Predbežné znenie

NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

GIOVANNI PITRUZZELLA

prednesené 11. apríla 2019 ( )

Vec C‑19/18 P

VG, právny nástupca MS,

proti

Európskej komisii

„Odvolanie – Inštitucionálne právo – Žaloba o náhradu škody proti Komisii – Náhrada nemajetkovej ujmy, ktorá údajne vznikla žalobcovi – Pochybenie Komisie pri vybavovaní sťažnosti proti žalobcovi – Rozhodnutie Komisie o vylúčení žalobcu zo siete prednášajúcich Team Europe – List o dohode a pristúpení – Pojem ,zmluvný kontext‘ – Mimozmluvná zodpovednosť Únie – Povinnosť odôvodnenia“





1. Odvolateľka VG, právna nástupkyňa MS, žalobcu v konaní na Všeobecnom súde Európskej únie, navrhuje, aby Súdny dvor zrušil uznesenie Všeobecného súdu z 31. mája 2017 (ďalej len „napadnuté uznesenie“)( ), ktorým Všeobecný súd zamietol ako zjavne neprípustnú žalobu, ktorá mu bola podaná na základe článku 268 ZFEÚ a ktorou sa domáhal, aby bola Európskej komisii uložená povinnosť nahradiť škodu spôsobenú jej rozhodnutím z 10. apríla 2013 ukončiť spoluprácu MS so sieťou prednášajúcich Team Europe.( )

I. Okolnosti predchádzajúce sporu

2. Z bodu 1 a nasledujúcich napadnutého uznesenia vyplýva, že VG bola členom siete Team Europe ako prednášajúca v období od 20. júla 2011 do 10. apríla 2013. Táto sieť je miestnou sieťou komunikácie, ktorej úlohou je pomáhať zastúpeniam Komisie v ich oznámeniach o európskych politikách na miestnej úrovni. VG podpísala v Montpellier 20. júla 2011 „list o dohode a pristúpení k Team Europe“, ktorý bol predtým podpísaný v Paríži 8. júla 2011 vedúcim zastúpenia Komisie vo Francúzsku.

3. Dňa 10. apríla 2013 vedúci zastúpenia Komisie telefonicky kontaktoval VG, aby jej oznámil sťažnosť týkajúcu sa jej správania od minimálne jednej ženy (ďalej len „sťažnosť pani X“), ktorá sa s ňou zúčastnila na jednej z aktivít Team Europe. VG bola následne listom informovaná, že vedúci zastúpenia Komisie s okamžitou účinnosťou ukončil jej spoluprácu s Team Europe, v súlade s ustanoveniami listu o dohode.

4. Dňa 6. júna 2013 podala VG Európskemu ombudsmanovi sťažnosť proti rozhodnutiu Komisie ukončiť jej spoluprácu so sieťou Team Europe, v ktorej požadovala zrušenie tohto rozhodnutia, jej opätovné zaradenie do predmetnej siete a zaslanie písomného ospravedlnenia. Táto sťažnosť viedla k rozhodnutiu ombudsmana z 19. novembra 2015, v ktorom sa dospelo k záveru, že došlo k nesprávnemu úradnému postupu z toho dôvodu, že Komisia riadne nevypočula VG a že dostatočne dôkladne neposúdila prípad predtým, než prijala rozhodnutie o ukončení spolupráce. Komisia neprijala žiadne opatrenie v nadväznosti na rozhodnutie ombudsmana.

II. Konanie pred Všeobecným súdom a napadnuté uznesenie

5. Pred podaním žaloby na Všeobecnom súde na zrušenie rozhodnutia z 10. apríla 2013 a na náhradu škody, ktorá jej údajne vznikla v dôsledku jej vylúčenia zo siete Team Europe, požiadala VG o právnu pomoc. Predseda Všeobecného súdu uznesením z 3. mája 2016( ) návrhu vyhovel. S cieľom overiť, či v danom prípade boli splnené podmienky na poskytnutie právnej pomoci, sa opieral najmä o pripomienky Komisie predložené ombudsmanovi v kontexte sťažnosti podanej VG, podľa ktorej „členovia Team Europe nemajú zmluvný vzťah s Komisiou“( ), a zároveň poznamenal, že Komisia v tejto fáze konania nemala v úmysle zaujať stanovisko ku kvalifikácii právnych vzťahov existujúcich medzi zmluvnými stranami.( ) Predseda Všeobecného súdu dospel k záveru, že v tejto fáze úvodnej analýzy [nebolo] jasné, či predmetom žaloby o náhradu škody, ktorú mal žalobca v úmysle podať na súde Únie, [bol] návrh na náhradu škody, ktorý objektívne a vcelku spočíval na zmluvných právach a povinnostiach a mal by byť ako taký vyhlásený za zjavne neprípustný“( ).

6. Dňa 19. júla 2016 VG podala podľa článku 268 ZFEÚ žalobu, ktorou sa domáhala, aby bola Komisii uložená povinnosť nahradiť škodu v nadväznosti na jej rozhodnutie z 10. apríla 2013. Dňa 31. mája 2017 Všeobecný súd prijal napadnuté uznesenie na základe článku 126 svojho rokovacieho poriadku.

III. Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania

7. Dňa 5. januára 2018 podala VG odvolanie proti napadnutému uzneseniu. Vo svojich návrhoch odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnuté uznesenie; vrátil vec Všeobecnému súdu alebo, ak Súdny dvor usúdi, že to stav konania dovoľuje, vyhovel návrhom žalobcu v konaní pred Všeobecným súdom; konštatoval mimozmluvnú zodpovednosť Komisie; nariadil predloženie dokumentov, ktoré Komisia označila za dôverné a ktoré sa nevyhnutne opierajú o rozhodnutie o vylúčení; uložil náhradu nemajetkovej ujmy vyplývajúcej zo zavinenia Komisie určenú ex aequo vo výške 20 000 eur; uložil Komisii, aby uverejnila ospravedlnenie žalobcovi a opätovne ho zaradila do Team Europe( ); uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania na oboch stupňoch.

8. Komisia navrhuje, aby Súdny dvor zamietol odvolanie ako neprípustné alebo aby ho v každom prípade vyhlásil za nedôvodné; uložil VG povinnosť nahradiť všetky trovy konania.

