ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pokiaľ ide o konanie podľa článku 81 ES, je potrebné v rámci správneho konania rozlišovať dve fázy, a to fázu šetrenia, ktorá predchádza oznámenie o výhradách, a fázu predstavujúcu zvyšok správneho konania. Každá z týchto po sebe nasledujúcich fáz má svoju vlastnú vnútornú logiku, pričom prvá musí Komisii umožniť prijať stanovisko k smerovaniu konania a druhá jej musí umožniť definitívne rozhodnúť o vytýkanom porušení.

Posúdenia uvedené v oznámení o výhradách, upravenom v nariadeniach Spoločenstva, majú za cieľ identifikovať cieľ správneho konania vo vzťahu k podnikom, voči ktorým bolo toto konanie začaté. Na tieto účely musí oznámenie o výhradách jasným spôsobom uviesť všetky podstatné okolnosti, z ktorých Komisia v tomto štádiu konania vychádza. Toto uvedenie podstatných okolností môže byť súhrnné, pretože uvedené oznámenie predstavuje prípravný dokument, v ktorom má posúdenie skutkových a právnych súvislostí výhradne predbežný charakter.

Od Komisie nemožno očakávať, aby v uvedenom oznámení uviedla podstatné skutkové a právne okolnosti, ktoré v tejto etape správneho konania považuje za okolnosti vytvárajúce porušenie práva Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže, ale aby okrem toho aspoň súhrnne vyjadrila dôvody, pre ktoré nemá v úmysle v rámci toho istého konania vychádzať z istých skutočností, v súvislosti s ktorými pôvodne viedla šetrenie alebo to mala v úmysle. Ak by to tak nebolo, povinnosť odôvodnenia, ktorá Komisii prináleží v štádiu zaslania oznámenia o výhradách, by sa rozšírila o prvky, ktoré svojou podstatou nie sú dôležité pre priebeh konania, ktoré má v úmysle viesť. Takáto povinnosť by išla nad rámec požiadaviek definovaných judikatúrou.

(pozri body 27, 28, 33)
V situácii, keď po nadobudnutí kontroly nad spoločnosťou podnik, ktorý od Komisie dostal oznámenie o rozhodnutí, ktorým sa uvedená koncentrácia vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom, a potom o rozhodnutí, ktorým sa požaduje, aby boli oba podniky rozdelené, uzavrel zmluvu o predaji uvedenej spoločnosti s odloženou účinnosťou, pričom táto zmluva môže byť podnikom zrušená až do určitého dňa zaplatením odstupného, a potom sa rozhodol nevyužiť toto možné odstúpenie od zmluvy, aj keď obe rozhodnutia Komisie boli zo strany Komisie zrušené z dôvodu pochybenia Komisie, ktorá vedie k vzniku mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva, Súd prvého stupňa nesprávne v súvislosti s určením existencie práva na náhradu škody utrpenej podnikom z dôvodu zníženia ceny za prevod spoločnosti, ktoré musel podnik poskytnúť nadobúdateľovi, aby dosiahol odklad účinku predaja spoločnosti, skonštatoval existenciu priamej príčinnej súvislosti medzi protiprávnym konaním Komisie a škodou vzniknutou podniku.

V tejto situácii sa musí konštatovať neexistencia priamej príčinnej súvislosti medzi sporným znížením ceny a protiprávnosťou vydaného rozhodnutia o nezlučiteľnosti so spoločným trhom, keďže priamou príčinou uvedenej škody je rozhodnutie podniku predať uvedenú spoločnosť, do čoho nebola nijako nútená, zatiaľ čo logickým dôsledkom zrušenia rozhodnutia o nezlučiteľnosti koncentrácie so spoločným trhom by bolo, že podnik by sa zúčastnil na opätovne začatom podrobnom preskúmaní až do jeho skončenia, keď by sa vydalo rozhodnutie vyhlasujúce koncentráciu za zlučiteľnú, v tomto prípade by podnik nebol povinný predať uvedenú spoločnosť a nevznikla by mu ujma z údajného zníženia ceny, alebo by sa znovu vydalo rozhodnutie o nezlučiteľnosti a rozhodnutie o rozdelení, v tomto prípade by predaj bol legálnym dôsledkom konštatovanej nezlučiteľnosti a nestal by sa základom na vznik nahraditeľnej škody.

