ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
30

Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na prvú a druhú otázku odpovedať tak, že článok 56 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni právnej úprave členského štátu, ktorá stanovuje daň zo stávok pre CTD so sídlom v tomto členskom štáte a solidárne a subsidiárne pre prevádzkovateľov stávok, ich mandantov, so sídlom v inom členskom štáte, a to nezávisle od miesta sídla týchto prevádzkovateľov a od neexistencie koncesie na organizovanie stávok.
36

Celkové skúmanie prílohy X služobného poriadku preukazuje, že táto príloha stanovuje rôzne druhy rozhodnutí a rôzne postupy prijímania vykonávacích opatrení, konkrétne postupy, ako sú VVU, ktoré vyžadujú konzultáciu s Výborom zamestnancom a stanovisko Výboru pre služobný poriadok, postupy predstavujúce podrobné ustanovenia týkajúce sa uplatňovania, ktoré má MO prijať po oznámení Výberovej komisie a ustanovenia tvoriace spôsoby alebo podmienky, ktoré má MO stanoviť bez toho, aby mal povinnosť konzultovať Výbor zamestnancov. Ak by bolo úmyslom normotvorcu Únie dosiahnuť, aby bola povinnosť prijať VVU uplatniteľná vo vzťahu ku všetkým ustanoveniam prílohy X služobného poriadku, výslovne by to uviedol, prijal by jednotnú terminológiu v celej tejto prílohe a nestanovil by osobitné a odlišné postupy pre niektoré ustanovenia tejto prílohy.
85

Na druhej strane okolnosť, že dotknutý členský štát nie je schopný napraviť nezrovnalosti zistené Komisiou v jej písomnom oznámení uvedenom v článku 11 ods. 1 prvom pododseku nariadenia č. 885/2006 je irelevantná, pokiaľ tieto nezrovnalosti spadali do obdobia, ktoré podliehalo preskúmaniu Komisie. Opačný názor by totiž viedol k tomu, že článok 31 nariadenia č. 1290/2005 a článok 11 nariadenia č. 885/2006 by boli zbavené svojej podstaty, pretože členskému štátu by bolo umožnené odvolávať sa na údajnú faktickú nemožnosť prijať nápravné opatrenia pred prijatím rozhodnutia o finančnej oprave s cieľom vyhnúť sa uloženiu tejto paušálnej opravy.
23

Štyrmi rozsudkami zo 17. mája 2017 Rechtbank Den Haag (súd v Haagu, Holandsko) vyhovel žalobám podaným proti týmto rozhodnutiam zo strany J. a i. z dôvodu, že dotknutí námorníci pri svojom nástupe do služby prekročili vonkajšiu hranicu členských štátov a vystúpili zo schengenského priestoru v zmysle článku 11 ods. 1 Kódexu schengenských hraníc. Z režimu výnimky stanoveného v článku 11 ods. 3 písm. c) a v prílohe VII tohto kódexu, ktorý sa týka režimu námorníkov, ktorí pri zakotvení lode vystúpia na breh, totiž údajne vyplýva, že normotvorca Únie za prekročenie vonkajšej hranice považuje skutočnosť, že námorníci vystúpia z lode nachádzajúcej sa v námornom prístave alebo nastúpia na jej palubu. Toto posúdenie podporuje článok 36 a ustanovenia prílohy IX Vízového kódexu, podľa ktorých môžu príslušné vnútroštátne orgány vydať námorníkom vízum na účely tranzitu na obdobie trvania cesty z letiska príletu do prístavu, v ktorom nastúpia do služby.
70