IV. Právne posúdenie

9. Na podporu svojho odvolania VG na jednej strane tvrdí, že napadnuté uznesenie vychádza z nesprávneho právneho posúdenia pri právnej kvalifikácii základu žaloby o náhradu škody podanej na Všeobecný súd, ako aj porušení povinnosti odôvodnenia. Na druhej strane VG tvrdí, že napadnuté uznesenie vychádza z nesprávneho právneho posúdenia pri právnej kvalifikácii listu o dohode, ako aj porušenia povinnosti odôvodnenia, pričom Všeobecný súd zároveň skreslil skutočnosti v spise.

10. Skôr než pristúpim k analýze, chcel by som uviesť predbežnú poznámku.

11. Toto odvolanie nastoľuje otázku určenia povahy zodpovednosti Únie, o ktorú sa odvolateľka usiluje. Táto otázka, ako uvidíme, vzniká v nejasnom skutkovom a právnom kontexte, bez výslovného zmluvného dokumentu a pri protichodných vyhláseniach Komisie o povahe listu o dohode. Bez toho, aby bol dotknutý výsledok preskúmania odvolania, je už teraz jasné, že Všeobecný súd pri rozhodovaní o žalobe, ktorá mu bola predložená, pristúpil skôr k prijatiu uznesenia na základe článku 126 svojho rokovacieho poriadku, v ktorom uviedol, že žaloba je zjavne neprípustná. Zdá sa, že použitie takéhoto typu rozhodnutia je viacmenej v rozpore so stanoviskom vyjadreným predsedom Všeobecného súdu v jeho uznesení o žiadosti o poskytnutie právnej pomoci VG.( )

12. V nadväznosti na vyššie uvedené pristúpim k preskúmaniu prvého odvolacieho dôvodu.

A. O prvom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení žaloby o náhradu škody a porušení povinnosti odôvodnenia

1. Zhrnutie tvrdení účastníkov konania

13. V prvej časti prvého odvolacieho dôvodu VG v podstate tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 32 až 40 napadnutého uznesenia nesprávne kvalifikoval právny základ žaloby, ktorá mu bola predložená. Všeobecný súd neuplatnil správne test vyplývajúci z rozsudku Súdneho dvora z 18. apríla 2013, Komisia/Systran a Systran Luxembourg( ), pretože sa opieral iba o list o dohode bez toho, aby zohľadnil aj údajne porušené právne pravidlo, povahu uvádzanej ujmy alebo vytýkané konanie. Návrh podaný na Všeobecný súd však definoval predmet žaloby, ako vychádzajúci z nesprávneho postupu Komisie pri vybavovaní sťažnosti proti žalobcovi, čo viedlo k skutočnej a určitej nemajetkovej ujme, o ktorej náhradu VG žiada. Odvolateľka zdôrazňuje skutočnosť, že vytýkané konanie nespočíva vo vylúčení zo siete Team Europe, ale skôr vo vybavovaní sťažnosti pani X, keďže vylúčenie bolo len dôsledkom pochybenia. Okrem toho VG nespochybňuje, že Komisia mohla vypovedať list o dohode. Predmetom sporu teda nie je ukončenie zmluvného vzťahu – za predpokladu, že list o dohode predstavuje zmluvu, –, ako to dokazuje povaha uplatňovaných noriem (teda Charta základných práv Európskej únie( ) alebo Európsky kódex dobrej správnej praxe( )), pričom VG nenamietala porušenie podmienok listu o dohode. Podobne, povaha nárokovanej ujmy nesúvisí s porušením zmluvnej povinnosti; VG skôr tvrdí, že spôsob, akým Komisia vybavovala sťažnosť pani X proti nej, poškodil jej česť, dôstojnosť a povesť. Z týchto dôvodov teda Všeobecný súd nesprávne kvalifikoval konanie, ktoré je predmetom žaloby VG, s osobitných zreteľom na body 35 až 37 napadnutého uznesenia.

14. Pokiaľ ide o druhú časť prvého odvolacieho dôvodu, VG tvrdí, že Všeobecný súd porušil povinnosť odôvodnenia. Po prvé, nevysvetlil, prečo žaloba VG o náhradu škody nevyhnutne súvisela s výkladom listu o dohode, zatiaľ čo konanie vytýkané v uvedenej žalobe nie je vypovedaním údajnej zmluvy, takže výklad listu nebol ani potrebný, ani rozhodujúci pre posúdenie žaloby o náhradu škody, v zmysle bodu 80 rozsudku z 18. apríla 2013, Komisia/Systran a Systran Luxembourg( ). Po druhé, napadnuté uznesenie neuvádza dôvody, na základe ktorých dospel Všeobecný súd k záveru, že vybavovanie sťažnosti pani X zo strany Komisie nutne súviselo s výkladom listu o dohode. VG v tejto súvislosti poznamenáva, že list o dohode neobsahuje žiadne ustanovenie na riešenie prípadných sťažností ani žiadnu povinnosť Komisie odôvodniť vypovedanie dohody v rámci siete Team Europe. Právne normy vrátane základných práv, ktoré boli podľa VG porušené, sa podľa nej uplatňujú nezávisle od ustanovení listu o dohode.

15. Všeobecný súd sa nezaoberal podrobnosťami návrhu VG ani objektívnym a celkovým spôsobom nepreskúmal vzhľadom na rôzne skutočnosti obsiahnuté v spise, či existoval skutočný zmluvný kontext v súlade s tým, čo požaduje rozsudok Komisia/Systran a Systran Luxembourg( ).

16. Komisia poukazuje na to, že analýza Všeobecného súdu je v súlade s požiadavkami vo veci Komisia/Systran a Systran Luxembourg( ). Všeobecný súd bez toho, aby sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, preukázal existenciu zmluvného kontextu žiadosti žalobcu. Žalobca neodkazoval na žiadne iné dokumenty než na list o vypovedaní a sťažoval sa na porušenie zmluvy. Medzi vytýkaným konaním a ukončením spolupráce VG so sieťou Team Europe existovala priama súvislosť. V liste o dohode sa jasne stanovili príslušné povinnosti zmluvných strán, ako aj podmienky ukončenia spolupráce, pričom práve tieto podmienky upravujúce vypovedanie zmluvy boli spochybnené VG, ktorá v zmysle svojej žaloby podanej na Všeobecný súd spochybnila „radikálne rozhodnutie ukončiť spoluprácu“. Ujma bola spojená aj s ukončením, pretože VG okrem iného požiadala o jej opätovné zaradenie. Prípadná zodpovednosť Komisie by mala byť nutne posúdená v zmysle rozsudku Komisia/Systran a Systran Luxembourg( ), a to posúdením obsahu listu o dohode. Odkazovanie na normy, ktoré nevyplývajú z listu o dohode, nezbavilo spor jeho zmluvnej povahy.( ) Údajná nemajetková ujma vyplývala z okolností, ktoré súvisia s ukončením zmluvného vzťahu. VG sa pokúšala umelo rozlišovať medzi príčinami a okolnosťami vypovedania listu od samotného ukončenia. Samotná otázka, či je dôvod vypovedania opodstatnený, je zjavne zmluvnej povahy.

