Opinion of the Advocate-General



Opinion of the Advocate-General

I – Úvod

1. Prejednávaná vec sa týka výkladu článku 2 ods. 4 a článku 6 nariadenia Rady (EHS) č. 4045/89 z 21. decembra 1989 o kontrole opatrení tvoriacich súčasť systému financovania záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (ďalej len „záručná sekcia EPUZF“), vykonávaných členskými štátmi, a o zrušení smernice 77/435/EHS(2) .

2. Uvedené nariadenie má usmerniť členské štáty a pomôcť im pri plnení úloh, ktoré im vyplývajú z riadenia operácií financovaných Európskym poľnohospodárskym usmerňovacím a záručným fondom, „záručnou“ sekciou (ďalej len „záručná sekcia EPUZF“), konkrétne pri overení správnosti týchto operácií, zabránení nezrovnalostiam a ich vyšetrení a opätovnom získaní strát, ktoré nastali v dôsledku nezrovnalostí alebo nedbalosti. Cieľom ustanovení obsiahnutých v uvedenom nariadení je predovšetkým tak všeobecne upraviť, ako aj posilniť kontroly, ktoré musia vykonávať príslušné vnútroštátne orgány na základe obchodnej dokumentácie podnikov, ktorým bola poskytnutá taká finančná pomoc.(3)

3. Súdny dvor má na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Conseil d’État (Štátna rada, Francúzsko) v prvom rade po prvý raz vymedziť pojem „kontrolné obdobie“ v zmysle článku 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89, ktoré podľa uvedeného ustanovenia „trvá od 1. júla [jedného roka] do 30. júna nasledujúceho roku“ a počas ktorého majú prebiehať kontrolné úkony.(4)

4. Tento návrh bol podaný v konaní týkajúcom sa kontroly, ktorá sa začala v máji 2000, počas prvého „kontrolného obdobia“, ale ktorú vinou kontrolovaného subjektu bolo možné vykonať na mieste až o niekoľko mesiacov neskôr, konkrétne v januári 2001, teda počas nasledujúceho „kontrolného obdobia“(5) .

5. Vnútroštátny súd z tohto dôvodu žiada Súdny dvor, aby jednak spresnil, aké úkony alebo opatrenia sa musia nevyhnutne vykonať počas kontrolného obdobia stanoveného nariadením č. 4045/89(6), a jednak uviedol, či konanie a/alebo nedbanlivosť kontrolovaného subjektu môžu mať vplyv na toto posúdenie.

6. Súdny dvor má v druhom rade posúdiť prípadný vplyv konania kontrolovaného subjektu v súvislosti s ukončením kontroly. Má rozhodnúť, či v prípade, ak vykonanie kontroly bolo znemožnené vinou dotknutého subjektu, príslušné orgány môžu nariadiť vrátenie neprávom získanej pomoci, a ak áno, či takáto požiadavka patrí do kategórie sankcií uvedených v článku 6 ods. 2 toho istého nariadenia.

7. Ako vyplýva z číselných údajov z obdobia sporu vo veci samej, hospodárske otázky súvisiace s ochranou finančných záujmov Európskych spoločenstiev v predmetnej oblasti majú skutočne značný význam.(7)

II – Právny rámec

A – Nariadenie č. 729/70

8. Siedme odôvodnenie nariadenia Rady (EHS) č. 729/70 z 21. apríla 1970 o financovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky [ neoficiálny preklad ](8) stanovuje, že „sa musia prijať opatrenia na zabránenie akýmkoľvek nezrovnalostiam a ich vyšetrenie a na opätovné získanie strát, ktoré nastali v dôsledku takých nezrovnalostí alebo nedbalosti [ neoficiálny preklad ]“, [a] že „je potrebné určiť, kto bude znášať finančné dôsledky takých nezrovnalostí alebo nedbalosti [ neoficiálny preklad ]“.

9. Článok 8 ods. 1 uvedeného nariadenia stanovuje:

„Členské štáty v súlade s vnútroštátnymi zákonmi, inými právnymi predpismi a správnymi opatreniami prijmú opatrenia potrebné na:

– overenie skutočného a riadneho vykonania operácií financovaných [EPUZF].

– na zabránenie nezrovnalostiam a ich vyšetrenie,

– opätovné získanie strát, ktoré nastali v dôsledku nezrovnalostí alebo nedbalosti [ neoficiálny preklad ].

Členské štáty informujú Komisiu o opatreniach prijatých na tieto účely a najmä o stave správnych a súdnych konaní [ neoficiálny preklad ].“

B – Nariadenie č. 4045/89

10. V prvom odôvodnení nariadenia č. 4045/89 sú spomenuté tri druhy úloh zverených členským štátom v zmysle vyššie uvedeného článku 8 nariadenia č. 729/70.

11. V druhom odôvodnení sa uvádza, že „kontrola obchodnej dokumentáci[e] podnikov, ktoré prijímajú alebo vykonávajú platby, môže byť veľmi účinným prostriedkom dohľadu nad operáciami tvoriacimi súčasť financovania zo záručnej sekcie EPUZF“, že „táto kontrola dopĺňa ostatné kontroly vykonávané členskými štátmi“ a že „týmto nariadením naviac nie sú dotknuté vnútroštátne predpisy týkajúce sa kontroly, ktoré sú širšie ako ustanovenia tohto nariadenia“.

12. Článok 1 ods. 1 nariadenia č. 4045/89 stanovuje, že toto nariadenie „sa týka kontroly obchodnej dokumentácie subjektov, ďalej len ,podniky‘, ktoré prijímajú alebo vykonávajú platby, ktoré sa priamo alebo nepriamo vzťahujú na systém financovania záručnej sekcie EPUZF, s cieľom zistenia, či boli opatrenia tvoriace súčasť systému financovania záručnej sekcie EPUZF skutočne a riadne vykonané“.

13. Článok 1 ods. 2 v zmenenom a doplnenom znení(9) stanovuje, že na účely tohto nariadenia „,obchodné dokumenty‘ predstavujú všetky účtovné knihy, evidencie, záznamy a súvisiace podporné dokumenty, záznamy o výrobe a kvalite, účtovníctve a korešpondencii, ktoré sa týkajú obchodnej činnosti podniku, rovnako ako obchodné údaje v akejkoľvek podobe, vrátane elektronickej, pokiaľ sa tieto dokumenty alebo údaje priamo alebo nepriamo týkajú transakcií uvedených v odseku 1“.

14. Článok 2 ods. 1, 2 a 4 nariadenia č. 4045/89 stanovuje:

„1. Členské štáty vykonávajú kontroly obchodnej dokumentácie podnikov s prihliadnutím k povahe operácií, ktorých sa kontrola týka. Členské štáty zabezpečia, aby výber podnikov na kontrolu poskytoval najlepšiu záruku účinnosti opatrení kvôli predchádzaniu nezrovnalostiam v systéme financovania záručnej sekcie EPUZF a ich vyšetrovanie. Výber prihliada okrem iného na finančný význam podnikov v tejto oblasti a k ostatným rizikovým faktorom.

2. …

Pre každé aktuálne kontrolné obdobie… členské štáty… vyberú podniky, ktoré majú byť kontrolované, na základe analýzy rizík v oblasti vývozných náhrad a všetkých ostatných opatrení, na ktoré ju možno použiť. Členské štáty predložia Komisii svoje návrhy na využívanie analýzy rizík…[(10) ].

…

4. Kontrolné obdobie trvá od 1. júla do 30. júna nasledujúceho roku.

Kontrola pokrýva obdobie najmenej 12 mesiacov, ktoré končí počas predošlého skúšobného obdobia [kontrolného obdobia – neoficiálny preklad ]; môže byť rozšírená na obdobia určené členským štátom, ktoré predchádzajú tomuto 12-mesačnému obdobiu alebo nasledujú po ňom[(11) ].“

15. Z článku 4 tohto nariadenia vyplýva, že „podniky uchovávajú obchodnú dokumentáciu uvedenú v článku 1 ods. 2 a článku 3 počas minimálne troch rokov od konca roku, v ktorom bola vystavená“, a že „členské štáty môžu stanoviť dlhšie obdobie uchovávania tejto dokumentácie“.

