ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
28.

Pokiaľ ide o závažnosť porušenia, Komisia sa domnieva, že pri určovaní výšky finančnej pokuty by sa mali zohľadniť dva faktory, a to význam porušených pravidiel Spoločenstva a vplyv porušenia na všeobecné a individuálne záujmy. Podľa tretieho odôvodnenia smernice 89/665 „liberalizácia verejného obstarávania konkurencii v spoločenstve si vyžaduje podstatné zvýšenie záruky transparentnosti a nediskriminácie“. Na to, „aby to malo hmatateľné efekty, musia byť aplikovateľné účinné a rýchle nástroje v prípade porušení práva Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania, alebo národných pravidiel vykonávajúcich toto právo“. Komisia sa domnieva, že pravidlá, ktoré boli porušené, mali veľký význam a toto porušenie mohlo mať značný vplyv na všeobecné a individuálne záujmy. V tejto súvislosti v roku 2002 predstavovalo odvetvie verejného obstarávania 13,2 % portugalského HDP. ( 13 ) Bez toho, aby bolo dotknuté vyššie uvedené, a jednak vo svetle toho, že Súdny dvor po prvýkrát vo veci C-275/03 rozhodol o súlade vnútroštátnych pravidiel, ktoré podmieňujú poskytnutie náhrady škody osobám, ktoré boli poškodené porušením pravidiel Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania alebo porušením vnútroštátnych pravidiel, ktoré toto právo preberajú, predložením dôkazu o vine alebo úmysle, s článkom 1 ods. 1 a článkom 2 ods. 1 písm. c) smernice 89/665, a takisto keďže porušenie, ktoré viedlo k rozsudku vo veci C-275/03, je v prípade Portugalska samostatným prípadom nesprávneho prebratia smernice Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania, sa Komisia domnieva, že v prejednávanej veci by sa mal uplatniť koeficient za závažnosť rovnajúci sa 11.
37.

Argument spoločnosti Cementbouw je v podstate takýto: právomoc Komisie vo vzťahu k oznámenej koncentrácii vyplývala výlučne z toho, že obe skupiny transakcií boli posudzované spoločne; len v prípade, ak by sa obe posudzovali spoločne, by došlo k prekročeniu prahových hodnôt obratu uvedených v článku 1 nariadenia o koncentráciách a koncentrácia by tak získala rozsah pre celé Spoločenstvo. Vo svojom návrhu záväzkov Haniel a Cementbouw ponúkli vzdať sa časti koncentrácie spočívajúcej v druhej skupine transakcií. Po takejto reorganizácii by táto koncentrácia spadla pod prahové hodnoty obratu stanovené v nariadení o koncentrácii. Jedinou zostávajúcou časťou by potom bola časť týkajúca sa prvej skupiny transakcií, ktorá by sama osebe nemala rozsah pre celé Spoločenstvo vzhľadom na to, že prahové hodnoty obratu by neboli dosiahnuté. Právomoc Komisie nie je založená len na oznámenej koncentrácii, ale aj na koncentrácii, ktorá reálne existuje.
16.

Podľa štvrtého odôvodnenia smernice 92/12 na to, aby sa zabezpečilo vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu, zdanenie by malo byť identické vo všetkých členských štátoch. Tento cieľ smernice 92/12 by bol ohrozený, ak by hmotnoprávne požiadavky oslobodenia od dane záviseli výlučne od definície podmienok použitia vo vnútroštátnom práve. Právomoc členských štátov stanoviť podmienky na priznanie oslobodenia od dane sa naopak vzťahuje výlučne na zvláštne okolnosti priznania oslobodenia od dane, ako sú napríklad presné spôsoby správnych konaní, ktoré nie sú upravené v smernici, ale nie na obsah oslobodenia od dane. ( 4 )
66.

Podľa môjho názoru je teda nutné zistiť, či dva dotknuté subjekty, teda verejný obstarávateľ a poskytovateľ služieb, sú v skutočnosti jedným a tým istým subjektom. V prípade kladnej odpovede nejde o odplatnú zmluvu uzavretú so subjektom, ktorý je z právneho hľadiska inou osobou ako verejný obstarávateľ, a neboli by splnené podmienky uvedené v článku 1 smernice 92/50. Nebolo by teda možné uplatniť pravidlá Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania.
50.

