ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
22

Opačný výklad by totiž predstavoval zásah do organizácie vnútornej politiky členských štátov v oblasti sociálneho poistenia a ovplyvňoval by politiku týchto členských štátov pri tvorbe cien liekov nad rámec toho, čo je nevyhnutné na zabezpečenie transparentnosti v zmysle smernice 89/105 (rozsudok A. Menarini Industrie Farmaceutiche Riunite a i., už citovaný, bod 47).
8

Článok 7 tejto smernice stanovuje: „1. Pri vykonávaní svojich úloh podľa tejto smernice a špecifických smerníc, [NRO] zohľadnia v čo najväčšej miere ciele stanovené v článku 8, v rozsahu vzťahujúcom sa k fungovaniu vnútorného trhu. 2. [NRO] vzájomnou transparentnou spoluprácou a spoluprácou s Komisiou prispejú k rozvoju vnútorného trhu, aby sa zabezpečilo jednotné uplatňovanie ustanovení tejto smernice a špecifických smerníc vo všetkých členských štátoch. Za týmto účelom sa snažia najmä dohodnúť na typoch nástrojov a opravných prostriedkov najvhodnejších na riešenie jednotlivých situácii na trhu. 3. Okrem porád uvedených v článku 6, ak [NRO] zamýšľa prijať opatrenie, ktoré: a) spadá do pôsobnosti článkov 15 alebo 16 tejto smernice, článkov 5 alebo 8 [prístupovej smernice] alebo článku 16 [smernice univerzálnej služby] a b) by malo vplyv na obchod medzi členskými štátmi, súčasne sprístupní návrh opatrenia Komisii a [NRO] v ostatných členských štátoch spolu s jeho odôvodnením v súlade s článkom 5 ods. 3 a informuje o ňom Komisiu a ostatné [NRO]. [NRO] a Komisia môžu príslušnému [NRO] predložiť pripomienky v lehote jedného mesiaca alebo v lehote uvedenej v článku 6, ak je táto lehota dlhšia. Lehota jedného mesiaca nesmie byť prekročená. 4. Ak je zamýšľané opatrenie uvedené v článku 3 [odseku 3 — neoficiálny preklad] zamerané na: a) definovanie relevantného trhu, ktorý sa odlišuje od trhov uvedených v odporúčaní podľa článku 15 ods. 1 alebo b) rozhodnutie, či určiť alebo neurčiť či podnik samostatne alebo spoločne s inými podnikmi, má významný vplyv na trhu podľa článku 16 ods. 3, 4 alebo 5, a malo by vplyv na obchod medzi členskými štátmi a Komisia upovedomila [NRO], že návrh opatrenia by vytvoril prekážku jednotnému trhu alebo má vážne pochybnosti o jeho súlade s právom Spoločenstva a najmä s cieľmi uvedenými v článku 8, nesmie byť navrhované opatrenie prijaté počas nasledujúcich dvoch mesiacov. Táto lehota sa nesmie predĺžiť. Počas tejto lehoty môže Komisia podľa postupu stanoveného v článku 22 ods. 2 prijať rozhodnutie vyžadujúce od [NRO] zrušenie navrhovaného opatrenia. Toto rozhodnutie musí byť doložené podrobnou a objektívnou analýzou dôvodov prečo by návrh opatrenia nemal byť podľa Komisie schválený, spolu s konkrétnymi návrhmi na zmenu návrhu opatrenia. 5. Príslušný [NRO] v čo najväčšej miere zohľadní pripomienky ostatných [NRO] a Komisie a môže, okrem prípadov, ktoré sú uvedené v odseku 4, prijať výsledný návrh opatrenia a ak tak urobí, informovať o tom Komisiu. …“
Po vydaní rozsudku o nevrátení dieťaťa a jeho oznámení súdu pôvodu je na účely vydania osvedčenia podľa článku 42 nariadenia č. 2201/2003 o súdnej právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie č. 1347/2000, bezvýznamné, že výkon tohto rozsudku bol odložený, že tento rozsudok bol zmenený, zrušený alebo z akéhokoľvek dôvodu nenadobudol právoplatnosť, alebo bol nahradený rozsudkom o navrátení dieťaťa, pokiaľ skutočne nedošlo k návratu dieťaťa. Ak nevznikla žiadna pochybnosť, pokiaľ ide o pravosť tohto osvedčenia, ktoré bolo vypracované podľa vzorového tlačiva uvedeného v prílohe IV nariadenia, námietka proti uznaniu rozsudku o navrátení dieťaťa je neprípustná a dožiadanému súdu prináleží len konštatovať vykonateľnosť osvedčeného rozsudku a vyhovieť okamžitému návratu dieťaťa.

