ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
36

Ako vyplýva z tejto judikatúry, pokiaľ je zjavné, že určitá vnútroštátna právna úprava môže narušiť výkon jednej alebo niekoľkých základných slobôd zaručených Zmluvou, výnimky stanovené právom Únie na účely odôvodnenia tohto narušenia sa na ňu môžu vzťahovať len vtedy, ak je v súlade so základnými právami, ktorých dodržiavanie zabezpečuje Súdny dvor. Táto povinnosť súladu so základnými právami nepochybne spadá do pôsobnosti práva Únie, a teda aj do pôsobnosti Charty. Uplatnenie výnimiek, ktoré právo Únie stanovuje na účely odôvodnenia zásahu do základnej slobody zaručenej Zmluvou, zo strany členského štátu preto treba považovať, ako uviedla generálna advokátka v bode 46 svojich návrhov, za „výkon práva Únie“ v zmysle článku 51 ods. 1 Charty.
79

Komisia zastáva názor, že hoci Všeobecný súd správne konštatoval, že nebolo dôvodné priznať spoločnosti FLSmidth predmetné zníženie, k tomuto stanovisku dospel z nesprávnych dôvodov. Takéto zníženie bolo priznané spoločnosti Trioplast Wittenheim a bolo správne rozšírené aj na Trioplast Industrier, ktorá bola materskou spoločnosťou spoločnosti Trioplast Wittenheim v čase, keď táto spoločnosť spolupracovala s Komisiou, keďže tento moment je ako jediný relevantný v tomto ohľade. V čase, keď sa uskutočnila táto spolupráca, však už FLSmidth podľa Komisie netvorila podnik so spoločnosťou Trioplast Wittenheim ako jej materská spoločnosť. Konštatovanie vykonané Všeobecným súdom o existencii diskriminačného zaobchádzania so spoločnosťou FLSmidth v porovnaní so zaobchádzaním týkajúcim sa spoločnosti Trioplast Industrier by teda bolo nesprávne.
39

Ak by sa na jednej strane totiž pripustilo, že takéto rozmnoženiny možno vyhotoviť z nelegálneho zdroja, podporovalo by to obeh falšovaných alebo pirátskych diel, čím by sa nevyhnutne znížil objem predaja alebo iných legálnych transakcií súvisiacich s chránenými dielami, čo by zasahovalo do bežného používania diel.
4

§ 6 ods. 1 zákona o dani z príjmov právnických osôb bol zmenený a doplnený zákonom, ktorým sa menia a dopĺňajú zákon o dani z príjmov fyzických osôb, zákon o dani z príjmov právnických osôb a zákon o paušálnej dani z príjmov uplatniteľnej na niektoré príjmy fyzických osôb (ustawa – Zmiana ustawy o podatku dochodowym od osób fizycznych, ustawy o podatku dochodowym od osób prawnych oraz ustawy o zryczałtowanym podatku dochodowym od niektórych przychodów osiąganych przez osoby fizyczne) z 25. novembra 2010 (Dz. U. 2010 č. 226, položka 1478). Toto ustanovenie, ktoré nadobudlo účinnosť 1. januára 2011, stanovuje: „Od dane sú oslobodené: … 10. investičné fondy, ktoré vykonávajú svoju činnosť v súlade s ustanoveniami zákona [o investičných fondoch]; 10a. podniky kolektívneho investovania, ktoré majú sídlo v inom členskom štáte Európskej únie ako v Poľskej republike, alebo v inom štáte Európskeho hospodárskeho priestoru [EHP], ak tieto podniky kumulatívne spĺňajú tieto podmienky: a) podliehajú v členskom štáte, kde majú sídlo, dani z príjmov právnických osôb, a to pokiaľ ide o všetky ich príjmy, bez ohľadu na ich pôvod; b) jediným cieľom ich činnosti je kolektívne investovanie do cenných papierov, do nástrojov peňažného trhu a do iných majetkových práv z finančných zdrojov zhromaždených na základe verejnej alebo neverejnej výzvy na nákup ich investičných nástrojov; c) vykonávajú svoju činnosť na základe povolenia poskytnutého príslušnými orgánmi pre dohľad nad finančným trhom v štáte ich sídla…; d) ich činnosti sú priamo kontrolované príslušnými orgánmi pre dohľad nad finančným trhom štátu, v ktorom sa nachádza sídlo týchto organizácií; e) určili depozitára, u ktorého sú uložené ich aktíva; f) riadia ich prevádzkovatelia, ktorí majú pre výkon svojej činnosti povolenie od príslušných orgánov pre dohľad nad finančným trhom štátu, v ktorom sa nachádza sídlo týchto orgánov.“
16

