ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
90

Pokiaľ ide o rozsah konštatovanej nezákonnosti, treba zdôrazniť, že hoci dotknutá pomoc v skutočnosti pozostáva z dvoch druhov financovania, a to z investičnej pomoci a prevádzkovej pomoci, tieto odlišné druhy financovania Komisia skúmala spoločne a v nadväznosti na to najmä potvrdila záver o existencii štátnej pomoci. Konkrétne Komisia v odôvodnení 191 napadnutého rozhodnutia dospela k záveru, že „kapitálové injekcie poskytnuté spoločnosti [PLGK] predstavujú štátnu pomoc“. Aby Komisia došla k tomuto záveru, uplatnila okrem iného kritérium súkromného investora v trhovom hospodárstve bez toho, aby rozlišovala medzi jednotlivými druhmi financovania. Táto spoločná analýza sa navyše odráža vo výroku napadnutého rozhodnutia, keďže Komisia v článku 2 ods. 1 tohto rozhodnutia konštatuje, že „[k]apitálové injekcie pre spoločnosť [PLGK] v období od 28. augusta 2007 do 17. júna 2013 predstavujú štátnu pomoc, ktorú [Poľská republika] neoprávnene poskytoval[a]“. Tieto kapitálové injekcie, poskytnuté v období od 28. augusta 2007 do 17. júna 2013, sú opísané v tabuľke v odôvodnení 57 napadnutého rozhodnutia, pričom Komisia tam nerozlišuje medzi sumami poskytnutými z titulu prevádzkovej pomoci a investičnej pomoci. Okrem toho v článku 3 ods. 1 napadnutého rozhodnutia sa uvádza, že „[Poľská republika] je povinn[á] zabezpečiť vrátenie pomoci uvedenej v článku 2 ods. 1 od príjemcu“ bez toho, aby tam rozlišovala medzi financovaním spojeným s investovaním a financovaním spojeným s prevádzkou. Napokon analýzy zlučiteľnosti investičnej pomoci a zlučiteľnosti prevádzkovej pomoci úzku súvisia, čo potvrdila Komisia vo svojej odpovedi na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania. Za týchto okolností nie je možné vykladať výrok napadnutého rozhodnutia v tom zmysle, že je zamerané oddelene na investičnú pomoc a na prevádzkovú pomoc. Pokiaľ ide o tvrdenie uvedené Komisiou na pojednávaní, že úplné zrušenie článkov 2 až 5 napadnutého rozhodnutia by išlo nad rámec dôvodu uplatneného žalobcami, ktorý spochybňuje iba prevádzkovú pomoc, stačí uviesť, že po prvé žalobcovia navrhujú zrušenie uvedených článkov, po druhé, že dotknutý dôvod sa týka verejného poriadku a po tretie, že tvrdenie Komisie nemôže spochybniť skutočnosť, že články 2 až 5 napadnutého rozhodnutia sú nerozlučne zamerané na investičnú a prevádzkovú pomoc.
289

Pokiaľ sa Komisia rozhodne odchýliť sa od všeobecných metód uvedených v usmerneniach z roku 2006, ktorými sa sama obmedzila pri výkone svojej diskrečnej právomoci v súvislosti so stanovením pokút, pričom sa tak, ako v prejednávanej veci, opiera o bod 37 týchto usmernení, tieto požiadavky odôvodnenia sú nastolené o to výraznejšie (rozsudok z 13. decembra 2016, Printeos a i./Komisia, T‑95/15, EU:T:2016:722, bod 48). V tejto súvislosti treba pripomenúť ustálenú judikatúru, podľa ktorej usmernenia vyjadrujú konvenčné pravidlá postupu, ktorých sa Komisia musí vo svojej praxi pridŕžať a od ktorých sa nemôže v individuálnom prípade odkloniť bez udania dôvodov, ktoré by neboli v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania (pozri v tomto zmysle rozsudky z 30. mája 2013, Quinn Barlo a i./Komisia, C‑70/12 P, neuverejnený, EU:C:2013:351, bod 53, a z 11. júla 2013, Ziegler/Komisia, C‑439/11 P, EU:C:2013:513, bod 60 a citovanú judikatúru). Toto odôvodnenie musí byť o to presnejšie, že bod 37 usmernení sa obmedzuje na všeobecný odkaz na „konkrétne okolnosti danej veci“ a ponecháva tak Komisii širokú mieru voľnej úvahy na to, aby tak ako v prejednávanej veci pristúpila k výnimočnej úprave základných súm pokút dotknutých podnikov. V takomto prípade má totiž dodržanie záruk, ktoré právny poriadok Únie stanovuje pre správne konania, vrátane povinnosti odôvodnenia, Komisiou o to zásadnejší význam (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. novembra 1991, Technische Universität München, C‑269/90, EU:C:1991:438, bod 14).
87