(pozri body 200 — 202, 204, 205, 221)
Podľa článku 4 ods. 2 smernice 85/337 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie, zmenenej a doplnenej smernicou 97/11, členské štáty určia v súvislosti s projektmi, ktoré patria do tried uvedených v prílohe II tejto zmenenej a doplnenej smernice, buď na základe skúmania každého jednotlivého prípadu, alebo na základe stanovených prahov alebo kritérií, či tieto projekty budú podliehať posúdeniu ich vplyvov na životné prostredie. V zmysle rovnakého ustanovenia sa môžu členské štáty tiež rozhodnúť uplatňovať oba uvedené postupy.

Aj keď členské štáty tak majú k dispozícii voľnú úvahu na spresnenie istých typov projektov, ktoré majú byť predmetom posúdenia, alebo na určenie prahov a/alebo kritérií, ktoré sa budú používať, táto voľná úvaha je obmedzená povinnosťou stanovenou v článku 2 ods. 1 zmenenej smernice 85/337, aby projekty, ktoré pravdepodobne budú mať podstatný vplyv na životné prostredie okrem iného z dôvodu svojho charakteru, veľkosti alebo umiestnenia, podliehali posúdeniu ich vplyvov. Členský štát, ktorý stanoví kritériá a prahy na takej úrovni, že v praxi sa povinnosti posúdenia vplyvov na životné prostredie vopred vyhne celá trieda projektov, prekročí mieru voľnej úvahy, ktorou disponuje, okrem prípadu, keď by všetky vylúčené projekty mohli byť na základe všeobecnej analýzy považované za projekty, ktoré nemôžu mať podstatný vplyv na životné prostredie.

V tejto súvislosti z národnej právnej úpravy určenej v odôvodnenom stanovisku vyplývalo, že tým, že projekty výstavby súkromných ciest podliehali posúdeniu ich vplyvov na životné prostredie len v prípade, že boli súčasťou iných projektov, ktoré spadali do pôsobnosti uvedenej smernice a na ktoré sa vzťahovala povinnosť posúdenia, sa posúdeniu vplyvov na životné prostredie vyhol akýkoľvek izolovane uskutočnený projekt súkromnej cesty, a to aj v prípade, že by mohol mať na životné prostredie podstatný vplyv.

(pozri body 40 — 42, 44)
Vec C-428/07

The Queen, na žiadosť:

Mark Horvath

proti

Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)]

„Spoločná poľnohospodárska politika — Režimy priamej podpory — Nariadenie (ES) č. 1782/2003 — Článok 5 a príloha IV — Minimálne požiadavky pre dobrý poľnohospodársky a ekologický stav — Údržba ciest zaťažených vecným bremenom prechodu — Vykonanie členským štátom — Prevod právomocí na regionálne orgány členského štátu — Diskriminácia v rozpore s právom Spoločenstva“

Návrhy prednesené 3. februára 2009 — generálna advokátka V. Trstenjak I ‐ 6357

Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) zo 16. júla 2009 I ‐ 6393

Abstrakt rozsudku

Poľnohospodárstvo – Spoločná poľnohospodárska politika – Režimy priamej podpory – Spoločné pravidlá (Nariadenie Rady č. 1782/2003, článok 5 a príloha IV) Poľnohospodárstvo – Spoločná poľnohospodárska politika – Režimy priamej podpory – Spoločné pravidlá (Nariadenie Rady č. 1782/2003, článok 5 a príloha IV)
Pokiaľ na rozdiel od systému sociálneho zabezpečenia príslušného štátu systém sociálneho zabezpečenia členského štátu, kde má bydlisko odkázaná osoba poistená ako rodinný príslušník zamestnanca alebo samostatne zárobkovo činnej osoby v zmysle nariadenia č. 1408/71 v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením č. 118/97 zmenenom a doplnenom nariadením č. 1386/2001, nestanovuje poskytovanie vecných dávok v situácii odkázanosti, ako je situácia tejto osoby, článok 19 alebo článok 22 ods. 1 písm. b) uvedeného nariadenia samy osebe nevyžadujú poskytovanie týchto dávok mimo územia príslušného štátu príslušnou inštitúciou alebo na jej účet.