V prejednávanej veci existuje predvídateľné riziko, ktoré nie je zďaleka hypotetické, že Komisia, ktorá nevydala odôvodnené stanovisko podľa článku 259 tretieho odseku ZFEÚ k námietkam Slovinskej republiky, ani nevyjadrila svoje stanovisko k týmto námietkam tým, že by vstúpila do konania pred Súdnym dvorom ako vedľajší účastník konania na podporu návrhov ktoréhokoľvek účastníka konania, zastáva názor, že z dôvodu nezákonného predloženia sporného dokumentu v tomto konaní bola nútená verejne sa vyjadriť k právnemu stanovisku, ktoré bolo celkom zjavne určené na interné použitie. Takáto perspektíva by mala nutne negatívne dôsledky na záujem dotknutej inštitúcie požiadať o právne stanoviská a na jej schopnosť dostať od jej právneho servisu stanoviská, ktoré sú nezávislé, objektívne a kompletné (pozri analogicky rozsudok z 1. júla 2008, Švédsko a Turco/Rada, C‑39/05 P a C‑52/05 P, EU:C:2008:374, bod 42, ako aj uznesenie zo 14. mája 2019, Maďarsko/Parlament, C‑650/18, neuverejnené, EU:C:2019:438, bod 16).
47

Ak sa vnútroštátny súd obráti na Súdny dvor v súvislosti so situáciou, ktorá nepatrí do priamej pôsobnosti práva Únie, nemôže usudzovať, že návrh na začatie prejudiciálneho konania týkajúci sa ustanovení tohto práva je preň nevyhnutný na to, aby mohol prijať rozhodnutie v prejednávanom spore, pokiaľ vnútroštátny súd neuvedie aj iné skutočnosti okrem tých, že sporná vnútroštátna právna úprava sa bez rozdielu uplatňuje na situácie upravené predmetnými ustanoveniami práva Únie a na výlučne vnútroštátne situácie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. novembra 2016, Ullens de Schooten, C‑268/15, EU:C:2016:874, bod 54).
–

belgická vláda, v zastúpení: C. Pochet, P. Cottin a J. C. Halleux, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci C. Decordier, avocate,
3

Odôvodnenia 2 až 7, 9, 11, 12 a 24 smernice 2003/96 stanovujú: „(2) neexistencia ustanovení spoločenstva, ktoré by ukladali minimálne sadzby zdanenia na elektrinu a energetické výrobky iné, ako sú minerálne oleje, môže negatívne ovplyvniť náležité fungovanie vnútorného trhu; (3) náležité fungovanie vnútorného trhu a dosiahnutie cieľov ostatných politík spoločenstva si vyžaduje stanovenie minimálnych úrovni zdaňovania na úrovni spoločenstva pre väčšinu energetických výrobkov, vrátane elektriny, zemného plynu a uhlia; (4) značné rozdiely vo vnútroštátnych úrovniach energetickej dane uplatňovanej členskými štátmi by sa mohli ukázať ako škodlivé pre náležité fungovanie vnútorného trhu; (5) stanovenie primeraných minimálnych úrovní zdaňovania môže umožniť zníženie rozdielov vo vnútroštátnych úrovniach zdaňovania; (6) v súlade s článkom 6 zmluvy [o ES] požiadavky ochrany životného prostredia sa musia integrovať do vymedzenia a vykonávania ostatných politík spoločenstva; (7) spoločenstvo ako zmluvná strana Rámcového dohovoru Organizácie Spojených národov o klimatickej zmene ratifikovalo Kjótsky protokol; zdaňovanie energetických výrobkov, prípadne elektriny, je jedným z nástrojov, ktoré sú k dispozícii na dosahovanie cieľov Kjótskeho protokolu; … (9) členským štátom by sa mala poskytnúť pružnosť potrebná na vymedzenie a vykonávanie politík prispôsobených ich vnútroštátnym podmienkam; … (11) daňové opatrenia učinené v súvislosti s vykonávaním tohto právneho rámca spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny sú záležitosťou, o ktorej rozhodujú jednotlivé členské štáty; v tomto ohľade sa členské štáty môžu rozhodnúť nezvýšiť celkové daňové zaťaženie, ak usúdia, že vykonávanie takejto zásady daňovej neutrality by mohlo prispieť k reštrukturalizácii a modernizácii ich daňových sústav podporením správania vedúceho k vyššej ochrane životného prostredia a k zvýšenému využitiu práce; (12) ceny energie sú kľúčovým prvkom politík spoločenstva v oblasti energie, dopravy a životného prostredia; … (24) členským štátom by sa malo dovoliť uplatňovať určité iné oslobodenia od daní alebo daňové úľavy tam, kde to nebude poškodzovať náležité fungovanie vnútorného trhu a nebude to mať za následok deformácie hospodárskej súťaže“.
(102)