Podľa Súdneho dvora je možné výnimku z článku 4 ods. 4 prvej vety smernice o vtáctve odôvodniť iba mimoriadnymi dôvodmi vyššieho všeobecného záujmu, ktoré majú prednosť pred cieľmi upravenými v smernici. ( 27 ) To predpokladá najmä, že neexistuje žiadna alternatíva iba negatívny dosah, to znamená, že to nesmie ísť nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie sledovaných cieľov. ( 28 )
17.

Toto tvrdenie treba odmietnuť. Zatiaľ čo členské štáty môžu prijať politiky a opatrenia na podporu vzdelávania a výskumu na svojich akademických inštitúciách, musia tak robiť spôsobom, ktorý je zlučiteľný s právom Spoločenstva. Článok 149 ods. 1 ES uvádza, že „Spoločenstvo prispieva k rozvoju kvalitného vzdelávania podporovaním spolupráce medzi členskými štátmi a, ak je to potrebné, podporovaním a doplňovaním činnosti členských štátov…“ a článok 149 ods. 2 ES uvádza, že „činnosť Spoločenstva sa zameriava na… podporu mobility študentov a učiteľov“. Je jasné, že predmetná vnútroštátna právna úprava je v rozpore s týmito cieľmi, keďže odrádza učiteľov od výkonu svojej základnej slobody ponúkať svoje služby v inom členskom štáte, ako je ich vlastný členský štát tým, že im odopiera daňovú výhodu, ktorú by dostali, keby zostali vo svojom domovskom štáte. Je zjavné, že keď učiteľ podliehajúci dani v Nemecku čelí voľbe buď zostať v Nemecku a dostávať odmenu oslobodenú od dane, alebo odísť do Francúzska a platiť daň z tej istej odmeny, bude mať sklon zostať v Nemecku. Vo veci Komisia/Rakúsko ( 9 ), ktorá sa týkala mobility študentov a prístupu k vyššiemu vzdelávaniu, Súdny dvor vyjadril svoj nesúhlas s týmto typom vnútroštátneho opatrenia týmito slovami: „Pritom výhody ponúkané Zmluvou v oblasti voľného pohybu nemajú svoj úplný účinok, pokiaľ je niekto potrestaný za samotné ich využitie. To je zvlášť dôležité v oblasti vzdelávania s ohľadom na ciele stanovené v článku 3 ods. 1 písm. q) ES a článku 149 ods. 2 druhej zarážke ES, teda podporu mobility študentov a učiteľov.“ (bod 44). V tejto veci by predmetné ustanovenie vnútroštátneho práva mohlo byť odôvodnené iba odkazom na dôvody naliehavej potreby, na základe ktorých by sa uvedené konkrétne opatrenie stalo nevyhnutným pre podporu vzdelávania a výskumu na nemeckých univerzitách. Zdá sa však, že tento cieľ možno dosiahnuť s použitím alternatívnych prostriedkov, ktoré umelo neskresľujú voľbu učiteľov v súvislosti s tým, kde by mali ponúkať svoje služby, a nemecká vláda nepredložila žiadne tvrdenia na preukázanie toho, že bez pripustenia predmetného daňového opatrenia by nebol ňou sledovaný legitímny cieľ dosiahnutý.
43.

Vnútroštátny súd uviedol, že opatrenia prijaté spolu so zrušením pravidla jednomesačného posunu boli výnimočnej povahy a boli prijaté s cieľom umožniť vykonanie daňovej reformy za podmienok znesiteľných pre štátny rozpočet. Skutočne, ako to je to zrejmé z vyjadrení francúzskej vlády, peňažné sumy súvisiace so zrušením pravidla jednomesačného posunu sa zdali byť dosť značné. ( 14 ) Podľa vnútroštátneho súdu mal teda článok 271 A všeobecného daňového zákonníka rozložiť finančný dopad predmetného zrušenia na niekoľko rokov.
4.