Vykonateľnosť rozsudku nariaďujúceho návrat dieťaťa, ktorá nasleduje po vydaní rozsudku o nevrátení dieťaťa, má totiž procesnú autonómnosť z toho dôvodu, aby sa neodďaľoval návrat dieťaťa premiestneného alebo neoprávnene zadržiavaného v inom členskom štáte ako v tom, kde malo toto dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred jeho premiestnením alebo neoprávneným zadržiavaním. Procesné prekážky alebo námietky, ktoré sa uplatnili alebo opätovne uplatnili v členskom štáte výkonu po vydaní príkazu o nevrátení, nie sú určujúce, a preto sa môžu považovať pri uplatnení nariadenia za bezvýznamné. Ak by to tak totiž nebolo, potom by nariadeniu hrozila strata jeho potrebného účinku, pretože okamžitý návrat dieťaťa by závisel od podmienky vyčerpania procesných prostriedkov prípustných podľa vnútroštátneho práva členského štátu, v ktorom je dieťa neoprávnene zadržiavané. Napriek tomu, že cieľom nariadenia č. 2201/2003 nie je zjednotiť hmotnoprávne a procesné pravidlá rôznych členských štátov, je dôležité, aby uplatnenie týchto vnútroštátnych pravidiel neohrozovalo jeho potrebný účinok. Tento výklad nariadenia, ktorý je v súlade s jeho požiadavkami a s jeho účelom, je jediný, ktorý najlepšie zabezpečuje účinnosť práva Spoločenstva.

(pozri body 63, 80 — 83, 89, bod 1 výroku)
Žiadosti týkajúcej sa prejednania prejudiciálneho návrhu na výklad rámcového rozhodnutia 2002/584 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi v rámci naliehavého konania možno vyhovieť, opierajúc sa o tvrdenie vnútroštátneho súdu, podľa ktorého, ak by sa upustilo od obžaloby týkajúcej sa tohto trestného činu, dĺžka trestu uložená dotknutej osobe sa zníži a táto osoba bude prepustená na slobodu skôr.

Článok 27 ods. 2 rámcového rozhodnutia 2002/584 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi upravuje zásadu špeciality, podľa ktorej sa odovzdaná osoba nemôže trestne stíhať, odsúdiť alebo inak pozbaviť slobody pre iný trestný čin spáchaný pred jej odovzdaním ako pre ten, pre ktorý bola odovzdaná. Žiadosť o odovzdanie je založená na údajoch, ktoré odrážajú stav vyšetrovania v čase vydania európskeho zatykača. Je teda možné, že v priebehu konania skutkové zistenia už nezodpovedajú vo všetkých ohľadoch zisteniam, ktoré boli pôvodne opísané. Zhromaždené dôkazy môžu viesť k spresneniu, alebo dokonca až ku zmene znakov skutkovej podstaty trestného činu, ktorý pôvodne odôvodňoval vydanie európskeho zatykača.

Termíny „stíhať“, „odsúdiť“ alebo „inak pozbaviť slobody“ uvedené v danom článku 27 ods. 2 naznačujú, že pojem „iný trestný čin“ ako ten, pre ktorý bola osoba odovzdaná, musí byť posúdený s ohľadom na jednotlivé fázy konania a s prihliadnutím na všetky procesné úkony, ktoré by mohli zmeniť právnu kvalifikáciu trestného činu. Na účely posúdenia, s ohľadom na požiadavku súhlasu uvedenú v článku 27 ods. 3 písm. g) tohto rámcového rozhodnutia, či procesný úkon vedie k „inému trestnému činu“ ako ten, ktorý je uvedený v európskom zatykači, treba porovnať opis trestného činu uvedeného v európskom zatykači s opisom uvedeným v ďalšom procesnom úkone. Požadovať súhlas vykonávajúceho členského štátu s každou zmenou v opise skutkovej podstaty by prekročilo rámec dôsledkov zásady špeciality a ohrozilo by sledovaný cieľ, ktorým je zrýchlenie a zjednodušenie súdnej spolupráce medzi členskými štátmi uvedenej v rámcovom rozhodnutí.