16. Podľa článku 6 uvedeného nariadenia:

„1. Členské štáty zabezpečia, aby úradníci poverení vykonávaním kontroly boli tiež oprávnení zabaviť alebo dať zabaviť obchodnú dokumentáciu. Toto právo je potrebné vykonávať v súlade so zodpovedajúcimi vnútroštátnymi predpismi a nie je ním dotknuté použitie predpisov, ktoré upravujú trestno-právne veci o zaistení dokumentov [ktoré upravujú zaistenie dokumentov v trestnom konaní – neoficiálny preklad ].

2. Členské štáty prijmú primerané opatrenia umožňujúce potrestanie fyzických alebo právnických osôb, ktoré neplnia svoje povinnosti vyplývajúce z tohto nariadenia“.

C – Nariadenie č. 2988/95

17. Článok 1. ods. 2 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev(12) vymedzuje nezrovnalosť v zmysle tohto nariadenia ako „akékoľvek porušenie ustanovenia práva spoločenstva vyplývajúce z konania alebo opomenutia hospodárskeho subjektu, dôsledkom čoho je alebo by bolo poškodenie všeobecného rozpočtu spoločenstiev alebo rozpočtov nimi spravovaných… [najmä] neoprávnenou výdajovou položkou“.

18. Článok 3 tohto nariadenia stanovuje, že premlčacia lehota týkajúca sa stíhania je štyri roky od času, keď došlo k nezrovnalosti, pričom je však jednak stanovené, že odvetvové predpisy môžu ustanoviť kratšiu lehotu, ktorá nesmie byť kratšia ako tri roky, a jednak je stanovené, že členské štáty si zachovávajú možnosť uplatňovať dlhšiu lehotu.

19. Podľa článku 4, ktorý je zaradený do druhej hlavy nariadenia č. 2988/95 nazvanej „Správne opatrenia a sankcie“:

„1. Je všeobecným pravidlom, že pri akejkoľvek nezrovnalosti sa neprávom získaná výhoda odníme:

– povinnosťou zaplatiť alebo vrátiť dlžné alebo neprávom získané sumy.

…

2. Uplatnenie opatrení uvedených v odseku 1 sa obmedzí na zrušenie poskytnutej výhody chody [výhody zvýšenej – neoficiálny preklad ], ak je tak ustanovené, na úrok [o úrok – neoficiálny preklad ] určený na základe paušálnej sadzby.

3. Činy, o ktorých sa zistí, že boli úmyselne vykonané na získanie výhody v protiklade s cieľmi práva spoločenstva platného v danom prípade tým, že sa umelo vytvorili podmienky potrebné na získanie výhody, majú za následok neposkytnutie výhody alebo jej zrušenie.

4. Opatrenia ustanovené v tomto článku sa nepovažujú za tresty [sankcie – neoficiálny preklad ].“

20. Článok 5 ods. 1 písm. b), ktorý je tiež súčasťou uvedenej druhej hlavy, stanovuje, že úmyselná nezrovnalosť alebo nezrovnalosť spôsobená nedbanlivosťou môže mať za následok správne sankcie vymenované v tomto odseku, medzi ktoré patrí „zaplatenie sumy väčšej, ako sú sumy neprávom získané alebo neuhradené, a prípadne úroky [a prípadne aj úrokov – neoficiálny preklad ]; táto dodatočná suma sa stanovuje v súlade s percentuálnou sadzbou, ktorú treba ustanoviť osobitnými pravidlami, a nesmie prekročiť úroveň nevyhnutnú na vytvorenie odstrašujúceho účinku“.

III – Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie pred Súdnym dvorom

21. Syndicat OP 84, ktorá je poľnohospodárskou organizáciou združujúcou 48 výrobcov ovocia a zeleniny so sídlom vo Francúzsku, zrealizovala operačný program na obdobie od 1. júla 1997 do 31. decembra 1998. Z tohto dôvodu dostala pomoc poskytnutú v rámci systému financovania „záručnej sekcie EPUZF“.

22. Listom z 30. mája 2000 príslušné vnútroštátne orgány oznámili organizácii Syndicat OP 84 začatie kontroly na mieste na základe nariadenia č. 4045/89. Kontrolné úkony sa však mohli účinne vykonávať až od 22. januára 2001 do 24. januára 2001. Vnútroštátny súd spresňuje, že za tieto prieťahy vo vykonávaní kontroly zodpovedala kontrolovaná organizácia.

23. Touto kontrolou sa zistilo, že niektoré činnosti, v prípade ktorých Syndicat OP 84 tvrdila, že má nárok na pomoc Spoločenstva, nespĺňali podmienky na jej poskytnutie z dôvodu ich výlučne individuálnej povahy, ako to neskôr uznala uvedená organizácia. Okrem toho sa konštatovalo, že finančné príspevky členov organizácie Syndicat OP 84 do operačného fondu im boli okamžite vrátené a že takýto spôsob financovania tohto fondu nie je v súlade s článkom 15 nariadenia Rady (ES) č. 2200/96 z 28. októbra 1996 o spoločnej organizácii trhu s ovocím a zeleninou(13) .

24. Na základe toho Office national interprofessionnel des fruits et légumes et de l’horticulture (ONIFLHOR) (Štátny medziodvetvový úrad pre ovocie, zeleninu a záhradníctvo, ďalej len „ONIFLHOR“) listom z 30. októbra 2001 požiadal organizáciu Syndicat OP 84 o vrátenie všetkých súm získaných za roky 1997 a 1998. Následne vydal 14. januára 2003 exekučný titul na vymáhané sumy.

25. Tribunal administratif de Marseille (Správny súd v Marseille) rozsudkom zo 7. novembra 2006 zrušil exekučný titul vydaný proti organizácii Syndicat OP 84.

26. Cour administrative d’appel de Marseille (Odvolací správny súd v Marseille) však rozsudkom z 8. decembra 2008 jednak zrušil tento rozsudok a jednak zamietol návrhy, ktoré uplatnila Syndicat OP 84 v prvom stupni.

27. Syndicat OP 84 na podporu kasačného opravného prostriedku, ktorý podala na Conseil d’État, okrem iného uviedla, že odvolací správny súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že rozhodol, že správny orgán mohol bez toho, aby porušil článok 2 nariadenia č. 4045/89, začať kontrolu v priebehu kontrolného obdobia od 1. júla 1999 do 30. júna 2000 a pokračovať v nej v priebehu kontrolného obdobia od 1. júla 2000 do 30. júna 2001 z dôvodu, že jej konanie znemožnilo účinnú kontrolu v priebehu prvého uvedeného obdobia.

28. Keďže Conseil d’État dospela k záveru, že odpoveď na tento kasačný dôvod vyvoláva problém týkajúci sa výkladu nariadenia č. 4045/89, ktorý je rozhodujúci pre vyriešenie sporu, ale vyvoláva vážne ťažkosti, rozsudkom doručeným 2. januára 2012 rozhodla o prerušení konania a položení týchto prejudiciálnych otázok Súdnemu dvoru:

„1. Má sa kontrolné obdobie od 1. júla jedného roka do 30. júna nasledujúceho roka uvedené v článku 2 ods. 4 nariadenia [č. 4045/89] chápať ako obdobie, v rámci ktorého správny orgán poverený uskutočnením kontroly musí informovať organizáciu výrobcov o plánovanej kontrole, začať a ukončiť všetky kontrolné úkony vykonané na mieste a v súvislosti so všetkými listinnými dôkazmi a oznámiť výsledky kontroly, alebo ako obdobie, v rámci ktorého sa majú vykonať len niektoré z týchto procesných úkonov?

2. Môže správny orgán v prípade, že konanie alebo nečinnosť organizácie výrobcov znemožní účinný výkon plánovanej kontroly v rámci kontrolného obdobia, pokračovať vo vykonávaní kontrolných úkonov počas nasledujúceho kontrolného obdobia napriek tomu, že v už citovanom nariadení neexistujú výslovné ustanovenia v tomto zmysle, a to bez toho, aby došlo k procesnej nezrovnalosti, na základe ktorej by sa kontrolovaný subjekt mohol odvolať proti rozhodnutiu vyplývajúcemu z výsledkov tejto kontroly?

