30.

Preto odcitujem len body 69 až 75 a 77 až 79 napadnutého rozsudku, v ktorých Všeobecný súd vysvetlil, prečo zamietol tento žalobný dôvod týkajúci sa neplatnosti. Uvedené vysvetlenie sformuloval takto: „69 V tejto súvislosti treba predovšetkým zdôrazniť, že pokiaľ ide o uplatnenie článku 11 ods. 10 základného nariadenia, je opodstatnené, aby v prípade významnej zmeny nákladov na výrobu predmetných výrobkov medzi obdobím prešetrovania, ktoré bolo zohľadnené predtým, a novým obdobím prešetrovania Komisia pri určovaní, či je antidumpingové clo náležite vyjadrené v cenách ďalšieho predaja týchto výrobkov v Únii počas tohto posledného uvedeného obdobia, nevzala do úvahy ceny ďalšieho predaja uplatňované počas prvého z týchto období, ale náklady zistené počas nového obdobia prešetrovania. Uvedené úvahy sa uplatnia, aj keď možno konštatovať, že došlo k zmene metódy v porovnaní s metódou použitou v rámci predchádzajúceho prešetrovania, ako to je v prejednávanom prípade napriek tomu, čo Komisia v prvom rade uvádza v sporných rozhodnutiach, ako je to uvedené v bode 22 vyššie. 70 Uvedená prax má za cieľ zabezpečiť spoľahlivosť analýzy pri porovnaní zložitých situácií z ekonomického hľadiska s cieľom nielen preukázať dôvodnosť prijatých opatrení na základe antidumpingovej právnej úpravy, ale tiež zabezpečiť medzi hospodárskymi subjektmi, ktorým môžu byť tieto opatrenia určené, dodržiavanie všeobecnej zásady rovnosti zaobchádzania patriacej do práva Únie. Hoci zabezpečenie spoľahlivosti porovnania situácie medzi dvoma obdobiami v ekonomickej analýze v zásade odôvodňuje, aby bola použitá rovnaká metóda, to neplatí v prípade, keď sa príslušné parametre dostatočne zmenili na to, aby uplatnenie metódy použitej v minulosti nemohlo poskytnúť spoľahlivý výsledok, v prejednávanej veci na vykonanie posúdenia, či antidumpingové clo bolo, alebo nebolo náležite vyjadrené v cenách ďalšieho predaja a následných predajných cenách v Únii (pozri v tomto zmysle analogicky rozsudok z 18. septembra 2014, Valimar, C‑374/12, EU:C:2014:2231, body 50 a 59). Ako uvádza Komisia, hoci sa výrobné náklady výrazne zvýšili v období medzi dvomi porovnávanými obdobiami, zvýšenie cien ďalšieho predaja v Únii, a to ani výrazné, nevyhnutne nezaručuje, že antidumpingové clo bolo náležite zohľadnené, t. j. zohľadnené v plnom rozsahu, pri stanovovaní týchto cien. Výrobné náklady sa mohli zvýšiť viac ako ceny. V tomto prípade napriek tomu, že nové ceny sú vyššie ako pôvodné ceny zvýšené o antidumpingové clá, dotknuté osoby riadne nezohľadňujú antidumpingové clo vzhľadom na vývoj svojich výrobných nákladov. 71 Tvrdenia, ktoré uvádza žalobkyňa v prejednávanej veci, nespochybňujú uvedenú analýzu. V prvom rade v rozpore s tým, čo v podstate tvrdí žalobkyňa, z článku 11 ods. 10 základného nariadenia vôbec nevyplýva – v rozsahu, v akom sa týka otázky, či ‚clo je náležito vyjadrené v [cenách ďalšieho predaja]‘ –, že len ekvivalent antidumpingového cla by sa mal začleniť do novej ceny ďalšieho predaja popri pôvodne uplatňovanej cene ďalšieho predaja, aby bolo možné dosiahnuť pozitívnu odozvu. Dodatočné clo v porovnaní s bežnými nákladmi, ktoré vzniknú, je totiž ‚náležite vyjadrené‘ len v prípade, ak sa pripočíta k týmto ďalším nákladom. Pokiaľ sa tieto ďalšie náklady zvýšia, ale ceny ďalšieho predaja sa zvýšia menej, v skutočnosti sa totiž clo pripočíta len čiastočne alebo sa vôbec nepripočíta k týmto ďalším nákladom, aj keď sa ekvivalent cla pripočítal k pôvodne používanej cene ďalšieho predaja. Časť oznámenia Komisie o náhrade antidumpingových