Na účely určenia, či ide o „iný trestný čin“ ako ten, pre ktorý bola osoba odovzdaná v zmysle článku 27 ods. 2 rámcového rozhodnutia 2002/584, ktoré vyžaduje konanie o udelení súhlasu uvedené v článku 27 ods. 3 písm. g) a článku 27 ods. 4 uvedeného rámcového rozhodnutia, treba overiť, či znaky skutkovej podstaty trestného činu podľa zákonného opisu tohto trestného činu spáchaného vo vydávajúcom členskom štáte sú znakmi skutkovej podstaty, pre ktoré bola osoba odovzdaná, a či existuje dostatočná zhoda medzi údajmi uvedenými v zatykači a údajmi uvedenými v neskoršom úkone v konaní. Zmeny okolností týkajúcich sa času a miesta sú prípustné, ak vyplývajú z dôkazov predložených počas konania vedeného vo vydávajúcom členskom štáte v súvislosti s postupom opísaným v zatykači, ak nemenia povahu trestného činu a ak nie sú dôvodom pre odmietnutie výkonu európskeho zatykača na základe článkov 3 a 4 uvedeného rámcového rozhodnutia.

(pozri body 43, 53 — 56, 59, bod 1 výroku)
Vec C-134/08

Hauptzollamt Bremen

proti

J. E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Bundesfinanzhof)

„Nariadenie (ES) č. 2193/2003 — Dodatočné clá na dovozy určitých výrobkov s pôvodom v Spojených štátoch amerických — Pôsobnosť ratione temporis — Článok 4 ods. 2 — Výrobky vyvezené po nadobudnutí účinnosti uvedeného nariadenia, pri ktorých možno dokázať, že v deň prvého uplatnenia týchto ciel už boli na ceste do Spoločenstva — Zdanenie“

Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 2. apríla 2009 I ‐ 2877

Abstrakt rozsudku

Spoločná obchodná politika – Obrana proti protiprávnym obchodným postupom – Dodatočné clá na dovozy určitých výrobkov s pôvodom v Spojených štátoch amerických – Nariadenie č. 2193/2003

(Nariadenie Rady č. 2193/2003, odôvodnenie č. 6 a článok 2 ods. 1, článok 4 ods. 2 a článok 5)

Článok 4 ods. 2 nariadenia č. 2193/2003, ktorým sa zavádzajú dodatočné clá na dovozy určitých výrobkov s pôvodom v Spojených štátoch amerických, sa má vykladať v zmysle, ktorý je v súlade s jeho znením, a to tak, že výrobky, o ktorých sa dá dokázať, že v deň nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia, t. j. 17. decembra 2003, už sú na ceste do Európskeho spoločenstva, a ktorých miesto určenia sa už nedá zmeniť, nepodliehajú dodatočnému clu. Uvedený článok 4 ods. 2, ktorého znenie je jednoznačné, je totiž v súlade so systémom, ktorý zavádza nariadenie č. 2193/2003. Hospodárskym subjektom totiž musí byť umožnené spoliehať sa na to, že výrobky, ktoré vyviezli zo Spojených štátov do Spoločenstva pred dňom uverejnenia a nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia, nepodliehajú dodatočným clám, ktoré toto nariadenie stanovuje.