3. V prípade zápornej odpovede na predchádzajúcu otázku, môže správny orgán požadovať vrátenie prijatej pomoci, ak konanie alebo nečinnosť organizácie výrobcov znemožní účinnú kontrolu? Predstavuje takého opatrenie jednu zo sankcií, ktoré možno uložiť na základe ustanovení článku 6 nariadenia?“

29. Písomné pripomienky predložili Súdnemu dvoru Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (Štátna organizácia pre poľnohospodárske výrobky a produkty morského hospodárstva (FranceAgriMer) (ďalejlen „FranceAgriMer“)(14), francúzska a poľská vláda, ako aj Komisia. Vo veci sa nekonalo pojednávanie.

IV – Analýza

A – Úvodné poznámky

30. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora(15), ktorá je v súčasnosti zakotvená v článku 4 ods. 2 písm. d) ZFEÚ, spoločná poľnohospodárska politika (SPP) predstavuje oblasť, v ktorej sa uplatňuje spoločná právomoc Európskej únie a členských štátov.(16) Z tohto dôvodu si členské štáty zachovali zostatkové právomoci, ktoré im dovoľujú dopĺňať opatrenia prijaté normotvorcom Únie v tejto oblasti.

31. Členské štáty majú teda naďalej rozsiahlu právomoc, najmä pokiaľ ide o kontrolu finančných prostriedkov, ktoré poskytuje Únia na realizáciu SPP. Keďže sa totiž z rozpočtu Únie poskytujú príspevky v značnej výške vnútroštátnym orgánom, ktoré ich následne rozdeľujú poľnohospodárom a iným subjektom pôsobiacim v danom odvetví, členské štáty sú povinné prijať všetky opatrenia potrebné na zaručenie toho, aby sa tieto sumy použili v súlade s cieľmi vymedzenými právnou úpravou Únie.(17) Táto kontrola sa vykonáva na základe vnútroštátnych predpisov, pričom sa však musia dodržať prípadné ustanovenia práva Únie v tejto oblasti. Inak povedané, vnútroštátne právo vymedzuje pravidlá uvedenej kontroly, právomoci príslušných orgánov a uplatniteľné sankcie, pokiaľ normotvorca Únie neprijal v tejto súvislosti osobitné ustanovenia.

32. S cieľom zaručiť správne vykonávanie SPP a najmä bojovať proti podvodom, ktoré sa môžu vyskytnúť v tejto oblasti, normotvorca Únie prijal akty, ktorými sa zavádzajú opatrenia vytvárajúce jednotné rámcové pravidlá kontroly. Nariadením č. 4045/89 nadväzujúcim na smernicu 77/435/EHS(18), ktorá ním bola nahradená, bol zavedený systém zameraný na zabezpečenie pravidelnej kontroly obchodných dokumentov podnikov prijímajúcich alebo vykonávajúcich platby, ktoré sú v rámci záručnej sekcie EPUZF finančne veľmi významné alebo ktoré spĺňajú iné rizikové faktory.(19) Na tento účel uvedené nariadenie vymedzuje subjekty, ktoré sa majú kontrolovať, kontrolné obdobia a kontrolované obdobia, ako aj pravidlá kontroly. Nariadenie č. 4045/89 navyše v minimálnom rozsahu stanovuje niektoré povinnosti subjektov.(20)

33. Napriek existencii tohto spoločného systému sú členské štáty naďalej oprávnené uplatňovať prísnejšie kontrolné opatrenia, pokiaľ dodržia všeobecné zásady práva Únie. Minimálny charakter ustanovení práva Únie v tejto oblasti je výslovne potvrdený v druhom odôvodnení nariadenia č. 4045/89, ktoré jednak stanovuje, že mechanizmus kontroly zavedený týmto nariadením „dopĺňa ostatné kontroly vykonávané členskými štátmi“(21), a jednak stanovuje, že uvedeným nariadením „nie sú dotknuté vnútroštátne predpisy týkajúce sa kontroly, ktoré sú širšie ako ustanovenia tohto nariadenia“. Toto smerovanie, ktoré bolo zakotvené už v nariadení č. 729/70(22), bolo potvrdené v preambule nariadenia č. 485/2008(23), ktoré nahradilo nariadenie č. 4045/89.

34. Zdôrazňujem, že základným účelom nariadenia č. 4045/89 je vymedziť povinnosti členských štátov voči Únii, a nie práva podnikov, ktoré sú príjemcami pomoci, voči týmto štátom. Tiež sa domnievam, že problematika, na ktorú poukazujú prejudiciálne otázky, vyplýva z nesprávneho predpokladu, keďže je odvodená od úvahy, že predmetné ustanovenia majú za cieľ obmedziť právomoci príslušných orgánov voči podnikom, ktoré môžu byť predmetom kontroly v rámci tohto nariadenia, vo vzťahu k uplatniteľnému vnútroštátnemu právu. Konkrétne zastávam názor, že z ustanovení uvedeného nariadenia, ktorých výklad sa požaduje, nemožno vyvodiť nijaké premlčanie alebo preklúziu vnútroštátnych kontrolných právomocí.

35. Ako zdôrazňuje FranceAgriMer a francúzska vláda, právna istota podnikov, ktoré môžu byť predmetom kontroly, je zaručená premlčacou lehotou týkajúcou sa stíhania, ktorá je článkom 3 nariadenia č. 2988/95 stanovená minimálne(24) na štyri roky(25) . Naopak, domnievam sa, že pravidlá týkajúce sa dĺžky uchovávania obchodných dokumentov, ktoré sú stanovené v článku 4 nariadenia č. 4045/89, nie sú založené na takom ochranárskom prístupe, keďže jednoznačným cieľom týchto pravidiel je stanoviť povinnosť, ktorú právo Únie ukladá dotknutým podnikom, pokiaľ vnútroštátne právo v tejto súvislosti nestanovuje prísnejšie požiadavky, a nie stanoviť obdobie, po uplynutí ktorého sa uvedená povinnosť premlčí.

B – O prvej a druhej prejudiciálnej otázke

36. Keďže prvé dve otázky položené vnútroštátnym súdom poukazujú na podobnú problematiku, považujem za vhodné odpovedať na ne spoločne.

37. Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora, či sa má pojem „kontrolné obdobie“ – tak, ako je vymedzený v článku 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89 – chápať ako obdobie, počas ktorého sa majú uskutočniť všetky etapy kontroly, ktorými je informovanie príjemcu pomoci o plánovanej kontrole, jej začatie, ukončenie všetkých úkonov, ktoré sa majú vykonať tak na mieste, ako aj v súvislosti s listinnými dôkazmi, ako aj oznámenie výsledkov kontroly dotknutému subjektu, alebo ako obdobie, počas ktorého stačí vykonať len niektoré z týchto procesných úkonov. Inak povedané, Súdny dvor má určiť, aké úkony musia kontrolóri nevyhnutne vykonať počas obdobia od 1. júla roka, v ktorom sa začne kontrola, do 30. júna nasledujúceho roka.

38. Je pravda, že znenie článku 2 ods. 4 prvého pododseku nariadenia č. 4045/89, podľa ktorého „kontrolné obdobie trvá od 1. júla [jedného roka] do 30. júna nasledujúceho roku“, by mohlo na prvý pohľad vyznievať v neprospech extenzívneho chápania pojmu kontrolné obdobie, keďže výslovne neposkytuje možnosť vykonávať kontrolné úkony po uplynutí tohto obdobia na rozdiel od možnosti predĺžiť obdobia činnosti, ktoré môžu byť predmetom kontroly, ktorú poskytuje druhý pododsek uvedeného odseku.(26)

39. Rovnako ako FranceAgriMer, francúzska a poľská vláda, ako aj Komisia, sa však domnievam, že predmetné ustanovenie sa nemá vykladať len vzhľadom na jeho znenie, ale aj v súvislosti so systémom, ktorého je súčasťou, a z hľadiska všeobecných cieľov tohto systému.

40. Pokiaľ ide o tento posledný uvedený aspekt, pripomínam, že nariadenie č. 4045/89 patrí do skupiny aktov, ktorých účelom je zaručiť kontrolu operácií súvisiacich s výdavkami záručnej sekcie EPUZF s cieľom chrániť finančné záujmy Spoločenstiev(27) . Z preambuly nariadenia č. 4045/89 rovnako jednoznačne vyplýva, že jeho cieľom je posilniť účinnosť kontrol zverených členským štátom s cieľom zabrániť nezrovnalostiam, ktoré sa môžu vyskytnúť v tejto oblasti, a odstrániť ich, čo je cieľ, ktorý sa musí pri výklade uvedeného nariadenia čo najviac uprednostniť.