Ministerské nariadenie zo 17. januára 2001 stanovuje dôvody tejto povinnosti retransmisie určitých programov a udeľuje výhodu z uvedenej povinnosti ôsmim prevádzkovateľom vysielania. Znie takto: „Keďže režim „must carry“ patrí do audiovizuálnej politiky, ktorej cieľom je umožniť televíznym divákom prístup tak k vysielateľom na základe zákona, ako aj k vysielateľom na základe licencie, ktorí zabezpečujú povinnosti vo verejnom záujme; keďže cieľom režimu „must carry“ je zachovanie pluralitného a kultúrneho charakteru ponuky programov v televíznych distribučných sieťach a zabezpečenie prístupu k tejto pluralite všetkým televíznym divákom; keďže tento režim nepopierateľne odôvodňujú dôvody všeobecného záujmu; keďže sa výber súkromných staníc požívajúcich výhody z „must carry“ uskutočňuje v záujme harmonizácie audiovizuálneho prostredia v Belgicku; keďže sa uskutočnila porada s Francúzskym spoločenstvom aj Flámskym spoločenstvom; keďže sa výhoda z „must carry“ musí udeliť určeným vysielateľom ako protislužba za významné povinnosti, ktoré sa tieto subjekty zaviazali plniť; keďže niektorí z týchto určených vysielateľov sú poverení úlohami vo verejnom záujme; keďže, pokiaľ ide o asbl Télé Bruxelles [ďalej len ‚Télé Bruxelles‘] a vzw TV Brussel, sa výhoda z „must carry“ musí týmto subjektom povoliť na účely podpory rozvoja lokálnej televízie šíriacej miestne informácie určené miestnej verejnosti; keďže zrušenie výhody „must carry“ by malo za následok ohrozenie samotnej existencie týchto televíznych vysielateľov, ktorí by neboli schopní znášať zvýšené náklady za ich šírenie, Stanovuje: Článok 1 Prevádzkovateľ retransmisie, ktorý je oprávnený prevádzkovať televíznu distribučnú sieť v dvojjazyčnom regióne Bruxelles-Capitale, je povinný uskutočniť, v čase ich odvysielania a úplnej a nezmenenej podobe, prenos programov týchto vysielateľov: 1. Vlaamse Media Maatschappij n. v. 2. TV Brussel v. z. w. 3. Belgian business television n. v. 4. Media ad infinitum n. v. 5. TVi s. a. 6. [Télé Bruxelles] 7. Canal+ Belgique s. a. 8. Satellimages s. a. …“
58.

Na odmietnutie tejto argumentácie postačí uviesť, že ak sa vezme do úvahy ich zákonný pôvod, príjmy z koncesionárskeho poplatku za televíziu nie sú súkromnými zdrojmi. Na to, by sa však dalo odpovedať, že ak by platilo, že právna úprava koncesionárskych poplatkov pre užívateľov určuje verejnú povahu vybraných prostriedkov, potom by honoráre architektov, advokátov a lekárov boli považované za verejné a nepriame platby v zmysle smernice o verejnom obstarávaní. Ale ak by sa použil tento názor, a pokiaľ by sa preskúmanie otázky verejného financovania opieralo len o súkromný pôvod financií, potom by ani platby úradom na ochranu známok a patentov, katastrom ani registrom nehnuteľností — len na uvedenie niektorých subjektov, ktorým záujemca platí priamo za službu, ktorú poskytuje verejný orgán — jednoducho žiadne poplatky by nemohli byť kvalifikované ako verejný zdroj financií v zmysle smernice 92/50.
79.

