ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Uvedená klauzula teda nespochybňuje zvrchovanú právomoc členských štátov upraviť si v oblasti prisťahovalectva ich vlastnú vnútroštátnu politiku. Samotná skutočnosť, že uvedená klauzula od nadobudnutia svojej platnosti ukladá týmto členským štátom povinnosť zdržať sa konania, ktoré by malo za účinok obmedzenie do určitej miery ich rozsahu konania v tejto oblasti, neumožňuje domnievať sa, že tak zakladá zásah do podstaty zvrchovanej právomoci uvedených štátov v oblasti cudzineckej politiky.

Účelom článku 41 ods. 1 dodatkového protokolu k Dohode o pridružení medzi EHS a Tureckom je vytvoriť priaznivé podmienky na postupné zavedenie slobody usadiť sa, a to prostredníctvom absolútneho zákazu pre vnútroštátne orgány zaviesť akúkoľvek novú prekážku výkonu tejto slobody, čím by sa sprísnili podmienky existujúce k danému dátumu, a to na účely nesťaženia podmienok postupného zavádzania uvedenej slobody medzi členskými štátmi a Tureckou republikou. Uvedené ustanovenie dodatkového protokolu je nevyhnutným predpokladom článku 13 dohody o pridružení, pretože posledný uvedený článok nemá žiadne priame účinky a až do dnešného dňa asociačná rada neprijala na základe článku 41 ods. 2 dodatkového protokolu — ustanovenie takisto bez priameho účinku — žiadne opatrenie, ktoré by účastníkom dohody ukladalo skutočné zrušenie existujúcich obmedzení týkajúcich sa slobody usadiť sa. Okrem toho sa všeobecným spôsobom týka nových obmedzení týkajúcich sa okrem iného slobody usadiť sa a na rozdiel od klauzuly standstill uplatniteľnej na tureckých pracovníkov neobmedzuje svoj rozsah uplatnenia tým, že by vyňalo niektoré osobitné aspekty v oblasti takto priznanej ochrany.

Z týchto dôvodov článok 41 ods. 1 dodatkového protokolu sa má vykladať v tom zmysle, že od nadobudnutia platnosti uvedeného protokolu v dotknutom členskom štáte zakazuje zavádzanie zo strany členského štátu akýchkoľvek nových obmedzení týkajúcich sa výkonu slobody usadiť sa, a to vrátane obmedzení týkajúcich sa materiálnych alebo procesných podmienok v oblasti prvého vstupu tureckých štátnych príslušníkov na územie tohto štátu, ktorí chcú na ňom vykonávať zárobkovú činnosť ako samostatne zárobkovo činné osoby.

(pozri body 60 – 62, 69 a výrok)
V kontexte Dohody o obchodných aspektoch práv duševného vlastníctva (dohoda TRIPS), ktorá predstavuje prílohu 1 C Dohody o založení Svetovej obchodnej organizácie, podpísanej v Marakéši 15. apríla 1994 a schválenej rozhodnutím 94/800/ES týkajúcim sa uzavretia dohôd v mene Európskeho spoločenstva, pokiaľ ide o záležitosti v rámci jeho kompetencie, ku ktorým sa dospelo na Uruguajskom kole multilaterálnych rokovaní (1986 – 1994), ak ide o oblasť, v ktorej Spoločenstvo ešte neprijalo právne predpisy a ktorá v dôsledku toho patrí do právomoci členských štátov, ochrana práv duševného vlastníctva a opatrenia prijaté na tento účel súdnymi orgánmi nepatria do práva Spoločenstva, z čoho vyplýva, že právo Spoločenstva neprikazuje ani nevylučuje, aby právny poriadok členského štátu priznal jednotlivcom právo priamo sa odvolávať na pravidlo obsiahnuté v dohode TRIPS alebo uložil súdom povinnosť uplatňovať toto pravidlo ex offo.

Naopak, ak sa zistí, že v predmetnej oblasti existuje právna úprava Spoločenstva, uplatňuje sa právo Spoločenstva, z čoho vyplýva povinnosť vykonať v rozsahu, v akom je to možné, výklad v súlade s dohodou TRIPS, avšak bez toho, aby mohol byť predmetnému ustanoveniu tejto dohody priznaný priamy účinok.