41. Okrem toho poznamenávam, že článok 1 nariadenia č. 4045/89 stanovuje, aké kontrolné povinnosti majú členské štáty, zatiaľ čo odseky 1 a 2 jeho článku 2 vymedzujú rozsah tejto kontroly, pričom stanovujú faktory výberu podnikov, ktorých sa má kontrola týkať(28), a poukazuje na súčinnosť, ktorá musí v tejto súvislosti existovať medzi členskými štátmi a Komisiou.

42. Z formulácie uvedeného článku 2 vyplýva, že jeho cieľom je určiť rozsah jednotného kontrolného systému fungujúceho pod dohľadom Komisie, ktorá je každoročne informovaná o vnútroštátnych kontrolných programoch, ako aj o ich výsledkoch.(29) Podľa druhého odôvodnenia nariadenia č. 4045/89 uvedený systém nemá za cieľ brániť členským štátom v uplatňovaní vlastných opatrení nad rámec ustanovení nariadenia, pokiaľ ide o výber podnikov podliehajúcich kontrole alebo pokiaľ ide o vymedzenie kontrolných opatrení. Uvedené nariadenie teda nezakladá právo podnikov, aby boli kontrolované len podľa pravidiel stanovených týmto nariadením a počas vopred vymedzeného obdobia. Priznanie takého práva podniku, ktorý je príjemcom finančnej pomoci poskytnutej Úniou, by v skutočnosti bolo nezlučiteľné s článkom 325 ZFEÚ týkajúcim sa boja proti podvodom.

43. Cieľom definície pojmu „kontrolné obdobie“ uvedenej v článku 2 nariadenia č. 4045/89 je konkrétne podľa môjho názoru len vymedziť časové obdobie, počas ktorého sa musí skontrolovať vzorka podnikov spĺňajúcich kritériá vymedzené v uvedenom ustanovení. Táto definícia nemá obmedziť možnosť vnútroštátnych orgánov vykonávať právomoci, ktoré im vyplývajú z vnútroštátneho práva, pred uvedeným obdobím alebo po ňom. Ide o určenie vhodného časového ohraničenia s cieľom zaručiť riadny priebeh kontrolných úkonov a vytvoriť zjednotený program kontrolných úkonov.

44. Výklad tohto pojmu teda nemôže mať vplyv na vnútroštátne konania vo veciach správneho súdnictva, ktoré sú – tak ako konanie vo veci samej – založené na žalobe podanej podnikom proti rozhodnutiu prijatému vnútroštátnym orgánom, keďže uvedený článok sa týka členských štátov, a nie takých osôb. Bolo by to však inak, ak by vnútroštátny zákonodarca prebral ustanovenia nariadenia č. 4045/89 do vnútroštátneho práva ako normatívny rámec, ktorý poskytuje podnikom subjektívne práva.(30)

45. V tom istom zmysle Komisia uvádza, že článok 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89 nesmeruje k priznaniu práv subjektom, ale k zosúladeniu činnosti členských štátov s dozornou a koordinačnou úlohou, ktorú musí Komisia plniť v rámci uvedeného nariadenia(31) . Analýza prípravných prác(32) potvrdzuje, že existuje vzťah medzi takto stanovenou formuláciou „kontrolného obdobia“ a okamihmi, v ktorých Komisia musí zakročiť s cieľom ubezpečiť sa, či členské štáty čo najviac dodržali program plánovaných kontrol, ktorý jej musia oznámiť pred svojimi kontrolnými úkonmi, a výročnou vykonávacou správou, ktorú jej majú zaslať po týchto úkonoch. Korešpondenčný harmonogram, ktorý je stanovený v článkoch 9 a 10 nariadenia č. 4045/89(33), vysvetľuje dátumy stanovené na toto obdobie v uvedenom článku 2 ods. 4, konkrétne 1. júla jedného roka a 30. júna nasledujúceho roka.

46. Stotožňujem sa s názorom Komisie, že cieľom tohto ustanovenia je zabezpečiť pravidelnosť a systematickosť „sezón“ kontrol, ktoré musia vykonávať členské štáty, a nie uložiť povinnosť získať výsledky pred koncom kontrolného obdobia. Je však zrejmé, že členské štáty sú povinné dodržiavať zásadu lojálnej spolupráce, ktorá je zakotvená v článku 4 ods. 3 ZEÚ. Táto zásada vyžaduje, aby členské štáty konali čo najúčinnejšie tak, aby kontroly, ktoré majú vykonávať podľa nariadenia č. 4045/89, bolo možné vykonať v súlade s predbežne vypracovanými programami a v stanovených lehotách. Domnievam sa, že situácia, v ktorej sa počas stanoveného kontrolného obdobia nevykonal u dotknutého podniku nijaký kontrolný úkon, by mohla predstavovať nesplnenie povinnosti dotknutého členského štátu prijať všetky opatrenia, ktoré môžu zaručiť výkon povinností vyplývajúcich z práva Únie.

47. Ak sa preukáže – tak ako v spore vo veci samej –, že vnútroštátne orgány nemohli napriek svojmu úsiliu ukončiť kontrolu včas, v tomto prípade konkrétne 30. júna 2000, pričom kontrola bola oznámená 30. mája 2000, členský štát môže podľa môjho názoru jednoducho odložiť zaslanie informácií o predmetnej kontrole v rámci výročnej správy uvedenej v článku 9 ods. 1 nariadenia č. 4045/89 na 1. januára roka, ktorý nasleduje po roku, ktorý bol v zásade plánovaný, teda v tomto prípade 1. januára 2002 namiesto 1. januára 2001.(34)

48. Z výlučne praktického hľadiska FranceAgriMer a vlády, ktoré predložili pripomienky v tomto konaní, okrem iného poukázali na faktické ťažkosti, ktoré by mohli vzniknúť vnútroštátnym orgánom povereným kontrolou pri výkone všetkých úkonov a opatrení vymenovaných v prvej prejudiciálnej otázke v lehote, ktorá by bola prísne obmedzená na jeden rok, a to vo vzťahu k všetkým podnikom, ktoré by boli predmetom kontroly počas daného kontrolného obdobia.(35)

49. Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta Súdneho dvora, či sa má článok 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89 vykladať v tom zmysle, že príslušné orgány môžu pokračovať v kontrolných úkonoch, ktoré sa fakticky začali v priebehu jedného kontrolného obdobia, počas nasledujúceho kontrolného obdobia bez toho, aby to malo za následok procesnú nezrovnalosť, na základe ktorej by sa kontrolovaný subjekt mohol odvolať proti rozhodnutiu vyplývajúcemu z výsledkov tejto kontroly, a to v konkrétnom prípade, keď konanie alebo nečinnosť tohto subjektu znemožnili faktické vykonanie kontroly v priebehu prvého kontrolného obdobia.

50. Táto otázka sa odlišuje od predchádzajúcej tým, že vnútroštátny súd konkrétne poukazuje na prípad, keď – tak ako v spore vo veci samej – kontrolu nebolo možné úplne vykonať pred uplynutím kontrolného obdobia, počas ktorého sa začala, z dôvodu konania kontrolovaného príjemcu pomoci.

51. Za takých okolností vonkajšej prekážky, o aké ide v konaní vo veci samej, musí byť a fortiori možné vykonať kontrolné úkony aj po 30. júni roka nasledujúceho po roku, v ktorom boli začaté, alebo – inak povedané – počas nasledujúceho kontrolného obdobia, pričom pripomínam, že článok 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89 nestanovuje lehotu, ktorá sa musí nevyhnutne dodržať, ale len harmonogram, ktorý majú členské štáty čo najviac dodržať.

52. Ak by sa totiž použil iný výklad, kontrolný mechanizmus vytvorený nariadením č. 4045/89 by stratil účinnosť, hoci jeho základným cieľom je podľa prvého odôvodnenia uvedeného nariadenia umožniť opätovné získanie strát, ktoré nastali v dôsledku nezrovnalosti alebo nedbalosti.