Články 19 a 22 nariadenia č. 1408/71 sa však nemôžu vykladať v tom zmysle, že v prípade bydliska v členskom štáte, inom, ako je príslušný štát, sa prístup sociálne poistenej osoby k vecným dávkam riadi výlučne právnou úpravou členského štátu miesta bydliska, takže ak právne predpisy tohto členského štátu nestanovujú poskytovanie vecných dávok kryjúcich riziko, v súvislosti s ktorým sa tieto dávky požadujú, tieto ustanovenia by mali za následok, že príslušnej inštitúcii by sa bránilo v poskytnutí týchto vecných dávok. Súčasne by to znamenalo ísť nad rámec cieľa nariadenia č. 1408/71 a zároveň vyčleniť sa mimo účelu a rámca článku 42 ES, ak by sa toto nariadenie vykladalo tak, že zakazuje členskému štátu, aby pracovníkom a ich rodinným príslušníkom priznal širšiu sociálnu ochranu, aká vyplýva z uplatnenia tohto nariadenia.

(pozri body 55 — 57, bod 1 výroku)
Vec C-558/07

The Queen, na žiadosť: S.P.C.M. SA a i.

proti

Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)]

„Nariadenie (ES) č. 1907/2006 — Chemické látky — Registrácia, hodnotenie, autorizácia a obmedzovanie týchto látok (REACH) — Pojem ‚monomérne látky‘ — Platnosť — Proporcionalita — Rovnosť zaobchádzania“

Návrhy prednesené 10. marca 2009 — generálna advokátka J. Kokott I ‐ 5786

Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) zo 7. júla 2009 I ‐ 5815

Abstrakt rozsudku

Aproximácia právnych predpisov – Registrácia, hodnotenie a autorizácia chemických látok – Nariadenie REACH (Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1907/2006, článok 2 ods. 9, článok 3, body 5 a 6 a článok 6 ods. 1 až 3) Aproximácia právnych predpisov – Registrácia, hodnotenie a autorizácia chemických látok – Nariadenie REACH (Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1907/2006, článok 6 ods. 3)
Zmluva, ktorá je formálne kvalifikovaná ako „zmluva o nájme“, je uzatvorená medzi mestom a súkromnou investičnou spoločnosťou a týka sa prenájmu veľtržných hál mestom, ktoré má postaviť súkromná spoločnosť v súlade s podrobnými špecifikáciami stanovenými mestom, musí byť kvalifikovaná ako zmluva na zhotovenie prác v zmysle článku 1 písm. a) smernice 93/37 o koordinácii postupov verejného obstarávania prác, keďže primárnym predmetom zmluvy je výstavba predmetných veľtržných hál a uvedené haly predstavujú „dielo“ v zmysle článku 1 písm. c) uvedenej smernice. Takáto zmluva musí byť uzavretá podľa pravidiel stanovených v článku 7 ods. 4 a článku 11 tejto smernice.

Definícia pojmu „verejná zmluva na zhotovenie prác“ uvedená v článku 1 písm. a) smernice 93/37 zahŕňa totiž všetky transakcie, v ktorých je odplatná zmluva nezávisle do jej formálnej kvalifikácie uzavretá medzi verejným obstarávateľom a zhotoviteľom, ktorej predmetom je zhotovenie „diela“ v zmysle článku 1 písm. c) tejto smernice. V tejto súvislosti je základným kritériom to, že predmetné dielo musí byť zhotovené podľa požiadaviek spresnených verejným obstarávateľom, pričom prostriedky použité na jeho zhotovenie nie sú relevantné. Ak určitá zmluva obsahuje súčasne prvky verejnej zmluvy na zhotovenie prác a prvky iného druhu verejnej zmluvy, o tom, ktoré predpisy Spoločenstva sa majú v zásade uplatniť, rozhoduje hlavný predmet zmluvy.

