NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY

JULIANE KOKOTT

prednesené 12. septembra 2013 ( 1 )

Vec C‑530/11

Európska komisia

proti

Spojenému kráľovstvu Veľkej Británie a Severného Írska

„Aarhuský dohovor — Smernica 2003/35/ES — Prístup k spravodlivosti — Pojem ‚nedostupne drahé‘ súdne konania — Prebratie“

I – Úvod

1. Je známe, že súdne konania v Spojenom kráľovstve nie sú lacná záležitosť. K vzniku vysokých trov konania môže viesť predovšetkým procesné zastupovanie. Keďže neúspešný účastník konania je spravidla povinný nahradiť trovy konania účastníka, ktorý mal vo veci úspech, s konaním sa spájajú značné riziká súvisiace s ich trovami.

2. Naproti tomu Aarhuský dohovor ( 2 ) a v prípade určitých konaní jeho prebratie smernicou 2003/35 ( 3 ) stanovujú požiadavku, že súdne konania nesmú byť neprimerane drahé. Súdny dvor už v rozsudku vo veci Edwards ( 4 ) v abstraktnej rovine skúmal význam tohto ustanovenia na základe anglického práva. Teraz treba konkrétne vysvetliť, či Spojené kráľovstvo príslušné ustanovenia prebralo správne.

3. V tejto súvislosti ide predovšetkým o voľnú úvahu súdov, či v určitých prípadoch obmedzia riziko na strane žalobcu, že v prípade neúspechu bude povinný nahradiť trovy konania žalovaného. Ďalej treba objasniť, či je s právom Únie zlučiteľné, keď súdy pri výkone tejto právomoci zároveň obmedzia riziko žalovaného – pričom spravidla ide o správny orgán –, že bude musieť nahradiť trovy konania žalobcu. A napokon je sporné, či príslušné konanie vo veci poskytnutia predbežnej právnej ochrany možno podmieniť tým, že navrhovateľ v prípade neúspechu v hlavnej veci na seba vezme povinnosť nahradiť škody, ktoré vznikli v dôsledku predbežnej právnej ochrany. V rámci predbežnej otázky sa treba venovať tomu, do akej miery môže judikatúra prebrať smernicu.

II – Právny rámec

A – Medzinárodné právo

4. Relevantná úprava súdnych trov v konaní v záležitostiach životného prostredia je obsahom Aarhuského dohovoru, ktorý vtedajšie Európske spoločenstvo podpísalo 25. júna 1998 v Aarhuse (Dánsko) ( 5 ).

5. Článok 6 dohovoru podmieňuje povolenie určitých aktivít účasťou verejnosti.

6. Článok 9 dohovoru upravuje prístup k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia. V prejednávanej veci ide o konanie podľa odseku 2: „Každá strana, v rámci svojho vnútroštátneho práva, zabezpečí, aby členovia zainteresovanej verejnosti … mali prístup k procesu preskúmania pred súdom a/alebo iným nezávislým a nestranným orgánom ustanoveným na základe zákona s cieľom napadnúť vecnú a procesnú zákonnosť akéhokoľvek rozhodnutia, úkonu alebo opomenutia, podliehajúc článku 6… tohto dohovoru.“

7. V odseku 4 sa okrem iného hovorí o trovách: „(4) Naviac, bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia odseku 1, postupy uvedené v odsekoch 1, 2 a 3 zabezpečia zodpovedajúcu a účinnú nápravu vrátane prikázaných úľav, ak sú vhodné, a musia byť primerané, spravodlivé, včasné a nie nedostupne drahé. …“

B – Právo Únie

8. V rámci prebratia ustanovení o prístupe k spravodlivosti, ktoré sú uvedené v článku 9 ods. 2 Aarhuského dohovoru, sa na základe článku 3 ods. 7 smernice 2003/35 do smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie ( 6 ) doplnil článok 10a a do smernice o integrovanej prevencii a kontrole ( 7 ) na základe článku 4 ods. 4 smernice 2003/35 článok 15a. Odsek 5 týchto predpisov obsahuje ustanovenia s rovnakým znením týkajúce sa trov konania: „Každé takéto konanie musí byť primerané, spravodlivé, včasné a nie nedostupne drahé.“

C – Právo Spojeného kráľovstva

9. Podľa pravidla 44.3 ods. 2 Civil Procedure Rules (Občiansky súdny poriadok) pre Anglicko a Wales sa povinnosť nahradiť trovy konania úspešného účastníka konania v zásade uloží tomu účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech. Po zohľadnení okolností prípadu však súd môže rozhodnúť aj inak. Predovšetkým pravidlo 44.3 ods. 6 dovoľuje prijímať uznesenia, ktoré zodpovednosť za trovy konania iného účastníka konania obmedzujú na určitú sumu. V Škótsku a Severnom Írsku existuje podobný právny stav.

10. Pravidlo 25 Civil Procedure Rules sa týka predbežnej právnej ochrany. K tomuto ustanoveniu existujú „Practice Directions“ (praktické usmernenia), ktoré v oddiele 5.1 stanovujú, že každé predbežné nariadenie musí obsahovať záväzok navrhovateľa voči súdu, že protistrane poskytne náhradu škody, ktorú súd uzná za nevyhnutnú. Okrem toho je súd podľa oddielu 5.1 A povinný preskúmať, či sa takýto záväzok vyžaduje, aj pokiaľ ide o škody, ktoré tretím osobám vzniknú na základe nariadenia. Súd sa však uvedenej povinnosti môže aj zrieknuť. Kým v Severnom Írsku existujú podobné pravidlá, v Škótsku takáto povinnosť náhrady škody nie je známa.

11. V nadväznosti na rozsudok vo veci Edwards ( 8 ) doplnilo Spojené kráľovstvo tieto pravidlá v súvislosti s Aarhuským dohovorom, ako aj s článkom 3 bodom 7 a článkom 4 bodom 4 smernice 2003/35, ale tieto doplnenia z časových dôvodov nie sú predmetom prejednávanej veci.

III – Konanie pred podaním žaloby a návrhy účastníkov konania

12. Komisia na základe sťažnosti požiadala 23. októbra 2007 Spojené kráľovstvo o stanovisko k tomu, či si splnilo povinnosti vyplývajúce z článku 3 bodu 7 a článku 4 bodu 4 smernice 2003/35.

13. Napriek odpovediam Spojeného kráľovstva z 20. decembra 2007 a 5. septembra 2008 zaslala Komisia 22. marca 2010 tomuto členskému štátu odôvodnené stanovisko, v ktorom zastávala názor, že Spojené kráľovstvo uvedené ustanovenia ani náležitým spôsobom neprebralo, ani ich správne neuplatňuje. Komisia Spojené kráľovstvo vyzvala, aby do 22. mája 2010 prijalo nevyhnutné opatrenia na to, aby vyhovelo stanovisku.

14. Komisia na svojom stanovisku trvala aj po odpovedi Spojeného kráľovstva z 19. júla 2010 a 18. októbra 2011 podala túto žalobu. Navrhuje: 1. konštatovať, že Spojené kráľovstvo si tým, že v plnom rozsahu neprebralo a náležite neuplatňuje článok 3 bod 7 a článok 4 bod 4 smernice 2003/35, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z tejto smernice; 2. zaviazať Spojené kráľovstvo na náhradu trov konania.

15. Spojené kráľovstvo navrhuje: 1. konštatovať, že Spojené kráľovstvo si splnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 3 bodu 7 a článku 4 bodu 4 smernice 2003/35; 2. zaviazať Komisiu na náhradu trov konania.

16. Predseda Súdneho dvora uznesením zo 4. mája 2012 povolil vstup Dánskeho kráľovstva a Írska ako vedľajších účastníkov konania na podporu návrhov Spojeného kráľovstva.

17. Účastníci konania predložili písomné pripomienky a s výnimkou Dánska boli vypočutí na pojednávaní 11. júla 2013.

IV – Právne posúdenie

18. Komisia síce svoju žalobu opiera o článok 3 bod 7 a článok 4 bod 4 smernice 2003/35, ale podľa môjho názoru je zmysluplnejšie uviesť v diskusii o žalobných dôvodoch normy, ktoré sa nimi zaviedli, konkrétne článok 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článok 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole. Podľa rovnakého znenia odseku 5 oboch ustanovení nesmú byť podľa oboch smerníc konania na účely preskúmania povolení nedostupne drahé. Tým sa v súvislosti s procesom preskúmania, ktorý je upravený v článku 9 ods. 2 Aarhuského dohovoru, preberá článok 9 ods. 4 tohto dohovoru.

