V súvislosti so žalobou smerujúcou k tomu, že agentúra Únie zamietla prístup k informáciám, ku ktorým sa žiadalo o prístup na základe nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie, ak po podaní žaloby boli požadované informácie zverejnené na internetovej stránke agentúry, stal sa spor bezpredmetným a žalobkyne stratili záujem na konaní, takže konanie treba zastaviť. V tejto súvislosti, pokiaľ ide o tieto informácie, možno teda žiadosť žalobkýň považovať za žiadosť, ktorej bolo vyhovené. Zrušenie napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom zamieta prístup k uvedeným informáciám, by im teda neprinieslo žiaden prospech.

Uplynutie lehôt stanovených v článku 8 nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie nezbavuje inštitúciu právomoci prijať výslovné rozhodnutie. V tejto súvislosti normotvorca stanovil dôsledky prekročenia lehoty uvedenej v článku 8 ods. 1 a 2 uvedeného nariadenia, a to tak, že v článku 8 ods. 3 tohto nariadenia určil, že jej nedodržanie zo strany inštitúcie zakladá právo na podanie žaloby na súd. Prekročenie lehoty na odpoveď na opakovanú žiadosť však nemôže mať za následok nezákonnosť rozhodnutia o opakovanej žiadosti, ktorá by odôvodňovala jeho zrušenie. To isté platí aj v prípade spochybnenia zákonnosti alebo platnosti rozhodnutia o predĺžení lehoty. Neplatnosť rozhodnutia o predĺžení lehoty by totiž umožnila nanajvýš domnievať sa, že lehota na odpoveď na opakovanú žiadosť nebola predĺžená, a teda napadnuté rozhodnutie bolo prijaté po lehote, čo by však nemalo vplyv na jeho zákonnosť.

Na jednej strane totiž za predpokladu, že systém šírenia informácií na internete stanovený článkom 119 nariadenia č. 1907/2006 je komplexný, článok 4 ods. 2 prvá zarážka nariadenia č. 1049/2001 v spojení s článkom 118 ods. 2 písm. d) nariadenia č. 1907/2006 sa neuplatňuje na informácie uvedené v článku 119 tohto nariadenia, a teda nemôže odôvodniť zamietnutie prístupu k informáciám o menách alebo názvoch a kontaktných údajoch registrujúcich. Na druhej strane za predpokladu, že systém stanovený v uvedenom článku 119 v zásade vôbec nevylučuje systém prístupu k dokumentom upravený v článku 118 nariadenia č. 1907/2006 a v nariadení č. 1049/2001, faktom zostáva, že článok 119 ods. 2 písm. d) nariadenia č. 1907/2006 stanovuje, že informácie požadované v prejednávanej veci musia byť zverejnené na internete, pokiaľ ECHA nevyhovela žiadosti o dôverné zaobchádzanie. Pri neexistencii takejto žiadosti teda ECHA nemôže odôvodniť zamietnutie akéhokoľvek zverejnenia požadovaných informácií právnou domnienkou upravenou v článku 118 ods. 2 písm. d) nariadenia č. 1907/2006 s tvrdením, že zverejnenie by porušilo obchodné záujmy dotknutej osoby. Právna domnienka uvedená v článku 118 nariadenia č. 1907/2006 totiž nemôže odôvodniť nezverejnenie informácie za bežných okolností, pokiaľ osobitnejšie ustanovenie, a to článok 119 ods. 2 písm. d) nariadenia č. 1907/2006, vyžaduje, aby sa takáto informácia za bežných okolností zverejnila.

Tento záver nie je spochybnený skutočnosťou, že preskúmanie požadované pri vybavení žiadosti o prístup k dokumentom musí mať v zásade konkrétnu a individuálnu povahu. Z tejto zásady existujú výnimky, najmä pri existencii všeobecnej domnienky, podľa ktorej by zverejnenie predmetného dokumentu ohrozilo jeden zo záujmov chránených výnimkami stanovenými v článku 4 nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie. To platí o to viac, ak je takáto domnienka výslovne upravená v zákonnom ustanovení, konkrétne v článku 118 ods. 2 písm. c) nariadenia č. 1907/2006.