(pozri body 54 — 57, 59, 63)
Vec C-438/07

Komisia Európskych spoločenstiev

proti

Švédskemu kráľovstvu

„Nesplnenie povinnosti členským štátom — Životné prostredie — Smernica 91/271/EHS — Čistenie komunálnych odpadových vôd — Nevyžadovanie náročnejšieho čistenia dusíka vo všetkých čističkách komunálnych odpadových vôd z aglomerácií s populačným koeficientom viac ako 10000“

Návrhy prednesené 26. marca 2009 — generálna advokátka J. Kokott I ‐ 9519

Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 6. októbra 2009 I ‐ 9520

Abstrakt rozsudku

Z článku 5 ods. 2 smernice 91/271 o čistení komunálnych odpadových vôd, zmenenej a doplnenej smernicou 98/15, vyplýva, že všetky komunálne odpadové vody pochádzajúce z aglomerácií s populačným koeficientom viac než 10000, ktoré sú vypúšťané do citlivej oblasti, musia byť najneskôr do 31. decembra 1998 predmetom náročnejšieho čistenia ako toho, ktoré je uvedené v článku 4 uvedenej smernice. V tejto súvislosti je irelevantné, či sú odpadové vody vypúšťané do citlivej oblasti priamo alebo nepriamo. Toto je v súlade s vysokou úrovňou ochrany, ku ktorej smeruje politika Spoločenstva v oblasti životného prostredia v zmysle článku 174 ods. 2 ES. (pozri body 29, 30)

Podľa ustanovení článku 5 ods. 3 v spojení s ustanoveniami prílohy I B odseku 3 smernice 91/271 o čistení komunálnych odpadových vôd, zmenenej a doplnenej smernicou 98/15, čistenie stanovené podľa článku 5 odseku 2 tejto smernice je náročnejším čistením ako to, ktoré je uvedené v článku 4 tejto smernice, a týka sa komunálnych odpadových vôd vstupujúcich do zberných systémov z aglomerácií s populačným koeficientom viac ako 10000. Toto čistenie zahŕňa, pokiaľ ide o vypúšťanie do citlivých oblastí eutrofizácie, najmä dodržiavanie požiadaviek uvedených v tabuľke 2 tej istej prílohy, avšak s výhradou stanovenou v prílohe II A písm. a) druhom pododseku uvedenej smernice, ktorá uvádza, že pre veľké aglomerácie je potrebné začleniť odstraňovanie fosforu a/alebo dusíka, pokiaľ sa nedá preukázať, že odstraňovanie nemá účinok na úroveň eutrofizácie. (pozri body 36, 37)
Je preto potrebné pripustiť, že článok 9 ods. 1 písm. c) nariadenia chráni aj ochrannú známku Spoločenstva, ktorá má dobré meno, vo vzťahu k výrobkom alebo službám, ktoré sú podobné tým, pre ktoré bola uvedená ochranná známka zapísaná.

Avšak bez ohľadu na jeho znenie, pri zohľadnení celkovej štruktúry a cieľov systému, v ktorom pôsobí článok 9 ods. 1 písm. c) nariadenia, ochrana ochranných známok Spoločenstva, ktoré majú dobré meno, nemôže byť v prípade používania označenia pre rovnaké alebo podobné výrobky alebo služby slabšia ako v prípade používania označenia pre výrobky alebo služby, ktoré nie sú podobné.

Článok 9 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva v zmysle svojho znenia skutočne chráni ochrannú známku Spoločenstva vo vzťahu k výrobkom alebo službám, ktoré nie sú podobné tým, pre ktoré je uvedená ochranná známka zapísaná.

Článok 9 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva treba vykladať tak, že na to, aby ochranná známka požívala ochranu stanovenú v tomto ustanovení, je potrebné, aby ju poznala podstatná časť verejnosti, ktorú zaujímajú výrobky alebo služby, na ktoré sa ochranná známka vzťahuje, a to na podstatnej časti územia Európskeho spoločenstva, a že vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci možno územie členského štátu považovať za podstatnú časť územia Spoločenstva.