19. Komisia svojou žalobou reaguje tak na vykonávanie tohto ustanovenia v troch súdnych obvodoch Spojeného kráľovstva, konkrétne v Anglicku a vo Walese vrátane Gibraltáru, v Škótsku a v Severnom Írsku (časť B), ako aj proti jeho uplatneniu (časť C). Na úvod by som chcela uviesť hlavné tvrdenia rozsudku vo veci Edwards ( 9 ), ktorý bol medzičasom vydaný, a v tomto kontexte sa venovať určitým tvrdeniam, ktoré uviedli účastníci konania a ktoré síce súvisia s problémom trov konania, ale neprispievajú k objasneniu jednotlivých žalobných dôvodov (časť A).

A – Úvodná poznámka

20. Článok 10a ods. 5 smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článok 15a ods. 5 smernice o integrovanej prevencii a kontrole, ako aj článok 9 ods. 4 dohovoru zakladajú povinnosť vymedziť trovy konania. Táto povinnosť bola konkretizovaná rozsudkom vo veci Edwards.

21. Podľa tohto rozsudku sa osobám, ktoré sú uvedené v článku 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole, nesmie zabrániť v podaní návrhu na začatie súdneho konania patriaceho do pôsobnosti týchto článkov alebo pokračovať v účasti na takomto konaní z dôvodu možnej finančnej záťaže. Pritom treba zohľadniť tak záujem osoby, ktorá chce obhajovať svoje práva, ako aj verejný záujem spojený s ochranou životného prostredia. ( 10 )

22. Súdny dvor okrem toho uviedol, že požiadavka, podľa ktorej konanie nesmie byť nedostupne drahé, sa týka všetkých finančných nákladov vyplývajúcich z účasti na súdnom konaní. Nedostupne drahá povaha sa teda musí posudzovať globálne vzhľadom na všetky trovy konania, ktoré znáša dotknutý účastník konania. ( 11 ) Tie v zásade zahŕňajú aj náklady na procesné zastupovanie.

23. Napokon v rozsudku vo veci Edwards sa na rozdiel od toho, čo tvrdí Dánsko, objasnilo, že vnútroštátny súd nemôže požiadavku, aby trovy súdneho konania neboli nedostupne drahé, posudzovať odlišne v závislosti od toho, či rozhoduje na záver prvostupňového konania, konania o odvolaní alebo konania o dovolaní. ( 12 ) Toto konštatovanie sa však nesmie chápať v tom zmysle, že pri posudzovaní prípustného bremena na vyšších stupňoch možno ignorovať trovy konania, ktoré už vznikli. Každý stupeň je skôr povinný rešpektovať, že trovy všetkých stupňov konania nesmú byť celkovo nedostupné alebo prohibitívne.

24. Dánsko však správne uvádza, že v určitých konaniach vo veci preskúmania sa možno vzdať profesionálneho procesného zastupovania. Prichádza to do úvahy napríklad vtedy, keď sa na príslušné orgány vzťahuje pevne vyjadrená zásada ex offo, a preto sú všetky relevantné tvrdenia a okolnosti preskúmané z úradnej moci. Možnosť vzdať sa procesného zastúpenia si však vyžaduje konkrétne posúdenie spojené so zohľadnením všetkých právnych a praktických podmienok príslušného konania, ako aj procesných zvyklostí.

25. V prejednávanej veci neexistujú pochybnosti, že zastúpenie advokátom je pred súdmi Spojeného kráľovstva nevyhnutné a môže byť príčinou vzniku vysokých trov konania. Členský štát to vysvetľuje osobitnými podmienkami kontradiktórneho súdneho konania v systéme „common law“, ktorý kladie na procesných zástupcov mimoriadne vysoké požiadavky.

26. Rovnako ako v prípade súdov Únie sa náklady na procesné zastúpenie v Spojenom kráľovstve ukladajú spravidla účastníkovi, ktorý vo veci nemal úspech. V prípade neúspechu sú žalobcovia uvedení v článku 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole spravidla povinní nahradiť trovy konania protistrany a znášajú aj vlastné trovy konania. Keď sa žalobe vyhovie, trovy konania musí nahradiť protistrana.

27. Hoci Spojené kráľovstvo zrejme považuje trovy konania, ktoré tak vznikajú, za oprávnené, riziko, ktoré sa s týmito trovami spája, môže odrádzať od ďalšieho konania vo veci alebo od podania žalôb, ktoré sú stanovené v článku 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole. Tieto konania preto môžu byť v zmysle uvedených ustanovení nedostupne alebo prohibitívne drahé. Z toho vyplýva, že v oblasti trov konania sa treba postarať o dostatočnú ochranu.

28. Spojené kráľovstvo uvádza rôzne mechanizmy, ktoré pokrývajú alebo prinajmenšom obmedzujú riziko spojené s trovami konania. Komisia nemá výhrady proti týmto mechanizmom samým osebe, ale oprávnene ich považuje za nedostatočné na prebratie článku 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole.

29. V Spojenom kráľovstve teda existuje možnosť právnej pomoci, ale tento členský štát nepopiera, že ju združenia nemôžu využívať, ( 13 ) ani to, že je podmienená subjektívnou odkázanosťou. Keďže pred prohibitívnymi trovami konania treba chrániť aj združenia a platobne schopných žalobcov, ( 14 ) tento argument na poskytnutie ochrany v oblasti trov konania nepostačuje.

30. Spojené kráľovstvo okrem toho zdôrazňuje, že riziko spojené s trovami konania je v prípade podania žaloby na správny súd (judicial review) veľmi obmedzené. Táto žaloba sa pripustí len vtedy, keď sa v rámci súhrnného povoľovacieho konania rozhodne, že je logicky správna. Účasť na tomto konaní je spojená s uznaním len relatívne nízkych trov konania.

31. Toto povoľovacie konanie síce obmedzuje riziká spojené s trovami konania v prípade žalôb, ktoré majú veľmi nízke šance na úspech, keďže tieto žaloby sa zamietnu skôr, ako povedú k vzniku ďalších nákladov. Aarhuský dohovor a jeho prebratie v Únii však nie sú zamerané v prvom rade na žaloby s mimoriadne nízkymi šancami na úspech. ( 15 ) Verejnému záujmu o ochranu životného prostredia sa vyhovie v oveľa vyššej miere, keď sa zjednodušia žaloby, ktoré sú síce založené na akceptovateľnom názore, ale ich úspech je neistý. Také konania sa spravidla opierajú o oprávnený záujem o ochranu životného prostredia, ale z dôvodu neistého výsledku sú riziká spojené s trovami mimoriadne závažné.

32. Spojené kráľovstvo napokon ešte uvádza možnosť poistenia rizík spojených s trovami konania, „After the Event Insurance“. Je však nesporné, že ani tento nástroj nepokrýva všetky prípady. Poisťovne musia zjavne práve v konaniach s neistým výsledkom, t. j. s vysokým rizikom, požadovať poistné, ktoré môže byť tiež prohibitívne.

33. Komisia síce zdôrazňuje nevyhnutnosť predvídateľných trov konania, ale v prejednávanej veci sa nemusí rozhodnúť o tom, do akej miery musia byť tieto trovy konania skutočne zrejmé v skoršej fáze konania. Nástroj v podobe ochranného opatrenia v oblasti trov konania totiž právu Spojeného kráľovstva poskytuje prostriedok na to, aby maximálne riziko spojené s trovami konania stanovilo už v skoršej fáze.

34. Komisia síce reaguje na určité výsledky a kritériá uplatnenia tohto nástroja, celkovo ho však nepovažuje za dostatočný. Keď kritizuje neistú výšku trov konania, jej výhrady smerujú proti tomu, že právo Spojeného kráľovstva dostatočne jasne a jednoznačne nepredpisuje ochranu v oblasti trov konania. Tomuto problému sa budem venovať neskôr.