Malo by sa však prihliadať na to, že hospodárske subjekty môžu prijímať opatrenia na zaistenie súladu zamerané na nápravu dôsledkov akýchkoľvek trestných činov alebo pochybenia a na účinné predchádzanie ďalším prípadom nesprávneho konania. Medzi tieto opatrenia môžu patriť najmä personálne a organizačné opatrenia, ako je prerušenie všetkých prepojení na osoby alebo organizácie zapojené do nesprávneho konania, vhodné opatrenia na reorganizáciu personálu, realizácia systémov hlásení a kontroly, vytvorenie štruktúry interného auditu na sledovanie súladu a prijatie interných pravidiel zodpovednosti a náhrady. Ak takéto opatrenia poskytujú dostatočné záruky, príslušný hospodársky subjekt by už nemal byť len na základe týchto dôvodov vylúčený. Hospodárske subjekty by mali mať možnosť požadovať, aby sa preskúmali opatrenia zamerané na dosiahnutie súladu, ktoré boli prijaté so zreteľom na možné pripustenie do postupu obstarávania. Malo by sa však ponechať na členské štáty, aby určili presné procesné a vecné podmienky uplatniteľné v takých prípadoch. Mali by mať najmä možnosť voľne rozhodnúť, či umožnia jednotlivým verejným obstarávateľom, aby vykonali príslušné posúdenia alebo uvedenými úlohami poveria iné orgány na ústrednej alebo decentralizovanej úrovni.“
40

Podľa názoru uvedeného súdu zápis ochranných známok bez toho, aby sa vyžadovalo skutočné používanie týchto ochranných známok, zjednodušuje konanie o zápise a umožňuje majiteľom ľahšie dosiahnuť ochranu týchto ochranných známok pred začatím ich komerčného využívania. Uľahčenie zápisu alebo pokrytie príliš rozsiahlej oblasti by však predstavovalo prekážku vstupu tretích osôb na trh a spôsobovalo narušenie oblasti verejnej sféry. Možnosť zapísať ochrannú známku bez úmyslu ju používať v súvislosti so všetkými špecifikovanými tovarmi a službami alebo s niektorými z nich by teda bola náchylná na zneužívanie, čo by bolo škodlivé, keby navyše neexistovala nijaká možnosť napadnúť zneužívajúci zápis na základe tvrdenia nekonania v dobrej viere majiteľa dotknutej ochrannej známky. Zdôrazňuje, že súdy Spojeného kráľovstva sa vo svojej judikatúre sústredili na požiadavku úmyslu používania dotknutej ochrannej známky pre tovary a služby uvedené v prihláške, a to vzhľadom na existenciu článku 32 ods. 3 zákona o ochranných známkach z roku 1994 v práve tohto členského štátu.
3

V odôvodnení 58 nariadenia č. 1151/2012 sa uvádza: „S cieľom zabezpečiť, aby názvy označení pôvodu, zemepisných označení a zaručených tradičných špecialít zapísané do registra spĺňali podmienky stanovené v tomto nariadení, by žiadosti mali preskúmať vnútroštátne orgány príslušného členského štátu, a to v súlade s minimálnymi spoločnými ustanoveniami vrátane vnútroštátneho námietkového konania. Komisia by mala následne žiadosti skontrolovať, aby sa uistila, že neobsahujú žiadne evidentné chyby a že sa zohľadnilo právo Únie a záujmy zainteresovaných strán mimo členského štátu žiadosti.“
20