Toto očakávanie však nie je legitímne vo vzťahu k výrobkom, ktoré boli vyvezené po tomto dni, keďže od tohto dňa už museli hospodárske subjekty počítať s tým, že dodatočné clá sa budú uplatňovať v súlade s ustanoveniami uvedeného nariadenia. Keďže znenie odôvodnenia č. 6 tohto nariadenia hovorí, že výrobky, pri ktorých možno dokázať, že boli vyvezené zo Spojených štátov amerických do Spoločenstva pred dňom prvého uplatnenia dodatočných ciel, teda pred 1. marcom 2004, by nemali podliehať týmto clám, nie je možné dovolávať sa ho na účely výkladu článku 4 ods. 2 tohto nariadenia v zmysle, ktorý je zjavne v rozpore so znením tohto ustanovenia.

(pozri body 15, 18 — 20 a výrok)
Uvedené nariadenie bolo totiž prijaté v rámci cieľa stabilizovať trhy, ktorý je výslovne uvedený v článku 33 ods. 1 písm. c) ES. Režim poplatkov, ktorý upravuje, má obnoviť rovnováhu medzi ponukou a dopytom na trhu mlieka, ktorý charakterizujú štrukturálne prebytky, prostredníctvom obmedzenia výroby mlieka, a teda sleduje ciele racionálneho rozvoja výroby mlieka, ako aj, keďže prispieva k stabilizácii príjmu dotknutej poľnohospodárskej populácie, ciele udržania primeranej životnej úrovne tohto obyvateľstva.

Aj za predpokladu, že nariadenie č. 1788/2003 stanovujúce poplatky v sektore mlieka a mliečnych výrobkov, ktoré sa uplatňuje bez rozdielu na všetkých držiteľov referenčných množstiev, by v skutočnosti tvrdšie postihovalo malých výrobcov ako veľkých, je nutné konštatovať, že skutočnosť, že opatrenie prijaté v rámci spoločnej organizácie trhu môže mať rozličný dopad na rôznych výrobcov v závislosti od osobitnej povahy ich výroby, nepredstavuje diskrimináciu, pokiaľ je toto opatrenie založené na objektívnych kritériách, prispôsobených potrebám celkového fungovania spoločnej organizácie trhu. Tak to je v prípade režimu kvót na mlieko a poplatkov, ktorý je upravený tým spôsobom, že jednotlivé referenčné množstvá sú stanovené na takej úrovni, aby ich celková hodnota neprekročila celkové množstvo zabezpečené každým členským štátom. Z toho vyplýva, že nejde o odlišnú situáciu, a preto z preskúmania uvedeného nariadenia vzhľadom na zásadu zákazu diskriminácie nevyplýva žiadna skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť jeho platnosť.

Okrem toho nariadenie č. 1788/2003, ktorého základným účelom je stabilizácia trhu s mliekom a mliečnymi výrobkami a ktoré bolo prijaté s týmto cieľom, výslovne uvedeným v článku 33 ods. 1 písm. c) ES, je takisto v súlade s cieľmi stanovenými v článku 33 ods. 1 písm. a) a b) ES, a teda nie je zjavne neprimerané na dosiahnutie uvedeného cieľa stabilizovať trhy. Z preskúmania tohto nariadenia teda nevyplýva ani žiadna skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť jeho platnosť vzhľadom na zásadu proporcionality.

(pozri body 69, 70, 77, 81 — 83, body 2 a 3 výroku)
Článok 2 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1593/91, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 719/91 o používaní karnetov TIR a karnetov ATA ako tranzitných dokumentov v Spoločenstve, v spojení s článkom 11 ods. 1 a 2 Colného dohovoru o medzinárodnej preprave tovaru na podklade karnetov TIR sa má vykladať v tom zmysle, že určuje len lehotu na predloženie dôkazu o riadnom vykonaní dopravy, a nie lehotu na predloženie dôkazu o mieste, kde došlo k priestupku alebo nezrovnalosti. Je úlohou vnútroštátneho súdu, aby podľa zásad svojho vnútroštátneho práva uplatniteľných na dôkazy určil, či v konkrétnom prípade, ktorý prejednáva, a so zreteľom na všetky okolnosti bol tento posledný uvedený dôkaz predložený v lehotách. Vnútroštátny súd však posúdi túto lehotu v súlade s právom Spoločenstva a najmä so zreteľom na skutočnosť, že na jednej strane lehota by nemala byť príliš dlhá, a to preto, aby fyzicky a právne umožňovala výber dlžných súm v inom členskom štáte, a na druhej strane, aby táto lehota nespôsobila to, že držiteľ karnetu TIR sa ocitne v situácii, že fyzicky nemôže predložiť vyššie uvedený dôkaz.