17. Pokiaľ ide o údajné nedostatočné odôvodnenie, Komisia poznamenáva, že Všeobecný súd rozhodol o jej námietke nezákonnosti a nie vo veci samej. Navyše, VG odkazuje na sériu argumentov, ktoré už boli predložené Všeobecnému súdu, a ktoré sú preto neprípustné.( ) V každom prípade na to, aby bolo odvolanie zamietnuté ako neprípustné, stačí, aby Všeobecný súd preukázal, že odvolanie bolo súčasťou skutočného zmluvného kontextu spojeného s predmetom sporu, čo Všeobecný súd správne preukázal v bodoch 34 až 38 napadnutého uznesenia. V tomto ohľade nepreukazuje odôvodnenie dotknutého uznesenia žiadnu neprimeranosť ani nie je rozporuplné a Všeobecný súd nebol povinný odpovedať na všetky tvrdenia VG.

18. Vo svojej replike VG namieta, že by sa umelo snažila izolovať príčiny a okolnosti vypovedania listu o dohode od samotného aktu ukončenia, a tvrdí, že nekritizovala porušenie zmluvy ani nespochybnila to, že Komisia mohla vypovedať list o dohode. Vzhľadom na to, že sa VG neodvolávala na porušenie listu o dohode, Komisia nemôže tvrdiť, že jej výklad je nevyhnutný na preukázanie dôvodnosti tvrdení žalobcu. VG poukazuje na to, že kritika voči Komisii sa týkala porušenia jej práva byť vypočutý, povinnosti odôvodnenia, povinnosti starostlivosti a prezumpcie neviny. Žaloba podaná VG bola teda výlučne zameraná na spochybnenie správneho konania Komisie. VG poukazuje na to, že nemožno vylúčiť, aby zmluvná a mimozmluvná zodpovednosť inštitúcie koexistovali vo vzťahu k jednej zo zmluvných strán.( ) V každom prípade, údajná ujma nebola v žiadnom prípade spojená s nesprávnym plnením zmluvy, ktorá obsahovala list o dohode. Protiprávne konanie Komisie viedlo k rozhodnutiu vylúčiť VG zo siete Team Europe, ale požiadavka na opätovné zaradenie bola súčasťou žaloby o náhradu škody smerujúcej k obnoveniu povesti VG, ktorá bola poškodená spôsobom, akým Komisia vybavovala sťažnosť pani X.

19. Komisia vo svojej duplike tvrdí, že tvrdenie VG obsahuje veľký rozpor. VG kritizuje Komisiu za to, že nerešpektovala jej základné práva, a zároveň tvrdí, že list o dohode stanovuje iba nezáväzné usmernenia a neupravuje špecifický vzťah medzi VG a Komisiou. V prípade, že list o dohode je len jednostranným aktom Komisie, ktorý sa netýka VG, Komisia nechápe, na základe čoho by mala mať povinnosť vypočuť VG alebo splniť povinnosť odôvodnenia. Nároky VG majú zmysel len vtedy, ak je sporný akt zmluvou. Komisia okrem toho pripomína, že samotný odkaz na porušenie pravidiel, ktoré nevyplývajú zo zmluvy, nemá za následok zmenu zmluvnej povahy sporu.( ) Prístup, ktorý prijala VG, je nielen v rozpore s judikatúrou už citovaného rozsudku Komisia/Systran a Systran Luxembourg( ), ale takisto by umožnil zmeniť všetky zmluvné spory na žaloby o mimozmluvnej zodpovednosti, pričom by hrozilo, že dôjde k zániku rozlíšenia medzi týmito dvoma druhmi zodpovednosti. Komisia okrem toho zdôrazňuje, že žiadosť o opätovné zaradenie potvrdzuje, že škoda, o ktorej náhradu VG žiada, vyplýva z vylúčenia zo siete Team Europe, teda z vypovedania zmluvy, ktorou je list o dohode, ktorého úplný názov je „List o dohode a pristúpení“. Účelom opätovného zaradenia nie je len náhrada nemajetkovej ujmy, ale aj obnovenie zmluvného vzťahu, ktorý existoval pred vypovedaním zmluvy.

2. Analýza

20. Na úvod chcem zdôrazniť, že účastníci konania nespochybňujú rámec analýzy, ktorý Všeobecný súd použil a prebral v bodoch 25 a nasledujúcich napadnutého uznesenia. Všeobecný súd, ktorý sa v podstate odvolával na rozsudok Súdneho dvora z 18. apríla 2013, Komisia/Systran a Systran Luxembourg( ), tiež pripomenul, že ZFEÚ stanovuje rozdelenie právomoci medzi súdy Únie a vnútroštátne súdy, pokiaľ ide o žaloby namierené proti EÚ, a ktoré zahŕňajú jej zodpovednosť. Mimozmluvná zodpovednosť Únie spadá do výlučnej právomoci súdov, ktoré sú uvedené ako prvé.( ) Pokiaľ ide o zmluvnú zodpovednosť Únie, právomoc je rozdelená medzi súdy Únie, ak existuje arbitrážna doložka, a vnútroštátne súdy v ostatných prípadoch.( )

