64.

S ohľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby na prejudiciálne otázky, ktoré položila Kúria (Najvyšší súd, Maďarsko), odpovedal takto: 1. Článok 5 ods. 2 nariadenia Rady (EÚ) č. 204/2011 z 2. marca 2011 o reštriktívnych opatreniach s ohľadom na situáciu v Líbyi sa má vykladať v tom zmysle, že: – platba vykonaná bankou so sídlom v Únii líbyjskej banke zapísanej v zozname podľa prílohy III uvedeného nariadenia v súvislosti s pokrytím nákladov za zriadenie záruky v prospech subjektu, ktorý sa tiež uvádza v predmetnom zozname, predstavuje zakázané sprístupnenie finančných prostriedkov, – platba vykonaná bankou so sídlom v Únii líbyjskej banke nezapísanej v zoznamoch podľa príloh II a III nariadenia č. 204/2011 v súvislosti s pokrytím nákladov za zriadenie záruky v prospech subjektu, ktorý sa uvádza v jednom z predmetných zoznamov, nepredstavuje zakázané sprístupnenie finančných prostriedkov ani ich sprístupnenie v prospech príslušných subjektov za predpokladu, že: – finančné prostriedky, ktorých sa uvedené platby týkajú, sa ďalej nepreviedli na fyzickú osobu, subjekt alebo orgán zapísaný v predmetných zoznamoch, – medzi nijakým z uvedených subjektov a líbyjskou právnickou osobou prijímajúcou platbu neexistuje také právne alebo finančne prepojenie, ktoré by tomuto subjektu umožnilo získať moc nakladať s predmetnými finančnými prostriedkami, – vyššie uvedené platby nemajú priamy ani nepriamy vplyv na možnosť líbyjského subjektu, ktorý je ich príjemcom, vymôcť od líbyjskej banky vykonanie záruky, a nepredstavujú prevzatie nákladov, ktoré by podľa zmluvy zaťažovali uvedený subjekt, bankou so sídlom v Únii, – za rovnakých podmienok, platba vykonaná bankou so sídlom v Únii inej banke so sídlom v Únii v súvislosti s pokrytím nákladov za zriadenie zabezpečenia v prospech líbyjskej banky nezapísanej v zoznamoch podľa príloh II a III nariadenia č. 204/2011, a to na účely vystavenia záruky v prospech subjektu, ktorý bol po vystavení záruky do týchto zoznamov zapísaný, nepredstavuje zakázané sprístupnenie finančných prostriedkov ani ich sprístupnenie v prospech príslušných subjektov. 2. Článok 12 nariadenia č. 204/2011 v znení pred zmenou nariadením č. 45/2014, ako aj v znení zmien podľa tohto nariadenia, sa má vykladať v tom zmysle, že zákaz uspokojovať nároky stanovený v uvedenom článku nevylučuje žiadosť o zaplatenie nákladov súvisiacich s vystavením záruky alebo zabezpečenia v prípade, že túto požiadavku vzniesol jeden zo subjektov uvedených v predmetnom článku a ak opatrenia stanovené podľa nariadenia č. 204/2011 priamo alebo nepriamo, úplne alebo čiastočne ovplyvnili plnenie zmluvy o záruke alebo zabezpečení či transakciu, do ktorej rámca táto zmluva patrí. 3. Článok 12 ods. 1 nariadenia č. 204/2011 zmeneného nariadením č. 45/2014 sa má vykladať v tom zmysle, že banka so sídlom v Únii, ktorá je na základe zmluvy o zabezpečení patriacej do rámca týkajúceho sa série prepojených zmlúv, zameraných na zriadenie záruky v prospech líbyjského subjektu, povinná uhradiť líbyjskej banke náklady za vystavenie záruky, nepatrí pri neexistencii skutočností, ktoré by viedli k záveru, že koná v mene alebo na účet líbyjskej banky, do kategórie subjektov uvedených v písmene c) uvedeného článku. 4. Článok 9 nariadenia č. 204/2011 sa má vykladať v tom zmysle, že sa nevzťahuje na platby, o aké ide vo veci samej, realizované, alebo ktoré sa majú realizovať v prospech subjektov, ktorých sa nedotýkajú reštriktívne opatrenia stanovené uvedeným nariadením.