Vnútroštátny súd uvádza, že predmetné zadávacie konanie nepatrí do pôsobnosti smernice 2004/18, keďže hodnota zákazky dotknutá vo veci samej je nižšia než prahová hodnota stanovená článkom 7 písm. c) tejto smernice. Domnieva sa však, že pri tomto zadávacom konaní existuje cezhraničný záujem, takže podľa judikatúry Súdneho dvora sa musia rešpektovať základné pravidlá Zmluvy FEÚ. V tomto ohľade má pochybnosti o zlučiteľnosti článku 38 ods. 2 legislatívneho dekrétu č. 163/2006 so zásadami proporcionality a rovnosti zaobchádzania v rámci práva Únie.
39

V rámci konania pred podaním žaloby Belgické kráľovstvo tvrdilo, že belgický ústavný súd v rozsudku č. 55/2011 zo 6. apríla 2011 práve vyhlásil, že ustanovenia zákona zo 6. apríla 2010, ktoré vylučujú tieto povolania zo svojej pôsobnosti, sú v rozpore s Ústavou a že takéto vyhlásenie protiústavnosti vytvára priestor na podanie žaloby o neplatnosť proti tomuto zákonu v lehote šesť mesiacov, čo by mohlo viesť k retroaktívnemu zrušeniu sporných ustanovení uvedeného zákona. Komisia v tejto súvislosti v prvom rade uvádza, že Belgické kráľovstvo touto argumentáciou uznáva dôvodnosť nesplnenia povinnosti, ktoré mu je vytýkané, vrátane dátumu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku. V druhom rade táto inštitúcia uvádza, že hypotetické retroaktívne zrušenie, ktoré môže vykonať belgický ústavný súd, nemôže napraviť vytýkané nesplnenie povinnosti a je v rozpore s judikatúrou Súdneho dvora týkajúcou sa nevyhnutnosti jasnosti a právnej istoty pri preberaní pravidiel práva Únie týkajúcich sa ochrany spotrebiteľov, keďže takéto uvedenie do súladu nie je takej povahy, že by odstránila porušenie pretrvávajúce v čase uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku.
20

Článok 5 stanov SUCH okrem iného stanovuje, že SUCH zároveň môže v rámci systému hospodárskej súťaže a trhu poskytovať služby verejnoprávnym subjektom, ktoré nie sú jeho členmi, alebo tuzemským či zahraničným súkromným subjektom, pokiaľ to nespôsobí ujmu jeho členom a pokiaľ to je výhodné pre členov a pre SUCH či už z hospodárskeho hľadiska, alebo z hľadiska technického zhodnotenia. Poskytovanie týchto služieb však musí byť v rámci činnosti SUCH len doplnkové a nesmie predstavovať objem fakturácie vyšší ako 20 % jeho celkového ročného objemu predaja zaznamenaného v predchádzajúcom hospodárskom roku.
2

Sporné rozhodnutie je určené spoločnosti FLS Plast, predtým Nyborg Plast International A/S, ktorá je bývalou materskou spoločnosťou spoločnosti Trioplast Wittenheim SA (predtým Silvallac SA, ďalej len „Trioplast Wittenheim“), ktorá vo Wittenheime (Francúzsko) vyrába priemyselné vrecia, fólie a plastové vrecia. FLS Plast je dcérskou spoločnosťou v skupine kontrolovanej spoločnosťou FLSmidth & Co. A/S (ďalej len „FLSmidth“).
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu, ktorého účastníkmi sú pani Saint Prix a Secretary of State for Work and Pensions (ďalej len „Secretary of State“), týkajúceho sa odmietnutia poskytnúť jej príspevok k príjmu.
8