Po druhé sa judikatúra týkajúca sa kritéria hospodárskej kontinuity uplatňuje aj na reštrukturalizácie v rámci skupiny podnikov, kde nemusí nevyhnutne pôvodná právnická osoba zodpovedná za riadenie podniku právne zaniknúť, ale nevykonáva už žiadnu významnú hospodársku činnosť, a to ani na inom trhu, než je trh dotknutý kartelom. ( 67 ) Keď je totiž medzi pôvodnou a novou osobou zodpovednou za riadenie podniku, ktorý sa zúčastnil na karteli, štrukturálna súvislosť, ( 68 ) dotknuté osoby by sa mohli vyhnúť zodpovednosti v oblasti hospodárskej súťaže vďaka možnosti právneho usporiadania, ktorú majú, a to bez ohľadu na skutočnosť, či to nastalo úmyselne alebo nie. Týmto spôsobom by sa mohla pôvodná osoba zodpovedná za riadenie podniku po vnútornej reštrukturalizácii zmeniť na „prázdnu nádobu“. Sankcia, ktorá by jej bola uložená za porušenie právnych predpisov v oblasti hospodárskej súťaže, by preto bola neúčinná. ( 69 )
56.

Ako som uviedol, cieľom článku 9 tejto smernice je predovšetkým zabrániť absencii zdanenia. Lokalizácia služieb poskytnutých vykonávateľom závetu do miesta, kde tento dodávateľ vykonáva svoju činnosť, ako to stanovuje sporná nemecká právna úprava, má za následok zdanenie služieb poskytovaných advokátmi usadenými v Nemecku a vykonávajúcimi takúto činnosť v tomto členskom štáte bez ohľadu na miesto bydliska dedičov. Tvrdenie obhajované Komisiou by viedlo k tomu, že služby vykonávateľa závetu by boli vyňaté zo zdanenia, ak by sa dedič poručiteľa nachádzal v tretej krajine.
34.

V druhom rade uvedený výklad zvádza k tomu, že posúdenie okolností, kedy dlžník nie je za omeškanie platby zodpovedný, sa necháva na posúdení členských štátov. Hoci sa výnimky vykladajú zúžene, mohlo by dôjsť k rozdielom medzi členskými štátmi, čo by bolo v priamom rozpore s účelom harmonizácie, ktorý bol smernicou 2000/35 dosiahnutý, a všeobecnejšie v rozpore s riadnym fungovaním spoločného trhu. Ako sa v odôvodnení č. 10 uvádza: „pri uplatňovaní podstatne rozdielnych pravidiel na domáce a cezhraničné obchodné transakcie by došlo k narušeniu voľnej hospodárskej súťaže“. Išlo by o prípad, kedy by sa o zbavení zodpovednosti rozhodovalo v rámci vnútroštátnych právnych poriadkov, ktorých právne úpravy v tejto oblasti sa líšia.
32.

V prejednávanej veci v podstate stačí uviesť, na čo napokon poukázala na pojednávaní francúzska vláda, že žiaden z účastníkov konania, ktorí predložili Súdnemu dvoru v prejednávanej veci pripomienky, vážne nespochybňuje, v nadväznosti na už citované rozsudky Komisia/Francúzsko, a pokiaľ ide o CSG aj na trochu nejednoznačný neskorší rozsudok Perez Naranjo ( 17 ), že CSG a CRDS patria do vecnej pôsobnosti nariadenia č. 1408/71. V každom prípade, pokiaľ by CRDS, tak ako pred Súdnym dvorom skúšal obhajovať pán Derouin, nesplňoval už od roku 2002 kritériá stanovené v už citovaných rozsudkoch Komisia/Francúzsko, prislúchalo by vnútroštátnemu súdu, aby posúdil, či prípadné zmeny týkajúce sa tohto príspevku zavedené francúzskou právnou úpravou môžu spôsobiť, že CRDS už nebude špeciálne a priamo určený na financovanie francúzskeho systému sociálneho zabezpečenia, ale bude naopak určený na financovanie všeobecných výdavkov orgánov verejnej moci, čo by znamenalo, že sa naň nevzťahujú ustanovenia nariadenia č. 1408/71. Samozrejme, ak by to v danom prípade platilo a ak CRDS patrí do pôsobnosti dohody o zamedzení dvojitého zdanenia, bola by prejudiciálna otázka čiastočne irelevantná. Predpoklad, na ktorom je založená prejudiciálna otázka, však znie tak, že CRDS, ako aj CSG aj naďalej patria do vecnej pôsobnosti nariadenia č. 1408/71. Na účely tejto analýzy treba teda vychádzať z tohto predpokladu.
41.