V súvislosti s otázkou, či z účelu a štruktúry nariadenia č. 1083/2006 vyplýva, že prekročenie trojmesačnej lehoty vedie k strate právomoci Komisie rozhodovať o žiadosti o potvrdenie predloženej členským štátom, treba v prvom rade uviesť, že ak by Komisia nesmela pokračovať v preskúmavaní žiadosti o potvrdenie v situácii, keď prekročila trojmesačnú lehotu, poškodilo by to v konečnom dôsledku cieľ pôvodnej žiadosti členského štátu, t. j. dosiahnuť potvrdenie finančného príspevku z EFRR alebo Kohézneho fondu, a to z dôvodov, ktoré nemala pod kontrolou. Rovnako ak by Komisia mala začať nové konanie o posudzovaní veľkého projektu, na ktoré by sa vzťahovala nová trojmesačná lehota, prakticky by to len prehĺbilo porušovanie uvedenej lehoty, keďže by sa vydanie rozhodnutia o žiadosti o potvrdenie presunulo na neskôr. Okrem toho z dôvodu, že uvedené prekročenie lehoty neznamená schválenie žiadosti, ako to už bolo spomenuté, prípadné zrušenie rozhodnutia z dôvodu, že bolo prijaté po lehote, by taktiež viedlo len k prehĺbeniu porušovania tejto lehoty.
218

V treťom rade, pokiaľ ide o stratu príležitosti, je potrebné po prvé zohľadniť mieru pravdepodobnosti, že by žalobkyňa v rámci verejného obstarávania uspela pri neexistencii protiprávneho konania, ktoré konštatoval Všeobecný súd. Na tento účel je jednak potrebné vziať do úvahy pravdepodobnosť, že dôsledné prešetrenie by viedlo k vylúčeniu ponuky spoločnosti A., keďže existencia konfliktu záujmov odôvodňuje vylúčenie uchádzača len pod podmienkou, že táto skutočnosť predstavuje nespravodlivú hospodársku súťaž, ako aj to, že verejný obstarávateľ môže prijať opatrenia s cieľom neutralizovať výhodu vyplývajúcu z konfliktu záujmov a že má možnosť zrušiť verejné obstarávanie. Ďalej je potrebné zohľadniť skutočnosť, že keďže ponuka žalobkyne sa umiestnila na druhom mieste, mala by veľmi veľké šance uspieť v rámci verejného obstarávania v prípade vylúčenia ponuky spoločnosti A. Napokon treba vziať do úvahy skutočnosť, že v prejednávanej veci verejný obstarávateľ nevyužil možnosť ustanovenú v nariadení o rozpočtových pravidlách upustiť od zadania verejnej zákazky alebo zrušiť verejné obstarávanie.
120