Článok 13 prístupovej smernice s názvom „Povinnosť kontroly cien a účtovania nákladov“ stanovuje: „1. [NRO] môže v súlade s ustanoveniami článku 8 uložiť povinnosti týkajúce sa návratnosti nákladov a kontroly cien vrátane povinností týkajúcich sa nákladovej orientácie cien a povinností týkajúcich sa systémov účtovania nákladov za poskytovanie špecifických typov prepojenia a/alebo prístupu v situáciách, keď analýza trhu ukazuje, že nedostatok efektívnej hospodárskej súťaže znamená, že dotknutý operátor by mohol na škodu koncových užívateľov držať ceny na neprimerane vysokej úrovni alebo by mohol uplatňovať stláčanie marže. S cieľom podporovať investície operátora vrátane investícií do sietí novej generácie [NRO] zohľadňujú investície uskutočnené operátorom a umožňujú mu primeranú mieru návratnosti adekvátneho vloženého kapitálu, berúc do úvahy všetky riziká špecifické pre konkrétny nový sieťový investičný projekt. …“
8

Zo štandardnej dohody uzatvorenej medzi spoločnosťou Granton Advertising a zúčastneným podnikom, na ktorú odkazuje vnútroštátny súd, vyplýva, že cieľom zúčastnených podnikov bolo prostredníctvom spolupráce so spoločnosťou Granton Advertising prilákať zákazníkov, ktorí si kúpia ich tovar a služby. Zúčastnené podniky sa na tento účel zaviazali prijímať karty Granton, ktoré im počas ich platnosti boli predložené, a vydať tovar a/alebo poskytnúť služby špecifikované na každej karte Granton, a to až do maximálnej hodnoty uvedenej na tejto karte.
36

Uvedené žalobkyne okrem toho uvádzajú, že takáto škoda má povahu odradiť dotknuté podniky od pomoci orgánom hospodárskej súťaže pri prešetrení veci, čo by bolo v rozpore so zásadou efektivity. Je však potrebné pripomenúť, že program zhovievavosti je program zavedený Komisiou prostredníctvom jej oznámenia o oslobodení od pokút a znížení pokút v kartelových prípadoch (Ú. v. EÚ C 298, 2006, s. 17) bez legislatívnej sily, ktorý nezaväzuje členské štáty (rozsudok Pfleiderer, EU:C:2011:389, bod 21). Z toho dôvodu nemôže tento program zhovievavosti zbaviť osoby práva získať pred vnútroštátnymi súdmi náhradu škody, ktorá vznikla z dôvodu porušenia článku 101 ZFEÚ.
37

Ďalej treba uviesť, že podľa vysvetliviek týkajúcich sa článku 50 Charty, ktoré sa majú zobrať do úvahy s ohľadom na ich výklad (rozsudok Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, bod 20 a citovaná judikatúra), „pokiaľ ide o situácie uvedené v článku 4 protokolu č. 7, teda o uplatňovanie zásady v rámci toho istého členského štátu, zaručené právo má rovnaký význam a rozsah ako zodpovedajúce právo v EDĽP“. Vzhľadom na to, že článok 54 DVSD na účely uplatnenia zásady ne bis in idem na prípadné stíhanie vedené v inom zmluvnom štáte odvíja „právoplatnosť“ súdneho rozhodnutia od právoplatnosti tohto rozhodnutia v zmluvnom štáte, v ktorom bolo vydané, má tento bod vysvetliviek v prejednávanej veci význam.
a)

V prípade kladnej odpovede na prvú otázku: Je pri odpovedi na otázku, či na účely článku 57 ods. 1 ES… ide o zvýšenie, v predmetnom prípade – v ktorom sa zrážková daň z podielových dividend, ktorú dcérska spoločnosť so sídlom v Holandsku vypláca svojej holdingovej spoločnosti so sídlom na Holandských Antilách, zvýšila od 1. januára 2002 v porovnaní s rokom 1993 zo 7,5, resp. z 5 % na 8,3 % –, relevantné výlučne zvýšenie holandskej zrážkovej dane, alebo treba vziať do úvahy aj to, že daňové úrady Holandských Antíl – v súvislosti so zvýšením holandskej zrážkovej dane – od 1. januára 2002 oslobodili od dane podielové dividendy, ktoré vypláca dcérska spoločnosť so sídlom v Holandsku, zatiaľ čo predtým boli tieto dividendy pripočítané k zdaniteľného zisku s daňovou sadzbou 2,4 až 3 %, resp. 5 %?
32