Spoločenstvo ešte nevykonávalo svoje právomoci v oblasti patentov, do ktorej rámca patrí článok 33 dohody TRIPS týkajúci sa minimálnej ochrannej doby patentov, alebo prinajmenšom z interného hľadiska tento výkon ku dnešnému dňu zostáva nedostatočne významný na to, aby bolo možné domnievať sa, že táto oblasť patrí do práva Spoločenstva.

Preto v súčasnej podobe právnej úpravy Spoločenstva v oblasti patentov nebráni právo Spoločenstva tomu, aby bol uvedený článok 33 priamo uplatňovaný vnútroštátnym súdom za podmienok upravených vnútroštátnym právom.

(pozri body 34, 35, 46, 48 a výrok)
Článok 21 nariadenia č. 1254/1999 o spoločnej organizácii trhu s hovädzím a teľacím mäsom sa má vykladať tak, že nedodržanie lehoty na oznámenie pohybu hovädzieho dobytka do podniku a z podniku do počítačovej databázy, ktorú upravuje článok 7 ods. 1 druhá zarážka nariadenia č. 1760/2000, ktorým sa zriaďuje systém identifikácie a registrácie hovädzieho dobytka, o označovaní hovädzieho mäsa a výrobkov z hovädzieho mäsa, a ktorým sa zrušuje nariadenie č. 820/97, má za následok nespôsobilosť uvedeného hovädzieho dobytka na priznanie porážkovej prémie, a teda vedie k vylúčeniu jej poskytnutia za toto zviera. Zo znenia uvedeného článku 21 nariadenia č. 1254/1999 totiž jasne vyplýva, že, ako to uvádza odôvodnenie č. 18 tohto nariadenia, poskytovanie porážkových prémií je podmienené tým, že chovatelia dotknutých zvierat dodržiavajú príslušné pravidlá Spoločenstva pre identifikáciu a registráciu hovädzieho dobytka.

Články 44 a 45 nariadenia č. 2419/2001 stanovujúceho podrobné pravidlá uplatňovania integrovaného správneho a kontrolného systému pre určité programy pomoci spoločenstva, zriadeného nariadením č. 3508/92 sa neuplatnia na vylúčenie poskytnutia porážkovej prémie za hovädzí dobytok, v ktorého prípade údaje týkajúce sa jeho pohybu do podniku a z podniku neboli oznámené do počítačovej databázy v lehote stanovenej v článku 7 ods. 1 druhej zarážke nariadenia č. 1760/2000, ktorým sa zriaďuje systém identifikácie a registrácie hovädzieho dobytka, o označovaní hovädzieho mäsa a výrobkov z hovädzieho mäsa, a ktorým sa zrušuje nariadenie č. 820/97, tak, aby to malo za následok, že uvedený hovädzí dobytok bude spôsobilý pre porážkovú prémiu, a to ani vtedy, ak sú tieto údaje, ktoré neboli nahlásené do uvedenej databázy včas, správne.

Výnimky upravené v uvedených článkoch 44 a 45 sa totiž môžu týkať len sankcií. Vylúčenie poskytnutia porážkovej prémie za hovädzí dobytok, v ktorého prípade údaje týkajúce sa jeho pohybu do podniku a z podniku neboli oznámené do počítačovej databázy v lehote stanovenej v článku 7 ods. 1 druhej zarážke nariadenia č. 1760/2000, pritom nepredstavuje sankciu, ale následok nedodržania podmienok spôsobilosti na poskytnutie uvedenej prémie.

(pozri body 57, 58, 60, bod 3 výroku)
Právne predpisy, ktoré sa zameriavajú len na vzťahy v rámci skupiny spoločností, zasahujú viac do slobody usadiť sa, a musia sa teda skúmať vzhľadom na článok 43 ES. Aj za predpokladu, že by táto právna úprava mala obmedzujúce účinky na voľný pohyb kapitálu, tieto účinky by boli nevyhnutným dôsledkom prípadného zásahu do slobody usadiť sa, a neodôvodňovali by teda samostatné skúmanie uvedenej právnej úpravy vzhľadom na článok 56 ES.