(pozri bod 30 a výrok)
Vec C-335/07

Komisia Európskych spoločenstiev

proti

Fínskej republike

„Nesplnenie povinnosti členským štátom — Životné prostredie — Smernica 91/271/EHS — Čistenie komunálnych odpadových vôd — Nevyžadovanie náročnejšieho čistenia dusíka vo všetkých čističkách komunálnych odpadových vôd z aglomerácií s populačným koeficientom viac ako 10000“

Návrhy prednesené 26. marca 2009 — generálna advokátka J. Kokott I ‐ 9461

Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 6. októbra 2009 I ‐ 9486

Abstrakt rozsudku

Z článku 5 ods. 2 smernice 91/271 o čistení komunálnych odpadových vôd, zmenenej a doplnenej smernicou 98/15, vyplýva, že všetky komunálne odpadové vody pochádzajúce z aglomerácií s populačným koeficientom viac ako 10000, ktoré sú vypúšťané do citlivej oblasti, musia byť najneskôr do 31. decembra 1998 predmetom náročnejšieho čistenia ako toho, ktoré je uvedené v článku 4 uvedenej smernice. V tejto súvislosti je irelevantné, či sú odpadové vody vypúšťané do citlivej oblasti priamo alebo nepriamo. Toto je v súlade s vysokou úrovňou ochrany, ku ktorej smeruje politika Spoločenstva v oblasti životného prostredia v zmysle článku 174 ods. 2 ES. (pozri body 28, 29)

Podľa ustanovení článku 5 ods. 3 v spojení s ustanoveniami prílohy I B odseku 3 smernice 91/271 o čistení komunálnych odpadových vôd, zmenenej a doplnenej smernicou 98/15, čistenie stanovené podľa článku 5 odseku 2 tejto smernice je náročnejším čistením ako to, ktoré je uvedené v článku 4 tejto smernice, a týka sa komunálnych odpadových vôd vstupujúcich do zberných systémov z aglomerácií s populačným koeficientom viac ako 10000. Toto čistenie zahŕňa, pokiaľ ide o vypúšťanie do citlivých oblastí eutrofizácie, najmä dodržiavanie požiadaviek uvedených v tabuľke 2 tej istej prílohy, avšak s výhradou stanovenou v prílohe II A písm. a) druhom pododseku uvedenej smernice, ktorá uvádza, že pre veľké aglomerácie je potrebné začleniť odstraňovanie fosforu a/alebo dusíka, pokiaľ sa nedá preukázať, že odstraňovanie nemá účinok na úroveň eutrofizácie. (pozri body 32, 33)
Na to, aby bol odôvodnený režim predchádzajúceho správneho povolenia, hoci porušuje základnú slobodu, musí byť založený na objektívnych, nediskriminačných a vopred známych kritériách, ktoré zabezpečia, že je spôsobilý vytvoriť dostatočný rámec na výkon diskrečnej právomoci vnútroštátnych orgánov. Tak to nie je v prípade, ak sporné vnútroštátne ustanovenia viažu vydanie predbežného povolenia príslušným ministrom na jedinú podmienku, podľa ktorej sa zamýšľaný projekt musí realizovať v záujme sociálneho bývania v dotknutom členskom štáte, a ak sa splnenie tejto podmienky overuje v každom konkrétnom prípade bez toho, aby táto otázka bola upravená v právnom predpise, a bez toho, aby existovali akékoľvek iné špecifické a objektívne kritériá umožňujúce dotknutým organizáciám vopred poznať podmienky, na základe ktorých bude vyhovené ich žiadosti o vydanie povolenia, a súdom rozhodujúcim o prípadných žalobách proti rozhodnutiam o odmietnutí vydať povolenie plne vykonávať súdne preskúmanie.

V tejto súvislosti môže byť režim predchádzajúceho povolenia v niektorých prípadoch určite primeraný a nevyhnutný na dosiahnutie sledovaných cieľov, ak tieto ciele nie je možné dosiahnuť menej obmedzujúcimi opatreniami, najmä zodpovedajúcim systémom prehlásenia. Predchádzajúcou kontrolou vykonávanou príslušným správnym orgánom by sa totiž mohlo účinnejšie zabezpečiť, aby boli prostriedky registrovaných organizácií určené prednostne na uspokojenie potrieb bývania určitých skupín obyvateľov v dotknutom členskom štáte, zatiaľ čo systém následného overovania by niesol riziko neskorého zásahu, najmä ak už boli vynaložené značné výdavky, ktoré bude obtiažne vrátiť.