21. To, či ide o zmluvnú zodpovednosť Únie, alebo mimozmluvnú zodpovednosť Únie, určuje predmet žaloby.( ) Rozsudok vo veci Komisia/Systran a Systran Luxembourg( ) stanovil metodiku, ktorá sa má dodržiavať pri takomto posúdení. Súdny dvor teda rozhodol, že súdy Únie pri rozhodovaní, či majú právomoc rozhodovať o návrhu na náhradu škody, nemôžu založiť svoje odôvodnenie iba na predpisoch uvádzaných účastníkmi konania.( ) Sú povinné overiť, či predmetom žaloby o náhradu škody, o ktorej rozhodujú, je „návrh na náhradu škody objektívne a vcelku spočívajúci na zmluvných právach a povinnostiach, alebo na právach a povinnostiach mimozmluvnej povahy“( ). Analýza sa musí týkať všetkých skutočností v spise, akými je najmä údajne porušené právne pravidlo, povaha uvádzanej ujmy, vytýkané konanie, ako aj právne vzťahy medzi účastníkmi konania.( ) Ak z tejto analýzy vyplýva, že medzi účastníkmi konania existuje „ skutočný zmluvný rámec spojený s predmetom sporu, ktorého dôkladné preskúmanie sa javí ako nevyhnutné na rozhodnutie o… žalobe“( ), ak sa zdá, že na preukázanie dôvodnosti tvrdení žalobcu je nevyhnutné podať výklad obsahu jednej alebo viacerých zmlúv uzavretých medzi účastníkmi… sporu“( ), a samozrejme, ak neexistuje rozhodcovská doložka, súdy Únie musia zastaviť preskúmanie sporu a vyhlásiť nedostatok svojej právomoci, pretože preskúmanie žaloby by znamenalo posúdenie práv a povinností zmluvnej povahy, ktoré podľa článku 274 ZFEÚ spadajú do právomoci vnútroštátnych súdov.( )

22. Prvý odvolací dôvod je preto potrebné preskúmať v zmysle týchto zásad.

23. V tejto súvislosti treba poznamenať, že Všeobecný súd sa zameral na obsah listu o dohode, ktorý podľa neho určuje príslušné povinnosti strán, trvanie spolupráce a podmienky ukončenia spolupráce.( ) Vzhľadom na to, že žalobca nepredložil žiadne iné dokumenty, Všeobecný súd dospel k záveru, že vytýkané konanie priamo súvisí s existujúcim zmluvným vzťahom.( ) Návrh na náhradu škody sa podľa neho týka výkladu listu o dohode, ktorý musí byť neoddeliteľnou súčasťou faktorov, ktoré treba skúmať v rámci posúdenia zodpovednosti Komisie.( ) Podľa Všeobecného súdu naďalej určuje podmienky porušenia zmluvy, čím sporu priznáva zmluvnú povahu.( )

24. Zdá sa, že Všeobecný súd takýmto rozhodnutím nesprávne uplatnil kritérium stanovené Súdnym dvorom v už citovanom rozsudku Komisia/Systran a Systran Luxembourg( ) a že dal listu o dohode významnú váhu, pričom rýchlo rozhodol o jeho zmluvnej povahe. Spomínaná judikatúra totiž vyžaduje analýzu všetkých skutočností v spise, medzi ktoré patrí údajne porušené právne pravidlo, povaha uvádzanej ujmy, vytýkané konanie a existujúce právne vzťahy. Rovnaká váha by sa mala pripísať rôznym prvkom, najmä ak je zmluvná povaha aktu, o ktorom sa predpokladá, že zaväzuje účastníkov konania, vážne spochybnená, ako je tomu v prejednávanej veci.

25. Zo spisu teda vyplýva, že predmetom žaloby podanej na Všeobecný súd bolo „pochybenie [Komisie] pri vybavovaní sťažnosti pani X proti žalobcovi, ktoré spôsobilo skutočnú a určitú nemajetkovú ujmu“( ). Udalosť, ktorá viedla k vzniku zodpovednosti označenej VG, nespočíva v protiprávnom porušení zmluvného vzťahu, ktorý list o dohode sformoval. Toto porušenie ‑ ak by existovalo – by bolo skôr ujmou spôsobenou Komisiou. V tomto ohľade skutočnosť, že VG pred Všeobecným súdom navrhla, aby bola opätovne zaradená do siete Team Europe, nám neprezrádza nič o vzťahu medzi VG a Komisiou. Toto opätovné zaradenie, ak je možné, má za cieľ obnoviť situáciu VG, v ktorej sa nachádzala pred údajným protiprávnym konaním, ale nie nevyhnutne obnoviť zmluvný vzťah. V každom prípade sa nezdá, že by Všeobecný súd z tohto tvrdenia vyvodil takýto záver, pričom sa obmedzil iba na odkaz na opätovné zaradenie v bode 33 napadnutého uznesenia. To však nie je relevantné, pretože VG sa musela tohto nároku v priebehu konania pred Súdnym dvorom vzdať.

26. Na druhej strane mal Všeobecný súd zohľadniť aj pravidlá, na ktoré sa odvoláva, hoci samy osebe nie sú rozhodujúce. Analýza Všeobecného súdu je v tomto ohľade tiež neúplná.( ) VG vytýka Komisii, že pri vybavovaní sťažnosti pani X porušila článok 41 Charty, všeobecné zásady dobrej správnej praxe, dodržiavanie práva na obhajobu, článok 16 Európskeho kódexu dobrej správnej praxe, zásady starostlivosti a prezumpcie neviny, ako aj zásadu subsidiarity, povinnosť odôvodnenia a zásadu proporcionality. Tieto pravidlá jasne dokazujú, že nárok VG nebol založený na zmluve, pretože sa opieral o pravidlá, ktoré upravujú činnosť Komisie ako administratívy, a nie o pravidlá vyplývajúce z údajnej zmluvy. Predovšetkým, VG sa nesťažovala na porušenie listu o dohode. V tejto súvislosti som trochu zmätený tvrdením Komisie, ktorá predstiera, že neidentifikuje základ právnych záväzkov, ktorých sa VG dovoláva, ak by sa predpokladalo, že žaloba zahŕňa mimozmluvnú zodpovednosť. Je podľa mňa napríklad ťažké uveriť, že by Komisia mohla ignorovať skutočnosť, že právo na dobrú správu vecí verejných alebo rešpektovanie práv na obhajobu je pre ňu záväzné aj v prípade, keď koná v mimozmluvnom kontexte.

27. Nakoniec, analýza Všeobecného súdu týkajúca sa údajnej ujmy je obsiahnutá v jednom bode( ) a obmedzuje sa na zopakovanie, že VG žiada o peňažnú náhradu a súdny príkaz proti Komisii. Povaha ujmy sa podrobnejšie neanalyzuje.