V tejto súvislosti, čo sa týka tvrdenia žalobcu, podľa ktorého relevantné kritérium nebolo splnené, pretože jeho meno bolo na zoznam zapísané nie so zreteľom na súdne vyšetrovanie alebo konanie, ale na predbežné vyšetrovanie, je potrebné zdôrazniť, že potrebný účinok rozhodnutia o zmrazení finančných prostriedkov by bol ohrozený, ak by bolo prijatie reštriktívnych opatrení podmienené vyhlásením rozsudkov o trestnom odsúdení osôb podozrivých zo sprenevery štátnych finančných prostriedkov, pretože to by im až do takéhoto vyhlásenia poskytlo potrebný čas na prevod ich majetku do štátov, ktoré s orgánmi štátu, ktorého sú štátnymi príslušníkmi alebo rezidentmi, žiadnym spôsobom nespolupracujú (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. marca 2015, Ezz a i./Rada, C‑220/14 P, EU:C:2015:147, bod 71). Okrem toho, ak je preukázané, že proti dotknutej osobe je, tak ako v prejednávanej veci, ukrajinskými súdnymi orgánmi vedené vyšetrovanie v rámci trestného konania pre spreneveru štátnych finančných prostriedkov, presné štádium, do ktorého toto konanie dospelo, nemôže byť činiteľom, ktorý by odôvodňoval jeho vylúčenie z kategórie dotknutých osôb (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 14. apríla 2016, Ben Ali/Rada, T‑200/14, neuverejnený, EU:T:2016:216, bod 124).
73

V prejednávanej veci v napadnutom rozhodnutí EMA pripomína, že štúdie boli koncipované tak, aby sa rešpektovali medzinárodne akceptované usmernenia a odporúčania. Odkazuje osobitne na „usmernenia OECD k testovaniu chemikálií, oddiel 4, účinky na zdravie, č. 410, kožná toxicita pri opakovaných dávkach: 21/28 dní, prijaté 12. mája 1981“, na „International Council for Harmonisation, Topic S 3A Toxicokinetics: A Guidance for Assessing Systemic Exposure in Toxicology Studies (CPMP/ICH/384/95)“ [Medzinárodná konferencia o harmonizácii technických požiadaviek na registráciu liekov na humánne použitie (ICH), téma S 3A, toxikokinetika: usmernenia pre hodnotenie systémovej expozície v toxikologických štúdiách], „VICH, Guideline 31, Studies to evaluate the Safety of Residues of Veterinary Drugs in Human Food: Repeat‑Dose (90 Days) Toxicity Testing, octobre 2002“ [Medzinárodná konferencia o harmonizácii technických požiadaviek na registráciu liekov na veterinárne použitie (VICH), Sprievodca 31, štúdia hodnotenia bezpečnosti rezíduí liekov na veterinárne použitie v potravinách pre ľudí: štúdia toxicity po opakovanom podávaní (90 dní), október 2002] a „Guidance for Industry. Bioanalytical Method Validation, U. S. Department of Health and Human Services, Food and Drug Administration, Center for Drug Evaluation and Research (CDER), Center for Veterinary Medicine (CVM), mai 2001“ [Odvetvové usmernenie. Schválenie bioanalytickej metódy, Ministerstvo zdravotníctva a sociálnych vecí Spojených štátov amerických, Správa potravín a liekov, Centrum pre výskum a hodnotenie liekov (CDER), Centrum veterinárnej medicíny (CVM), máj 2001].
73