Vzhľadom na rozdelenie právomocí v rámci prejudiciálneho konania prináleží výlučne vnútroštátnemu súdu, aby vymedzil predmet otázok, ktoré zamýšľa predložiť Súdnemu dvoru, za výnimočných okolností však prináleží Súdnemu dvoru skúmať podmienky, za ktorých sa vnútroštátny súd naň obrátil, s cieľom preveriť svoju vlastnú právomoc. Tak by to bolo najmä vtedy, ak by otázka položená Súdnemu dvoru bola čisto hypotetická alebo ak by výklad právneho predpisu Spoločenstva, o ktorý vnútroštátny súd požiadal, nemal žiadnu súvislosť s realitou alebo predmetom sporu vo veci samej. Právomoc Súdneho dvora je teda vylúčená, ak je zjavné, že ustanovenie práva Spoločenstva podrobené výkladu Súdneho dvora sa nemôže uplatniť.

V tejto súvislosti sa článok 86 ods. 2 ES neuplatní na situáciu, ktorá sa netýka priznania osobitných alebo výlučných práv registrovanej organizácii v oblasti bývania ani kvalifikácie činností tejto organizácie ako služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, ale jeho predmetom je výlučne zákonnosť obmedzenia uloženého tejto organizácii vo forme povinnosti podriadiť sa správnemu konaniu o vydaní predbežného povolenia.

(pozri body 42, 43, 46, 47)
Vnútroštátne orgány na ochranu hospodárskej súťaže môžu uplatňovať vnútroštátne právo hospodárskej súťaže na dohodu, ktorá by mohla mať vplyv na trh s olivovým olejom na úrovni Spoločenstva, pokiaľ sa zdržia akýchkoľvek opatrení, ktoré by sa jednak mohli odchyľovať od spoločnej organizácie trhu s olivovým olejom alebo ju poškodzovať a jednak by mohli byť v rozpore s rozhodnutím Komisie Európskych spoločenstiev alebo vytvoriť nebezpečenstvo vzniku takého rozporu. Vnútroštátne orgány v oblasti hospodárskej súťaže teda sú oprávnené kontrolovať a následne zakázať mechanizmus skladovania olivového oleja dohodnutý a financovaný mimo rámca pôsobnosti článku 12a nariadenia č. 136/66 o vytvorení spoločnej organizácie trhu s olejmi a tukmi, zmeneného a doplneného nariadením č. 1638/98, ktorý by mohol mať vplyv na trh Spoločenstva.

(pozri body 57, 58, bod 4 výroku)
Vec C-569/07

HSBC Holdings plc

a

Vidacos Nominees Ltd

proti

The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Special Commissioners of Income Tax, London)

„Nepriame dane — Tvorba a zvýšenie základného imania — Zdanenie prevodu alebo emisie akcií vo výške 1,5% v rámci depozitára cenných papierov (‚clearance service‘)“

Návrhy prednesené 18. marca 2009 — generálny advokát P. Mengozzi I ‐ 9049

Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 1. októbra 2009 I ‐ 9067

Abstrakt rozsudku

Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Nepriame dane z tvorby a zvýšenia základného imania

[Smernica Rady 69/335, článok 11 písm. a)]

Článok 11 písm. a) smernice 69/335 o nepriamych daniach z tvorby a navyšovania základného imania, zmenenej a doplnenej smernicou 85/303, sa má vykladať v tom zmysle, že pri emisii akcií v rámci depozitára cenných papierov bráni vyrubeniu takej dane.

Povoliť vyrubenie dane alebo spoplatnenie prvého nadobudnutia nového vydaného cenného papiera by totiž v skutočnosti znamenalo zdaniť samotné vydanie cenného papiera, keďže je nedeliteľnou súčasťou celkovej operácie vzhľadom na tvorbu a zvýšenie základného imania.