28. Všeobecný súd tým, že iba samostatne preskúmal list o dohode, pričom jeho zmluvná povaha nebola nutne zrejmá, nevykonal overenie vyžadované judikatúrou, podľa ktorej súdy Únie sú povinné overiť, či predmetom žaloby, ktorá im bola predložená, je návrh na náhradu škody objektívne a vcelku spočívajúci na zmluvných právach a povinnostiach. Zohľadnenie všetkých prvkov prípadu by však mohlo, ako tvrdí VG, spochybniť existenciu skutočného zmluvného kontextu, na ktorom bola žaloba VG založená.

29. Všeobecný súd tým, že správne preskúmal spolu s listom o dohode aj údajne porušené právne pravidlá, povahu uvádzanej ujmy a vytýkané konanie, nemohol bez toho, aby sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, dospieť k záveru, že „návrh na náhradu škody [súvisel] s výkladom listu o dohode“( ). VG nespochybňuje, že list o dohode stanovuje, že strany ho môžu dobrovoľne kedykoľvek písomne odvolať. To potvrdzuje, že Všeobecný súd prijal zjednodušený prístup, keď sa domnieval, že žaloba, ktorá mu bola predložená, smeruje výlučne a jednoducho k spochybneniu podmienok, za ktorých Komisia ukončila zmluvný vzťah s VG.

30. Všeobecný súd nielenže nebral do úvahy všetky informácie potrebné na určenie základu žaloby, ktorá mu bola predložená, ale vo svojich úvahách tiež nevysvetlil dôvody, prečo sa podľa neho vyžaduje, aby mal list o dohode zmluvnú povahu.

31. Body 35 až 37 napadnutého uznesenia obsahujú niekoľko nepodložených tvrdení. Odôvodnenie bolo o to naliehavejšie, že spis obsahoval dva dôležité prvky. VG sa pred Všeobecným súdom jasne odvolávala na vyhlásenie Komisie v konaní pred ombudsmanom, v ktorom uviedla, že „členovia Team Europe [s ňou] nemajú žiadny zmluvný vzťah“. Vyplýva to z bodu 23 napadnutého uznesenia.

32. Navyše VG vo svojich pripomienkach k námietke neprípustnosti vznesenej Komisiou upriamila pozornosť Všeobecného súdu na uznesenie predsedu Všeobecného súdu o žiadosti o právnu pomoc.( ) V bode 15 tohto uznesenia sa uvádza, že Komisia sa v tomto štádiu rozhodla nezaujať stanovisko ku kvalifikácii právnych vzťahov vyplývajúcich z listu o dohode. Predseda Všeobecného súdu z toho vyvodil, že sa Komisia domnievala, že takéto rozhodnutie by sa mohlo uskutočniť až po dôkladnej analýze listu o dohode.( ) Na základe týchto dôkazov dospel predseda Všeobecného súdu k záveru, že „v tejto fáze prvej analýzy [nebolo] zrejmé, či žaloba o náhradu škody, ktorú žalobca [chcel] podať na súdy Únie, [bola] žalobou o náhradu škody založenou objektívne a vcelku na zmluvných právach a povinnostiach“( ). Chápem preto zmätok VG, keď čelila napadnutému uzneseniu, podľa ktorého ‑ ako pripomínam – bola žaloba VG zjavne neprípustná.

33. Samozrejme, ako poznamenáva Komisia, povinnosť Všeobecného súdu odôvodniť rozsudky neznamená jeho povinnosť poskytnúť vysvetlenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom rozoberalo všetky úvahy vyjadrené účastníkmi sporu. Odôvodnenie teda môže byť implicitné, ak umožní dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi, na ktorých je založený rozsudok Všeobecného súdu, a Súdnemu dvoru poskytne dostatok podkladov potrebných na uskutočnenie preskúmania v rámci odvolania.( ) Iste, ako tvrdí Komisia, samotné opakovanie argumentov, ktoré už boli predložené Všeobecnému súdu, by malo viesť k tomu, že tieto tvrdenia budú neprípustné. To však nemôže byť vtedy, keď mlčanie Všeobecného súdu o týchto argumentoch viedlo k ich opakovaniu pred Súdnym dvorom.

34. Ak však treba vyhovieť výhrade založenej na porušení povinnosti odôvodnenia, nie je to preto, že Všeobecný súd neodpovedal na všetky tvrdenia uvedené VG, ale preto, že znenie napadnutého uznesenia dostatočne neuviedlo dôvody, ktoré viedli Všeobecný súd k tomu, aby pri rozhodovaní o zmluvnej povahe sporu výlučne na základe listu o dohode prekročil rámec jednak dohody, ktorá zjavne nie je zmluvná, a vyhlásení Komisie, ktoré sú kontradiktórne a veľmi reštriktívne. Znenie uznesenia tiež neodôvodňuje, prečo hoci predmet sporu, ako ho identifikovala VG, predstavuje pochybenie, ktorého sa dopustila Komisia pri vybavovaní sťažnosti pani X, Všeobecný súd rozhodol, že existovala „priama súvislosť“( ) medzi vytýkaným správaním a údajným zmluvným vzťahom vyplývajúcim z listu o dohode a že jeho posúdenie bolo potrebné na posúdenie zodpovednosti Komisie.( )

35. Všeobecný súd teda tým, že nepreskúmal všetky prvky spisu vrátane vyhlásení Komisie, uplatnil metodiku stanovenú Súdnym dvorom vo svojom rozsudku čiastočne a porušil svoju povinnosť odôvodnenia. Za týchto okolností musí byť prvý odvolací dôvod v celom rozsahu prijatý ako dôvodný.