Článok 43 ES nebráni režimu zavedenému právnou úpravou členského štátu, na základe ktorého si dcérska spoločnosť rezident tohto členského štátu môže zo svojho zdaniteľného príjmu odpočítať finančný prevod v rámci skupiny, ktorý uskutočnila v prospech svojej materskej spoločnosti, len vtedy, ak má táto materská spoločnosť svoje sídlo v tom istom členskom štáte.

Rozdielne zaobchádzanie, ktorému podliehajú dcérske spoločnosti rezidenti v závislosti od miesta sídla ich materskej spoločnosti, určite vytvára obmedzenie slobody usadiť sa, pokiaľ spôsobuje, že výkon tejto slobody je menej atraktívny pre spoločnosti usadené v iných členských štátoch, ktoré by v dôsledku toho mohli upustiť od nadobudnutia, založenia alebo ponechania dcérskej spoločnosti v členskom štáte, ktorý takéto opatrenie prijal.

Vzhľadom na potrebu zachovania vyrovnaného rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi a potrebu predchádzania daňovým únikom, ponímané vo vzájomnej súvislosti, však takýto režim sleduje legitímne ciele zlučiteľné so Zmluvou, na ktoré sa vzťahujú naliehavé dôvody všeobecného záujmu.

Ak by sa totiž pripustilo, že cezhraničný finančný prevod v rámci skupiny možno odpočítať zo zdaniteľného príjmu jeho pôvodcu, umožnilo by sa tým skupinám spoločností slobodne si zvoliť členský štát, v ktorom budú zdanené zisky dcérskej spoločnosti tak, že sa tieto zisky odpočítajú od zdaniteľného základu tejto dcérskej spoločnosti, a ak sa tento prevod považuje za zdaniteľný príjem v členskom štáte materskej spoločnosti príjemcu, zahrnú sa do zdaniteľného základu materskej spoločnosti. To by ohrozilo samotný systém rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi, pretože členský štát dcérskej spoločnosti by musel kvôli voľbe skupín spoločností upustiť od svojho práva zdaniť príjmy dcérskej spoločnosti ako členský štát jej sídla, a to prípadne v prospech členského štátu sídla materskej spoločnosti.

Okrem toho možnosť previesť zdaniteľné príjmy dcérskej spoločnosti na materskú spoločnosť, ktorej sídlo sa nachádza v inom členskom štáte, zahŕňa riziko, že prevody príjmov sa budú v rámci skupiny spoločností organizovať prostredníctvom čisto umelých konštrukcií tak, aby prúdili do spoločností so sídlom v členských štátoch, ktoré uplatňujú najnižšie daňové sadzby, alebo v členských štátoch, v ktorých by sa tieto príjmy nezdaňovali.

(pozri body 39, 43, 56, 58, 60, 67 a výrok)
Podľa článku 40 štvrtého odseku Štatútu Súdneho dvora návrh na vstúpenie do konania ako vedľajší účastník môže obsahovať iba návrhy podporujúce jedného z účastníkov konania. Okrem toho podľa článku 93 ods. 4 rokovacieho poriadku vedľajší účastník konania musí prijať spor v stave, v akom sa nachádza v dobe jeho vstúpenia do konania. Nie je preto oprávnený podať námietku neprípustnosti, ktorá nie je uvedená vo vyjadreniach žalovaného.

Rada tým, že nezabezpečila v nariadení č. 27/2005, ktorým sa na rok 2005 stanovujú príležitosti na rybolov a príslušné podmienky pre určité násadové ryby a skupiny násadových rýb, uplatniteľné vo vodách Spoločenstva a pre plavidlá Spoločenstva vo vodách, v ktorých sa vyžaduje obmedzovanie úlovkov, Španielskemu kráľovstvu rovnaké zaobchádzanie ako členským štátom, ktoré sa zúčastnili pôvodného rozdelenia kvót na rybolov pred pristúpením tohto členského štátu k Spoločenstvu alebo neskoršieho rozdelenia počas prechodného obdobia, nekonala voči Španielskemu kráľovstvu diskriminačne.