Toto prvé nadobudnutie nemôže byť teda považované za „prevod“ v zmysle článku 12 ods. 1 písm. a) smernice 69/335, inak by zbavilo článok 11 písm. a) tejto smernice jeho potrebného účinku a spochybnilo jasné rozlíšenie, ktoré tieto dva články stanovujú medzi pojmami „vydanie“ a „prevod“. Podľa tohto výkladu by sa na emisiu, s ktorou sa nevyhnutne spája nadobudnutie nových emitovaných cenných papierov, na ktoré podľa článku 11 písm. a) nemožno uložiť nijakú daň alebo iný poplatok okrem kapitálovej dane, mohla napriek tomu vzťahovať daň alebo poplatok. Daň, ktorej predmetom je toto prvé nadobudnutie, sa nemôže vzťahovať výnimka obsiahnutá v článku 12 ods. 1 písm. a). Takú daň nemožno považovať za daň, ktorá sa v skutočnosti uplatní na budúce prevody, pretože ani základ tejto dane, ani jej daňoví poplatníci nie sú určení vo vzťahu k takým prevodom, ktoré sú len hypotetické.

V rozsahu, v akom sa uvedená daň vyberá z nových cenných papierov v nadväznosti na zvýšenie základného imania, predstavuje zdanenie v zmysle článku 11 písm. a) uvedenej smernice, ktorej zavedenie je týmto ustanovením zakázané.

(pozri body 32, 34 — 38 a výrok)
Právo odvolávať sa na zásadu ochrany legitímnej dôvery sa vzťahuje na každú osobu v situácii, keď inštitúcia Spoločenstva spôsobila vznik dôvodných očakávaní tým, že tejto osobe poskytla konkrétne záruky. Ak je však pozorný a obozretný hospodársky subjekt schopný predvídať prijatie opatrenia Spoločenstva spôsobilého ovplyvniť jeho záujmy, nemôže sa v prípade prijatia tohto opatrenia tejto zásady dovolávať.

Okrem toho, aj keby sa pripustilo, že Európske spoločenstvo pôvodne vytvorilo situáciu spôsobilú vyvolať legitímnu dôveru, prevažujúci verejný záujem by mohol brániť prijatiu prechodných opatrení vzhľadom na situácie, ktoré síce vznikli predtým, ako nadobudla účinnosť nová právna úprava, avšak môžu sa časom ešte meniť. Komisia tým, že napriek neexistencii prevažujúceho verejného záujmu nestanovila v prípade zrušenia právnej úpravy prechodné opatrenia, ktoré by chránili legitímnu dôveru hospodárskeho subjektu v právnu úpravu Spoločenstva, porušila vyššie právne pravidlo.

Porušenie všeobecnej zásady práva Spoločenstva, ktorou je rovnosť zaobchádzania, spočíva v uplatnení rôznych pravidiel na porovnateľné situácie alebo v uplatnení rovnakého pravidla na rôzne situácie.

Pokiaľ ide o rozhodnutie Komisie vyhlasujúce osobitný daňový systém medzinárodných činností financovania podnikov patriacich do skupiny za nezlučiteľný so spoločným trhom a stanovujúce prechodný režim len pre príjemcov uvedenej schémy a nie pre žiadateľov, ktorých žiadosť o prvé povolenie ešte nebola vybavená k dátumu vydania uvedeného rozhodnutia, situácia žiadateľa o prvé povolenie, ktorá nezohľadňuje už uskutočnené investície ani už prijaté záväzky, je odlišná od situácie príjemcov, ktorí už v minulosti, keď zákonnosť dotknutého daňového systému nebola spochybňovaná, vykonali investície alebo prijali záväzky, a ktorí by utrpeli škodu, ak by v ich prospech neboli prijaté prechodné opatrenia.

V takejto situácii Komisia tým, že obmedzila prospech z prechodného režimu len na podniky, ktoré sú príjemcami uvedenej schémy pomoci, neporušila zásady ochrany legitímnej dôvery a rovnosti zaobchádzania.

(pozri body 84 — 86, 88, 91, 94, 100 — 102)