B. O druhom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení listu o dohode, porušení povinnosti odôvodnenia a skreslení spisu

1. Zhrnutie tvrdení účastníkov konania

36. VG v podstate tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne kvalifikoval list o dohode ako zmluvu, keďže pozostával z nezáväzných usmernení stanovených jednostranne Komisiou a upravujúcich fungovanie siete Team Europe. Komisia nikdy netvrdila, že tento vzťah má zmluvnú povahu, ako to dokazuje bod 21 jej pripomienok pred ombudsmanom a bod 15 uznesenia Všeobecného súdu o žiadosti VG o právnu pomoc( ); list o dohode je len zhrnutím práv a povinností, ktorými sa riadi Team Europe, a nie konkrétneho vzťahu medzi Komisiou a VG; nestanovuje žiadne sankcie za jeho porušenie ani odkaz na rozhodné právo alebo príslušné súdy; v liste o dohode sa používa pojem „povinnosti“ a nie „záväzky“, čím sa odkazuje viac na samotné pravidlá správania a nie na skutočné právne vzťahy medzi dotknutými osobami. Komisia oneskorene zmenila svoje stanovisko a odvolávala sa na zmluvnú povahu listu o dohode. Spoločným zámerom strán nikdy nebol vzájomný zmluvný vzťah. Zámer je však rozhodujúcim faktorom pri kvalifikovaní aktu ako zmluvnej povahy, čo dokazuje odsek 102 zásad európskeho zmluvného práva( ). Všeobecný súd preto nesprávne kvalifikoval list o dohode ako zmluvu, skreslil tento list a porušil svoju povinnosť odôvodnenia. V napadnutom uznesení sa neidentifikovalo rozhodné právo na účely kvalifikovania listu o dohode ako zmluvy, čo bolo nevyhnutné, ak mal byť tento list zmluvou. Komisia tvrdí, že sa má uplatniť francúzske právo. V súlade s § 1101( ) a 1156( ) francúzskeho občianskeho zákonníka by však nebolo možné kvalifikovať list o dohode ako zmluvu v zmysle francúzskeho práva v prípade neexistencie úmyslu zo strany VG zaviazať sa a vzhľadom na to, že nie je dôvod domnievať sa, že by podpísala zmluvu, ktorej obsah určovala výlučne Komisia, ktorá nikdy neodkazovala na jej zmluvnú povahu. Okrem toho podľa francúzskeho práva by zmluva stanovovala tiež vymáhateľné povinnosti.( ) List o dohode však neumožňuje vymôcť uplatnenie práv a plnenie povinností vyplývajúcich z tohto listu a neupravuje ani sankcie, ani vymáhateľnosť, pričom každá strana môže od neho kedykoľvek odstúpiť. Zmluvná povaha listu o dohode preto nevyplýva z úmyslu alebo vôle strán ani zo znenia vypracovaného Komisiou. Z toho vyplýva, že ani podľa francúzskeho práva by sa list o dohode nepovažoval za zmluvu. Všeobecný súd teda skreslil list o dohode a dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 39 napadnutého uznesenia rozhodol, že predmetom žaloby bol návrh na náhradu škody zmluvnej povahy.

37. Komisia tvrdí, že Všeobecný súd má výlučnú právomoc na zistenie skutkového stavu s výnimkou prípadu, keď je skreslenie zjavné a možno ho konštatovať bez toho, aby bolo potrebné použiť nové dôkazy. Vo veci samej tomu tak však nie je. Navyše žalobca sa obmedzuje na uplatnenie tých istých tvrdení, ktoré už boli Všeobecnému súdu predložené a ktoré preskúmal, a ktoré už teda nie sú prípustné. Vyhlásenia Komisie pred ombudsmanom nezbavujú zmluvu jej účinku a mali by sa vykladať v tom zmysle, že Komisia vyvrátila, že list o dohode bol pracovnou zmluvou. Komisia naopak nevylúčila možnosť, že by mohlo ísť o zmluvu o pristúpení. VG nevysvetlila, ako by zámer strán mohol byť v rozpore s jasnými a jednoznačnými ustanoveniami listu o dohode. Argumenty týkajúce sa pojmu úmysel zmluvných strán boli nové, a preto neprípustné, aj keby bol v každom prípade úmysel strán dohodnúť sa na súbore práv a povinností jasný. Argumenty týkajúce sa pojmu zmluva v zmysle francúzskeho práva boli tiež nové. Výklad francúzskeho práva je v každom prípade skutkovou otázkou, v rámci ktorej má Všeobecný súd výlučnú právomoc. Tvrdenie týkajúce sa vykonateľnosti bolo po prvýkrát uplatnené v štádiu odvolania, a preto je neprípustné. Toto vykonanie nie je v žiadnom prípade nevyhnutnou podmienkou na kvalifikáciu zmluvy.

38. Nakoniec Komisia dodáva, že žiadosť VG o predloženie dôverných dokumentov mala skôr tendenciu potvrdiť súvislosť medzi spôsobenou ujmou a porušením zmluvného vzťahu, než riešiť sťažnosť pani X. Komisia pripomína, že táto žaloba bola predmetom dvoch odvolaní na Všeobecnom súde.( ) Pokiaľ ide o návrh na vydanie súdneho príkazu, podľa ustálenej judikatúry to nespadá do právomoci Súdneho dvora.( )

39. Vo svojej replike VG poznamenáva, že druhý odvolací dôvod je založený nielen na skreslení, ale aj na nesprávnej právnej kvalifikácii listu o dohode a na porušení povinnosti odôvodnenia. Komisia v odvolaní dostatočne neuviedla tvrdenia, ktoré uvádza len ako zopakovanie tvrdení predložených Všeobecnému súdu. Pokiaľ ide o tvrdenie týkajúce sa úmyslu zmluvných strán, VG má výhrady k tomu, že ide o nové tvrdenie, pretože sa týka analýzy právnych vzťahov medzi stranami v zmysle rozsudku z 18. apríla 2013, Komisia/Systran a Systran Luxembourg( ). Z tejto analýzy nevyhnutne vyplýva, že sa berie do úvahy úmysel strán. Ustanovenia listu o dohode nie sú také jasné a jednoznačné, ako tvrdí Komisia, najmä preto, že samotná Komisia vo svojich vyhláseniach pred ombudsmanom odmietla svoju zmluvnú povahu. Pokiaľ ide o odkaz na francúzske právo, VG pripúšťa, že sa naňho neodvolávala pred Všeobecným súdom, ale tvrdí, že sa naňho odvoláva len na ilustráciu druhého odvolacieho dôvodu s cieľom preukázať nesprávne odôvodnenie v napadnutom uznesení a že Komisia sama pred Všeobecným súdom tvrdila, že na posúdenie zmluvnej povahy listu o dohode sa malo uplatniť francúzske právo.