Na druhej strane Bulharská republika zastáva názor, že články 6 a 7 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 994/2010 z 20. októbra 2010 o opatreniach na zaistenie bezpečnosti dodávky plynu, ktorým sa zrušuje smernica Rady 2004/67/ES (Ú. v. EÚ L 295, s. 1), ukladajú členským štátom povinnosť čo najskôr, najneskôr však do 3. decembra 2013 zaviesť obojsmernú fyzickú kapacitu na všetkých cezhraničných prepojeniach medzi členskými štátmi. Preto, ak by normotvorca Únie chcel uložiť podobnú povinnosť prijatím nariadenia č. 715/2009, urobil by to výslovne, podobne ako pri prijatí článkov 6 a 7 nariadenia č. 994/2010.
20

First Note, spoločnosť so sídlom v Oelegeme (Belgicko), vykonáva činnosť veľkoobchodného predajcu s parfumami. V priebehu januára 2007 predala parfum s názvom „Blue Safe for Women“ spoločnosti Stefan P. Warenhandel (ďalej len „Stefan P.“), ktorej obchodná prevádzka sa nachádza v Nemecku. Z vnútroštátneho rozhodnutia vyplýva, že tá prevzala dodávku tovarov od First Note v Belgicku a ďalej ich predala na nemeckom území.
„1.

Je rokovací poriadok monitorovacieho výboru zriadeného spoločne dohodou medzi dvoma členskými štátmi – v prejednávanom prípade ide o programovú príručku, ktorú prijal [Seirekomitee] –, ktorý stanovuje, že rozhodnutia monitorovacieho výboru nie je možné napadnúť na súde (bod 6.6 štvrtý odsek programovej príručky: ‚The decisions of the Monitoring Committee are not appealable at any place of jurisdiction‘), v súlade s článkom 63 ods. 2 [nariadenia č. 1083/2006] a článkom 47 [Charty]?
91

Keď je potrebné určiť, či sa protisúťažné obmedzenie môže vyhnúť zákazu stanovenému v článku 81 ods. 1 ES z toho dôvodu, že je pridružené k hlavnej operácii, ktorá nemá protisúťažný charakter, treba preskúmať, či by uskutočnenie takejto operácie bolo v prípade neexistencie predmetného obmedzenia nemožné. Na rozdiel od toho, čo tvrdia odvolateľky, skutočnosť, že uvedenú operáciu by v prípade neexistencie predmetného obmedzenia bolo zložité vykonať alebo by bola menej zisková, nemožno považovať za skutočnosť, ktorá tomuto obmedzeniu priznáva „objektívne nevyhnutnú“ povahu, ktorá je nutná na to, aby mohlo mať pridružený charakter. Takýto výklad by viedol k tomu, že tento pojem by bol rozšírený na obmedzenia, ktoré nie sú nutne nevyhnutné na uskutočnenie hlavnej operácie. Takýto výsledok by škodil potrebnému účinku zákazu stanovenému v článku 81 ods. 1 ES.
31

Na vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá sa použije len v prípade podielov umožňujúcich vykonávať nepochybný vplyv na rozhodnutia spoločnosti a určovať jej činnosti, sa vzťahuje článok 49 ZFEÚ týkajúci sa slobody usadiť sa (pozri rozsudky Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, bod 37; Idryma Typou, C‑81/09, EU:C:2010:622, bod 47; Accor, EU:C:2011:581, bod 32; Scheunemann, C‑31/11, EU:C:2012:481, bod 23, a Test Claimants in the FII Group Litigation, EU:C:2012:707, bod 91).
62

V prvom rade treba v tejto súvislosti zohľadniť, ako vyplýva z odôvodnení 14 a 15, ako aj z článku 4 smernice 2001/77, že cieľom tejto smernice nie je zaviesť rámec Spoločenstva týkajúci sa vnútroštátnych systémov podpory, ale skôr zaručiť riadne fungovanie existujúcich systémov tak, že sa zachová dôvera investorov, a to až do okamihu, keď by bol takýto rámec Spoločenstva prípadne prijatý.
55