ciel, na ktorú poukazuje žalobkyňa a ktorá bola citovaná v bode 58 vyššie, nie je v žiadnom prípade v rozpore s touto analýzou. Rovnako to platí aj pre rozsudok z 18. novembra 2015, Einhell Germany a i./Komisia (T‑73/12, EU:T:2015:865), na ktorý poukázala žalobkyňa. Konkrétne bod 155 tohto rozsudku, vykladaný vo svojom kontexte, uvádza, že aj iná metóda ako porovnanie medzi cenami ďalšieho predaja uplatňovanými v Únii pred zavedením antidumpingových ciel a po ich zavedení môže byť vhodná na určenie toho, či tieto clá sú, alebo nie sú vyjadrené v nových cenách ďalšieho predaja v Únii. 72 Pokiaľ ide o konkrétne okolnosti prejednávaného prípadu, čo sa týka štvrtého obdobia prešetrovania náhrady, ktoré zodpovedá roku 2012, je potrebné uviesť, že v sporných rozhodnutiach, napríklad v odôvodnení 85 rozhodnutia C(2014) 9805 final, Komisia uviedla, že došlo k výraznému zvýšeniu výrobných nákladov v porovnaní s obdobím pôvodného prešetrovania o 109 %, pričom žalobkyňa to z vecného hľadiska nespochybnila, najmä v tomto konaní. Za týchto okolností na určenie toho, či antidumpingové clo bolo náležite vyjadrené v cenách ďalšieho predaja v Únii, ktoré uplatňovala žalobkyňa v mene spoločností CHEMK a KF počas štvrtého obdobia prešetrovania náhrady, bolo opodstatnené, že Komisia vzala do úvahy výrobné náklady zistené v roku 2012 namiesto cien ďalšieho predaja uplatňovaných počas pôvodného prešetrovania. 73 Pritom v situácii, v ktorej – ako Komisia uviedla v sporných rozhodnutiach, napríklad v odôvodnení 84 rozhodnutia C(2014) 9805 final – ceny ďalšieho predaja len v 1 % prípadov pokrývajú výrobné náklady vrátane antidumpingového cla, ani zďaleka nie je preukázané, že toto clo bolo skutočne náležite vyjadrené v cenách. 74 Dokonca aj zvýšenie cien ďalšieho predaja o viac než 100 % medzi obdobím pôvodného prešetrovania a štvrtým obdobím prešetrovania náhrady, na ktoré poukazuje žalobkyňa, nestačí na preukázanie, že antidumpingové clo bolo v plnom rozsahu vyjadrené v cenách počas druhého z týchto období. Stačí totiž, ako sa v podstate uvádza v bode 70 vyššie, že výrobné náklady vzrástli viac než uplatňované ceny, aby tieto ceny riadne neodrážali antidumpingové clo vzhľadom na vývoj výrobných nákladov. To sa a priori preukázalo na základe skutočnosti, na ktorú poukazuje Komisia, že v 99 % prípadov neboli výrobné náklady vrátane antidumpingového cla pokryté cenami ďalšieho predaja v Únii v roku 2012. 75 Komisia teda správne odpočítala antidumpingové clo od ceny ďalšieho predaja prvému nezávislému kupujúcemu v Únii, aby vypočítala vytvorenú vývoznú cenu, pokiaľ ide o štvrté obdobie prešetrovania náhrady, keďže sa nepreukázalo, že antidumpingové clo bolo náležite vyjadrené v prvej z týchto cien. … 77 Komisia však správne tvrdí, ako uvádza v sporných rozhodnutiach, napríklad v odôvodnení 78 rozhodnutia C(2014) 9805 final, že analýza cien ďalšieho predaja v Únii s cieľom určiť, do akej miery tieto ceny vyjadrujú antidumpingové clo, sa musí vykonať na úrovni obchodovania po zaplatení tohto cla, teda prirodzene na úrovni obchodovania, na ktorej cena zohľadňuje dodatočné náklady v porovnaní s nákladmi zohľadnenými na úrovni cien ‚zo závodu‘ alebo CIF [cena CIF (Cost, Insurance and Freight – náklady, poistenie a prepravné)]. V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že ak je v základnom nariadení stanovené, že určité ceny sa upravia na inej úrovni obchodovania, než je úroveň, na ktorej sa uplatňujú, cieľom tejto úpravy je zaručiť spravodlivé porovnanie cien, ktoré nevyhnutne nevyjadrujú tie isté plnenia. Článok 