Je totiž potrebné rozlišovať medzi pojmami prístup do vôd a prístup k zdrojom. Ak Španielske kráľovstvo po skončení prechodného obdobia môže mať opätovne prístup do vôd Severného a Baltického mora, neznamená to, že španielske lode môžu získať prístup k zdrojom týchto dvoch morí v rovnakom rozsahu ako lode členských štátov, ktoré sa zúčastnili pôvodného alebo neskoršieho rozdelenia kvót.

(pozri body 47, 51)
Smernica 2001/83, ktorou sa ustanovuje zákonník spoločenstva o humánnych liekoch, zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2004/27, ukladá členským štátom povinnosť zaviesť do svojej vnútroštátnej právnej úpravy zákaz používať vyjadrenia tretích osôb v reklame liekov pre širokú verejnosť, keď tieto vyjadrenia odkazujú neprimerane, alarmujúco alebo klamlivo na tvrdenie vyliečenia v zmysle článku 90 písm. j) tejto smernice, pričom pojem „tvrdenia vyliečenia“ sa má vykladať v tom zmysle, že nezahŕňa odkazy na posilnenie dobrého zdravotného stavu osoby, ak sa neuvádza terapeutická účinnosť lieku v zmysle vyliečenia špecifickej choroby. Článok 90 písm. c) uvedenej smernice ukladá členským štátom tiež povinnosť zaviesť do svojej vnútroštátnej právnej úpravy zákaz používať vyjadrenia tretích osôb v reklame liekov pre širokú verejnosť, ak tieto vyjadrenia nabádajú k tomu, že užívanie lieku prispieva k posilneniu všeobecného pocitu dobrého zdravotného stavu.

[pozri bod 52, bod 2 výroku a)]
Článok 80 ods. 2 ES výslovne nestanovuje nijaké obmedzenie, pokiaľ ide o povahu jednotných špecifických pravidiel, ktoré môže Rada prijať na tomto základe. Zákonodarca Spoločenstva má v zmysle tohto ustanovenia širokú normatívnu právomoc a analogicky s inými ustanoveniami Zmluvy ES o spoločnej dopravnej politike, najmä s článkom 71 ods. 1 ES, môže prijať najmä opatrenia na zlepšenie bezpečnosti dopravy a ďalšie potrebné ustanovenia v oblasti námornej dopravy. Existencia tejto právomoci navyše nezávisí od rozhodnutia zákonodarcu skutočne ju využiť.

Vzhľadom na to, že požiadavky ochrany životného prostredia, ktorá predstavuje jeden zo základných cieľov Spoločenstva, musia byť v zmysle článku 6 ES začlenené do vymedzenia a uskutočňovania politík a činností Spoločenstva, táto ochrana sa musí považovať za cieľ, ktorý je tiež súčasťou spoločnej dopravnej politiky. Zákonodarca Spoločenstva teda môže na základe článku 80 ods. 2 ES a v rámci výkonu právomocí, ktoré sú mu týmto ustanovením zverené, rozhodnúť, že podporí ochranu životného prostredia. V prípade, ak je uplatnenie účinných a primeraných trestných sankcií s odradzujúcim účinkom zo strany vnútroštátnych príslušných orgánov v tomto rámci nevyhnutné na potláčanie závažných zásahov do životného prostredia, zákonodarca Spoločenstva môže členským štátom uložiť povinnosť zakotviť takéto sankcie, aby sa zabezpečila plná efektivita noriem, ktoré v tejto oblasti prijíma.