B – O prebratí

35. Komisia nesúhlasí s absenciou zákonného prebratia ochrany v oblasti trov konania v Spojenom kráľovstve. V tejto súvislosti sa odvoláva na rozsudok v súvislosti s právnym stavom v Írsku. V tomto členskom štáte záviselo od rozhodnutia súdov, či upustia od uloženia povinnosti účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech, nahradiť trovy konania, a či rozhodnú, že trovy konania, ktoré tento účastník konania vynaložil, nahradí druhý účastník konania. Keďže išlo len o súdnu prax, Súdny dvor to nepovažoval za prebratie. ( 16 )

36. Spojené kráľovstvo na toto tvrdenie reaguje pomocou vnútroštátnej judikatúry. Opiera sa o to, že podľa článku 288 ods. 3 ZFEÚ je smernica záväzná pre každý členský štát, ktorému je určená, a to vzhľadom na výsledok, ktorý sa má dosiahnuť, pričom voľba formy a metód sa ponecháva vnútroštátnym orgánom. ( 17 )

37. Súdny dvor skutočne konštatoval, že prebratie predpisov Únie do vnútroštátneho práva si nevyhnutne nevyžaduje formálne a doslovné prebratie ich ustanovení do výslovného a špecifického ustanovenia a že je možné ho splniť všeobecným právnym kontextom, ak ten skutočne zabezpečuje úplné uplatnenie smernice dostatočne jasným a presným spôsobom. ( 18 )

38. Ešte sa síce nerozhodlo o tom, či záväzné pravidlá judikatúry, teda súdne rozhodnutia charakteristické pre právny systém „common law“, ktorý platí v Spojenom kráľovstve, môžu v tomto zmysle predstavovať dostatočné prebratie smernice. Súdny dvor však už uznal, že aj pri posudzovaní prebratia sa pôsobnosť vnútroštátnych zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení má posudzovať pri zohľadnení ich výkladu vnútroštátnymi súdmi. ( 19 )

39. Na prebratie smernice však nemôže postačovať to, že súdy majú možnosť postupovať v súlade so smernicou a pravdepodobne tak aj konajú. Z ustálenej judikatúry vyplýva, že diskrečná právomoc, ktorá môže byť vykonávaná v súlade so smernicou, nie je dostatočným opatrením na prebratie tejto smernice, pretože takáto prax sa môže v každom okamihu zmeniť. ( 20 ) To isté sa konštatovalo aj v prípade, ktorý uviedla Komisia: Írske súdy síce disponovali voľnou úvahou, ktorá umožňovala zabezpečiť ochranu v oblasti trov konania, ale nebolo to ich povinnosťou. Okrem toho chýbali kritériá, kedy treba poskytnúť ochranu v oblasti trov konania. Relevantné pravidlá judikatúry, ktoré by takú povinnosť ukladali, vtedy neboli stanovené.

40. Je preto rozhodujúce, či relevantné vnútroštátne rozsudky skutočne dostatočne jasne, určito a záväzne zaručujú úplné uplatnenie nevyhnutnej ochrany v oblasti trov konania. ( 21 ) Pokiaľ sú tieto podmienky splnené, pravidlá judikatúry môžu zabezpečiť prebratie. ( 22 )

41. Účastníci konania vo veci samej uvádzajú rôzne rozhodnutia vnútroštátnych súdov. Komisia má voči nim síce námietky pre ich nedostatočné uplatnenie v praxi, ale na základe predchádzajúcich úvah sú relevantné aj na účely prebratia.

42. V tejto súvislosti treba v prvom rade venovať pozornosť tomu, že prijatie ochranného opatrenia v oblasti trov konania je súčasťou voľnej úvahy súdov (časť 1), v nadväznosti na to možnému obmedzeniu trov, ktoré môže žalobca uplatniť v prípade úspechu (časť 2), a na záver predbežnej právnej ochrane (časť 3).

1. O voľnej úvahe pri rozhodovaní o ochrannom opatrení v oblasti trov konania

43. Inštitút ochranného opatrenia v oblasti trov konania vytvoril Court of Appeal pre Anglicko a Wales v rozsudku vo veci Corner House ( 23 ). Súdy v Škótsku a Severnom Írsku ho prevzali. Za mimoriadnych okolností môže uvedené opatrenie pre príslušnú inštanciu stanoviť hornú hranicu trov konania, ktoré možno žalobcovi uložiť v prípade neúspechu. Toto rozhodnutie možno prijať v každom štádiu konania, keď je súd presvedčený o tom, že: — predložené problémy predstavujú všeobecný verejný záujem, — verejný záujem si vyžaduje právne riešenie týchto problémov, — žalobca nemá nijaký súkromný záujem na výsledku konania, — vzhľadom na finančné prostriedky žalobcu a protistrán, ako aj na očakávané trovy konania je čestné a spravodlivé prijať ochranné opatrenie v oblasti trov konania a — žalobca v konaní pravdepodobne nebude pokračovať, ak sa neprijme ochranné opatrenie v oblasti trov konania.

44. Dôsledkom tohto reštriktívneho postupu je, že už prijatie ochranného opatrenia v oblasti trov konania spôsobuje relatívne vysokú náročnosť a dodatočné náklady, bez toho, aby sa podporilo objasnenie environmentálnych otázok.

45. Tento nástroj vytvára pre príslušné súdy predovšetkým priestor na posúdenie rôznych požiadaviek ochranného opatrenia v oblasti trov konania, a pokiaľ sa potvrdia, voľnú úvahu v súvislosti s konkrétnou ochranou v oblasti trov konania, ktorá sa má priznať. Táto voľná úvaha sa vzťahuje tak na výšku prípustného rizika v oblasti trov konania, ako aj na otázku, či a prípadne v akom rozsahu sa zároveň obmedzí aj riziko protistrany v oblasti trov konania.

46. Namietať nemožno ani proti samotnému priestoru na posúdenie, ani proti samotnej voľnej úvahe. Z dôvodu veľkých rozdielov, ktoré existujú medzi členskými štátmi, pokiaľ ide o prístup k spravodlivosti, existuje veľký priestor na realizáciu ochrany v súvislosti s trovami konania. ( 24 ) Okrem toho samotný Súdny dvor uznáva nevyhnutnosť priestoru na posúdenie a voľnej úvahy pri ochrane v súvislosti s trovami konania. ( 25 ) Vnútroštátnym súdom sa však jednoznačne musí uložiť povinnosť, aby svoju voľnú úvahu uskutočňovali s cieľom zabezpečiť dostatočnú ochranu v oblasti trov konania v konaniach, na ktoré sa vzťahuje. ( 26 )

47. Voľná úvaha súdov Spojeného kráľovstva pri ochrannom opatrení v oblasti trov konania nespĺňa tieto požiadavky. Je totiž zameraná na zistenie, či v konkrétnom prípade výnimočne ( 27 ) nebolo neprimerané alebo nespravodlivé postupovať v súlade so všeobecnou zásadou, podľa ktorej ochrana v oblasti trov konania neexistuje. Zásadné prepojenie s cieľom ochrany v oblasti trov konania pritom v relevantných konaniach nie je zrejmé.

48. Nič na tom nemenia ani uvedené rozhodnutia, ktoré nasledovali po rozsudku vo veci Corner House. V rozsudku vo veci Morgan z roku 2009 sa v prvom rade uvádza, že existujúca voľná úvaha v prípade rozhodnutí o trovách konania pravdepodobne nie je zlučiteľná so zásadou ochrany v oblasti trov konania. ( 28 )

49. Ani z rozhodnutia v prípade Garner z roku 2010, ktoré sa prijalo po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku, nie je zrejmé, že by sa medzičasom voľná úvaha zamerala na cieľ v podobe ochrany v oblasti trov konania. ( 29 )

50. Okrem toho sú kritériá uplatňované v Spojenom kráľovstve nezlučiteľné s konštatovaniami Súdneho dvora v rozsudku Edwards.

51. Spojené kráľovstvo síce zastáva názor, že kritériá nevyhnutnej ochrany v oblasti trov konania nie sú predmetom prejednávanej veci, ale nie je to presvedčivé. V prípade kritérií ochrany v oblasti trov konania ide skôr o podstatu námietky Komisie, že povinná ochrana v oblasti trov konania nebola dostatočne prebratá. Treba ich tu teda vysvetliť.

52. Problémy kritérií, ktoré sa uplatňujú v Spojenom kráľovstve, sa začínajú pri zohľadnení verejného a súkromného záujmu na uskutočnení konania. Súdny dvor tiež požaduje zohľadnenie týchto záujmov. ( 30 ) Spojené kráľovstvo však namieta, že pred rozsudkom vo veci Garner sa nezohľadnili tak, ako to bolo potrebné. ( 31 ) Vláda tým akceptuje, že pred týmto rozsudkom dostatočne neuznala verejný záujem na presadzovaní environmentálneho práva v konaní podľa článku 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole a neuznala jeho význam. Keďže k vyhláseniu rozsudku došlo až po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku, toto porušenie sa neodstránilo včas.