(pozri bod 72, bod 2 výroku)
Vec C-75/08

The Queen, na návrh:

Christophera Mellora

proti

Secretary of State for Communities and Local Government

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)]

„Smernica 85/337/EHS — Posudzovanie vplyvov projektov na životné prostredie — Povinnosť zverejniť odôvodnenie rozhodnutia o nepodrobení projektu posudzovaniu“

Návrhy prednesené 22. januára 2009 — generálna advokátka J. Kokott I ‐ 3801

Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 30. apríla 2009 I ‐ 3815

Abstrakt rozsudku

Životné prostredie – Posudzovanie vplyvov určitých projektov na životné prostredie – Smernica 85/337

(Smernica Rady 85/337, zmenená a doplnená smernicou 2003/35, článok. 4 a príloha II)

Článok 4 smernice 85/337 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie, zmenenej a doplnenej smernicou 2003/35, treba vykladať tak, že nevyžaduje, aby samotné rozhodnutie, ktorým sa dospelo k záveru, že nie je potrebné, aby projekt spadajúci pod prílohu II uvedenej smernice bol podrobený posúdeniu vplyvov na životné prostredie, obsahovalo dôvody, pre ktoré sa príslušný orgán rozhodol, že posúdenie vplyvov na životné prostredie nie je potrebné. Avšak v prípade, že o to dotknutá osoba požiada, príslušný správny orgán má povinnosť oznámiť jej dôvody prijatia tohto rozhodnutia alebo jej na žiadosť poskytnúť relevantné informácie a dokumenty.

V prípade, ak rozhodnutie členského štátu o nepodrobení projektu spadajúceho pod prílohu II uvedenej smernice posúdeniu vplyvov na životné prostredie v súlade s článkami 5 až 10 uvedenej smernice uvádza dôvody, o ktoré sa opiera, uvedené rozhodnutie je dostatočne odôvodnené, ak dôvody, ktoré obsahuje, spolu so skutočnosťami, ktoré sú už dotknutým osobám známe, prípadne doplnenými o potrebné doplňujúce informácie, ktoré im musí príslušný vnútroštátny orgán na ich žiadosť poskytnúť, týmto osobám umožňujú posúdiť vhodnosť podania opravného prostriedku proti tomu rozhodnutiu.

(pozri body 61, 66, body 1 a 2 výroku)
Je úlohou vnútroštátneho súdu overiť, či so zreteľom na okolnosti, ktoré sú vlastné sporu, ktorý prejednáva, porušenie majiteľom licencie ustanovenia, ktoré zakazuje predaj prestížneho tovaru predajcom výpredajového tovaru, zasahuje do luxusného dojmu uvedených výrobkov tým, že ovplyvňuje ich kvalitu.

Preto zásah do uvedeného luxusného dojmu môže ovplyvniť samotnú kvalitu týchto výrobkov.

Článok 8 ods. 2 prvej smernice 89/104 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok sa má vykladať v tom zmysle, že majiteľ ochrannej známky môže uplatniť práva, ktoré mu z nej vyplývajú, voči majiteľovi licencie, ktorý porušuje ustanovenie licenčnej zmluvy, ktoré z dôvodov prestíže ochrannej známky zakazuje predaj predajcom výpredajového tovaru, pokiaľ sa preukáže, že toto porušenie z dôvodov okolností vlastných veci samej zasahuje do výzoru a obrazu prestíže, ktoré vyvolávajú dojem luxusu uvedených výrobkov.

Uvedenie výrobkov, na ktoré sa vzťahuje ochranná známka, na trh majiteľom licencie sa musí v zásade považovať za uskutočnené so súhlasom majiteľa ochrannej známky v zmysle článku 7 ods. 1 smernice.