Rozhodnutím z 9. júna 2016 EI na základe článku 16 ods. 6 prvého pododseku nariadenia č. 714/2009 nariadil spoločnosti Baltic Cable zapísať príjmy z preťaženia, t. j. príjmy tejto spoločnosti získané za pridelenie kapacity uvedeného spojovacieho vedenia, za obdobie od 1. júla 2013 do 30. júna 2014 a za obdobie od 1. júla 2014 do 30. júna 2015 do osobitnej položky svojho vnútorného účtovníctva, až kým ich nebude možné použiť na zaručenie skutočnej dostupnosti pridelených kapacít a/alebo udržiavania alebo zvyšovania kapacít spojovacieho vedenia prostredníctvom investícií do sústavy, predovšetkým do nových spojovacích vedení.
1

Svojím odvolaním sa Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nadácia pre ochranu tradičného cyperského syra s názvom Halloumi) domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 25. septembra 2018, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI) (T‑328/17, neuverejnený, EU:T:2018:594, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým tento súd zamietol jej žalobu podanú proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) zo 16. marca 2017 (vec R 497/2016‑4), týkajúcemu sa námietkového konania (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
18

Za týchto okolností Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa) [Rozhodcovský súd v daňových veciach (Centrum správnej arbitráže), Portugalsko] rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Je v rozpore s článkom 132 ods. 1 písm. b) smernice [2006/112] prípad, keď nemocničné zariadenie vo vlastníctve súkromnej obchodnej spoločnosti, ktoré uzatvorilo zmluvy o poskytovaní služieb zdravotnej starostlivosti so štátom a právnickými osobami, ktoré sa spravujú verejným právom, koná za sociálnych podmienok porovnateľných s podmienkami platnými pre subjekty verejného práva uvedené v predmetnej smernici, ak sú splnené nasledujúce požiadavky: – viac ako 54,5 % fakturácie, vrátane súm fakturovaných príslušným pacientom príjemcom služieb, sa uskutočňuje s orgánmi štátu a regionálnymi zdravotnými poisťovňami za ceny stanovené v dohodách a zmluvách s nimi uzatvorených, – viac ako 69 % pacientov je poistených v regionálnych zdravotných poisťovniach alebo využívajú služby poskytované v rámci dohôd uzavretých s orgánmi štátu, – viac ako 71 % lekárskych úkonov sa uskutočňuje v rámci zmlúv uzatvorených s regionálnymi zdravotnými poisťovňami a orgánmi štátu a – vykonávaná činnosť je dôležitým všeobecným verejným záujmom? 2. Vzhľadom na to, že v súlade s článkom 377 smernice [2006/112] sa Portugalsko rozhodlo ponechať oslobodené od dane transakcie uskutočňované nemocničnými zariadeniami, ktoré nie sú uvedené v článku 132 ods. 1 písm. b) uvedenej smernice, na základe čoho udelilo týmto zdaniteľným osobám možnosť rozhodnúť sa pre zdanenie týchto transakcií v súlade s článkom 391 smernice [2006/112], za predpokladu, že zotrvajú v režime zdanenia najmenej po dobu piatich rokov, a zároveň stanovilo, že môžu znova podliehať režimu oslobodenia od dane, len ak to výslovne uvedú, bráni článok 391 a/alebo zásady ochrany nadobudnutých práv a legitímnej dôvery, rovnosti a nediskriminácie, neutrality a nenarušenia hospodárskej súťaže vo vzťahu k užívateľom a zdaniteľným osobám, ktoré sú subjektmi spravujúcimi sa verejným právom, tomu, aby daňový úrad uložil uplatnenie režimu oslobodenia od dane pred uplynutím uvedenej doby od okamihu, keď sa domnieva, že zdaniteľná osoba poskytuje služby za sociálnych podmienok porovnateľných s podmienkami platnými pre subjekty, ktoré sa spravujú verejným právom? 3. Bráni uvedený článok 391 smernice [2006/112] a/alebo vyššie uvedené zásady tomu, aby nový zákon uplatnil režim oslobodenia od dane na zdaniteľné osoby, ktoré sa pred uplynutím tohto obdobia piatich rokov rozhodli pre režim zdanenia? 4. Bráni uvedený článok 391 smernice [2006/112] a/alebo vyššie uvedené zásady právnej úprave, podľa ktorej zdaniteľná osoba, ktorá sa rozhodla pre uplatnenie režimu zdanenia, keďže v čase, keď sa rozhodla pre túto možnosť, neposkytovala služby zdravotnej starostlivosti za sociálnych podmienok porovnateľných s podmienkami platnými pre subjekty verejného práva, môže zotrvať v tomto režime, ak začne poskytovať takéto služby za sociálnych podmienok porovnateľných s podmienkami platnými pre subjekty verejného práva?“
3