Pokiaľ ide o tvrdenie Komisie týkajúce sa nemeckého právneho poriadku, je namieste poznamenať, že žalovaná neuviedla, že by podniknuté kroky boli jediné dostupné na účely vymoženia spornej pomoci a že by neexistovali ďalšie prostriedky, ktoré by umožňovali vymáhanie v lehote stanovenej v článku 3 ods. 2 sporného rozhodnutia. V prípade, že by sa ukázalo, že pravidlá občianskeho práva neumožňujú zabezpečiť účinné vymáhanie spornej pomoci, by mohlo byť podľa okolností danej veci nevyhnutné vnútroštátne pravidlo neuplatniť (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Francúzsko, C‑232/05, EU:C:2006:651, bod 53) a použiť iné opatrenia, pričom také opatrenia nemožno vylúčiť z dôvodov založených na vnútroštátnom právnom poriadku.
6

Príloha III smernice 2000/60 s názvom „Ekonomická analýza“ znie takto: „Ekonomická analýza bude (so zreteľom na náklady spojené so zberom príslušných údajov) obsahovať dostatočne podrobné informácie na to, aby sa: a) spracovali príslušné výpočty potrebné na zohľadnenie princípu návratnosti nákladov za vodohospodárske služby podľa článku 9 pri zohľadnení dlhodobých prognóz dodávky a spotreby vody v správnom území povodia a tam, kde je to potrebné: — odhady objemu, cien a nákladov spojených s vodohospodárskymi službami, a — odhady príslušných investícií, vrátane prognóz takýchto investícií; b) posúdila nákladovo najefektívnejšia kombinácia opatrení týkajúcich sa využívania vody, ktoré majú byť zahrnuté do programu opatrení podľa článku 11 na základe odhadov potenciálnych nákladov na takéto opatrenia.“
32

Napadnuté rozhodnutie stanovuje: „Rada… a zástupcovia vlád členských štátov… zasadajúci v Rade, so zreteľom na [Zmluvu o FEÚ], a najmä na jej článok 218 ods. 3 a ods. 4, so zreteľom na odporúčanie… Komisie, keďže: (1) Komisia by sa mala poveriť, aby sa v mene Únie zúčastnila na rokovaniach o Dohovore Rady Európy o ochrane práv vysielacích organizácií, pokiaľ ide o záležitosti, ktoré patria do právomoci Únie a v súvislosti s ktorými Únia prijala predpisy. (2) Členské štáty by sa na týchto rokovaniach mali zúčastniť vo svojom mene, len pokiaľ ide o záležitosti, ktor[é] vyvstanú počas rokovaní, a ktoré patria do ich právomoci. V záujme zaistenia jednoty vystupovania Únie navonok by členské štáty a Komisia mali v priebehu procesu rokovaní úzko spolupracovať, prijali toto rozhodnutie: Článok 1 1. Komisia sa týmto poveruje, aby sa zúčastnila na rokovaniach o Dohovore Rady Európy o ochrane práv vysielacích organizácií a viedla tieto rokovania v mene Európskej únie, pokiaľ ide o záležitosti patriace do právomoci Únie, a v súvislosti s ktorými Únia prijala pravidlá, pričom sa bude radiť s pracovnou skupinou pre duševné vlastníctvo (autorské práva) (‚osobitný výbor‘). 2. Komisia bude tieto rokovania viesť v súlade so smernicami na rokovania uvedenými v prílohe k tomuto rozhodnutiu a/alebo dohodnutými pozíciami Únie, ktoré sa v rámci osobitného výboru stanovili špeciálne na účel týchto rokovaní. 3. Ak prejednávaná otázka patrí do právomoci členských štátov, predsedníctvo sa bude plne účastniť rokovaní a viesť ich v mene členských štátov na základe vopred dohodnutej spoločnej pozície. Ak nie je možné dohodnúť sa na spoločnej pozícii, členské štáty majú právo nezávisle sa vyjadriť a hlasovať o danej otázke bez toho, aby tým bol dotknutý odsek 4. 4. Komisia a členské štáty počas rokovacieho procesu úzko spolupracujú, aby dosiahli jednotu v medzinárodnom zastupovaní Únie a jej členských štátov. 5. Komisia a/alebo predsedníctvo zabezpečia, že dokumenty týkajúce sa rokovaní sa členským štátom rozpošlú s dostatočným predstihom. Radu a/alebo osobitný výbor otvoreným a transparentným spôsobom informujú o výsledku rokovaní pred každým kolom rokovaní aj po ňom a v prípade potreby ich informujú aj o všetkých problémoch, ktoré môžu počas týchto rokovaní nastať. Článok 2 Toto rozhodnutie je určené Komisii.“
24