(pozri body 58 – 60, 66)
Vec C-427/05

Agenzia delle Entrate – Ufficio di Genova 1

proti

Porto Antico di Genova SpA

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Commissione tributaria regionale di Genova)

„Štrukturálne fondy — Nariadenie (EHS) č. 4253/88 — Článok 21 ods. 3 druhý pododsek — Zákaz zrážok — Výpočet zdaniteľného príjmu — Zohľadnenie poskytnutých subvencií Spoločenstva“

Návrhy prednesené 8. mája 2007 – generálny advokát J. Mazák I - 9305

Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 25. októbra 2007 I - 9314

Abstrakt rozsudku

Hospodárska a sociálna súdržnosť – Štrukturálna pomoc – Financovanie Spoločenstvom – Poskytnutie finančnej pomoci

(Nariadenie Rady č. 4253/88, zmenené a doplnené nariadením č. 2082/93, článok 21 ods. 3 druhý pododsek)

Článok 21 ods. 3 druhý pododsek nariadenia Rady č. 4253/88, ktorým sa vykonáva nariadenie (EHS) č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu činností rozličných štrukturálnych fondov navzájom na jednej strane a ich činností s operáciami Európskej investičnej banky a ďalšími existujúcimi finančnými nástrojmi na druhej strane, zmeneného a doplneného nariadením Rady č. 2082/93, sa má vykladať v tom zmysle, že nie je v rozpore s ním taká vnútroštátna daňová právna úprava, ktorá zohľadňuje subvencie poskytnuté zo štrukturálnych fondov Spoločenstva na účely výpočtu zdaniteľného príjmu. Zrážky alebo zadržania, ktorých účinkom je zníženie sumy subvencií Spoločenstva vyplatenej príjemcovi, ktoré nemajú priamu a vnútornú súvislosť s týmito subvenciami, totiž nebránia účinnému uplatňovaniu mechanizmu zriadeného nariadením č. 4253/88.

Okrem toho rozdiely existujúce medzi príjemcami štrukturálnych fondov z dôvodu zdaňovania sumy pomoci Spoločenstva v rôznych sadzbách v členských štátoch nemožno považovať za také, že by bola nimi porušená zásada rovnosti zaobchádzania. Nato, aby to tak bolo, je totiž potrebné, aby situácia príjemcov pomoci Spoločenstva bola porovnateľná. Nie je to však tak, pretože títo príjemcovia dostávajú takúto pomoc v socio-ekonomickom kontexte, ktorý je vlastný každému členskému štátu, a keďže nedošlo k harmonizácii na úrovni Spoločenstva v oblasti stanovenia zdaniteľného príjmu, stále pretrvávajú v tejto oblasti objektívne rozdiely medzi právnymi úpravami členských štátov, čo nevyhnutne spôsobuje takéto rozdiely medzi uvedenými príjemcami.

(pozri body 18 – 21 a výrok)
Právna úprava v oblasti dedičských daní, ktorá ako podmienku oslobodenia rodinných podnikov od dane ukladá zamestnanie určitého počtu pracovníkov v regióne dotknutého členského štátu, sa podstatným spôsobom dotýka slobody usadiť sa a spadá do pôsobnosti článku 43 ES. Za predpokladu, že takéto vnútroštátne opatrenie by malo obmedzujúce účinky na voľný pohyb kapitálu, takéto účinky by bolo potrebné považovať za nevyhnutný dôsledok prípadného obmedzenia slobody usadiť sa a neodôvodňovali by preskúmanie uvedeného opatrenia vo vzťahu k článkom 56 ES až 58 ES.

(pozri body 12, 16, 18)
Táto podmienka nie je splnená z dôvodu, že tieto vypúšťania nie sú výlučne odvádzané do podzemných vôd, ak vodný systém, do ktorého patrí rieka, ktorá nemá zdroj v podzemných vodách tečúcich pod mestskou skládkou, je skutočne dotknutý týmto nepriamym vypúšťaním látok uvedených v zozname I, a ak podľa hydrogeologickej štúdie existovalo iné riešenie, než ktoré bolo prijaté, umožňujúce nezhoršiť úroveň znečistenia uvedenej rieky.