53. Dodávam, že bez ohľadu na to, aké stanovisko Súdny dvor zaujme k predchádzajúcej otázke, nemožno pripustiť, aby sa kontrolovaný subjekt mohol vyhnúť prípadnému stíhaniu len vďaka tomu, že odmietne spolupracovať, čím zabráni vyšetrovaniu kontrolórov.(36) Podľa zásady „ nemo auditur propriam turpitudinem allegans “, ktorú Súdny dvor už uplatnil(37), je totiž vylúčené, aby sa hospodársky subjekt mohol odvolávať na údajnú nezrovnalosť v kontrolnom konaní, ktorá navyše podľa môjho názoru neexistuje, tým, že by namietal skutočnosť, že niektoré úkony boli vykonané po skončení počiatočného kontrolného obdobia, hoci v skutočnosti sám zavinil odklad výkonu týchto úkonov. V nijakom prípade nemožno uľahčovať, či dokonca podporovať nečinnosť alebo prekážky na účely prieťahov.

54. V dôsledku toho sa domnievam, že článok 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89 sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „kontrolné obdobie“, ktorý obsahuje, nemožno chápať ako obdobie, v priebehu ktorého sa majú vykonať všetky kontrolné úkony. Úkony, ktoré sa začali počas kontrolného obdobia – tak, ako je vymedzené týmto ustanovením –, teda môžu pokračovať v priebehu nasledujúceho kontrolného obdobia, ak príslušné orgány napriek svojmu úsiliu neboli schopné včas ich dokončiť. V každom prípade, aj keby Súdny dvor neuplatnil prístup, ktorý tu navrhujem, nemožno pripustiť, aby sa kontrolovaný príjemca pomoci mohol sťažovať na údajnú procesnú nezrovnalosť v prípade, ak nebolo možné úplne vykonať uvedené úkony počas prvého uvedeného obdobia z dôvodu jeho vlastného konania alebo nečinnosti.

C – O tretej prejudiciálnej otázke

55. Vnútroštátny súd žiada Súdny dvor, aby sa vyjadril k tretej prejudiciálnej otázke len v prípade, ak bude odpoveď na druhú položenú otázku záporná, teda ak kontrolné orgány nemôžu pokračovať vo svojich úkonoch v priebehu nasledujúceho kontrolného obdobia, pokiaľ nebolo možné účinne ich vykonať z dôvodu konania alebo nečinnosti príjemcu pomoci.

56. Vnútroštátny súd v podstate chce vedieť, či tieto orgány v takom prípade môžu vyžadovať od kontrolovaného subjektu, ktorý nespolupracuje, aby vrátil pomoc, ktorá mu bola vyplatená. Navyše sa pýta, či také opatrenie predstavuje sankciu v zmysle článku 6 ods. 2 nariadenia č. 4045/89.

57. Vzhľadom na to, že podľa môjho názoru je potrebné odpovedať na druhú otázku položenú vnútroštátnym súdom kladne, rovnako ako FranceAgriMer a francúzska vláda sa domnievam, že nie je potrebné odpovedať na túto dvojitú otázku, keďže je v tomto prípade irelevantná.

58. Pre prípad, ak by Súdny dvor odpovedal na predchádzajúcu prejudiciálnu otázku záporne, však subsidiárne uvediem nasledujúce pripomienky.

59. Pokiaľ ide o prvú časť tretej prejudiciálnej otázky, zastávam názor, že príslušné orgány musia byť oprávnené vyžadovať vrátenie získanej pomoci, ak – tak ako to bolo v spore vo veci samej – účinná kontrola bola znemožnená konaním príjemcu tejto pomoci, pričom nie je rozhodujúce, či toto konanie spočíva v skutkoch, podvode alebo odďaľujúcich postupoch alebo v nekonaní, nečinnosti alebo nedbanlivosti.(38)

60. Ako uviedla francúzska vláda, Súdny dvor už v kontexte výkladu iných aktov práva Spoločenstva týkajúcich sa poľnohospodárstva rozhodol, že ak nemožno vykonať účinnú kontrolu, treba konštatovať, že túto kontrolu nemožno vykonať vinou žiadateľa a žiadosť o poskytnutie pomoci sa teda musí zamietnuť, pokiaľ nejde o prípad vyššej moci.(39)

61. Stotožňujem sa s názorom FranceAgriMer a francúzskej vlády, že prináleží príjemcom pomoci poskytnutej v rámci záručnej sekcie EPUZF, aby poskytli orgánom, ktoré sú poverené jej kontrolou, všetky potrebné údaje tak na preukázanie dôvodnosti poskytnutia tejto pomoci, ako aj na preukázanie riadneho uskutočnenia operácií financovaných prostredníctvom nej.(40) Pokiaľ sa také odôvodnenie neposkytne – či už opomenutím príjemcov, alebo dokonca ich úmyselným konaním(41) –, uvedené orgány z toho môžu oprávnene vyvodiť, že predmetná pomoc bola získaná neprávom, a teda nariadiť jej vrátenie.

62. Poukazujem na to, že podľa všeobecných právnych zásad by malo byť vymáhanie prípustné aj vtedy, ak kontrolovaný subjekt nekonal v zlej viere, lebo pomoc sa považuje za neprávom prijatú, pokiaľ dotknutá osoba nie je schopná preukázať, že v jej prípade boli splnené podmienky vyžadované na jej získanie.

63. Toto riešenie vyplýva z požiadavky uprednostniť riadne fungovanie a účinnosť kontrolných opatrení stanovených nariadením č. 4045/89, a to s cieľom zachovať samotnú životaschopnosť systému súvisiaceho s operáciami financovanými záručnou sekciou EPUZF.

64. Pokiaľ ide o druhú časť tretej prejudiciálnej otázky, domnievam sa, že na vrátenie získanej pomoci, ku ktorému dochádza za takých okolností, sa nevzťahuje článok 6 ods. 2 nariadenia č. 4045/89, podľa ktorého členské štáty prijmú primerané opatrenia umožňujúce potrestanie fyzických alebo právnických osôb, ktoré neplnia svoje povinnosti vyplývajúce z tohto nariadenia.

65. V tomto zmysle poľská vláda správne zdôrazňuje, že právo Únie rozlišuje opatrenia spočívajúce v povinnosti nahradiť neprávom získanú výhodu a sankcie, ktoré možno uložiť v nadväznosti na nezrovnalosti, ktoré boli spôsobené úmyselne alebo vznikli z nedbanlivosti.

66. Nariadenie č. 2988/95, ktoré je súčasťou rovnakej skupiny predpisov ako nariadenie č. 4045/89 a stanovuje všeobecné zásady, ktoré je potrebné zohľadniť v tejto veci(42), konkrétne v druhej hlave jasne rozlišuje „správne opatrenia“ a „sankcie“, ktoré môžu nadväzovať na porušenie finančných záujmov Spoločenstiev. Podľa článku 4 ods. 1 a 2 uvedeného nariadenia je všeobecným pravidlom, že pri akejkoľvek „nezrovnalosti“(43) sa neprávom získaná výhoda odníme, okrem iného povinnosťou vrátiť neprávom získané sumy, prípadne zvýšené o stanovené úroky. Odsek 4 tohto článku výslovne stanovuje, že „opatrenia ustanovené v tomto článku sa nepovažujú za [sankcie]“. Naproti tomu, v článku 5 nariadenia č. 2988/95 sú vymenované „správne sankcie“, ktoré môže mať za následok úmyselná nezrovnalosť alebo nezrovnalosť spôsobená nedbanlivosťou, ako je zaplatenie správnej pokuty alebo zaplatenie dodatočnej sumy, ktorá sa má určiť v pomere k neprávom získaným sumám, prípadne zvýšeným o úroky(44) .