§ 46 toho istého zákona, ktorým sa upravuje európsky zbrojný pas, stanovuje: „1. Európsky zbrojný pas je verejná listina, ktorá jeho držiteľa oprávňuje pri cestách do iných členských štátov Európskej únie mať so sebou zbraň, ktorá je v ňom zapísaná, a strelivo do tejto zbrane v množstve zodpovedajúcom účelu použitia, ak členský štát Európskej únie, do ktorého alebo cez ktorý cestuje, udelil súhlas na dovoz alebo prevoz tejto zbrane. Vzor a náležitosti európskeho zbrojného pasu ustanoví všeobecne záväzný právny predpis, ktorý vydá ministerstvo. 2. Držiteľ európskeho zbrojného pasu môže vyviezť bez predchádzajúceho súhlasu členského štátu Európskej únie pri ceste cez dva alebo viac členských štátov Európskej únie zbraň uvedenú v § 6 ods. 1 písm. a) až c) alebo dlhú samonabíjaciu palnú zbraň, ktorej zásobník a komora môže pojať najviac tri náboje a strelivo do tejto zbrane na účely výkonu práva poľovníctva alebo zbraň uvedenú v § 5 ods. 1 písm. a) až f) a v § 6 a strelivo do tejto zbrane na účely účasti na podujatí, ktorého súčasťou je športová streľba, ak je táto zbraň zapísaná v európskom zbrojnom pase a ak preukáže účel svojej cesty; to neplatí pri ceste do členského štátu Európskej únie, ktorý zakázal nadobudnúť do vlastníctva a držať takúto zbraň, alebo ktorý jej nadobudnutie do vlastníctva alebo držanie podmieňuje povolením. V tomto prípade sa musí vykonať záznam v európskom zbrojnom pase. 3. Európsky zbrojný pas vydá policajný útvar na základe písomnej žiadosti fyzickej osobe, ktorá má miesto pobytu na území Slovenskej republiky, je vlastníkom zbrane uvedenej v odseku 2 a je držiteľom skupiny D alebo E zbrojného preukazu. Žiadosť o vydanie európskeho zbrojného pasu musí obsahovať osobné údaje žiadateľa, číslo a skupinu zbrojného preukazu; k žiadosti pripojí dve fotografie podľa § 17 ods. 2 písm. a). …“
26

Táto úvaha týkajúca sa situácie, v ktorej spoločnosti usadenej v jednom členskom štáte vnútroštátne ustanovenie bránilo vykonávať v danom štáte činnosť z dôvodu, že jej konateľ, v tomto prípade zamestnanec, nemal bydlisko v tomto členskom štáte, sa analogicky uplatní aj na prípad, keď sa sporná podmienka týka konateľa, ktorý je samostatne zárobkovo činnou osobou. Súdny dvor totiž rozhodol, že pravidlá v oblasti voľného pohybu pracovníkov by mohli byť ľahko zmarené, ak by členské štáty tam uvedené zákazy mohli obísť tým, že zamestnávateľom, ktorí chcú zamestnať pracovníkov, stanovia podmienky, ktoré musia títo pracovníci splniť, pričom ak by tieto podmienky stanovili priamo pracovníkovi, predstavovali by obmedzenia výkonu jeho práva na voľný pohyb na základe článku 45 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok Clean Car Autoservice, EU:C:1998:205, bod 21). Takýto záver platí takisto v prípade, keď zamestnávateľ nechce zamestnať pracovníka ako zamestnanca, ale ako samostatne zárobkovo činnú osobu, ktorej postavenie je upravené v článku 49 ZFEÚ (pozri tiež v súvislosti s možnosťou zamestnancov poskytovateľa služieb odvolať sa na voľný pohyb služieb rozsudok Abatay a i., C‑317/01 a C‑369/01, EU:C:2003:572, bod 106).
3