2 ods. 10 písm. d) základného nariadenia [v súčasnosti článok 2 ods. 10 písm. d) nariadenia (EÚ) 2016/1036[ ( 17 )]] tak stanovuje, že spravodlivé porovnanie vývoznej ceny a normálnej hodnoty si môže vyžadovať úpravy, ktoré zohľadnia rozdiely v úrovniach obchodovania, na ktorých sa tieto ceny uplatňujú. To však neplatí v prípade, ak sa majú posúdiť len ceny ďalšieho predaja v Únii v kontexte článku 11 ods. 10 základného nariadenia, ktorý nestanovuje také úpravy. Okrem toho, keďže je opodstatnené, aby Komisia na účely uplatňovania uvedeného ustanovenia v určitých situáciách, ako je prejednávaná situácia, analyzovala ceny ďalšieho predaja s prihliadnutím na všetky náklady vynaložené pred týmto ďalším predajom, ako je uvedené v bode 69 vyššie, analýza cien stanovených na úrovni cien ‚zo závodu‘ alebo CIF, aj keby sa k týmto cenám umelo pripočítalo antidumpingové clo, k čomu došlo podľa názoru žalobkyne, teda bez zohľadnenia určitých nákladov vynaložených pred týmto ďalším predajom, by nebola koherentná. V týchto situáciách navyše nie je potrebné vykonať porovnanie cien ďalšieho predaja v Únii medzi dvoma nadväzujúcimi obdobiami, ktoré môže byť – tak ako v prejednávanej veci – ovplyvnené časovou nejednotnosťou úrovní obchodovania, na ktorých ich dovozcovia predmetných výrobkov vyfakturovali prvým nezávislým kupujúcim v Únii. Naopak je nevyhnutné overiť, či dôkazy predložené dotknutým dovozcom preukazujú, že cena, ktorú títo kupujúci skutočne zaplatili počas posudzovaného obdobia, náležite vyjadruje antidumpingové clo. V tejto súvislosti bolo v sporných rozhodnutiach uvedené – pričom žalobkyňa to nespochybnila –, že počas uvedeného obdobia žalobkyňa predávala prevažne výrobky na základe ceny ‚s dodaním clo platené‘, teda vrátane všetkých nákladov, ktoré vzniknú pred dodaním, čo mohlo uľahčiť uvedené porovnanie. 78 Žalobkyňa teda nemohla prostredníctvom vývoja cien uplatňovaných na úrovni cien ‚zo závodu‘ alebo CIF, aj keby boli zvýšené o antidumpingové clo, preukázať, že počas tretieho obdobia prešetrovania náhrady zohľadnila antidumpingové clo vo svojich cenách ďalšieho predaja v Únii. Žalobkyňa mala predložiť dôkazy, ktoré by preukázali, že ceny ‚s dodaním clo platené‘, ktoré uplatňovala počas uvedeného obdobia, zahŕňali všetky náklady, ktoré jej vznikli na uvedenej úrovni v súvislosti s predmetnými výrobkami, vrátane antidumpingového cla, čo nebola schopná urobiť. Komisia teda správne odpočítala antidumpingové clo od ceny ďalšieho predaja prvému nezávislému kupujúcemu v Únii, aby vypočítala vytvorenú vývoznú cenu, pokiaľ ide o tretie obdobie prešetrovania náhrady, keďže sa nepreukázalo, že antidumpingové clo bolo náležite vyjadrené v prvej z týchto cien. Preto nie je potrebné skúmať tvrdenia, ktoré uviedli účastníci konania, týkajúce sa spoľahlivosti alebo spôsobu výpočtu uvedených cien ‚zo závodu‘ alebo CIF. Čo sa týka tvrdenia žalobkyne uvedeného v replike, že dokonca aj z porovnania cien ďalšieho predaja na úrovni ‚s dodaním clo platené‘ by vyplynul výsledok, ktorý mal viesť k čiastočnej náhrade cla, treba uviesť, že toto tvrdenie v každom prípade nie je dostatočne odôvodnené na to, aby bolo možné vziať ho do úvahy v rámci skúmania zákonnosti napadnutých rozhodnutí (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. marca 2015, RFA International/Komisia, T‑466/12, EU:T:2015:151, bod 44 a citovanú judikatúru). 79 Z vyššie uvedeného vyplýva, že druhý žalobný dôvod žalobkyne, založený na porušení článku 11 ods. 9 a 10 základného nariadenia pri výpočte vývoznej ceny, je tiež nedôvodný.“