Vo vzťahu k tejto delenej zodpovednosti na účel zabezpečenia ochrany zdravia hovädzieho dobytka sa nemôže považovať za zlučiteľné so zásadou proporcionality, pokiaľ správny orgán, ktorý je príslušný poskytnúť vývoznú náhradu, môže poskytnúť taký výklad článku 5 ods. 2, akým je výklad uvedený v predchádzajúcich bodoch 11 a 13. Tento výklad by bol neprimeraný, keďže by mal radikálny vplyv na nárok vývozcu bez toho, aby sa prihliadalo na porušenie povinnosti kontroly dopravných prostriedkov, ktorými sa prepravujú zvieratá, ktorú už citovaný článok 8 smernice 91/628 ukladá členskému štátu, z ktorého colného územia takéto dopravné prostriedky odchádzajú, teda porušenie, ktoré by orgán príslušný poskytnúť vývoznú náhradu považoval za reálne, ak by ako dôkaz neprijal dokument uvedený v článku 5 ods. 2 nariadenia č. 615/98, ale využil by možnosť, ktorú mu dáva článok 5 ods. 3. Tento výklad by bol podľa tvrdenia Hauptzollamt vychádzajúceho z čisto formálneho chápania tohto ustanovenia ešte neprimeranejší, keby sa táto možnosť mohla použiť na základe pochybnosti alebo domnienky vyvodenej z jedinej okolnosti, ktorá by sa brala do úvahy oddelene od ostatných okolností zbežne a nesprávne posúdených ako irelevantné.
32.

V prejednávanej veci Komisia správne poukazuje na to, že keďže žalobkyňa nadobúda, má v držbe a prevádza finančné podiely a iné práva, avšak bez to, aby mala v úmysle systematicky poskytovať služby za protihodnotu, jej činnosť nemá hospodársky charakter, a preto nie je zdaniteľná. V rozsahu, v akom DPH nie je odpočítateľná vo vzťahu k tejto činnosti, pretože táto činnosť nemá hospodársky charakter a nepatrí do pôsobnosti DPH, je odpočítanie dane vylúčené, a to o to viac, že systém DPH sa nevzťahuje na vykonávanú činnosť týkajúcu sa týchto výdavkov. Preto výdavky, ktoré vznikli v rámci vydania akcií a zriadenia atypických tichých spoločenstiev, nemôžu byť považované za prevádzkové náklady, resp. za prvok tvoriaci cenu, ktoré by priamo a bezprostredne súviseli s celkovou hospodárskou činnosťou žalobkyne a vzhľadom na to nemôžu byť považované za odpočítateľné.
51.

Argumentuje pritom tým, že v dôsledku tohto aktu musia členské štáty uložiť prevádzkovateľom televízneho vysielania povinnosti, ktoré by týchto prevádzkovateľov mohli odradiť od nákupu vysielacích práv na udalosti uvedené v oznámených opatreniach alebo ich viesť k nadobudnutiu týchto práv za nižšiu cenu, s akou by súhlasili, ak by týchto povinností nebolo. Spoločnosť prevádzkujúca spoplatnenú televíziu by mohla od nadobudnutia vysielacích práv na takéto udalosti upustiť, ak by tieto udalosti museli byť vysielané aj voľne dostupným prevádzkovateľom televízneho vysielania pokrývajúcim 95 % územia Spojeného kráľovstva. Spoločnosť Infront by tak mala menej potenciálnych záujemcov a tým pádom by sa ocitla v menej výhodnom obchodnom postavení. Išlo by však len o nepriame ekonomické dôsledky. Jej právne postavenie by zostalo nezmenené.
101.

Podľa môjho názoru by bolo v rozpore so systémom stanoveným normotvorcom Spoločenstva, ak by sa retroaktívne uplatnili zníženia, ktoré vyplývajú z odlíšenia a finančnej disciplíny, na žiadosti o podporu, ktoré nespadajú do časovej pôsobnosti nariadenia č. 796/2004. Na druhej strane uplatnenie režimu sankcií, ktorý je stanovený v článkoch 66 a 67 nariadenia č. 796/2004, na celkovú výšku priamych platieb, ktoré sa majú poľnohospodárovi poskytnúť bez toho, aby sa zohľadnilo odlíšenie a prípadné úpravy z dôvodu finančnej disciplíny, by viedlo k zmene systému pravidiel, ktorý tento normotvorca zamýšľa, čo podľa môjho názoru predstavuje limit pre uplatnenie článku 2 ods. 2 druhej vety nariadenia č. 2988/95.
40.