40. Komisia vo svojej duplike tvrdí, že ak VG vypracovala argumenty vo vzťahu k úmyslu strán, bolo to preto, že mimozmluvná povaha listu o dohode nie je taká zrejmá. VG nevysvetlila, prečo MS podpísal list o dohode, ak išlo len o usmernenia. Pokiaľ ide o tvrdenie založené na uplatnení francúzskeho práva, je v tomto štádiu konania neprípustné. V každom prípade existenciu zmluvného kontextu v zmysle rozsudku Komisia/Systran a Systran Luxembourg( ) možno preukázať bez uplatnenia francúzskeho práva. VG tiež ignorovala niektoré skutočnosti, ktoré by mohli odhaliť zmluvnú povahu listu vrátane jeho presného názvu a poslednej časti listu týkajúcej sa jeho zrušenia. Komisia pripomína, že Všeobecný súd rozhodol o otázke jeho právomoci, pričom sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia. Komisia okrem toho tvrdí, že VG zamieňa odvolací dôvod týkajúci sa právnej kvalifikácie listu o dohode s odvolacím dôvodom týkajúcim sa skreslenia. VG sa odvoláva na skreslenie spisu, ale podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora musí byť skreslenie dôkazov zrejmé z dokumentov v spise Súdneho dvora bez toho, aby bolo potrebné vykonať nové posúdenie skutočností a dôkazov. VG preto musí presne identifikovať skutočnosti alebo dokumenty, ktoré Všeobecný súd údajne skreslil, namiesto toho, aby sa obmedzil na opakovanie tvrdení, ktoré už boli predložené Všeobecnému súdu, pričom nepreukázal nijakú vecnú nepresnosť zo strany Všeobecného súdu. Komisia vytýka žalobcovi, že sa snažil obísť neprípustnosť žaloby o neplatnosť proti rozhodnutiu o jeho vylúčení z Team Europe, ktorú včas nepodal. Vzhľadom na to by mal Súdny dvor prijať rovnaké stanovisko ako v rozsudku Guigard/Komisia( ).

2. Analýza

41. Druhý odvolací dôvod VG možno rozdeliť na tri časti, z ktorých jedna sa týka nesprávneho právneho posúdenia pri právnej kvalifikácii listu o dohode, druhá sa týka porušenia povinnosti odôvodnenia a tretia sa týka skreslenia „spisu“.

42. Na základe mojich pripomienok k prvému odvolaciemu dôvodu začnem moju analýzu druhého odvolacieho dôvodu jeho druhou časťou, založenou na porušení povinnosti Všeobecného súdu uviesť odôvodnenie pri kvalifikovaní listu ako zmluvy. Z tých istých dôvodov, akými sú dôvody uvedené v bode 34 týchto návrhov, treba druhej časti vyhovieť.

43. Z pripomienok VG k námietke neprípustnosti vznesenej Komisiou vyplýva, že tvrdenia spochybňujúce zmluvnú povahu listu o dohode neboli Všeobecným súdom prerokované – napríklad vyhlásenie Komisie pred ombudsmanom alebo skutočnosť, že Komisia neprijala stanovisko k povahe listu o dohode v priebehu konania pred Všeobecným súdom vo veci žiadosti o právnu pomoc( )‑ alebo boli zamietnuté bez riadneho vysvetlenia.( ) VG sa okrem toho odvoláva na bod 80 rozsudku Komisia/Systran a Systran Luxembourg( ), podľa ktorého „nestačí poukazovať na akýkoľvek zmluvný vzťah… alebo na povinnosti zmluvného pôvodu netýkajúce sa konania, ktoré je predmetom sporu, s cieľom zmeniť povahu sporu tým, že sa mu prizná zmluvný základ“, z čoho vyplýva, že samotná existencia zmluvy nebráni podaniu žaloby naznačujúcej vznik mimozmluvnej zodpovednosti Únie. Zdá sa preto, že kvalifikácia listu o dohode ako zmluvy zo strany Všeobecného súdu je nedostatočne odôvodnená.

44. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy budem skúmať ostatné časti druhého odvolacieho len v záujme úplnosti.

45. Pokiaľ ide o prvú časť druhého odvolacieho dôvodu, VG tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď kvalifikoval list ako zmluvu. Všeobecný súd mal vziať do úvahy úmysel strán, ako to vyžaduje odsek 102 zásad európskeho zmluvného práva. VG vytýka Všeobecnému súdu, že neurčil právo uplatniteľné na zmluvu, na základe ktorého sa mala povaha zmluvy preskúmať. Za predpokladu, že týmto právom je francúzske právo, ako to tvrdí Komisia, Všeobecný súd mal venovať osobitne pozornosť úmyslu strán a otázke, či je možné vymáhať údajné povinnosti vyplývajúce z listu o dohode.

46. Pokiaľ ide o tvrdenie týkajúce sa úmyslu strán, napadnuté uznesenie sa o tom nezmieňuje, ako to uvádza VG, ale samotný žalobca vo svojich pripomienkach k námietke neprípustnosti vznesenej Komisiou pred Všeobecným súdom o tejto otázke nehovoril. Neuviedol ani zásady európskeho zmluvného práva. To isté platí pre otázku týkajúcu sa vykonateľnosti. Tieto tvrdenia preto treba považovať za neprípustné, pretože sú nové.( ) Rovnako tak sa pred Všeobecným súdom neuskutočnila žiadna diskusia, ako to uvádza VG, o určení práva uplatniteľného na zmluvu ani o francúzskom práve. Všeobecný súd v každom prípade nevstúpil do oblasti súkromného práva s cieľom kvalifikovať list o dohode ako zmluvu. Za týchto okolností nie je možné kritizovať analýzu Všeobecného súdu, podľa ktorej možno odvodiť tvrdenie týkajúce sa nesprávneho pochopenia alebo uplatnenia francúzskeho práva.

47. Pokiaľ ide o poslednú časť druhého odvolacieho dôvodu, treba pripomenúť, že v súlade s článkom 256 ods. 1 ZFEÚ a článkom 58 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie sa odvolanie obmedzuje na právne otázky. Všeobecný súd má jednak výlučnú právomoc určiť skutkový stav s výnimkou prípadov, keď vecná nepresnosť jeho konštatovaní vyplýva z prvkov v spise, ktoré mu boli predložené, ako aj jednak právomoc posúdiť uznané dôkazy. Zistenie tohto skutkového stavu a posúdenie dôkazných prostriedkov teda s výnimkou ich skreslenia nepredstavuje právnu otázku, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom.( ) Takéto skreslenie musí zjavne vyplývať z dokumentov v spise bez toho, aby bolo potrebné vykonať nové posúdenie skutkových okolností a dôkazov.( )

48. Skreslenie je teda neoddeliteľne spojené s posúdením skutkového stavu. VG však tvrdí, že list o dohode bol skreslený z dôvodu jeho právnej „kvalifikácie“ ako zmluvy zo strany Všeobecného súdu. Táto výhrada sa teda netýka skreslenia skutkového stavu v klasickom zmysle judikatúry Súdneho dvora, ktorá je uvedená vyššie, ale skôr chyby v kvalifikácii listu o dohode. Z tohto pohľadu nepredstavuje samostatnú sťažnosť, ktorá je odlišná od sťažnosti, ktorá už bola preskúmaná v rámci druhej časti druhého odvolacieho dôvodu, a preto nevyžaduje žiadnu ďalšiu diskusiu.