67. Ako zdôrazňuje FranceAgriMer, ako aj poľská a francúzska vláda z ustálenej judikatúry Súdneho dvora tiež vyplýva, že povinnosť vrátiť výhody neprávom získané z právnej úpravy Spoločenstva nepredstavuje sankciu. Takáto povinnosť je len nevyhnutným dôsledkom konštatovania príslušných orgánov, že podmienky vyžadované na získanie výhody poskytovanej právom Únie zrejme v skutočnosti neboli splnené.(45)

68. Tento prístup treba uplatniť aj v súvislosti s nevyhnutným rozlíšením povinnosti vrátiť bezdôvodne získanú pomoc na jednej strane a sankcií stanovených článkom 6 ods. 2 nariadenia č. 4045/89 na druhej strane. Čo i len zdanlivá nezrovnalosť operácie, ktorá bola financovaná vďaka takto získanej pomoci, spôsobuje neoprávnenosť tejto pomoci, čo odôvodňuje, aby ju kontrolovaný príjemca vrátil, bez toho, aby toto vrátenie malo znaky správnej sankcie peňažnej povahy. Poukazujem na to, že to isté platí aj v prípade, ak sa povinnosť vrátiť pomoc uloží len v dôsledku toho, že dotknutá osoba neposkytla listiny, ktoré si vyžiadali príslušné orgány, aby mohli overiť, či boli podmienky na priznanie predmetnej pomoci splnené.

69. Hlavným účelom nápravy, ktorá sa musí vykonať za takých okolností, je podľa môjho názoru napraviť finančnú ujmu, ktorá vznikla záručnej sekcii EPUZF, a teda všeobecnému rozpočtu Únie(46), ale aj obnoviť spravodlivú hospodársku súťaž medzi subjektom, ktorý neprávom získal výhodu, a subjektmi, ktoré z nej nezískali neprávom prospech.(47) Z tohto hľadiska prináleží príslušným vnútroštátnym orgánom konajúcim v mene Únie, aby vymohli finančnú podporu Spoločenstva, ktorá bola poskytnutá za podmienok považovaných za neoprávnené, bez toho, aby mali právomoc posúdiť, či je vhodné vyžadovať jej vrátenie.(48)

70. Zákaz bezdôvodného obohatenia, ktorý Súdny dvor opakovane uplatnil vo svojej judikatúre(49) a ktorý zakotvi l ako všeobecnú zásadu práva Únie(50), tiež podporuje tento prístup. Je nespochybniteľné, že osoba, ktorá získala finančnú výhodu bez toho, aby na to mala právny dôvod, musí nevyhnutne vrátiť získané sumy až do výšky vzniknutej straty, ktorá v tomto prípade vznikla Únii.(51)

71. Pre úplnosť uvádzam, že sankciu v zmysle článku 6 nariadenia č. 4045/89 možno uložiť popri takej požiadavke nápravy.(52) Podľa všeobecných zásad práva Únie, ktorými sú legalita a proporcionalita trestov(53), však kontrolovanému subjektu možno uložiť takú sankciu len v prípade, ak boli v práve Únie alebo vo vnútroštátnom práve prijaté osobitné ustanovenia na tento účel(54) a ak je uložená sankcia primeraná porušeniu povinností vyplývajúcich z nariadenia č. 4045/89.

72. Naopak, povinnosť vrátiť pomoc, ktorá bola získaná neprávom, treba chápať ako priamy a bezprostredný dôsledok jej neoprávnenosti, ktorej konštatovanie predstavuje samo osebe dostatočný právny základ.

73. Pre prípad, ak sa na druhú otázku odpovie záporne, teda subsidiárne navrhujem odpovedať na tretiu otázku tak, že po prvé v prípade, ak konanie alebo nečinnosť kontrolovaného subjektu znemožnili účinnú kontrolu, príslušné vnútroštátne orgány môžu vyžadovať vrátenie získanej pomoci, pokiaľ za týchto okolností tieto orgány neboli schopné overiť, či boli splnené podmienky vyžadované na poskytnutie tejto pomoci, a po druhé táto žiadosť o vrátenie nepredstavuje sankciu v zmysle článku 6 ods. 2 nariadenia č. 4045/89.

V – Návrh

74. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položila Conseil d’État, takto:

Článok 2 ods. 4 nariadenia Rady (EHS) č. 4045/89 z 21. decembra 1989 o kontrole opatrení tvoriacich súčasť systému financovania záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), vykonávaných členskými štátmi, a o zrušení smernice 77/435/EHS nemožno vykladať v tom zmysle, že všetky kontrolné úkony sa majú vykonať počas „kontrolného obdobia“ vymedzeného týmto ustanovením ako obdobie, ktoré „trvá od 1. júla [jedného roka] do 30. júna nasledujúceho roku“, ale treba ho vykladať v tom zmysle, že úkony začaté počas jedného kontrolného obdobia môžu pokračovať v priebehu nasledujúceho obdobia. Kontrolovaný subjekt sa v každom prípade nemôže na základe akejkoľvek procesnej nezrovnalosti odvolať proti rozhodnutiu vyplývajúcemu z výsledkov takto vykonanej kontroly, ak nebolo možné úplne vykonať túto kontrolu v priebehu prvého uvedeného obdobia z dôvodu jeho vlastného konania alebo nečinnosti.

Nie je potrebné odpovedať na tretiu prejudiciálnu otázku.

Subsidiárne v prípade, ak bude odpoveď na predchádzajúcu otázku záporná, je potrebné odpovedať na tretiu otázku tak, že ak príslušné orgány neboli schopné vykonať účinnú kontrolu z dôvodu konania alebo nečinnosti príjemcu pomoci vyplatenej v rámci operácií financovaných Európskym poľnohospodárskym usmerňovacím a záručným fondom, „záručnou“ sekciou, uvedené orgány môžu vyžadovať vrátenie tejto pomoci, v prípade ktorej nebolo možné preukázať, že bola oprávnená, bez toho, aby takéto opatrenie bolo možné považovať za sankciu v zmysle článku 6 ods. 2 nariadenia č. 4045/89.

(1) .

(2) – Ú. v. ES L 388, s. 18; Mim. vyd. 03/009, s. 208. Toto nariadenie, ktoré bolo viackrát zmenené a doplnené, bolo 22. júna 2008 kodifikované a zrušené nariadením Rady (ES) č. 485/2008 z 26. mája 2008 o kontrole opatrení tvoriacich súčasť systému financovania Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu, vykonávaných členskými štátmi (Ú. v. ES L 143, s. 1, osobitne odôvodnenie 1 a príloha I).

(3) – Pozri najmä prvé, tretie a piate odôvodnenie nariadenia č. 4045/89.

(4) – Táto problematika je síce príbuzná, ale odlišná od problematiky, ktorá je predmetom spojených vecí Viniflhor (C-671/11 až C-676/11), v súčasnosti prejednávaných pred Súdnym dvorom, v ktorých ten istý vnútroštátny súd žiada Súdny dvor, aby mu oznámil, ako môže členský štát vykonať možnosť poskytovanú článkom 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89 rozšíriť kontrolované obdobie – teda obdobie, ktoré bude predmetom kontroly – „na obdobia…, ktoré predchádzajú tomuto 12-mesačnému obdobiu alebo nasledujú po ňom“, ktoré tento štát vymedzí, pričom táto otázka bola položená najmä vzhľadom na pojem „kontrolné obdobie“, o ktorý ide v prejednávanej veci.

(5) – Prvé obdobie v tomto prípade trvá od 1. júla 1999 do 30. júna 2000 a obdobie, ktoré po ňom nasleduje, trvá od 1. júla 2000 do 30. júna 2001.

(6) – Z prejudiciálnych otázok vyplýva, že vnútroštátny súd sa konkrétne pýta, či sú príslušné orgány povinné počas tohto obdobia upovedomiť dotknutý subjekt o plánovanej kontrole, začať kontrolu, vykonať všetky potrebné kontrolné úkony na mieste, využiť získané listinné dôkazy a oznámiť výsledky svojej kontroly.

(7) – Európska komisia vo svojej výročnej správe o ochrane finančných záujmov Spoločenstiev a boji proti podvodom [KOM(2001) 255 v konečnom znení, s. 8 a 88] poukázala na to, že v roku 2000 podvody a nezrovnalosti zistené členskými štátmi v súvislosti s výdavkami záručnej sekcie EPUZF dosiahli 474,5 milióna eur, teda 1,17 % rozpočtu EPUZF.

(8) – Ú. v. ES L 94, s. 13.

(9) – Ustanovenie v znení vyplývajúcom z nariadenia Rady (ES) č. 3094/94 z 12. decembra 1994, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie č. 4045/89 (Ú. v. ES L 328, s. 1; Mim. vyd. 03/017, s. 24).

