu určitú súd uloží zamestnávateľovi povinnosť nahradiť pracovníkovi škodu, pričom po zohľadnení kritérií uvedených v článku 8 zákona č. 604 z 15. júla 1966 stanoví celkovú náhradu škody vo výške od 2,5‑násobku do 12‑násobku jeho poslednej skutočnej mesačnej odmeny.“
(6)

Členské štáty zabezpečia, aby sa ukončenie nelegálneho pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín uskutočnilo prostredníctvom spravodlivého a transparentného postupu. V súlade so všeobecnými zásadami práva EÚ by sa mali rozhodnutia prijaté podľa tejto smernice prijímať na individuálnom základe a na základe objektívnych kritérií, čo znamená, že by sa malo zvažovať viac, ako len samotná skutočnosť nelegálneho pobytu. Pri používaní vzorových tlačív rozhodnutí vzťahujúcich sa na návrat, a to rozhodnutia o návrate, rozhodnutia o zákaze vstupu, ak sa vydali a rozhodnutia o odsune, by členské štáty mali dodržiavať uvedenú zásadu a zabezpečiť plný súlad so všetkými uplatniteľnými ustanoveniami tejto smernice.“
3

Podľa článku 100 ods. 2 prvého pododseku rozpočtového nariadenia verejný obstarávateľ oznámi uchádzačom alebo účastníkom verejnej súťaže, ktorých žiadosti alebo ponuky sú zamietnuté, dôvody, pre ktoré bolo toto rozhodnutie prijaté a všetkým účastníkom verejnej súťaže, ktorých ponuky sú prípustné a ktorí o to písomne požiadajú, charakteristiky a výhody úspešnej ponuky a meno účastníka verejnej súťaže, s ktorým sa zmluva uzatvorila. V druhom pododseku tohto odseku sa však stanovuje, že niektoré podrobnosti nemusia byť zverejnené v prípade, že ich zverejnenie by bránilo uplatneniu práva, bolo by v protiklade s verejným záujmom alebo by poškodilo oprávnené obchodné záujmy verejných alebo súkromných podnikov, alebo by obmedzovalo spravodlivú hospodársku súťaž medzi týmito podnikmi.
64

Ako to uviedol generálny advokát v bode 112 svojich návrhov, hostiteľský členský štát je povinný v tejto súvislosti najmä preskúmať možnosť prijatia iných opatrení, ktoré by menej zasahovali do slobody pohybu a pobytu dotknutej osoby a boli by rovnako účinné na zabezpečenie ochrany uvádzaných základných záujmov (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. novembra 2011, Aladžov, C‑434/10, EU:C:2011:750, bod 47).
41

Treba tiež pripomenúť, že referenčný právny rámec na účely posúdenia selektivity opatrenia nemusí byť nevyhnutne definovaný v rámci hraníc územia dotknutého členského štátu, ale môže byť definovaný územím, v rámci ktorého regionálny alebo miestny orgán vykonáva právomoc, ktorú mu zveruje ústava alebo zákon. Je to tak v prípade, ak mal tento orgán také právne a skutkové postavenie, ktoré by mu zabezpečovalo dostatočnú autonómiu voči ústrednej vláde členského štátu na to, aby vzhľadom na opatrenia, ktoré prijíma, to bol posledný uvedený orgán a nie ústredná vláda, kto má hlavnú úlohu pri určovaní politického a hospodárskeho prostredia, v ktorom podniky pôsobia [pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. septembra 2008, Union General de Trabajadores de La Rioja (UGT‑Rioja) a i., C‑428/06 až C‑434/06, EU:C:2008:488, body 47 až 50, ako aj citovanú judikatúru].
29

Treba tiež pripomenúť, že referenčný právny rámec na účely posúdenia selektivity opatrenia nemusí byť nevyhnutne definovaný v rámci hraníc územia dotknutého členského štátu, ale môže byť definovaný územím, v rámci ktorého regionálny alebo miestny orgán vykonáva právomoc, ktorú mu zveruje ústava alebo zákon. Je to tak v prípade, ak mal tento orgán také právne a skutkové postavenie, ktoré by mu zabezpečovalo dostatočnú autonómiu voči ústrednej vláde členského štátu na to, aby vzhľadom na opatrenia, ktoré prijíma, to bol posledný uvedený orgán a nie ústredná vláda, kto má hlavnú úlohu pri určovaní politického a hospodárskeho prostredia, v ktorom podniky pôsobia [pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. septembra 2008, Union General de Trabajadores de La Rioja (UGT‑Rioja) a i., C‑428/06 až C‑434/06, EU:C:2008:488, body 47 až 50, ako aj citovanú judikatúru].
34

Treba tiež pripomenúť, že referenčný právny rámec na účely posúdenia selektivity opatrenia nemusí byť nevyhnutne definovaný v rámci hraníc územia dotknutého členského štátu, ale môže byť definovaný územím, v rámci ktorého regionálny alebo miestny orgán vykonáva právomoc, ktorú mu zveruje ústava alebo zákon. Je to tak v prípade, ak mal tento orgán také právne a skutkové postavenie, ktoré by mu zabezpečovalo dostatočnú autonómiu voči ústrednej vláde členského štátu na to, aby vzhľadom na opatrenia, ktoré prijíma, to bol posledný uvedený orgán a nie ústredná vláda, kto má hlavnú úlohu pri určovaní politického a hospodárskeho prostredia, v ktorom podniky pôsobia [pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. septembra 2008, Union General de Trabajadores de La Rioja (UGT‑Rioja) a i., C‑428/06 až C‑434/06, EU:C:2008:488, body 47 až 50, ako aj citovanú judikatúru].
21

Naopak, tento súd vyhovel odvolaniu MP v rozsahu, v akom bolo založené na článku 3 EDĽP. V podstate uviedol, že v prípade, že by bol MP vrátený do Srí Lanky, bol by zverený do zdravotnej starostlivosti tejto krajiny, ktorú v celej Srí Lanke vykonávajú iba 25 psychiatri, a že hoci existujú špecializované zariadenia pre duševne choré osoby, zo správy United Kingdom Border Agency (Agentúra pre hranice Spojeného kráľovstva) vyplýva, že peňažné prostriedky, ktoré sa vynakladajú na duševné zdravie, sa v skutočnosti poskytujú iba veľkým inštitúciám, ktoré sa zaoberajú duševným zdravím v hlavných mestách, ktoré nie sú dostupné a neposkytujú vhodnú starostlivosť o duševne chorých ľudí. Za týchto podmienok tento súd uviedol, že aj keď MP by v zásade mohol byť vrátený do Srí Lanky bez toho, aby mu tento návrat uškodil ako taký, bol by po svojom príchode v rukách srílanských zdravotných služieb pre duševné choroby, hoci vzhľadom na závažnosť jeho duševnej choroby a vzhľadom na jeho nemožnosť získať prístup k primeranej starostlivosti by bol takýto návrat v rozpore s článkom 3 EDĽP.