53. S ochranou v oblasti trov konania je nezlučiteľné aj to, že už existencia súkromného záujmu na výsledku konania je v rozpore s ochranným opatrením v oblasti trov konania. Súdny dvor požaduje zohľadnenie uvedeného záujmu, nemá to však viesť k vylúčeniu ochrany v oblasti trov konania. Jednotlivec má byť skôr chránený aj v tom prípade, keď presadzuje svoje práva, ktoré mu vyplývajú z práva Únie. ( 32 )

54. Hoci rozsudok vo veci Morgan – zrejme ako obiter dictum – ukazuje, že toto kritérium by sa malo uplatňovať flexibilne, ( 33 ) je zrejmé, že v tejto súvislosti existuje prinajmenšom značná neistota.

55. V rozpore s nevyhnutnou ochranou v oblasti trov konania je aj skutočnosť, že ako kritérium vylúčenia sa má zohľadniť subjektívna platobná schopnosť žalobcu, t. j. chýbajúci dôkaz o jeho odkázanosti. Trovy konania predovšetkým ani nemôžu presiahnuť finančné možnosti dotknutej osoby, ani sa v každom prípade nemôžu zdať objektívne – teda nezávisle od jej platobnej schopnosti – neprimerané. ( 34 ) Inými slovami, ani platobne schopní žalobcovia nemôžu byť vystavení nedostupným alebo prohibitívnym rizikám v oblasti trov konania a v prípade žalobcov s obmedzenými prostriedkami sa musia za určitých okolností ešte väčšmi znížiť objektívne primerané riziká spojené s trovami konania.

56. Súdny dvor napokon zamietol, aby sa ochrana v oblasti trov konania vylúčila v prípade, keď sa dotknutá osoba pravdepodobne nenechá odradiť rizikom súvisiacim s trovami konania. ( 35 ) Uvedené riziko odradenia však podľa rozsudku vo veci Corner House predstavuje ďalšiu podmienku ochranného opatrenia v oblasti trov konania.

57. Spojené kráľovstvo si teda tým, že voľná úvaha súdov priznať ochranu v oblasti trov konania nie je viazaná na cieľ ochrany v oblasti trov konania a že kritériá, ktoré sa pri tom majú uplatniť, nie sú zlučiteľné s uvedenými ustanoveniami, nesplnilo povinnosti ktoré mu vyplývajú z článku 3 bodu 7 a článku 4 bodu 4 smernice 2003/35.

2. O vzájomnom obmedzení trov konania

58. Komisia nesúhlasí ani s tým, že ochranné opatrenia v oblasti trov konania zároveň často obmedzujú riziko, ktoré sa s trovami konania spája u protistrany. Tento problém sa týka všetkých troch súdnych obvodov Spojeného kráľovstva.

O prípustnosti

59. Spojené kráľovstvo považuje túto námietku za neprípustnú, pretože nebola predložená v konaní pred podaním žaloby. Námietku vzájomného obmedzenia trov konania Komisia v skutočnosti prvý raz výslovne uviedla až v odôvodnenom stanovisku. ( 36 )

60. Výhrada Spojeného kráľovstva sa opiera o to, že výzva adresovaná Komisiou členskému štátu a potom odôvodnené stanovisko vydané Komisiou vymedzujú predmet sporu, ktorý už nemôže byť ďalej rozšírený. Možnosť dotknutého členského štátu predložiť svoje pripomienky predstavuje dôležitú záruku a jej dodržanie je podstatnou formálnou podmienkou konania o nesplnení povinnosti členským štátom. V dôsledku toho sa odôvodnené stanovisko a žaloba Komisie musia zakladať na rovnakých výhradách, ako sú uvedené vo výzve, ktorou sa začalo konanie pred podaním žaloby. ( 37 )

61. Uvedená požiadavka však nemôže viesť k tomu, aby vyjadrenie výhrad vo výzve, výroková časť odôvodneného stanoviska a návrh účastníka konania v žalobe museli byť v každom prípade presne rovnaké, pokiaľ predmet konania nebol rozšírený alebo zmenený. ( 38 )

62. Predovšetkým výzva pritom nemôže podliehať takým prísnym požiadavkám presnosti ako odôvodnené stanovisko, keďže nutne nemôže obsahovať nič iné než len prvé stručné zhrnutie výhrad. Nič preto nebráni Komisii, aby v odôvodnenom stanovisku spresnila svoje výhrady, ktoré už všeobecnejšie uviedla vo výzve. ( 39 )

63. K tomu došlo v prejednávanej veci. Komisia správne uvádza, že náklady na vlastné zastupovanie sú tiež súčasťou trov konania, ktorých výšku majú členské štáty obmedziť. ( 40 ) Námietka, že toto riziko spojené s trovami konania nie je dostatočne obmedzené, bola teda obsahom výhrady, podľa ktorej riziko spojené s trovami konania v Spojenom kráľovstve nie je celkovo dostatočne obmedzené.

64. Tento odhad potvrdzuje odpoveď Spojeného kráľovstva na výzvu o stanovisko, teda prvý list tohto členského štátu v konaní pred podaním žaloby. Tam sa totiž predovšetkým dohoda s vlastným advokátom, ktorá stanovuje odmenu iba pri vyhovení žalobe, uvádza ako prostriedok na obmedzenie rizík spojených s trovami konania. ( 41 ) Tvrdenie Komisie v odôvodnenom stanovisku, že ochranné opatrenia v oblasti trov konania predstavujú oslabenie tohto prostriedku, pretože obmedzujú sumu trov konania, ktoré môže žalobca požadovať v prípade úspechu, teda v konečnom dôsledku predstavuje iba argument na oslabenie tejto pozície. Tento bod sa tým zároveň stal súčasťou predmetu konania.

65. Toto tvrdenie je preto prípustné a vyžaduje si vysvetlenie.

O odôvodnenosti

66. Komisia kritizuje, že ochranné opatrenia v oblasti trov konania sú čiastočne koncipované recipročne aj v tom zmysle, že okrem rizika žalobcu, že v prípade neúspechu vo veci bude povinný nahradiť trovy konania protistrany, obmedzujú aj riziko protistrany, že v prípade úspechu žaloby bude povinná nahradiť trovy konania žalobcu.

67. Jednostranné ochranné opatrenie v oblasti trov konania, ktoré riziko zodpovednosti za trovy konania protistrany obmedzuje iba v prospech žalobcu, môže do veľkej miery prispieť k prevencii nedostupných, resp. prohibitívnych trov súdneho konania. Už náklady na vlastné zastupovanie však môžu osobám uvedeným v článku 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole zabrániť v tom, aby podali alebo ďalej presadzovali samostatnú žalobu, ktorá patrí do pôsobnosti týchto článkov.

68. V súvislosti s trovami konania za vlastné zastupovanie preto tak Spojené kráľovstvo, ako aj Írsko uvádzajú možnosť procesných zástupcov vzdať sa odmeny. Také zrieknutie však môže riziko spojené s trovami konania znížiť len vo výnimočných prípadoch, pretože procesní zástupcovia spravidla musia dosahovať príjmy. Keby sa v konaniach podľa článku 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole vo všeobecnosti požadovalo bezplatné zastupovanie žalobcu, predstavovalo by to zrušenie hospodárskych základov nevyhnutnej špecializácie advokátov na tieto oblasti.

69. Šancu na dosiahnutie potrebných príjmov v prípade finančne slabých žalobcov, ktorí nedostanú procesnú pomoc, vytvárajú odmeny za úspech. V Anglicku a vo Walese, ako aj v Škótsku môžu byť tieto dohody o odmene koncipované tak, že procesný zástupca žalobcu dostane odmenu iba v prípade, že sa žalobe vyhovie. V oboch systémoch musí trovy konania, ktoré by bez tejto dohody vznikli, nahradiť spravidla protistrana, ktorá vo veci nemala úspech. V Anglicku a vo Walese sa navyše ukladá prémia za úspech, zatiaľ čo v Škótsku by túto prémiu platil žalobca. V Severnom Írsku inštitút odmeny v prípade úspechu neexistuje. Ani odmeny za úspech pri zastupovaní síce nie sú bezproblémové, predovšetkým vtedy, keď sa na rozdiel od bežnej odmeny spájajú s príplatkom, ( 42 ) ale podľa tvrdení Spojeného kráľovstva sú v mnohých prípadoch, na ktoré sa vzťahuje článok 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článok 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole, zrejme nevyhnutné na to, aby sa v tomto právnom poriadku umožnila potrebná ochrana v oblasti trov konania.