Keď majiteľ licencie predáva predajcovi výpredajového tovaru v rozpore s ustanovením licenčnej zmluvy, treba porovnať význam na jednej strane legitímneho záujmu majiteľa ochrannej známky, ktorá je predmetom licenčnej zmluvy, byť chránený proti predajcovi výpredajového tovaru, ktorý nepatrí do selektívnej distribučnej siete a ktorý používa túto ochrannú známku na účely uvedení na trh, ktoré by mohli zasiahnuť do dobrého mena ochrannej známky, a na druhej strane záujem predajcu výpredajového tovaru na možnosti opätovného predaja predmetných výrobkov tak, že využije postupy, ktoré sú zvyčajné v jeho odvetví činnosti.

Preto keď vnútroštátny súd zaujme stanovisko, že predaj majiteľom licencie tretej osobe nemôže spochybniť kvalitu prestížnych výrobkov označených ochrannou známkou, takže ich uvedenie na trh sa musí považovať za uskutočnené so súhlasom majiteľa ochrannej známky, je úlohou tohto súdu posúdiť vzhľadom na okolnosti každej právnej veci, či neskoršie uvedenie na trh prestížnych výrobkov označených ochrannou známkou treťou osobou tak, že využije postupy, ktoré sú zvyčajné v jej odvetví činnosti, zasahuje do dobrého mena tejto ochrannej známky.

V tejto súvislosti je dôležité zohľadniť najmä osoby, ktorým je opätovný predaj určený, ako aj osobitné podmienky uvedenia prestížnych výrobkov na trh.

Ak sa teda má uvedenie prestížnych výrobkov na trh majiteľom licencie v rozpore s ustanovením licenčnej zmluvy považovať za uskutočnené so súhlasom majiteľa ochrannej známky, potom sa majiteľ ochrannej známky môže odvolávať na takéto ustanovenie preto, aby zabránil opätovnému predaju týchto výrobkov na základe článku 7 ods. 2 prvej smernice 89/104 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok, len vtedy, ak sa preukáže, že so zreteľom na okolnosti každej prejednávanej veci takýto opätovný predaj zasahuje do dobrého mena ochrannej známky.

(pozri body 56 — 59, bod 3 výroku)
Hoci by súdny tajomník súdu členského štátu vybavujúci žiadosť o doručenie súdnych alebo mimosúdnych písomností podľa nariadenia č. 1348/2000 mohol byť považovaný za vykonávajúceho správnu právomoc bez toho, aby súčasne rozhodoval v spore, nie je to tak v prípade sudcu rozhodujúceho o návrhu smerujúcom proti zamietnutiu tohto súdneho tajomníka vykonať požadované doručenie. Predmetom takého návrhu je zrušenie uvedeného zamietnutia, o ktorom sa tvrdí, že poškodzuje právo navrhovateľa, a to jeho právo doručiť určité písomnosti spôsobom uvedeným v nariadení č. 1348/2000. V dôsledku toho vnútroštátny súd prejednáva spor, to znamená, že vykonáva súdnu funkciu.

Okolnosť, že súdny tajomník je súčasťou organizačnej štruktúry vnútroštátneho súdu, nemôže spochybniť tento záver. Táto okolnosť totiž nemá vplyv na súdnu povahu funkcie, ktorú vykonáva sudca vnútroštátneho súdu v rámci konania vo veci samej, keďže predmetom tohto konania je zrušenie aktu, o ktorom sa tvrdí, že poškodzuje právo navrhovateľa.

(pozri body 37 — 40)
Vec C-88/08

David Hütter

proti

Technische Universität Graz

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Oberster Gerichtshof)

„Smernica 2000/78/ES — Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní — Diskriminácia na základe veku — Určenie odmeňovania zmluvných zamestnancov štátu — Vylúčenie odbornej praxe získanej pred dovŕšením veku 18 rokov“

Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 18. júna 2009 I ‐ 5327

Abstrakt rozsudku

Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Smernica 2000/78

(Smernica Rady 2000/78, články 1, 2 a 6)

Články 1, 2 a 6 smernice 2000/78, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní, sa majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá s cieľom neznevýhodňovať všeobecné vzdelávanie oproti odbornému vzdelávaniu a podporovať začleňovanie mladých učňov na trh práce vylučuje započítavanie dôb zamestnania absolvovaných pred dovŕšením veku 18 rokov na účely určenia platového stupňa, do ktorého budú zaradení zmluvní zamestnanci verejnej služby členského štátu.