Nemecko aj Holandsko sa do značnej miery odvolávali na návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Geelhoed vo veci C-374/04, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation ( 16 ). V bodoch 37 až 39 týchto návrhov (ktorých sa Súdny dvor osobitne nepridŕžal, hoci dospel k rovnakému rozhodnutiu), generálny advokát Geelhoed vymedzil niekoľko okolností, ktoré majú obmedzujúci účinok ako „kvázi obmedzenia“. Vyslovil názor, že tieto kvázi obmedzenia sa prejavujú len ako nevyhnutný dôsledok toho, že vedľa seba existujú dva rôzne právne systémy. Uviedol dva príklady, pričom v prvom boli obmedzenia spôsobené rozdielmi medzi vnútroštátnymi daňovými systémami a v druhom sa prejavili ako dôsledok nevyhnutného rozdelenia daňovej jurisdikcie medzi dva členské štáty. Podľa jeho názoru nie je pri týchto kvázi obmedzeniach zásah súdnej moci opodstatnený.
61.

Ciele nariadenia č. 1254/1999 by teda boli ohrozené, ak by sa prémia vyplatila napríklad za kravu, ktorá je určená výlučne na produkciu mlieka, k čomu, ako som už uviedol, môže dôjsť v prípade, ak je teľa oddelené od svojej matky len niekoľko týždňov po svojom narodení. Samotná Komisia to pripúšťa vo svojom pracovnom dokumente zo 16. decembra 1999. ( 15 ) Priznáva, že neprítomnosť teľaťa na hospodárstve môže vyvolať dojem, že neexistuje nijaký chov teliat určených na produkciu mäsa a že všetky kravy patria do stáda určeného na produkciu mlieka.
49.

Preto je potrebné poukázať na to, že toto pravidlo sa do určitej miery rozchádza s metódou prevodnej hodnoty. Ako som už uviedol ( 16 ), táto metóda má predovšetkým za cieľ stanoviť colnú hodnotu, ktorá odráža skutočnú hospodársku hodnotu dovezeného tovaru, teda skutočnú cenu tovaru, v čase, keď je navrhnutý na prepustenie do voľného obehu. Inými slovami, colná hodnota by mala zodpovedať v čo najväčšej miere vývoznej cene v čase, keď tovar dosiahne hranicu Spoločenstva, čo je tiež ilustrované skutočnosťou, že podľa článku 145 vykonávacieho nariadenia musí mať zníženie obchodnej hodnoty tovaru spôsobené napríklad stratou alebo poškodením tovaru, ktoré nastalo po jeho kúpe, ale predtým, ako bol prepustený do voľného obehu, za následok primerané zníženie ceny, ktorá bola skutočne zaplatená alebo má byť zaplatená. ( 17 )
40.

Hoci ide o otázku, ktorú by mal objasniť vnútroštátny súd, nebolo preukázané, že v tomto konkrétnom okamihu (konkrétne 1. januára 1998) sa podnik, ktorý bol pôvodne talianskym monopolom, nachádzal vo vzťahu k svojim konkurentom v nadradenom postavení. Navyše, podľa mňa, ako by to tak aj bolo, najlepším spôsobom na vyrovnanie síl by nebolo zachovanie určitej súčasti (platenia poplatku) inštitútu (výlučnej koncesie), ktorý právny poriadok Spoločenstva zakazuje, ( 29 ) ale naopak, uplatnenie iných prostriedkov vytvorených týmto právnym poriadkom na účely dosiahnutia rovnováhy a uloženie osobitných (podľa výrazu, ktorý použil zástupca Italia Telecom na pojednávaní týkajúcom sa tejto prejudiciálnej otázky, „asymetrických“) povinností dominantným podnikom. Dobrým príkladom na dokreslenie uvedeného návrhu je článok 4a smernice 90/338, zmenenej a doplnenej smernicou 96/19, ktorý ukladá členským štátom, aby dbali na to, aby podniky, ktoré majú osobitné alebo výlučné práva, poskytovali prepojenie s ich telefonickou hlasovou službou a ich verejnou sieťou všetkým podnikom oprávneným poskytovať takéto služby alebo prevádzkovať takéto siete. ( 30 )
32.