70. Vzájomné ochranné opatrenie v oblasti trov konania však obmedzuje trovy konania, ktoré v prípade vyhoveniu žalobe znáša protistrana. V prípade takého obmedzenia žalobca pravdepodobne musí znášať časť nákladov na vlastné zastupovanie. Pri podmienených dohodách o odmene sa obmedzí výška odmeny za úspech, ktorú by musela nahradiť protistrana, ktorá vo veci úspech nemala. Obmedzenú odmenu využijú buď procesní zástupcovia, alebo žalobca musí v prípade úspechu svojej žaloby zvýšiť vlastné náklady. Aj takéto dodatočné trovy konania môžu vyvolať prohibitívny účinok. Z toho vyplýva, že vzájomné ochranné opatrenie v oblasti trov konania môže ohroziť cieľ ochrany v oblasti trov konania.

71. Pri hodnotení vzájomných ochranných opatrení v oblasti trov konania však treba rozlišovať medzi súkromnými a verejnými účastníkmi konania.

72. V prípade súkromných účastníkov konania možno vzájomné obmedzenie trov konania za určitých okolností odôvodniť procesnou „rovnosťou zbraní“, ktorá je súčasťou základného práva na spravodlivé súdne konanie ( 43 ) a v článku 9 ods. 4 dohovoru sa uvádza ako procesná maxima. O tejto „rovnosti zbraní“ možno pochybovať, ( 44 ) keď je jeden účastník v rozsiahlej miere oslobodený od rizika, že bude musieť nahradiť trovy konania protistrany, kým ďalší účastník konania musí vždy znášať väčšiu časť vlastných trov konania a v prípade neúspechu je povinný nahradiť celkové trovy konania. Dokonca by sa dalo uvažovať o tom, že také nerovné rozdelenie rizika spojeného s trovami konania môže ovplyvniť vývoj stratégie konania. Účastník konania v rozsiahlej miere chránený pred rizikami spojenými s trovami konania by sa mohol pokúsiť o nepotrebné rozšírenie predmetu sporu, aby tým zvýšil trovy konania protistrany a tým aj jej ochotu uzatvoriť zmier.

73. Komisia však oprávnene zdôrazňuje, že v tomto prípade ide len o žaloby podľa článku 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole. Z ich podstaty vyplýva, že smerujú proti rozhodnutiam správnych orgánov, konkrétne proti schváleniu zámeru po posúdení vplyvov na životné prostredie alebo integrovanému povoleniu určitých priemyselných aktivít.

74. V konaní proti štátnym orgánom od začiatku neexistuje nijaká skutočná rovnováha, pretože disponujú spravidla oveľa väčšími zdrojmi ako osoby uvedené v článku 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole. Jednostranné ochranné opatrenie v oblasti trov konania predstavuje v tejto súvislosti len prvý krok k vytvoreniu „rovnosti zbraní“.

75. V konaniach tohto druhu ide okrem toho v konečnom dôsledku o spoločný záujem oboch účastníkov, konkrétne o zachovanie práva. Správny orgán, ktorý v súdnom konaní neuspeje, pretože jeho napadnuté rozhodnutie je protiprávne, si, pokiaľ ide o trovy konania, nezaslúži nijakú ochranu porovnateľnú s ochranou žalobcu. Tento orgán totiž porušením práva zapríčinil konanie.

76. A napokon, verejný záujem na zachovaní práva má podľa Aarhuského dohovoru mimoriadny význam. ( 45 ) Tento záujem prinajmenšom v konaniach podľa článku 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole bráni obmedzeniu takého nástroja, akým je odmena za úspech pri zastupovaní, ktorý môže prispieť k prevencii nadmerných nákladov na vlastné zastupovanie.

77. Tento cieľ Aarhuského dohovoru navyše vyvracia tvrdenie Spojeného kráľovstva o obmedzených zdrojoch príslušných orgánov. Je síce pravda, že orgány nemôžu prostriedky, ktoré použili na súdne konanie, znovu použiť na plnenie svojich hlavných úloh. Dohovor s tým však počíta. Je to aj logické, pretože súdna vynútiteľnosť environmentálneho práva, resp. riziko napadnutia pred súdmi núti orgány k tomu, aby pri uplatňovaní tohto práva konali s mimoriadnou opatrnosťou.

78. To však nevylučuje každú ochranu v oblasti trov konania pre správne orgány. Neexistuje dôvod na to, aby sa zaťažili odmenou pre zástupcu protistrany, ktorá výrazne prevyšuje obvyklé odmeny nepodmienené úspechom v konaní. „Asymetrické“ vzájomné ochranné opatrenie v oblasti trov konania, ktoré síce na oboch stranách obmedzuje riziko súvisiace s trovami, ale napriek tomu ponecháva priestor na primeranú odmenu, preto ani v konaniach proti správnym orgánom nemožno automaticky vylúčiť, a to z dôvodu procesnej „rovnosti zbraní“.

79. Nesmie to však viesť k tomu, že finančne silnejšie správne orgány dostanú podnet, aby nepotrebným rozširovaním predmetu sporu zvýšili trovy konania žalobcu natoľko, že sa výrazne prekročia hranice trov konania, ktoré možno nahradiť. ( 46 ) To, aký rozsah má v tomto zmysle primeraná odmena za úspech, možno posúdiť len v kontexte konkrétneho prípadu.

80. Spojené kráľovstvo si teda tým, že súdy môžu v konaniach podľa článku 3 bodu 7 a článku 4 bodu 4 smernice 2003/35/ES priznať vzájomnú ochranu v oblasti trov konania, ktorá bráni tomu, aby sa v prípade vyhovenia žalobe protistrane uložila povinnosť nahradiť trovy konania vynaložené na primeranú odmenu za úspech pri zastupovaní osôb a združení, ktoré sú uvedené v týchto ustanoveniach, nesplnilo povinnosti, ktoré mu z týchto ustanovení vyplývajú.

3. O predbežnej právnej ochrane

81. Komisia má napokon výhrady k tomu, že predbežná právna ochrana v Anglicku a vo Walese vrátane Gibraltáru, ako aj v Severnom Írsku sa spravidla poskytne len vtedy, keď navrhovateľ prevezme povinnosť nahradiť škodu, ktorá vyplýva z tohto opatrenia.

82. Zo spisu jednoznačne nevyplýva, čo je obsahom tejto povinnosti nahradiť škodu. Vychádzam z toho, že nejde o škodu, ktorá bola spôsobená zavineným protiprávnym konaním. Na to by nebola potrebná nijaká osobitná povinnosť nahradiť škodu, pretože by sa uplatnila všeobecná právna úprava deliktov.

83. Predpokladám skôr, že táto povinnosť sa uplatní vtedy, keď sa nárok, ktorý je chránený predbežným opatrením, v nasledujúcom konaní preukáže ako nedôvodný. V tomto prípade má navrhovateľ zrejme nahradiť škody, ktoré boli spôsobené nariadením predbežného opatrenia. ( 47 ) V druhoch konania, ktoré sú predmetom prejednávanej veci, teda existuje riziko prevzatia zodpovednosti za náklady spôsobené omeškaním zámerov.

84. Účastníci konania sa predovšetkým nezhodujú v tom, či sa na toto riziko týkajúce sa trov konania vôbec vzťahuje ochranné ustanovenie o trovách podľa článku 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole. Podľa znenia totiž konanie len nemá byť nedostupne drahé. Povinnosť nahradiť škody spôsobené omeškaním z dôvodu predbežnej právnej ochrany v prípade reštriktívneho výkladu už ani nie je súčasťou trov konania.

85. Súdny dvor však už konštatoval, že zabezpečenie účinnosti práva podať opravný prostriedok podľa článku 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole vyžaduje, aby mali členovia dotknutej verejnosti právo podať návrh na nariadenie predbežného opatrenia. ( 48 ) V nadväznosti na to aj Príručka na uplatňovanie Aarhuského dohovoru z roku 2000, ktorú uverejnila Európska hospodárska komisia Organizácie Spojených národov, radí predbežnú ochranu k súdnym nariadeniam ( 49 ), ktoré sú uvedené v článku 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru ako súčasť prístupu k spravodlivosti ( 50 ).