Hoci totiž na ciele tejto povahy treba v zásade hľadieť tak, že objektívne a primerane v kontexte vnútroštátnych právnych predpisov, ako stanovuje článok 6 ods. 1 prvý pododsek smernice 2000/78, odôvodňujú rozdielne zaobchádzanie založené na veku stanovené členskými štátmi, takéto právne predpisy nemožno považovať za primerané na uskutočnenie týchto cieľov v zmysle uvedeného ustanovenia. Pokiaľ ide o cieľ neznevýhodňovať všeobecné vzdelávanie oproti odbornému vzdelávaniu, kritérium veku, v ktorom bola odborná prax absolvovaná, sa nejaví ako primerané na jeho dosiahnutie, toto kritérium sa uplatňuje bez ohľadu na druh absolvovaného vzdelania. Pokiaľ ide o cieľ podporovať začleňovanie mladých pracovníkov, ktorí absolvovali odborné vzdelávanie, na trhu práce, takáto vnútroštátna právna úprava, v rozsahu, v akom neberie do úvahy vek osôb v okamihu, keď sú prijaté do zamestnania, nie je primeraná na to, aby podporovala vstup kategórie zamestnancov definovanej ich raným vekom na trh práce.

(pozri body 43, 48 — 51 a výrok)
Vec C-16/08

Schenker SIA

proti

Valsts ieņēmumu dienests

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Administratīvā apgabaltiesa)

„Spoločný colný sadzobník — Colné zaradenie — Kombinovaná nomenklatúra — Zariadenia s aktívnymi tekutými kryštálmi“

Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 11. júna 2009 I ‐ 5017

Abstrakt rozsudku

Spoločný colný sadzobník – Položky sadzobníka – Zariadenia určitého typu s aktívnymi tekutými kryštálmi

(Nariadenie Rady č. 2658/87, príloha I; nariadenie Komisie č. 1789/2003)

Podpoložka 85282190 kombinovanej nomenklatúry, ktorá tvorí prílohu I k nariadeniu č. 2658/87 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku, zmenenú a doplnenú nariadením č. 1789/2003, sa má vykladať v tom zmysle, že k 29. decembru 2004 sa uvedená podpoložka nevzťahovala na zariadenia s aktívnymi tekutými kryštálmi (LCD), ktoré sa skladajú predovšetkým z týchto komponentov:

— dve sklené tabule,

— vrstva tekutých kryštálov vsunutá medzi tieto dve tabule,

— čítačka vertikálneho a horizontálneho signálu,

— podsvietenie,

— konvertor, ktorý generuje vysoké napätie pre podsvietenie,

— kontrolný blok — rozhranie na prenos údajov (kontrola PCB alebo PWB), ktoré zabezpečuje sekvenčný prenos údajov na každý pixel (bod) LCD jednotky prostredníctvom špecifickej technológie — LVDS (nízkonapäťový diferenciačný signál).

V rozsahu, v akom totiž konečné použitie závisí od ďalších súčiastok, ktoré sa zabudujú v nasledujúcom výrobnom cykle, tieto zariadenia nemajú charakteristické znaky kompletného alebo hotového výrobku, v zmysle podpoložky 85282190 kombinovanej nomenklatúry.

Uvedené zariadenia by však mohli byť ako tovar, ktorý možno použiť v zariadeniach patriacich do položky 8528, zaradené do položky 8529 kombinovanej nomenklatúry („Časti a súčasti vhodné výlučne alebo hlavne na prístroje položiek 8525 až 8528“), konkrétne do jej podpoložky 85299081. Úlohou vnútroštátneho súdu je overiť, či tieto zariadenia majú také charakteristické znaky a objektívne vlastnosti, aby sa považovali za tovar určený výlučne alebo hlavne pre zariadenia zaradené v položkách 8525 až 8528 kombinovanej nomenklatúry.

(pozri body 27 — 32 a výrok)