Odôvodnenia 7, 9, 26, 28 a 47 smernice 2008/48 znejú: „(7) Ak sa má uľahčiť vytvorenie riadne fungujúceho vnútorného trhu so spotrebiteľskými úvermi, je potrebné, aby sa v niekoľkých kľúčových oblastiach ustanovil harmonizovaný rámec Spoločenstva. … … (9) Úplná harmonizácia je potrebná na to, aby sa všetkým spotrebiteľom v Spoločenstve zabezpečila vysoká a rovnocenná úroveň ochrany ich záujmov a aby sa vytvoril skutočný vnútorný trh. Členské štáty by preto nemali mať možnosť zachovať alebo zaviesť iné vnútroštátne ustanovenia ako ustanovenia tejto smernice. Takéto obmedzenie by sa však malo uplatňovať len na ustanovenia harmonizované touto smernicou. Ak neexistujú takéto harmonizované ustanovenia, členské štáty by mali mať možnosť zachovať alebo zaviesť vnútroštátne právne predpisy. … Ďalším príkladom tejto možnosti členských štátov by mohlo byť zachovanie alebo zavedenie vnútroštátnych ustanovení o zrušení zmluvy o predaji tovaru alebo dodaní služieb, ak spotrebiteľ uplatní právo na odstúpenie od zmluvy o úvere. … … (26) … Najmä na rozvíjajúcom sa trhu s úvermi je dôležité, aby veritelia neposkytovali úvery nezodpovedne alebo bez predchádzajúceho posúdenia úverovej bonity a aby členské štáty vykonávali potrebný dohľad na vyvarovanie sa takémuto správaniu a aby stanovili potrebné opatrenia na sankcionovanie veriteľov v takýchto prípadoch. … [V]eritelia by mali byť zodpovední za individuálne kontroly úverovej bonity spotrebiteľa. Na tento účel by mali mať možnosť využiť informácie, ktoré im poskytol spotrebiteľ nielen počas prípravy príslušnej zmluvy o úvere, ale aj počas dlhodobého obchodného vzťahu. Orgány členských štátov by tiež mohli veriteľom poskytnúť vhodné pokyny a usmernenia. Aj spotrebitelia by mali konať obozretne a dodržiavať svoje zmluvné povinnosti. … (28) Pri posudzovaní úverovej bonity spotrebiteľa by mal veriteľ nahliadnuť aj do príslušných databáz; právne a reálne okolnosti môžu vyžadovať, aby sa tieto nahliadnutia rozsahovo líšili. … … (47) Členské štáty by mali ustanoviť pravidlá o sankciách uplatniteľných v prípade porušenia vnútroštátnych ustanovení prijatých podľa tejto smernice a zabezpečiť ich vykonávanie. Aj keď výber sankcií ostáva v právomoci členských štátov, ustanovené sankcie by mali byť účinné, primerané a odrádzajúce.“
33

Neúplné prebratie rámcového rozhodnutia do poľského právneho poriadku by teda malo za následok neexistenciu pravidiel týkajúcich sa možnosti uznať a vykonať peňažné sankcie uložené právnickým osobám, čo by malo za následok systematické odmietnutie poľských súdov pristúpiť k uznaniu a výkonu rozhodnutí ukladajúcich takéto sankcie.
23