Na základe podobných tvrdení, ako uviedla nemecká vláda, poľská vláda v podstate zastáva názor, že k oslobodeniu od dane nemôže dôjsť v prípade, aký je aj v prejednávanej veci, kde nie sú splnené podmienky oslobodenia, najmä podmienka vývozu tovaru. Poukazuje na to, že článok 15 bod 2 šiestej smernice neumožňuje výnimku z dôvodu spravodlivého zaobchádzania alebo v súlade so zásadou starostlivosti riadneho obchodníka. Takisto treba brať do úvahy potrebu ochrany rozpočtov jednotlivých štátov a vlastných zdrojov Európskych spoločenstiev pochádzajúcich z DPH.
25.

Pristupujúc v prejednávanej veci ku konkrétnemu ohodnoteniu peňažnej náhrady škody, Súd prvého stupňa v prvom rade vypočítal rozdiel v odmene vyplývajúci z peňažných podmienok pracovného miesta, ktoré by pani Girardot požívala, ak by bola zamestnaná Komisiou a jej skutočnými peňažnými podmienkami, pričom rozdiel bol zisťovaný v čistých sumách po zdanení. ( 11 ) Pokiaľ ide konkrétnejšie o obdobie, počas ktorého malo byť vykonané toto porovnanie, Súd prvého stupňa zastával názor, že s cieľom zohľadniť všetky možnosti ukončenia zamestnávania uvádzané článkami 47 ods. 2 a 48 až 50 PZOZ obdobie, ktoré má byť zohľadnené, má byť určené ex aequo et bono na päť rokov vrátane výpovednej lehoty, od dátumu účinnosti vymenovania uchádzačov prijatých Komisiou v nadväznosti na výsledky konania na obsadenie voľných pracovných miest, z ktorého bola pani Girardot protiprávne vylúčená, a teda obdobie od 1. apríla 2001 do 31. marca 2006. ( 12 ) Na základe údajov predložených zo strany pani Girardot Súd prvého stupňa určil rozsah straty odmeny v priebehu tohto obdobia na sumu určenú ex aequo et bono, na 185570 eur.
32.

Na rozdiel od tvrdení mnohých zo zúčastnených subjektov si nemyslím, že účinnou sankciou za porušenie povinností oznámenia a „standstill“ upravených v článku 88 ods. 3 ES by okrem iného bolo, aby vnútroštátny súd nariadil príjemcovi nezákonnej pomoci, ktorá bola následne Komisiou vyhlásená za zlučiteľnú so spoločným trhom, zaplatiť úroky z pomoci za obdobie, v ktorom bola pomoc zaplatená predčasne. Okrem toho si nemyslím, že by účinnou sankciou bola možnosť súťažiteľov domáhať sa náhrady škody spôsobenej takouto predčasnou platbou. Je extrémne otázne, či by za takýchto okolností boli súkromní účastníci sporu motivovaní obrátiť sa na vnútroštátne súdy, ak by sa súčasná sankcia — vymáhanie vrátenia pomoci — mala nahradiť napríklad len povinnosťou zaplatiť úroky z predčasnej platby pomoci alebo žalobou o náhradu spôsobenej škody. Navyše na pojednávaní zástupca francúzskej vlády uviedol, že je nepravdepodobné, že by bol súťažiteľ schopný preukázať príčinnú súvislosť medzi predčasnou platbou pomoci a akoukoľvek údajnou utrpenou škodou. Takýto prístup by nebol presvedčivým prostriedkom odradzujúcim od porušenia článku 88 ods. 3 ES a značne by podlomil možnosť účinnej kontroly pomoci Komisiou v súlade s článkom 88 ES.