(10) – Tamže. Podľa druhého odôvodnenia nariadenia č. 3094/94 „bolo treba upraviť pravidlá pre výber podnikov, ktoré majú byť kontrolované, stanovené v článku 2 [nariadenia č. 4045/89], aby sa [okrem iného] členským štátom poskytla väčšia flexibilita vo výbere podnikov“.

(11) – Tamže.

(12) – Ú. v. ES L 312, s. 1; Mim. vyd. 01/001, s. 340.

(13) – Ú. v. ES L 297, s. 1; Mim. vyd. 03/020, s. 55.

(14) – FranceAgriMer je organizácia, ktorá sa stala právnym nástupcom Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Štátny medziodvetvový úrad pre ovocie, zeleninu, vína a záhradníctvo, VINIFLHOR), ktorý bol právnym nástupcom ONIFLHOR.

(15) – Pozri najmä rozsudky citované v poznámke pod čiarou 11 mojich návrhov zo 6. februára 2013 vo veci Panellinios Syndesmos Viomichanion Metapoiisis Kapnou (C-373/11, v súčasnosti prejednávanej pred Súdnym dvorom).

(16) – Podľa článku 2 ods. 2 ZFEÚ, „ak zmluvy prenesú na Úniu v určitej oblasti právomoc, ktorú vykonáva spoločne s členskými štátmi, Únia a členské štáty môžu v tejto oblasti vykonávať legislatívnu činnosť a prijímať právne záväzné akty“.

(17) – Vo ôsmom odôvodnení nariadenia č. 729/70 bolo rovnako uvedené, že kontroly vykonané zamestnancami Komisie sa majú vykonávať len „popri kontrolách, ktoré členské štáty vykonávajú z vlastnej iniciatívy a ktoré majú naďalej zásadný význam [ neoficiálny preklad ]“.

(18) – Smernica Rady 77/435/EHS z 27. júna 1977 o kontrole opatrení tvoriacich súčasť systému financovania záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu, „záručnej“ sekcie členskými štátmi [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 172, s. 17). V treťom odôvodnení nariadenia č. 4045/89 sa uvádza, že cieľom tohto nariadenia je vyzvať členské štáty, aby posilnili kontroly obchodnej dokumentácie podnikov, ktoré dovtedy vykonávali v rámci uvedenej smernice.

(19) – Pozri šieste odôvodnenie a článok 2 ods. 1 nariadenia č. 4045/89.

(20) – Článok 4 ods. 2 uvedeného nariadenia oprávňuje členské štáty, aby stanovili ďalšie požiadavky v tejto oblasti.

(21) – Článok 2 ods. 5 nariadenia č. 4045/89 stanovuje, že „kontrolami vykonávanými podľa tohto nariadenia nie sú dotknuté kontroly vykonávané na základe článku 6 nariadenia [Rady] (EHS) č. 283/72 [zo 7. februára 1972 o nezrovnalostiach a vymáhaní čiastok neoprávnene vyplatených v súvislosti s financovaním spoločnej poľnohospodárskej politiky a organizácii informačného systému v tejto oblasti (Ú. v. ES L 36, s. 1)] ani kontroly vykonávané na základe článku 9 nariadenia [č. 729/70]“.

(22) – Článok 9 ods. 2 nariadenia č. 729/70 stanovoval, že kontroly upravené týmto nariadením sa majú vykonávať „bez toho, aby boli dotknuté kontroly vykonávané členskými štátmi v súlade s vnútroštátnymi zákonmi, inými právnymi predpismi a správnymi opatreniami [ neoficiálny preklad ]“.

(23) – V odôvodnení 3 je v podstate prebraté znenie druhého odôvodnenia nariadenia č. 4045/89, avšak s terminologickou úpravou, keďže záručná sekcia EPUZF bola od 1. januára 2007 nahradená Európskym poľnohospodárskym záručným fondom (EPZF).

(24) – Pozri rozsudok z 24. júna 2004, Handlbauer (C-278/02, Zb. s. I 6171, bod 40), pokiaľ ide o funkciu spočívajúcu v zaručení právnej istoty, ktorú plní toto pravidlo premlčania a všetky ostatné pravidlá tohto druhu, a rozsudok z 22. decembra 2010, Corman (C-131/10, Zb. s. I-14199, bod 54), pokiaľ ide o minimálny charakter premlčania stanoveného uvedeným ustanovením.

(25) – Podľa tohto článku je uvedená lehota najmenej trojročná, ale členské štáty môžu stanoviť dlhšiu lehotu.

(26) – Tento druhý odsek v znení nariadenia č. 3094/94 vymedzuje obdobia činnosti subjektu, ktoré môžu byť predmetom kontroly: „Kontrola pokrýva obdobie najmenej 12 mesiacov, ktoré končí počas predošlého [kontrolného] obdobia; môže byť rozšírená na obdobia určené členským štátom, ktoré predchádzajú tomuto 12-mesačnému obdobiu alebo nasledujú po ňom“. Ide tu o ďalší druh obdobia, ktoré ten istý vnútroštátny súd v už citovaných veciach Viniflhor v konaní pred Súdnym dvorom označuje ako „kontrolované obdobie“.

(27) – Toto nariadenie treba osobitne vnímať z hľadiska nariadenia č. 2988/95, ktoré – ako Súdny dvor pripomenul v bode 33 svojho rozsudku z 5. júna 2012, Bonda (C-489/10) – „stanovuje spoločný právny rámec pre všetky oblasti politík Spoločenstva“ a uvádza, ako treba postupovať v prípade „nezrovnalostí“ tak, ako sú vymedzené článkom 1 ods. 2 tohto posledného uvedeného nariadenia.

(28) – V tejto súvislosti zdôrazňujem, že uvedené nariadenie nevyžaduje, aby boli všetky dotknuté podniky skontrolované počas „kontrolného obdobia“ spomenutého v jeho článku 2 ods. 4. Určuje len kvantitatívne a kvalitatívne kritériá, ktoré sa vzťahujú na kontrolnú povinnosť každého členského štátu.

(29) – Podobná informačná povinnosť vyplývala z článku 8 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 729/70.

(30) – Tak je to napríklad v prípade článkov R 622-49 a R 622-50 francúzskeho Code rural (Poľnohospodársky zákonník).

(31) – Pozri desiate odôvodnenie uvedeného nariadenia.

(32) – V pôvodnom návrhu [KOM(89) 290 v konečnom znení] bol článok 2 ods. 4 sformulovaný rovnako ako v konečnom znení nariadenia č. 4045/89, ale v zmenenom a doplnenom návrhu [KOM(89) 623 v konečnom znení] bolo stanovené: „Kontrolné obdobie trvá od 1. júla do 30. júna nasledujúceho roka. Členský štát môže začať vykonávať kontroly pred 1. júlom, pokiaľ Komisia oznámila svoj súhlas s predbežným programom uvedeným v článku 10 tohto nariadenia“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).

(33) – Článok 10 ods. 1 až 3 stanovuje, že do 15. apríla každého roka členské štáty vypracujú predbežný program kontrol, ktoré vykonajú v priebehu nasledujúceho kontrolného obdobia, a oznámia ho Komisii, ktorá ho musí preskúmať najneskôr v lehote šiestich týždňov. Článok 9 ods. 1 stanovuje, že „ do 1. januára roku nasledujúc[eho] po kontrolnom období predložia členské štáty Komisii podrobnú správu o uplatňovaní tohto nariadenia“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).

(34) – Komisia správne poukazuje na to, že v prílohe II bode 4 písm. g) nariadenia Komisie (ES) č. 1863/90 z 29. júna 1990, ktorým sa stanovujú podrobné vykonávacie pravidlá k nariadeniu č. 4045/89 [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 170, s. 23), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 2992/95 z 19. decembra 1995 (Ú. v. ES L 312, s. 11), je výslovne uvedená možnosť dokončiť kontroly, ktoré sa uskutočnili počas obdobia predchádzajúceho obdobiu, ktorého sa týka výročná správa zaslaná členským štátom, keďže toto ustanovenie odkazuje na „výsledky kontrol vykonaných na základe kontrolného obdobia predchádzajúceho obdobiu, ktorého sa týka táto správa, ktorých výsledky neboli dostupné v čase predloženia správy za toto kontrolné obdobie [ neoficiálny preklad ]“.