V rámci tohto preskúmania v odôvodneniach 69 až 75 sporného rozhodnutia Komisia overila, či talianske orgány uložili jednostranne odvolateľke ZSVZ v zmysle článku 1 nariadenia č. 1191/69. V tejto súvislosti Komisia zastávala názor, že ani talianske orgány, ani odvolateľka neboli schopné predložiť akýkoľvek poverovací akt týkajúci sa posudzovaného obdobia. Konkrétne, ak by uloženie niektorých ZSVZ bolo možné vyvodiť z legge regionale n. 16 – Interventi regionali in materia di servizi di trasporto pubblico locale per viaggiatori (regionálny zákon č. 16 o regionálnych zásahoch v prospech služieb miestnej verejnej dopravy pre cestujúcich) z 25. januára 1983 (GURI č. 118, z 2. mája 1983 a BU Campania č. 11, ďalej len „regionálny zákon č. 16/83“) článok 2 tohto zákona stanovoval len to, že „prípadné straty a schodok, ktoré nie sú pokryté regionálnymi dotáciami… zostáva[li] na ťarchu prevádzkovateľov“. Rovnako hoci niektoré regionálne akty uvádzané odvolateľkou uvádzali existenciu určitých zmluvných záväzkov počas posudzovaného obdobia, tieto akty jasne neidentifikovali záväzky, ktoré by mohli predstavovať ZSVZ, pričom by boli možnými indíciami o ich prípadnej existencii a v každom prípade ich zmluvná povaha vylučovala jednostranné uloženie týchto záväzkov. Pokiaľ ide konkrétne o existenciu tarifného záväzku odôvodňujúceho predmetné opatrenie, Komisia sa domnievala, že nemala k dispozícii nijaký dôkaz, ktorý by umožňoval preukázať, že odvolateľke bol skutočne uložený takýto záväzok.
23

V rámci tohto preskúmania v odôvodneniach 75 až 81 sporného rozhodnutia Komisia overila, či talianske orgány uložili jednostranne odvolateľke ZSVZ v zmysle článku 1 nariadenia č. 1191/69. V tejto súvislosti Komisia zastávala názor, že ani talianske orgány, ani odvolateľka neboli schopné predložiť akýkoľvek poverovací akt týkajúci sa posudzovaného obdobia. Konkrétne, ak by uloženie niektorých ZSVZ bolo možné vyvodiť z legge regionale n. 16 – Interventi regionali in materia di servizi di trasporto pubblico locale per viaggiatori (regionálny zákon č. 16 o regionálnych zásahoch v prospech služieb miestnej verejnej dopravy pre cestujúcich) z 25. januára 1983 (GURI č. 118, z 2. mája 1983 a BU Campania č. 11, ďalej len „regionálny zákon č. 16/83“) článok 2 tohto zákona stanovoval len to, že „prípadné straty a schodok, ktoré nie sú pokryté regionálnymi dotáciami… zostáva[li] na ťarchu prevádzkovateľov“. Rovnako hoci niektoré regionálne akty uvádzané odvolateľkou uvádzali existenciu určitých zmluvných záväzkov počas posudzovaného obdobia, tieto akty jasne neidentifikovali záväzky, ktoré by mohli predstavovať ZSVZ, pričom by boli možnými indíciami o ich prípadnej existencii a v každom prípade ich zmluvná povaha vylučovala jednostranné uloženie týchto záväzkov. Pokiaľ ide konkrétne o existenciu tarifného záväzku odôvodňujúceho predmetné opatrenie, Komisia sa domnievala, že nemala k dispozícii nijaký dôkaz, ktorý by umožňoval preukázať, že odvolateľke bol skutočne uložený takýto záväzok.
3