86. Okrem toho treba pripomenúť, že požiadavka, aby trovy konania neboli nedostupne drahé, sa týka všetkých finančných nákladov vyplývajúcich z účasti na súdnom konaní. Nedostupne drahá povaha sa teda musí posudzovať globálne vzhľadom na všetky trovy konania, ktoré znáša dotknutý účastník konania. ( 51 ) Súdny dvor okrem toho konštatoval, že osobám, na ktoré sa vzťahuje článok 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článok 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole, nemôže byť zabránené podať návrh na začatie súdneho konania patriaceho do pôsobnosti týchto článkov alebo pokračovať v účasti na takomto konaní z dôvodu finančnej záťaže, ktorá by z toho mohla vyplývať. ( 52 )

87. Keďže k takým návrhom patrí aj žiadosť o predbežnú právnu ochranu a prípadné nároky na náhradu škody by zvýšili vzniknuté finančné výdavky, musí sa ochrana v oblasti trov konania vzťahovať aj na ne. V opačnom prípade by zrejme podaniu tohto návrhu zabránilo riziko povinnosti poskytnúť náhradu škody.

88. Spojené kráľovstvo síce Komisii oponuje, že zámery, ktorých sa dotýka článok 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článok 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole, počas prebiehajúceho súdneho konania väčšinou nemožno sledovať ďalej, a to ani v prípade absencie predbežnej právnej ochrany. Finančne náročné práce sa často nevykonajú, pokiaľ existuje možnosť, že sa povolenie zruší.

89. Tento argument relativizuje praktický význam výhrady Komisie, ale v prípadoch, keď je predbežná právna ochrana nevyhnutná, jej neuberá na význame.

90. Spojené kráľovstvo ďalej uvádza, že vo verejnoprávnych konaniach súdy svoju voľnú úvahu uplatnili spravidla v tom zmysle, že došlo k zrieknutiu sa povinnosti nahradiť škodu. Aj v tejto súvislosti však platí, že iba možnosť uplatniť voľnú úvahu v súlade s povinnosťou priznať ochranu v oblasti trov konania nepostačuje na prebratie článku 10a ods. 5 smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a ods. 5 smernice o integrovanej prevencii a kontrole.

91. Väčší význam má tvrdenie Spojeného kráľovstva, podľa ktorého je povinnosť nahradiť škodu zlučiteľná so zásadou efektivity, t. j. presadenie práv vyplývajúcich z práva Únie by v dôsledku nej nebolo ani neprimerane náročné, ani prakticky nemožné.

92. Toto tvrdenie sa zakladá na správnej úvahe, že členské štáty majú na základe svojej procesnej autonómie rozhodovací priestor pri vykonávaní článku 10a ods. 5 smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a ods. 5 smernice o integrovanej prevencii a kontrole, pričom musia dodržiavať zásady ekvivalencie a efektivity. ( 53 ) Ani zásada účinnej právnej ochrany podľa článku 47 ods. 1 Charty základných práv ( 54 ), ktorá je blízka zásade efektivity, nespochybňuje tento priestor.

93. Nedá sa teda vylúčiť, že členské štáty v zásade môžu stanoviť povinnosť nahradiť škodu vzniknutú v dôsledku opatrení predbežnej právnej ochrany, ktorá sa týka aj vykonávania práv založených na práve Únie. Platí to predovšetkým v konaní medzi súkromnými subjektmi, pretože také opatrenie nevyhnutne zasahuje do práv protistrany.

94. Spojené kráľovstvo v tejto súvislosti správne uvádza ochranu vlastníctva adresáta napadnutého povolenia.

95. Treba pritom poznamenať, že povolenie napadnuté pred súdom ešte nezakladá nijaké vlastnícke práva. ( 55 ) Najprv totiž ide len o perspektívu možnosti využívať povolenie. Samotné perspektívy však nepožívajú ochranu ako vlastnícke právo, ( 56 ) v každom prípade vtedy, keď je ich realizácia sporná. ( 57 ) Napriek tomu bremená vyplývajúce zo súdneho konania môžu obmedziť uplatnenie určitých vlastníckych práv, ( 58 ) napríklad tým, že sa zabráni určitému využitiu vlastnenej pôdy na realizáciu zámeru.

96. Ochrana životného prostredia však môže odôvodniť obmedzenie využívania vlastníckeho práva. ( 59 ) Platí to aj pre predbežné opatrenia na zaistenie status quo počas súdnej kontroly environmentálneho povolenia. Obmedzenie vlastníctva a iných slobôd sa totiž v prvom rade zakladá na tom, že požadované zámery si z dôvodov ochrany životného prostredia vyžadujú povolenie. Ak je požiadavka povolenia odôvodnená, toto odôvodnenie sa v zásade vzťahuje aj na to, aby sa pomocou predbežnej právnej ochrany zabránilo praktickému prednostnému vybaveniu hlavnej veci počas súdneho preskúmania povolenia.

97. Podobné úvahy okrem toho zrejme predstavujú základ súdnej praxe, ktorú uvádza Spojené kráľovstvo, a to vo verejnoprávnych konaniach sa vo väčšine prípadov zrieknuť povinnosti nahradiť škodu.

98. Pokiaľ ide o konania podľa článku 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole, tieto úvahy získavajú dodatočný význam, pretože všeobecný záujem na vykonávaní environmentálneho práva tam získava osobitné uznanie. Žalobcovia v týchto konaniach si preto zaslúžia ochranu pred nedostupnými alebo prohibitívnymi trovami konania, ktorá prekračuje rámec ochrany podľa zásady efektivity a práva na účinnú právnu ochranu. ( 60 )

99. Tento záver nespochybňuje ani rozsudok vo veci Zuckerfabrik Süderdithmarschen a Zuckerfabrik Soest ( 61 ), ktorý uviedlo Spojené kráľovstvo. Súdny dvor v uvedenom rozsudku síce požadoval záruku pre prípad, že predbežná právna ochrana vyvolá finančné riziká pre Úniu. Toto rozhodnutie však nemožno preniesť na konania podľa článku 10a smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie a článku 15a smernice o integrovanej prevencii a kontrole.

100. Cieľom uvedenej žaloby totiž nebolo presadenie environmentálneho práva vo verejnom záujme, ale bola zameraná výlučne na súkromné záujmy žalobcu proti odvodu, ktorý sa mal zaplatiť ešte Spoločenstvu. Okrem toho mala uvedená záruka v prvom rade zabezpečiť nárok na odvod, a nie nahradiť prípadné škody z omeškania v dôsledku priznania predbežnej právnej ochrany. Tie by navyše mohli pokryť úroky z omeškania s pravidelnou splatnosťou.

101. Zároveň nie je vylúčené, aby sa postupovalo proti zneužitiu predbežnej právnej ochrany. Prevencia alebo sankcionovanie zneužitia si však nevyžadujú, aby sa priznanie predbežnej právnej ochrany podmienilo povinnosťou nahradiť škodu. V takých prípadoch by skôr stačilo odmietnuť priznanie predbežnej právnej ochrany alebo priznať bežné nároky na náhradu škody v prípade dodatočného zistenia zneužitia.

102. Z uvedeného vyplýva, že Spojené kráľovstvo si tým, že súdy v Anglicku a vo Walese vrátane Gibraltáru, ako aj v Severnom Írsku môžu nevyhnutné opatrenia v rámci predbežnej právnej ochrany v konaniach podľa týchto ustanovení podmieniť povinnosťou nahradiť škodu, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 3 bodu 7 a článku 4 bodu 4 smernice 2003/35/ES.

C – O uplatnení

103. Okrem neprebratia článku 3 bodu 7 a článku 4 bodu 4 smernice 2003/35/ES má Komisia výhrady aj voči uplatňovaniu týchto ustanovení súdmi Spojeného kráľovstva.

104. Tento žalobný dôvod sa nemôže zameriavať na to, že Komisia uvádza výhrady voči konkrétnym rozhodnutiam súdov, pretože ich považuje za porušenie článku 3 bodu 7 a článku 4 bodu 4 smernice 2003/35/ES. Komisia totiž o konkrétnych prípadoch neuvádza dostatok informácií na to, aby bolo možné posúdiť, či naozaj došlo k porušeniu týchto ustanovení.