Na účely preukázania vyššej bezpečnosti svojho lieku žalobkyňa odkazovala najmä na porovnávaciu štúdiu medzi liekmi TOBI a TOBI Podhaler s názvom „Establish a new Gold standard efficacy and safety with tobramycin in cystic fibrosis 2006 – 2009“ (Stanovenie nového zlatého štandardu účinnosti a bezpečnosti používania tobramycínu pri liečbe cystickej fibrózy 2006 – 2009) (ďalej len „štúdia EAGER“), ktorá sa nachádza v spise týkajúcom sa PUT pre TOBI Podhaler a v súvisiacom EPAR. Táto štúdia odhalila, že niektoré nežiaduce účinky, ako je kašeľ, boli častejšie v skupine pacientov liečených liekom TOBI Podhaler než v skupine pacientov liečených liekom TOBI. EMA sa však domnievala, že pokiaľ existovali indície v tom zmysle, že liek Vantobra by z hľadiska bezpečnosti mohol poskytnúť výhodu pacientom, ktorí netolerujú inhaláciu inhalačného prášku, dostupné informácie boli obmedzené a ťažko interpretovateľné, a preto neboli dostatočne presvedčivé pre odôvodnenie výnimky na základe článku 8 ods. 3 nariadenia č. 141/2000. Z toho dôvodu položila žalobkyni dve otázky. Prvá sa týkala toho, aby žalobkyňa agentúre EMA predložila doplňujúce údaje o klinickej relevantnosti nežiaducich účinkov zaregistrovaných v rámci klinickej štúdie a aby doplnila svoje odôvodnenie zistených rozdielov, pokiaľ ide o štúdiu EAGER, o vplyv fenoménu kašľa a vyňatia z klinických skúšok z dôvodu nežiaducich účinkov s prihliadnutím na dostupné údaje štúdie týkajúce sa závažnosti nežiaducich účinkov, kvality života pacientov, atď. Predmetom druhej otázky bolo, aby žalobkyňa predložila agentúre EMA doplňujúce informácie na podoprenie tvrdenia, podľa ktorého by sa časť dotknutej populácie, ktorá by mohla mať úžitok z vyššej bezpečnosti lieku Vantobra, mohla považovať za významnú. S cieľom odpovedať na tieto otázky a tým preukázať, že Vantobra spĺňa požiadavku článku 3 ods. 3 písm. d) bodu 2 nariadenia č. 847/2000, žalobkyňa pristúpila k hľadaniu informácií v zverejnených štúdiách a uskutočnila prieskum trhu v dvoch štátoch u [dôverné] o používaní inhalačného prášku a o používaní rozprašovača.
110

V rámci piateho žalobného dôvodu žalobkyňa tvrdí, že primerané zváženie záujmov by v každom prípade viedlo k výsledku, ktorý by zjavne bol v jej prospech. Zdôrazňuje, že správa EPAR už sprístupnila verejnosti primerané informácie o bezpečnosti a účinnosti lieku Translarna. Podľa názoru žalobkyne by zverejnenie mohlo škodiť verejnému záujmu v rozsahu, v akom narúša dôveru žiadateľov o PUT v konanie o udelení tohto povolenia a v bezpečnosť dôverných informácií poskytnutých agentúre EMA z obchodného hľadiska.
29

V rámci prvého žalobného dôvodu žalobkyňa v podstate tvrdí, že napadnuté rozhodnutie porušuje povinnosť odôvodnenia, ktorá je stanovená v článku 296 druhom odseku ZFEÚ a v článku 8 ods. 1 druhej vete nariadenia č. 1049/2001. Podľa žalobkyne napadnuté rozhodnutie neobsahuje dôvody odmietnutia prístupu k požadovanému dokumentu a len odkazuje na skutočnosť, že žalobkyni už bolo poskytnuté podrobné vysvetlenie týchto dôvodov v pôvodnom rozhodnutí v prvom konaní, v potvrdzujúcom rozhodnutí v prvom konaní a v pôvodnom rozhodnutí v druhom konaní. Odkaz na dôvody uvedené v týchto rozhodnutiach je podľa nej nedostatočný. Na jednej strane boli tieto dve konania odlišné a vedené proti rôznym právnickým osobám, a preto by sa mali posudzovať oddelene, ako vyplýva z uznesenia z 26. októbra 2016, Edeka‑Handelsgesellschaft Hessenring/Komisia (T‑611/15, neuverejnené, EU:T:2016:643). Na druhej strane mali byť dôvody odmietnutia vyjadrené v samotnom napadnutom rozhodnutí, so zreteľom na základné právo, ktoré predstavuje povinnosť odôvodnenia ako súčasť základného práva na riadnu správu vecí verejných a vzhľadom na základné právo na účinnú súdnu ochranu v súlade s ustanoveniami článku 6 ods. 1 ZEÚ v spojení s článkom 41 ods. 2 písm. c) a článkom 47 prvým odsekom Charty základných práv Európskej únie, pretože v opačnom prípade by žalobkyňa nemohla uplatniť svoje právo na súdny prostriedok nápravy v čo najlepších podmienkach, a súd Európskej únie by nemohol vykonať svoje preskúmanie. Okrem toho napadnuté rozhodnutie neobsahuje žiadny dôvod zamietnutia, ktorý by sa týkal osobitne žiadosti o prístup k zoznamu dokumentov.
81