C. O právomoci súdov Únie rozhodovať o žalobe VG

49. V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu buď sám vydať konečný rozsudok, ak to stav konania dovoľuje, alebo vrátiť vec Všeobecnému súdu na rozhodnutie. Uznesenie by malo byť podľa môjho názoru zrušené a Súdny dvor by mohol rozhodnúť o otázke právomoci súdov Únie rozhodovať o žalobe podanej VG.

50. Zo všetkých relevantných dôkazov v spise vyplýva, že Súdny dvor by mal náležite zohľadniť skutočnosť, že VG sa snaží preukázať zodpovednosť Únie v súvislosti s konaním Komisie pri riešení sťažnosti pani X proti nemu. Tvrdí, že došlo k porušeniu článku 41 Charty, všeobecných zásad dobrej správnej praxe, dodržiavania práva na obhajobu, článku 16 Európskeho kódexu dobrej správnej praxe, zásad starostlivosti a prezumpcie neviny, ako aj povinnosti dodržiavať zásadu práva na obhajobu a zásadu proporcionality. Údajná ujma je nemajetková, keďže Komisia údajne poškodila česť, dôstojnosť a povesť VG.

51. Z tohto súboru dôkazov teda vyplýva, že požadovaná zodpovednosť sa javí ako prima facie mimozmluvná. Zostáva určiť, či dokument podpísaný oboma stranami tento záver zmení.

52. List o dohode a pristúpení výslovne nedefinuje jeho zmluvnú povahu. V preambule sa uvádza, že ide len o zhrnutie práv a povinností vyplývajúcich z „členstva“ v Team Europe. V liste nie je nič, čo by naznačovalo, že má konkrétnu právnu silu alebo že je prinajmenšom porovnateľný so zmluvou. Konkrétne, neuvádza žiadnu sankciu za nedodržanie listu o dohode. V liste sa neuvádza rozhodné právo ani súdy, ktoré majú právomoc prejednať spor. Bod 5 druhý odsek listu o dohode stanovuje, že strany môžu kedykoľvek písomne odstúpiť od práv a povinností stanovených v uvedenom liste. Samotná Komisia nebola pred podaním žaloby presvedčená o zmluvnej povahe listu o dohode.

53. Z vyššie uvedeného nemožno vyvodiť, že existuje skutočný zmluvný kontext týkajúci sa návrhu VG v zmysle rozsudku Komisia/Systran a Systran Luxembourg( ) a nie je potrebné ďalej rozoberať pojem zmluva v skutkovom kontexte prejednávanej veci. Dodal by som, že vyvodiť zmluvnú povahu listu o dohode len zo znenia bodu 5 by predstavovalo osobitnú a konkrétnu analýzu obsahu údajnej zmluvy, ktorú Súdny dvor vylúčil v bodoch 76 a 77 uvedeného rozsudku, pretože zahŕňa posúdenie podstaty sporu a nie určenie jeho samotnej povahy.

54. V každom prípade z vyššie uvedeného je zrejmé, že zo spisu nevyplýva, že výklad listu ako zmluvy je potrebný na preukázanie správnosti tvrdení VG.

55. Na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, skutkové okolnosti prípadu nie sú porovnateľné so skutkovými okolnosťami, ktoré viedli k rozsudku z 20. mája 2009, Guigard/Komisia( ). Uvedená vec sa týkala námietky proti neobnoveniu pracovnej zmluvy uzavretej s Komisiou. Žalobca sa snažil o dosiahnutie mimozmluvnej zodpovednosti Únie v súvislosti s odmietnutím obnoviť pracovnú zmluvu. Keďže Všeobecný súd rozhodol, že z dôvodu noriem uplatnených v súvislosti s porušením( ) a keďže ide o uzavretie novej zmluvy, odvolanie by sa mohlo považovať za odvolanie, ktoré patrí do mimozmluvnej zodpovednosti Únie, a z tohto dôvodu by mohlo byť podané na súdy Únie, Súdny dvor tento prístup neprijal a rozhodol, že odvolanie nie je oddeliteľné od zmluvných vzťahov medzi zmluvnými stranami pracovnej zmluvy, a to najmä preto, že podmienky, za ktorých bolo možné zmluvu obnoviť, boli stanovené v samotnej zmluve.( ) Zmluvný kontext bol celkom jasný a zmluvné strany nespochybnili, že boli zmluvne viazané. To je zásadný rozdiel v porovnaní so situáciou prejednávaného odvolania, a teda z tohto precedensu nie je možné vyvodiť žiadne automatické ponaučenie.

56. Z vyššie uvedenej analýzy teda vyplýva, že žaloba na náhradu škody zo strany VG nie je objektívne a vcelku založená na zmluvných povinnostiach. Predmetom žaloby je teda návrh na náhradu škody mimozmluvnej povahy. Spadá do právomoci Všeobecného súdu v zmysle článku 268 ZFEÚ.

57. Hoci sa odvolanie musí prijať a žaloba podaná na Všeobecný súd je prípustná, stav konania neumožňuje rozhodnúť vo veci samej. Za týchto okolností je potrebné vrátiť vec Všeobecnému súdu v súlade s článkom 61 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie.

V. O trovách

58. Vzhľadom na to, že podľa mojej analýzy by sa vec mala vrátiť späť Všeobecnému súdu, o trovách konania sa rozhodne neskôr.

VI. Návrh

59. Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol, že:

1. uznesenie Všeobecného súdu Európskej únie z 31. mája 2017, MS/Komisia (T‑17/16, neuverejnené, EU:T:2017:379), sa zrušuje.

2. Žaloba podaná VG vo veci T‑17/19 je prípustná.

3. V zostávajúcej časti sa vec vracia Všeobecnému súdu na ďalšie konanie.

4. O trovách konania sa rozhodne neskôr.