105. Napriek tomu by bolo možné chápať Komisiu v tom zmysle, že týmto žalobným dôvodom v určitej miere kritizuje ustálenú a všeobecnú prax ( 62 ) súdov v Spojenom kráľovstve. Na to by však musela uviesť dostatok dôkazov, že sa tam vyvinula opakovaná, trvalá prax. ( 63 )

106. Na prvý pohľad sa javí, že konštatovania o nedostatočnom prebratí článku 3 bodu 7 a článku 4 bodu 4 smernice 2003/35/ES judikatúrou predstavujú indíciu, že súdy v Spojenom kráľovstve sa v rámci ustálenej praxe dopúšťajú porušenia uvedených ustanovení.

107. Tento záver však nie je správny. Uvedené konštatovania sa zakladajú na tom, že judikatúra dostatočne jasne a určito nezaručuje nevyhnutné ochranné ustanovenie o trovách. Podmienkou ustálenej praxe by naproti tomu bolo, že rozhodnutia predstavujú porušenie zásady ochrany v oblasti trov konania aj v konečnom dôsledku.

108. Komisia nepredložila takýto dôkaz. Uvádza síce množstvo konkrétnych súdnych rozhodnutí, ale toto tvrdenie predovšetkým dokazuje, že tieto rozhodnutia nepredstavujú dostatočné prebratie ochrany v oblasti trov konania podľa článku 3 bodu 7 a článku 4 bodu 4 smernice 2003/35 v Spojenom kráľovstve. Ako sa uviedlo, hlavný problém pritom spočíva vo voľnej úvahe súdov o rozhodujúcich otázkach a v neistote týkajúcej sa rizika spojeného s trovami konania, ktorá z toho vyplýva.

109. Naproti tomu sa Komisia na základe rôznych rozhodnutí nesnaží preukázať ustálené postupy, ktoré by neboli zlučiteľné s určitými požiadavkami ochrany v oblasti trov konania.

110. Snahe o uvedený dôkaz sa Komisia najväčšmi približuje vtedy, keď uvádza, že súdy Spojeného kráľovstva uložili žalobcom v štyroch prípadoch určité trovy konania. ( 64 )

111. Toto tvrdenie však nepostačuje na preukázanie ustálenej praxe súdov v Spojenom kráľovstve, v rámci ktorej sa žalobcom uvedeným v článku 3 bode 7 a článku 4 bode 4 smernice 2003/35 ukladajú nedostupné alebo prohibitívne trovy konania.

112. Po prvé štyri rozhodnutia z dvoch súdnych okresov Spojeného kráľovstva nestačia na preukázanie ustálenej praxe. Na druhej strane Komisia tieto konania neopisuje dostatočne presne, aby bolo možné konštatovať, či sú trovy konania, o ktorých sa v každom z prípadov rozhodlo, skutočne príliš vysoké.

113. Keby Komisia svojou výhradou nedostatočného uplatnenia článku 3 bodu 7 a článku 4 bodu 4 smernice 2003/35/ES chcela reagovať na ustálenú a všeobecnú prax súdov v Spojenom kráľovstve, tento odvolací dôvod by bolo treba zamietnuť.

114. Vychádzam z toho, že tento žalobný dôvod smeruje len proti nedostatočnému prebratiu článku 3 bodu 7 a článku 4 bodu 4 smernice 2003/35/ES v pravidlách judikatúry. ( 65 ) Preto ho netreba zamietnuť samostatne.

V – O trovách

115. Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania. Keďže Komisia navrhla zaviazať Spojené kráľovstvo na náhradu trov konania a Spojené kráľovstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania. Podľa článku 140 ods. 1 rokovacieho poriadku Írska republika a Spojené kráľovstvo, ktoré do konania vstúpili ako vedľajší účastníci, znášajú vlastné trovy konania.

VI – Návrh

116. Navrhujem Súdnemu dvoru, aby rozhodol takto: 1. Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska si tým, že: — voľná úvaha súdov priznať ochranu v oblasti trov konania nie je viazaná cieľom ochrany v oblasti trov konania a že kritériá, ktoré sa pritom majú uplatniť, nie sú zlučiteľné s uvedenými ustanoveniami, — súdy môžu v konaniach podľa týchto ustanovení priznať vzájomnú ochranu v oblasti trov konania, ktorá bráni tomu, že v prípade vyhovenia žalobe sa protistrane uloží povinnosť nahradiť trovy konania vynaložené na primeranú odmenu za úspech pri zastupovaní osôb a združení uvedených v týchto ustanoveniach, a — súdy v Anglicku a vo Walese vrátane Gibraltáru, ako aj v Severnom Írsku môžu v konaniach podľa týchto ustanovení nevyhnutné opatrenia v rámci predbežnej právnej ochrany podmieniť povinnosťou nahradiť škodu, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 3 bodu 7 a článku 4 bodu 4 smernice 2003/35/ES z 26. mája 2003, ktorou sa ustanovuje účasť verejnosti pri navrhovaní určitých plánov a programov týkajúcich sa životného prostredia, a ktorou sa menia a dopĺňajú s ohľadom na účasť verejnosti a prístup k spravodlivosti smernice Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, v súvislosti s účasťou verejnosti a prístupom k spravodlivosti. 2. Spojené kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii. Dánske kráľovstvo a Írsko znášajú vlastné trovy konania.

( 1 ) Jazyk prednesu: nemčina.

( 2 ) Dohovor o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (Ú. v. EÚ L 124, 2005, s. 4).

( 3 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/35/ES z 26. mája 2003, ktorou sa ustanovuje účasť verejnosti pri navrhovaní určitých plánov a programov týkajúcich sa životného prostredia, a ktorou sa menia a dopĺňajú s ohľadom na účasť verejnosti a prístup k spravodlivosti smernice Rady 85/337/EHS a 96/61/ES (Ú. v. EÚ L 156, s. 17; Mim. vyd. 15/007, s. 466).

( 4 ) Rozsudok z 11. apríla 2013 (C‑260/11).

( 5 ) Prijatý rozhodnutím Rady 2005/370/ES zo 17. februára 2005 (Ú. v. EÚ L 124, s. 1; Mim. vyd. 15/003, s. 80).

( 6 ) Smernica Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (Ú. v. ES L 175, s. 40; Mim. vyd. 15/001, s. 248), v znení kodifikovanom smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2011/92/EÚ z 13. decembra 2011 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (Ú. v. EÚ L 26, 2012, s. 1).

( 7 ) Smernica Rady 96/61/ES z 24. septembra 1996 o integrovanej prevencii a kontrole znečisťovania životného prostredia (Ú. v. ES L 257, s. 26; Mim. vyd. 15/003, s. 80) v znení smernice 2003/35, kodifikovanom smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2008/1/ES z 15. januára 2008 o integrovanej prevencii a kontrole znečisťovania životného prostredia (Ú. v. EÚ L 24, s. 8), a nahradená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2010/75/EÚ z 24. novembra 2010 o priemyselných emisiách (integrovaná prevencia a kontrola znečisťovania životného prostredia) (Ú. v. EÚ L 334, s. 17).

( 8 ) Už citovaný v poznámke pod čiarou 4.

( 9 ) To isté.

( 10 ) Rozsudok Edwards (už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 35).

( 11 ) Tamže (bod 27 a nasl.).

( 12 ) Tamže (bod 45).

( 13 ) V súvislosti s pravdepodobne rozsiahlejšími nárokmi podľa článku 47 ods. 3 Charty základných práv pozri návrhy, ktoré som predniesla 18. októbra 2012 vo veci Edwards (C‑260/11, bod 38), ako aj rozsudok z 22. decembra 2010, DEB (C-279/09, Zb. s. I-13849, bod 60 a nasl.).

( 14 ) Rozsudok Edwards (už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 40).

( 15 ) Pozri rozsudok Edwards (už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 42) a moje návrhy v tejto veci (už citované v poznámke pod čiarou 13, bod 47).

( 16 ) Rozsudok zo 16. júla 2009, Komisia/Írsko (C-427/07, Zb. s. I-6277, bod 93 a nasl.).

( 17 ) Rozsudky z 13. decembra 2007, Komisia/Írsko (C-418/04, Zb. s. I-10947, bod 157), a zo 14. októbra 2010, Komisia/Rakúsko (C-535/07, Zb. s. I-9483, bod 60).

( 18 ) Rozsudky z 27. apríla 1988, Komisia/Francúzsko (252/85, Zb. s. 2243, bod 5); z 12. júla 2007, Komisia/Rakúsko (C-507/04, Zb. s. I-5939, bod 89), a z 27. októbra 2011, Komisia/Poľsko (C‑311/10, bod 40).