Podľa článku 8 ods. 1 písm. c) tohto nariadenia: „1. Na základe námietky majiteľa staršej ochrannej známky sa ochranná známka, ktorá je predmetom prihlášky, nezapíše: … b) ak pre jej zhodnosť alebo podobnosť so staršou ochrannou známkou a zhodnosť alebo podobnosť tovarov alebo služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, pokiaľ ide o územie, na ktorom je staršia ochranná známka chránená; pravdepodobnosť zámeny zahŕňa aj pravdepodobnosť asociácie so staršou ochrannou známkou.“
21

V dňoch 12. augusta 2009, 17. mája 2010 a 16. augusta 2010 Tulliallan Burlington podala námietku podľa článku 41 nariadenia č. 207/2009 proti zápisu prihlasovaných ochranných známok pre tovary zaradené do tried 3, 14 a 18. Námietka bola založená najmä na potrebe chrániť nižšie uvedené staršie ochranné známky a práva, ktorých majiteľom je Tulliallan Burlington: – slovná ochranná známka BURLINGTON zapísaná v Spojenom kráľovstve 5. decembra 2003 pod číslom 2314342 a obnovená 29. októbra 2012 pre služby patriace do týchto tried: – trieda 35: „Nájom a prenájom reklamného priestoru; organizovanie výstav na obchodné alebo reklamné účely; organizovanie veľtrhov obchodného charakteru; reklama a propagačné služby a súvisiace informačné služby; zhromažďovanie rôznych výrobkov pre tretie osoby umožňujúce zákazníkom pohodlne si ich prezerať a zakúpiť v rôznych maloobchodných predajniach, ktoré nie sú špecializované“, a – trieda 36: „Prenájom predajní a kancelárií; prenájom alebo správa nehnuteľností; prenájom budov alebo priestorov v budovách; správa nehnuteľností; informačné služby týkajúce sa prenájmu predajní a kancelárií; služby v oblasti nehnuteľností; investovanie fondov, podielové fondy“; – Slovná ochranná známka BURLINGTON ARCADE zapísaná v Spojenom kráľovstve 7. novembra 2003 pod číslom 2314343 a obnovenej 29. októbra 2012 pre tie isté služby patriace do tried 35 a 36 v zmysle Niceskej dohody, ako aj pre služby patriace do triedy 41 tejto dohody, ktoré zodpovedajú tomuto opisu: „Zábavné služby; organizácia súťaží; organizovanie výstav; poskytovanie informácií týkajúcich sa voľného času; prezentácia predstavení; poskytovanie športových zariadení; poskytovanie živých hudobných vystúpení a živej zábavy; poskytovanie vybavenia a zariadení pre vystúpenia skupín živej hudby; poskytovanie živých vystúpení; služby poskytovania živej hudby; služby živých hudobných predstavení; organizovanie živých vystúpení“, – nižšie zobrazená obrazová ochranná známka zapísaná v Spojenom kráľovstve 7. novembra 2003 pod číslom 2330341 a obnovená 25. apríla 2013 pre vyššie uvedené služby zahrnuté do tried 35, 36 a 41 v zmysle Niceskej dohody: – obrazová ochranná známka Európskej únie č. 3618857 zapísaná 16. októbra 2006, vyobrazená nižšie a v nadväznosti na konanie o vyhlásenie neplatnosti č. 8715 C obmedzená na služby patriace do tried 35, 36 a 41 v zmysle Niceskej dohody: – trieda 35: „reklama a propagačné služby a súvisiace informačné služby; zhromažďovanie rôznych výrobkov pre tretie osoby umožňujúce zákazníkom pohodlne si ich prezerať a zakúpiť v rôznych maloobchodných predajniach, ktoré nie sú špecializované“, – trieda 36: „prenájom predajní a kancelárií; prenájom alebo správa nehnuteľností; prenájom budov alebo priestorov v budovách; správa nehnuteľností; informačné služby týkajúce sa prenájmu predajní“, a – trieda 41: „zábavné služby; poskytovanie zábavných služieb v priamom prenose“.