Prijať výklad Francúzskej republiky, podľa ktorého sa dodržiavanie kritéria miery zaťaženia musí zakladať na výpočte priemernej ročnej miery, by umožnil príjemcom pomoci prekročiť v niektorých obdobiach roka maximálne a minimálne hodnoty rozmedzia stanovené v PRFV 2007 – 2013 v miere, v akej by tieto prekročenia nemali dosah na konečnú priemernú hodnotu za celý rok. Takýto postup by tak podporoval strategické správanie príjemcov pomoci, ktoré by nemuselo byť zlučiteľné s cieľmi sledovanými predmetnými podporami, najmä so zachovaním a podporou trvalo udržateľných systémov poľnohospodárstva (pozri odôvodnenie 33 nariadenia č. 1698/2005). Prekročenie maximálnych hodnôt v niektorých obdobiach roka by totiž mohlo viesť k nadmernému využívaniu dotknutých oblastí a nedosiahnutie minimálnych hodnôt k situáciám nedostatočného využívania daných oblastí (pozri analogicky rozsudok z 15. júla 2015, Španielsko/Komisia, T‑561/13, neuverejnený, EU:T:2015:496, bod 56).
9

Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 18. februára 2015 žalobcovia, Kenup Foundation, Candena GmbH, CO BIK Center odličnosti za biosenzoriko, instrumentacijo in procesno kontrolo (ďalej len „výskumné pracovisko“) a Evotec AG, podali túto žalobu.
20

ERF bol vytvorený na financovanie spolupráce so štátmi AKT, a to najprv prostredníctvom prílohy k Zmluve o EHS a neskôr prostredníctvom vnútorných dohôd členských štátov v rámci Rady Európskej únie. Do dnešného dňa postupne existovalo jedenásť po sebe nasledujúcich ERF a vnútorné dohody vzťahujúce sa na tieto ERF boli uzavreté na dobu zodpovedajúcu dobe jednotlivých dohôd a dohovorov, ktorými Európska únia a jej členské štáty vytvorili toto osobitné partnerstvo so štátmi AKT. Sumy, ktoré boli vložené do ERF, neboli zahrnuté do všeobecného rozpočtu Únie, čím sa vysvetľuje to, že správa každého ERF sa riadila osobitným finančným nariadením.
105

Po prvé ECHA zastáva názor, že nemôže byť nútená znovu začať ten istý postup prijímania rozhodnutia, stanovený v článkoch 41 a 51 nariadenia č. 1907/2006 v súvislosti s úpravami, ktoré sú nielen neplatné, ale sú založené na informáciách, ktoré boli k dispozícii už pri pôvodnej kontrole súladu. V opačnom prípade by to znamenalo, že registrujúci by mohli neustále predkladať nové skutočnosti s cieľom upraviť informácie požadované v rozhodnutí o kontrole súladu. Registrujúci by mohol bezdôvodne odkladať predloženie informácií, ktoré už mal predložiť pri pôvodnej registrácii, pretože pri predkladaní úprav nemôže dôjsť k vykonaniu. Za týchto okolností by ECHA bola nútená vzdať sa toho, aby od členských štátov vyžadovala vykonanie rozhodnutia o kontrole súladu, a zakaždým by musela opakovať postup stanovený v článkoch 41, 50 a 51 nariadenia č. 1907/2006. ECHA sa obáva, že by to mohlo „otvoriť dvere“ pre obštrukčné postupy zo strany registrujúcich, pretože by mohol vzniknúť „nekonečný kolotoč nových rozhodnutí“ alebo „nekonečná špirála hodnotení úprav“ vo fáze kontroly podľa článku 42 nariadenia č. 1907/2006. Vnútroštátny kontrolný orgán tak nebude schopný vykonať rozhodnutie o kontrole súladu, pretože každé konanie začaté v tejto súvislosti sa môže prerušiť, kým ECHA neprijme rozhodnutie týkajúce sa nových informácií alebo úprav, ktoré registrujúci predložil. Postup hodnotenia tak bude vždy pozastavený a fáza ukončenia hodnotenia podľa článku 42 ods. 2 nariadenia č. 1907/2006 sa nikdy nedosiahne.
26