Článok 118 ods. 2 písm. c) nariadenia č. 1907/2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemických látok obsahuje všeobecnú domnienku, podľa ktorej informácia o presnom množstve v zásade porušuje ochranu obchodných záujmov dotknutej osoby. Ak sa totiž uplatňuje právna domnienka uvedená v tomto ustanovení, dotknutý orgán sa môže domnievať, že zverejnenie by porušilo ochranu obchodných záujmov dotknutej osoby, bez toho, aby bol povinný vykonať konkrétne posúdenie obsahu každého z dokumentov, ktorých zverejnenie sa požaduje. Z dôvodu tejto právnej domnienky a pri neexistencii konkrétnych dôkazov, ktoré by ju mohli spochybniť, Európska chemická agentúra nebola povinná preukázať, akým spôsobom by zverejnenie presných množstiev ohrozilo obchodné záujmy dotknutých osôb.

Prvá veta článku 6 ods. 1 nariadenia č. 1367/2006 o uplatňovaní ustanovení Aarhuského dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia na inštitúcie a orgány Spoločenstva upravuje pravidlo týkajúce sa výnimiek stanovených v článku 4 ods. 2 prvej a tretej zarážke nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie. Druhá veta toho istého odseku 1 neuvádza len iné výnimky, ale uvádza iné výnimky ustanovené v článku 4 nariadenia č. 1049/2001. Toto ustanovenie sa teda týka výnimiek uvedených v tomto článku 4 ods. 1, článku 4 ods. 2 druhej zarážke a článku 4 ods. 3 a 5. Vzhľadom na to, že na ochranu obchodných záujmov sa vzťahuje článok 4 ods. 2 prvá zarážka nariadenia č. 1049/2001, ktorý je uvedený v prvej vete článku 6 ods. 1 nariadenia č. 1367/2006, táto ochrana nie je zahrnutá do pojmu iné výnimky uvedeného v druhej vete tohto článku 6 ods. 1.

Pokiaľ nariadenie č. 1367/2006 o uplatňovaní ustanovení Aarhuského dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia na inštitúcie a orgány Spoločenstva neobsahuje výslovnú definíciu pojmu emisie do životného prostredia, vzhľadom na znenie článku 2 ods. 1 písm. d) bodu ii) tohto nariadenia je možné dospieť k záveru, že emisiami môže byť len uvoľňovanie do životného prostredia, ktoré ovplyvňuje alebo môže ovplyvniť prvky životného prostredia. Samotnú výrobu alebo uvádzanie látky na trh nemožno teda v nijakom prípade považovať za uvoľnenie tejto látky do životného prostredia, takže ani informácia o množstve vyrobenom alebo uvedenom na trh nemôže byť informáciou, ktorá sa týka emisií do životného prostredia.

Tento záver nemožno spochybniť argumentáciou, podľa ktorej látka, ktorá je uvedená na trh, nevyhnutne vstupuje do interakcie so životným prostredím a ľuďmi, takže už samotné jej uvedenie na trh predstavuje emisiu do životného prostredia. Po prvé vplyv na zdravie alebo bezpečnosť ľudí nestačí na vyvodenie záveru o existencii emisie do životného prostredia, ktorá ovplyvňuje alebo môže ovplyvniť prvky životného prostredia. Hoci je pravda, že v tejto súvislosti abstraktné riziko emisie látky existuje už od jej výroby a že samozrejme nemožno vylúčiť, že toto riziko sa zvýši uvedením látky na trh, samotné riziko, že látka by mohla byť vypustená do životného prostredia, neodôvodňuje kvalifikovanie množstva látky vyrobenej alebo uvedenej na trh ako informácie o emisiách do životného prostredia.

Ďalej existujú látky, a to najmä medziprodukty v zmysle článku 3 ods. 15 nariadenia č. 1907/2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemických látok, ktoré ak sa použijú na určený účel, nevypúšťajú sa do životného prostredia. Hoci sa všetky látky iné ako medziprodukty môžu v istom momente svojho životného cyklu uvoľniť do životného prostredia, neznamená to, že v prípade týchto látok sa množstvo vyrobené alebo uvedené na trh môže považovať za informáciu, ktorá sa týka uvoľnenia do životného prostredia, ktoré ovplyvňuje alebo môže ovplyvniť prvky životného prostredia.

(pozri body 205, 206, 208 – 213)