Prijímajúce prostredie vypúšťaní je predmetom predchádzajúcich prieskumov uvedených v článkoch 4 a 5 smernice 80/68 o ochrane podzemných vôd pred znečistením niektorými nebezpečnými látkami. Vzhľadom na tento osobitný predmet článok 7 smernice vyžaduje, aby tieto prieskumy zahŕňali aj osobitný cieľ, a to výskum hydrogeologických podmienok príslušného územia, možnú čistiacu schopnosť pôdy a podložia, ako aj riziko znečistenia a zmeny kvality podzemných vôd spôsobené vypúšťaním, a to na zistenie, či je vypúšťanie látok do podzemných vôd uspokojujúcim riešením z hľadiska životného prostredia. Tento článok 7 tak podriaďuje udelenie povolení presným a detailným podmienkam, ktoré sa musia považovať za imperatívne na to, aby sa dosiahol cieľ smernice. Na úplné dosiahnutie cieľa takto sledovaného normotvorcom Spoločenstva musí predchádzajúci prieskum, ktorý podmieňuje udelenie povolenia, umožniť kompletné a detailné pochopenie stavu prijímajúceho prostredia vypúšťaní bez toho, aby bolo nevyhnutné, že by výslovne odkazovalo na smernicu.

(pozri body 53, 54)
Vec C-112/05

Komisia Európskych spoločenstiev

proti

Spolkovej republike Nemecko

„Nesplnenie povinnosti členským štátom — Článok 56 ES — Zákonné ustanovenia týkajúce sa akciovej spoločnosti Volkswagen“

Návrhy prednesené 13. februára 2005 – generálny advokát D. Ruiz-Jarabo Colomer I - 8997

Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 23. októbra 2007 I - 9020

Abstrakt rozsudku

Voľný pohyb kapitálu – Obmedzenia – Právo obchodných spoločností

(Článok 56 ods. 1 ES)

Členský štát, ktorý zachoval účinnosť právnej úpravy stanovujúcej odchylne od všeobecnej právnej úpravy obchodných spoločností strop hlasovacích práv každého akcionára danej spoločnosti na 20 %-nú účasť na základnom imaní tejto spoločnosti v spojení s požiadavkou väčšiny zodpovedajúcej 80 % základného imania na prijatie niektorých rozhodnutí valného zhromaždenia a priznávajúcej členskému štátu a územnej jednotke tohto štátu právo odchyľujúce sa od všeobecnej právnej úpravy, aby každý z nich vymenoval dvoch zástupcov do dozornej rady tejto spoločnosti, si nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 56 ods. 1 ES.

Pokiaľ ide o stanovenie požadovanej väčšiny na viac ako 80 % základného imania, táto požiadavka, odchyľujúca sa od všeobecnej právnej úpravy a uložená osobitným zákonom, poskytuje každému akcionárovi, ktorého účasť na základnom imaní spoločnosti je 20 %, možnosť predstavovať blokujúcu menšinu a vytvára tak prostriedok, ktorý umožňuje verejným subjektom prostredníctvom nižšej výšky investícií, ako to vyžaduje všeobecná úprava obchodných spoločností, vyhradiť si postavenie blokujúcej menšiny, čo im umožňuje brániť prijatiu dôležitých rozhodnutí. Stanovením stropu hlasovacích práv na rovnakú výšku 20 % dopĺňa osobitná právna úprava právny rámec, ktorý týmto verejným subjektom dáva možnosť vykonávať prostredníctvom nižších investícií podstatný vplyv. Tento stav je tým, že obmedzuje možnosť účasti ostatných akcionárov na uvedenej spoločnosti s cieľom vytvorenia alebo udržania trvalých a priamych hospodárskych prepojení s ňou a umožňujúcich účinnú účasť na jej riadení alebo jej kontrole, spôsobilý odradiť priamych investorov z iných členských štátov, a to znížením záujmu nadobudnúť účasť na kapitáli uvedenej spoločnosti, a predstavuje teda obmedzenie voľného pohybu kapitálu.

To isté platí o práve vymenúvať dvoch zástupcov do dozornej rady, pričom ide o osobitné právo odchyľujúce sa od všeobecnej úpravy obchodných spoločností stanovené vnútroštátnym zákonným opatrením iba v prospech verejných subjektov. Uvedené opatrenie poskytnutím možnosti významnejšej účasti na činnosti dozornej rady, ako by to umožňovalo za normálnych okolností ich postavenie akcionárov, takto vytvára prostriedok, ktorý umožňuje verejným subjektom vykonávať vplyv nad rámec ich investícií.