Prijatie rozhodnutia o začatí konania vo veci formálneho zisťovania v súvislosti s vnútroštátnym opatrením v prípade stanovenom v článku 13 nariadenia č. 659/1999 mení právnu kvalifikáciu tohto opatrenia vzhľadom na predbežný záver Komisie k jeho povahe štátnej pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ a k jeho protiprávnej povahe vyplývajúcej z prípadného nesplnenia oznamovacej povinnosti každého zámeru novej pomoci stanovenej v článku 108 ods. 3 ZFEÚ. Až do prijatia tohto rozhodnutia sa členský štát, ktorý prijal dané opatrenie, podniky ako príjemcovia pomoci a ďalšie hospodárske subjekty môžu domnievať, že opatrenie sa uplatňuje v súlade so zákonom, a to buď ako všeobecné opatrenie, ktoré nespadá do pôsobnosti článku 107 ods. 1 ZFEÚ, alebo ako už existujúca pomoc v zmysle článku 108 ods. 1 ZFEÚ a v zmysle článku 1 písm. b) nariadenia č. 659/1999, ktorej poskytovanie zostáva v tomto štádiu naďalej oprávnené. Naopak po prijatí takéhoto rozhodnutia prinajmenšom existuje vážna pochybnosť o zákonnosti dotknutého opatrenia, ktorá bez toho, aby tým bola dotknutá možnosť navrhnúť sudcovi rozhodujúcemu o nariadení predbežných opatrení prijatie takýchto predbežných opatrení, musí viesť členský štát k pozastaveniu uplatňovania uvedeného opatrenia, pretože začatie konania vo veci formálneho zisťovania vylučuje okamžité prijatie rozhodnutia o zlučiteľnosti opatrenia so spoločným trhom, ktoré by umožňovalo riadne pokračovať v jeho uplatňovaní (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. októbra 2014, Alro/Komisia, T‑517/12, EU:T:2014:890, bod 28 a citovanú judikatúru).
8

Zo spisu vyplýva, že žalobkyňa je spoločnosť s ručením obmedzeným s jediným spoločníkom založená podľa kambodžského práva v máji 2013 a je v úplnom vlastníctve spoločnosti Cronus International Co. Ltd so sídlom v Hongkongu, ktorej samotnej 100 % základného imania je vo vlastníctve čínskeho výrobcu bicyklov, spoločnosti Guangzhou Cronus Bicycle Fashion Sports Co. Ltd. Táto spoločnosť uvedená ako posledná vlastní tiež 100 % základného imania v čínskej spoločnosti Guangzhou Cronus Bicycles Co. Ltd, ktorá je výrobcom bicyklov, rámov a rámov nastriekaných farbou, a je prepojená s ďalším čínskym výrobcom bicyklov, spoločnosťou Shine Wheel Bicycle Co. Ltd, ktorá skončila svoju výrobu 1. júna 2014. Keďže žalobkyňa nespresnila v tabuľkách D 5 a D 6 pripojených k formuláru, že bola tiež spojená so spoločnosťou Shine Wheel Bicycle, predložila údaje o tomto dodávateľovi až 27. októbra 2014, t. j. v odpovedi na žiadosť Komisie o doplňujúce informácie zo 16. októbra 2014.
40

V druhom rade žalobca tvrdí, že Parlament nevzal do úvahy v napadnutom rozhodnutí to, že v predmetnom prípade konal v postavení spolunormotvorcu a že v takomto prípade by mal byť prístup v zásade čo najširší vzhľadom na osobitnú povahu legislatívneho postupu, uznanú odôvodnením 6 a článkom 12 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001. Okrem toho tvrdí, že podľa judikatúry voľná úvaha ponechaná inštitúciám, aby nezverejňovali dokumenty patriace do obvyklého priebehu legislatívneho postupu, je veľmi obmedzená, ak vôbec existuje (rozsudok zo 17. októbra 2013, Rada/Access Info Europe, C‑280/11 P, EU:C:2013:671, bod 63). Iný záver by znamenal, že využitím trialógov počas prvého čítania by legislatívne konanie stanovené Zmluvou bolo obídené a občanom Únie by sa bránilo v prístupe k dokumentom, ku ktorým by inak mali prístup.
293