Odôvodnenia 4, 6, 7, 8 a 19 kódexu schengenských hraníc znejú takto: „(4) Vytvorenie spoločného súboru právnych predpisov, najmä konsolidáciou a vývojom acquis, je s ohľadom na kontrolu hraníc na vonkajších hraniciach jednou zo základných súčastí spoločnej politiky riadenia vonkajších hraníc… … (6) Kontrola hraníc je nielen v záujme členského štátu, na vonkajších hraniciach ktorého sa vykonáva, ale všetkých členských štátov, ktoré zrušili kontrolu hraníc na svojich vnútorných hraniciach. Kontrola hraníc by mala pomáhať v boji proti nelegálnemu prisťahovalectvu a obchodovaniu s ľuďmi a zabrániť akémukoľvek ohrozeniu vnútornej bezpečnosti, verejného poriadku, verejného zdravia a medzinárodných vzťahov členských štátov. (7) Hraničné kontroly by sa mali vykonávať spôsobom, ktorý plne rešpektuje ľudskú dôstojnosť. Kontrola hraníc by sa mala vykonávať profesionálne a s rešpektom a mala by byť primeraná sledovaným cieľom. (8) Kontrola hraníc nezahŕňa len kontroly osôb na hraničných priechodoch a dozor hraníc mimo týchto hraničných priechodov, ale aj analýzu rizík pre vnútornú bezpečnosť a analýzu hrozieb, ktoré môžu mať vplyv na bezpečnosť vonkajších hraníc. Preto je potrebné stanoviť podmienky, kritériá a podrobné pravidlá, ktorými sa budú riadiť kontroly na hraničných priechodoch a dozor. … (19) Cieľ tohto nariadenia, a to stanovenie pravidiel uplatňovaných na pohyb osôb cez hranice, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov a možno ho lepšie dosiahnuť na úrovni Spoločenstva, Spoločenstvo môže prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku [5 ZEÚ]. …“
15

Bod 2.4 výnosu zo 6. marca 2001 nazvaný „Druhy hnojív a obdobia zákazu použitia“ stanovuje minimálne obdobia, počas ktorých sa používanie rôznych typov hnojív zakazuje. Podľa tabuľky uvedenej v tomto bode sa pri veľkých jesenných plodinách zakazuje používanie hnojív typu II od 1. novembra do 15. januára a hnojív typu III od 1. septembra do 15. januára. Pri veľkých jarných plodinách sa zakazuje používanie hnojív typu I od 1. júla do 31. augusta, hnojív typu II od 1. júla do 15. januára a hnojív typu III od 1. júla do 15. februára. Pri trávnatej ploche zasiatej viac ako šesť mesiacov sa zakazuje používanie hnojív typu II od 15. novembra do 15. januára, hnojív typu III od 1. októbra do 31. januára.
26

Za týchto okolností Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Do akej miery je zdaniteľná osoba, pokiaľ ide o dve plnenia týkajúce sa toho istého tovaru, oprávnená odvolávať sa na priamy účinok jedného ustanovenia [šiestej smernice] pri jednom plnení a odvolávať sa na ustanovenia vnútroštátneho práva pri druhom plnení v prípade, že by takéto konanie viedlo k takému celkovému výsledku na daňové účely, pokiaľ ide o obe plnenia, ktorý ani vnútroštátne právo a ani [šiesta smernica], ak sa uplatní každý z týchto predpisov samostatne, nepredpokladá a ani nie je zámerom týchto predpisov, aby to tak bolo? 2. V prípade odpovede na prvú otázku v tom zmysle, že existujú okolnosti, v rámci ktorých zdaniteľná osoba nie je oprávnená na takéto konanie (alebo nie je oprávnená na takéto konanie v určitom rozsahu), za akých okolností takáto situácia nastane, a najmä aký je vzťah medzi dvoma plneniami vedúcimi k vzniku takýchto okolností? 3. Má na odpovede na prvú a druhú otázku vplyv to, či zaobchádzanie s jedným plnením podľa vnútroštátneho práva je alebo nie je v súlade so šiestou smernicou?“