(35) – Ako zdôrazňuje poľská vláda, osobitné okolnosti kontroly si môžu vyžadovať, aby úkony začaté v priebehu počiatočného kontrolného obdobia pokračovali aj po jeho skončení, najmä v prípade zistenia nezrovnalostí, ktoré si vyžadujú ďalšie vyšetrovanie, alebo v prípade čakania na výsledky krížových kontrol vykonávaných na celoštátnej alebo cezhraničnej úrovni.

(36) – V spore vo veci samej sa podľa údajov, ktoré poskytla FranceAgriMer, zdá, že Syndicat OP 84 oddialila kontrolné úkony vykonávané na mieste tým, že viackrát žiadala o odklad určených stretnutí a neposkytla listiny vyžiadané kontrolórmi.

(37) – Generálny advokát Reischl na stranách 3185 a 3186 vo svojich návrhoch týkajúcich sa veci, v ktorej bol vydaný rozsudok zo 17. decembra 1981, de Hoe/Komisia (151/80, Zb. s. 3161), zdôraznil, že uchádzač „v nijakom prípade nemôže neskôr dosiahnuť zrušenie menovacieho postupu, na ktorom sa zúčastnil, odvolaním sa na nezrovnalosti pripísateľné jeho vlastnému konaniu“ (pozri tiež body 18 a 19 uvedeného rozsudku). V bode 13 rozsudku z 9. februára 1984, Kohler/Dvor audítorov (316/82 a 40/83, Zb. s. 641), Súdny dvor tiež poukázal na to, že „ak by sa prijala argumentácia Dvora audítorov, umožnilo by mu to odvolávať sa na porušenie, ktorého sa sám dopustil“.

(38) – V tejto súvislosti pripomínam, že prvé odôvodnenie nariadenia č. 4045/89, ktoré preberá ustanovenia siedmeho odôvodnenia a článku 8 ods. 1 nariadenia č. 729/70, stanovuje, že členské štáty musia prijať opatrenia nevyhnutné na opätovné získanie strát, ktoré nastali nielen v dôsledku „nezrovnalostí“, ale aj „nedbalosti“.

(39) – Rozsudok z 13. decembra 2001, Nilsson (C-131/00, Zb. s. I-10165, bod 32). V predmetnom prípade kontrola nebola možná z dôvodu, že prevádzkovateľ neviedol nijaký register zvierat.

(40) – Pozri v tom istom zmysle pozri siedme odôvodnenie návrhu na začatie prejudiciálneho konania.

(41) – Poukazujem na to, že z ôsmeho a deviateho odôvodnenia návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že v spore vo veci samej bolo rozhodnutie o uložení povinnosti vrátiť získanú pomoc založené nielen na prekážke na strane organizácie Syndicat OP 84, ktorá neposkytla listinné dôkazy vyžadované kontrolnými orgánmi, ale navyše aj na neexistencii nároku na túto pomoc a na nezrovnalosti zistenej pri financovaní dotknutého operačného fondu.

(42) – Rozsudok z 21. júla 2011, Beneo Orafti (C-150/10, Zb. s. I-6843, bod 69 a citovaná judikatúra), uvádza, že „v oblasti kontrol a sankcionovania nezrovnalostí, ku ktorým došlo podľa práva Únie, normotvorca Únie prijatím nariadenia č. 2988/95 stanovil súhrn všeobecných zásad a vo všeobecnosti vyžadoval, aby všetky odvetvové nariadenia rešpektovali tieto zásady“.

(43) – Definícia tohto pojmu uvedená v článku 1 ods. 2 nariadenia č. 2988/95 bola spresnená článkom 2 ods. 1 nariadenia Komisie (ES) č. 1848/2006 zo 14. decembra 2006 o nezrovnalostiach a vymáhaní súm neoprávnene vyplatených v súvislosti s financovaním Spoločnej poľnohospodárskej politiky, o organizácii informačného systému v tejto oblasti a o zrušení nariadenia Rady (EHS) č. 595/91 (Ú. v. EÚ L 355, s. 56).

(44) – Článok 5 ods. 1 písm. b) uvedeného nariadenia stanovuje, že táto suma zaplatená ako sankcia popri vrátení neprávom získaných súm sa jednak musí stanoviť v súlade s percentuálnou sadzbou, ktorú treba ustanoviť osobitnými pravidlami, a jednak nesmie prekročiť úroveň nevyhnutnú na vytvorenie odstrašujúceho účinku.

(45) – Pozri najmä bod 269 rozsudku z 8. mája 2003, Španielsko/Komisia (C-349/97, Zb. s. I-3851), podľa ktorého „opravy uplatnené v prejednávanom prípade nemožno považovať za sankcie, ale predstavujú nevyhnutný dôsledok protiprávnosti platieb uskutočnených Španielskym kráľovstvom“, ako aj bod 28 rozsudku zo 4. júna 2009, Pometon (C-158/08, Zb. s. I-4695), podľa ktorého „povinnosť vrátiť výhodu neoprávnene získanú v dôsledku protiprávneho konania… nie je sankciou, ale len dôsledkom zistenia, že podmienky požadované na získanie výhody vyplývajúcej z právnej úpravy Spoločenstva boli vytvorené umelo, pričom sa tým poskytnutá výhoda stala neoprávnenou, a teda povinnosť vrátiť ju je odôvodnená“. Pozri tiež rozsudok Beneo Orafti, už citovaný (bod 70).

(46) – Podľa článku 1 nariadenia č. 2988/95.

(47) – Pozri analogicky rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 8. júna 1995, Siemens/Komisia (T-459/93, Zb. s. II-1675), kde sa v bodoch 96 a 97 uvádza, že vrátenie protiprávnej štátnej pomoci má obnoviť stav, ktorý existoval pred jej vyplatením, čo predpokladá odstránenie všetkých finančných výhod vyplývajúcich z tejto pomoci, pokiaľ skresľujú hospodársku súťaž.

(48) – Pozri v tomto zmysle bod 30 rozsudku zo 6. mája 1982, BayWa a i. (146/81, 192/81 a 193/81, Zb. s. 1503), podľa ktorého „opačný výklad [článku 8 ods. 1 nariadenia č. 729/70] by ohrozil rovnosť zaobchádzania s hospodárskymi subjektmi z rôznych členských štátov a uplatňovanie práva Spoločenstva, ktoré musí zostať – pokiaľ je to možné – v celom Spoločenstve jednotné“.

(49) – Pozri najmä rozsudky zo 4. apríla 1960, Mannesmann a i./Vysoký úrad (4/59 až 13/59, Zb. s. 241), ako aj z 11. júla 1968, Danvin/Komisia (26/67, Zb. s. 463, osobitne s. 474).

(50) – V rozsudku z 10. júla 1990, Grécko/Komisia (C-259/87, Zb. s. I-2845), Súdny dvor v súvislosti so sumami zaplatenými do EPUZF rozhodol, že bezdôvodné obohatenie Spoločenstva by odporovalo všeobecným zásadám práva Spoločenstva.

(51) – Pozri analogicky v súvislosti s osobou, ktorá utrpela stratu, pričom tým došlo k zväčšeniu majetku inej osoby bez toho, aby toto obohatenie malo právny dôvod, rozsudky zo 16. decembra 2008, Masdar (UK)/Komisia (C-47/07 P, Zb. s. I-9761, bod 44), a z 21. januára 2010, van Dijk (C-470/08, Zb. s. I-603, bod 41).

(52) – Pozri tiež bod 29 rozsudku Pometon, už citovaného, podľa ktorého „rovnako dovozca, ktorý neoprávnene deklaroval tovar v režime aktívneho zošľachťovacieho styku a získal z toho výhodu tým, že umelo vytvoril podmienky požadované na jeho uplatnenie, je povinný zaplatiť clá vzťahujúce sa na dotknutý tovar bez toho, aby to malo vplyv na prípadné správne, občianskoprávne alebo trestnoprávne sankcie podľa vnútroštátneho práva “ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).

(53) – Táto dvojitá požiadavka je pripomenutá v článku 5 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 2988/95, ktorého obsah je spomenutý vyššie.

(54) – Pokiaľ ide o správne sankcie stanovené nariadením č. 2988/95, pozri rozsudok z 28. októbra 2010, SGS Belgium a i. (C-367/09, Zb. s. I-10761, bod 43), ako bod 35 a nasl. návrhov, ktoré v tejto veci predniesla generálna advokátka Kokott.