V odpovedi na tvrdenia, podľa ktorých So Tong Myong a Pak Chun‑San odišli do dôchodku a nevykonávali viac žiadnu funkciu v rámci spoločnosti KNIC, pričom prvý z nich odišiel dokonca pred prijatím prvých napadnutých aktov a druhý v nadväznosti na tieto akty, Rada uvádza, že tieto tvrdenia sú v rozpore s informáciami, ktorými disponovala v súvislosti so žalobcami vo veci T‑533/15 a ktoré im oznámila (pozri prílohy B.1, B.2, B.3 a B.4 vyjadrenia k žalobe). Okrem toho podľa Rady samotná skutočnosť, že tieto osoby tvrdia, že odišli do dôchodku, neznamená, že sa tak skutočne stalo. Napokon, aj keby oficiálne odišli do dôchodku, neznamená to, že nemôžu viac konať v mene spoločnosti KNIC, ktorej ústredie sa nachádza v Severnej Kórey.
115

Žalobkyňa pritom žiadnym spôsobom nevysvetlila, ako by príloha A.7, ktorá obsahuje jej pripomienky z 19. augusta 2015, predložené z vlastného podnetu k dodatku z júla 2015, mohla preukazovať zásah do jej obchodných záujmov, ani neoznačila časti tejto prílohy, ktoré by mohli taký zásah preukázať, pretože tento dokument pozostávajúci z 29 strán sa na prvý pohľad nezdá mať povahu príslušného dôkazu. Samotný odkaz na prílohu A.7 tak Všeobecný súd pri skúmaní existencie zásahu do obchodných záujmov žalobkyne nezohľadní.
367

V druhom rade žalobkyne tvrdia, že Komisia sa nesprávne domnievala, že podnikateľ v trhovom hospodárstve by sa nespoliehal na obnovenie dotknutých zmlúv po uplynutí doby ich účinnosti, ani by neignoroval skutočnosť, že nízkonákladové letecké spoločnosti ako Ryanair boli známe tým, že veľmi dynamicky rozvíjali svoje činnosti. Na jednej strane by sa racionálne spravované letiská podľa nich snažili vstúpiť do dlhodobých obchodných vzťahov s leteckými spoločnosťami, ktoré výrazne prekračujú pôvodnú dohodu. Podnikateľ v trhovom hospodárstve by bol údajne ochotný prevziať riziká a uzatvoriť obchody, ktoré sú spočiatku stratové, s vyhliadkou na rozvoj činností a obnovenie zmluvy. Pre spoločnosť Ryanair záväzok otvoriť nové letecké spojenie údajne predstavoval iba oprávnené riziko v očakávaní dlhodobého obchodného vzťahu, čo sa potvrdilo osobitnými doložkami v zmluve o poskytovaní letiskových služieb. Na druhej strane väčšina letísk, ktoré rokujú so spoločnosťou Ryanair, podľa nich očakáva, že ich obchodný vzťah bude dlhší než trvanie pôvodnej dohody. Zvyčajný profil obchodných vzťahov spoločnosti Ryanair s letiskami tak údajne preukazuje, že tieto vzťahy sa rozvíjajú z dlhodobého hľadiska a ako celok presahujú horizont piatich rokov. Okrem toho vzhľadom na to, že žalobkyne a CCIPB uzavreli sériu zmlúv o letiskových službách a zmlúv o marketingových službách, pričom prvá bola podpísaná v roku 2003 a posledná v roku 2010, podnikateľ v trhovom hospodárstve by predpokladal, že dlhodobá obchodná spolupráca presahujúca počiatočné trvanie dotknutých zmlúv by bola vytvorená najneskôr v roku 2005.