(pozri body 43 – 46, 50 – 52, 54, 56, 59, 61, 62, 64, 66, 68, 82 a výrok)
Cieľom smernice 2000/78, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní, je, ako vyplýva tak z jej názvu a preambuly, ako aj z jej obsahu a účelu, stanoviť všeobecný rámec na zabezpečenie rovnosti zaobchádzania v zamestnaní a povolaní voči každej osobe tým, že sa jej poskytne účinná ochrana proti diskriminácii založenej na jednom z dôvodov uvedených v jej článku 1, medzi ktorými sa nachádza vek.

Podľa svojho odôvodnenia č. 14 nemá uvedená smernica žiadny vplyv na vnútroštátne predpisy, ktoré upravujú dôchodkový vek. Toto odôvodnenie však iba spresňuje, že táto smernica nezasahuje do právomoci členských štátov určiť vek odchodu do dôchodku, a nijako nebráni jej uplatňovaniu na vnútroštátne opatrenia, ktoré upravujú podmienky skončenia pracovného pomeru pri dosiahnutí takto stanoveného veku odchodu do dôchodku.

Vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej skutočnosť, že zamestnanec dosiahol vek odchodu do dôchodku stanovený touto právnou úpravou, má za následok automatické skončenie pracovného pomeru, ovplyvňuje dĺžku pracovnoprávneho vzťahu medzi jeho účastníkmi, ako aj všeobecnejšie výkon profesijnej činnosti dotknutého zamestnanca, keďže bráni jeho budúcej účasti na aktívnom živote. Preto sa právna úprava takej povahy musí považovať za právnu úpravu, ktorá stanovuje pravidlá vo vzťahu k podmienkam zamestnania a pracovným podmienkam vrátane prepúšťania a odmeňovania v zmysle článku 3 ods. 1 písm. c) smernice 2000/78, a za priame stanovenie nepriaznivejšieho zaobchádzania so zamestnancami, ktorí dosiahli tento vek, v porovnaní so všetkými ostatnými zárobkovo činnými osobami. Taká právna úprava teda zavádza rozdielne zaobchádzanie založené na veku, na ktoré sa vzťahuje článok 2 ods. 1 a článok 2 ods. 2 písm. a) uvedenej smernice.

(pozri body 42, 44 – 46, 51)
Smernica 77/799 týkajúca sa vzájomnej pomoci kompetentných orgánov členských štátov v oblasti priameho alebo nepriameho zdaňovania a osobitne jej článok 8 ods. 1 nebránia tomu, aby dva členské štáty boli viazané medzinárodnou zmluvou o zamedzení dvojitého zdanenia a stanovení pravidiel vzájomnej administratívnej pomoci v oblasti daní z príjmov a kapitálu, ktorá zo svojej pôsobnosti v členskom štáte vylučuje kategóriu daňovníkov dane patriacej do uvedenej smernice, pokiaľ právna úprava alebo administratívna prax členského štátu, ktorý má poskytnúť informáciu, nedovoľujú príslušnému orgánu, aby získaval alebo využíval tieto informácie na vlastné účely uvedeného členského štátu, čo musí overiť vnútroštátny súd.

Článok 73b Zmluvy (teraz článok 56 ES) sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá oslobodzuje od dane z trhovej hodnoty nehnuteľného majetku, ktorý v tomto členskom štáte vlastnia právnické osoby, spoločnosti so sídlom v ňom, zatiaľ čo vo vzťahu k spoločnostiam so sídlom v inom členskom štáte toto oslobodenie podmieňuje existenciou dohody o administratívnej pomoci v boji proti daňovým únikom a vyhýbaniu sa plateniu daní uzavretej medzi predmetným členským štátom a takýmto iným štátom alebo skutočnosťou, že podľa zmluvy obsahujúcej ustanovenie o zákaze diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti nesmú byť tieto spoločnosti zdaňované viac ako spoločnosti so sídlom v prvom členskom štáte, a neumožňuje spoločnosti usadenej v inom členskom štáte, aby poskytla dôkazy umožňujúce stanoviť totožnosť fyzických osôb, ktoré sú jej akcionármi alebo spoločníkmi.

(pozri bod 102, bod 3 výroku)