( 19 ) Rozsudky zo 16. decembra 1992, Katsikas a i. (C-132/91, C-138/91 a C-139/91, Zb. s. I-6577, bod 39); z 8. júna 1994, Komisia/Spojené kráľovstvo (C-382/92, Zb. s. I-2435, bod 36); z 9. decembra 2003, Komisia/Taliansko (C-129/00, Zb. s. I-14637, bod 30), a Komisia/Írsko (už citovaný v poznámke pod čiarou 17, bod 166).

( 20 ) Návrhy, ktoré som predniesla 15. januára 2009 vo veci Komisia/Írsko (C-427/07, Zb. s. I-6277, bod 99 a tam citovaná judikatúra).

( 21 ) Pozri rozsudok z 28. januára 2010, Komisia/Írsko (C-456/08, Zb. s. I-859, bod 65), a moje návrhy v tejto veci (bod 60 a nasl.).

( 22 ) Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi 18. januára 2007 vo veci Komisia/Spojené kráľovstvo (C-127/05, Zb. s. I-4619, bod 130 a nasl.).

( 23 ) Court of Appeal, Corner House Research (R on the application of) v Secretary of State for Trade & Industry [2005] 1 WLR 2600, body 72 a 74.

( 24 ) Rozsudok Edwards (už citovaný v poznámke pod čiarou 4, body 30 a 37 a nasl.), ako aj moje návrhy v tejto veci (bod 19 a nasl. a bod 45 a nasl.).

( 25 ) Pozri rozsudok Edwards (už citovaný v poznámke pod čiarou 4, najmä bod 40), ako aj moje návrhy v tejto veci (najmä bod 36).

( 26 ) Rozsudok Edwards (už citovaný v poznámke pod čiarou 4, body 35 a 40), ako aj moje návrhy v tejto veci (najmä bod 24).

( 27 ) Rozsudok Corner House (už citovaný v poznámke pod čiarou 23, bod 72).

( 28 ) Court of Appeal, Morgan & Baker v Hinton Organics (Wessex) Ltd [2009] EWCA 107 Civil Division, bod 47 časť ii).

( 29 ) Court of Appeal, Garner, R (on the application of) v Elmbridge Borough Council & Ors [2010] EWCA Civ 1006, bod 50 (rozsudok z 29. júla 2010).

( 30 ) Rozsudok Edwards (už citovaný v poznámke pod čiarou 4, body 35 a 39).

( 31 ) Vyjadrenie k žalobe, bod 70, s odkazom na rozsudok vo veci Garner (už citovaný v poznámke pod čiarou 29, bod 39); pozri tiež bod 44 vyjadrenia k žalobe.

( 32 ) Rozsudok Edwards (už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 33).

( 33 ) Už citovaný v poznámke pod čiarou 28, bod 35 a nasl.

( 34 ) Rozsudok Edwards (už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 40).

( 35 ) Rozsudok Edwards (už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 43).

( 36 ) S. 12 (s. 111 príloh k žalobe).

( 37 ) Rozsudky z 29. septembra 1998, Komisia/Nemecko (C-191/95, Zb. s. I-5449, bod 55); zo 6. novembra 2003, Komisia/Španielsko (C-358/01, Zb. s. I-13145, bod 27), a z 18. decembra 2007, Komisia/Španielsko (C-186/06, Zb. s. I-12093, bod 15).

( 38 ) Rozsudky Komisia/Nemecko (už citovaný v poznámke pod čiarou 37, bod 56), zo 6. novembra 2003, Komisia/Španielsko (už citovaný v poznámke pod čiarou 37, bod 28), a zo 7. júla 2005, Komisia/Rakúsko (C-147/03, Zb. s. I-5969, bod 24.

( 39 ) Rozsudky Komisia/Nemecko (už citovaný v poznámke pod čiarou 37, bod 54), zo 6. novembra 2003, Komisia/Španielsko (už citovaný v poznámke pod čiarou 37, bod 29), a zo 7. apríla 2011, Komisia/Portugalsko (C-20/09, Zb. s. I-2637, bod 20).

( 40 ) Rozsudok Edwards (už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 27 a nasl.).

( 41 ) Stanovisko z 20. decembra 2007, bod 31 (s. 83 príloh k žalobe).

( 42 ) V súvislosti s možným obmedzením slobody tlače prostredníctvom odmien za úspech pozri rozsudok ESĽP z 18. januára 2011, MGN v. Spojené kráľovstvo (sťažnosť č. 39401/04, § 192 a nasl.).

( 43 ) Rozsudok z 26. júna 2007, Ordre des barreaux francophones et germanophone a i. (C-305/05, Zb. s. I-5305, body 29 až 31).

( 44 ) Pozri rozsudok ESĽP zo 6. apríla 2006, Stankiewicz v. Poľsko (sťažnosť č. 46917/99, § 60 a nasl.), o oslobodení prokuratúry od súdnych trov.

( 45 ) Pozri moje návrhy vo veci Edwards (už citované v poznámke pod čiarou 13, bod 40 a nasl.).

( 46 ) Opis konania R (Birch) v Barnsley MBC v bode 26 repliky Komisie poukazuje na uvedenú stratégiu.

( 47 ) V nemeckom občianskom práve procesnom zakladá nárok tohto druhu na náhradu škody § 945 Zivilprozessordnung (Občiansky súdny poriadok). Aj podľa rozsudku Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) z 23. septembra 1980 (VI ZR 165/78, Neue Juristische Wochenschrift 1981, 349) sa však v správnom konaní neuplatní na nevýhody na strane vedľajších účastníkov konania.

( 48 ) Rozsudok z 15. januára 2013, Križan a i. (C‑416/10, bod 109).

( 49 ) Nemecké znenie dohovoru, ktoré podľa jeho článku 22 nie autentické, v tejto súvislosti zavádzajúcim spôsobom uvádza pojem predbežná ochrana ako „vorläufiger Rechtsschutz“. Autentické znenia v anglickom a vo francúzskom jazyku používajú pojmy „injunctive relief“ a „redressement par injonction“.

( 50 ) Strana 133 anglického znenia a strana 170 francúzskeho znenia (obe znenia prístupné na stránke http://www.unece.org/index.php?id=21437). Podľa rozsudku zo 16. februára 2012, Solvay a i. (C‑182/10, bod 27), príručku možno vziať do úvahy, nie je však záväzná.

( 51 ) Rozsudok Edwards (už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 27 a nasl.).

( 52 ) Tamže (bod 35).

( 53 ) Pozri rozsudok Križan a i. (už citovaný v poznámke pod čiarou 48, bod 106).

( 54 ) Rozsudky DEB (už citovaný v poznámke pod čiarou 13, bod 28 a nasl.), a z 27. júna 2013, Agrokonsulting (C‑93/12, bod 59 a nasl.).

( 55 ) Pozri návrhy, ktoré som predniesla 19. apríla 2012 vo veci Križan a i. (C‑416/10, bod 181).

( 56 ) Pozri rozsudky zo 14. mája 1974, Nold/Komisia (4/73, Zb. s. 491, bod 14), a z 5. októbra 1994, Nemecko/Rada (C-280/93, Zb. s. I-4973, bod 79 a nasl.), ako aj rozsudok ESĽP z 29. novembra 1991, Pine Valley Developments Ltd a i. v. Írsko (sťažnosť č. 12742/87, § 51).

( 57 ) Rozsudok ESĽP z 11. januára 2007, Anheuser-Busch Inc. v. Portugalsko (sťažnosť č. 73049/01, Zbierka rozsudkov a rozhodnutí 2007-I, § 64 a nasl.).

( 58 ) Rozsudok Križan a i. (už citovaný v poznámke pod čiarou 48, bod 112).

( 59 ) Tamže (bod 114).

( 60 ) Pozri moje návrhy vo veci Edwards (už citované v poznámke pod čiarou 13, bod 39 a nasl.).

( 61 ) Rozsudok z 21. februára 1991 (C-143/88 a C-92/89, Zb. s. I-415, bod 32).

( 62 ) Pozri rozsudky z 29. apríla 2004, Komisia/Nemecko (C-387/99, Zb. s. I-3751, bod 42); z 26. apríla 2005, Komisia/Írsko (C-494/01, Zb. s. I-3331, bod 28), a z 5. marca 2009, Komisia/Španielsko (C-88/07, Zb. s. I-1353, bod 54).

( 63 ) Rozsudok Komisia/Írsko (už citovaný v poznámke pod čiarou 62, bod 47).

( 64 ) Bod 122 a nasl. žaloby.

( 65 ) Pozri bod 41 vyššie.