Keywords

Summary



Keywords

1. Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Obmedzenia

(Článok 49 ZFEÚ)

2. Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Obmedzenia

(Článok 49 ZFEÚ)

Summary

1. Článok 49 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni takej právnej úprave členského štátu, ktorá ako podmienku udelenia povolenia na prevádzkovanie autobusovej linky verejnej mestskej prepravy osôb, ktorá pravidelne chodí na určené zastávky podľa cestovného poriadku, vyžaduje, aby hospodárske subjekty žiadajúce o koncesiu usadené v iných členských štátoch mali sídlo alebo inú organizačnú zložku na území tohto členského štátu ešte pred tým, ako im je udelené povolenie na prevádzkovanie tejto linky.

Primerane obozretný hospodársky subjekt by totiž nebol ochotný vo väčšej miere investovať v prípade, že vôbec nie je isté, či mu bude udelené povolenie. Okrem toho obmedzenie zapríčinené takouto požiadavkou zjavne nie je odôvodnené cieľmi, ktoré sa týkajú potreby zabezpečiť rovnosť podmienok hospodárskej súťaže pri prevádzkovaní autobusových liniek a potreby zaručiť dodržiavanie sociálneho a pracovného práva platného v dotknutom členskom štáte.

Naopak, článok 49 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje požiadavku usadiť sa, ak sa toto usadenie požaduje po udelení uvedeného povolenia a pred tým, ako žiadateľ začne s prevádzkovaním dotknutej linky verejnej prepravy.

(pozri body 37, 38, 41, bod 1 výroku)

2. Článok 49 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá nariaďuje zamietnuť udelenie povolenia na prevádzkovanie turistickej autobusovej linky z dôvodu zníženia výnosnosti konkurenčného podniku, ktorý vlastní povolenie na prevádzkovanie čiastočne alebo celkom rovnakej linky, ako je požadovaná linka, a to len na základe informácií predložených týmto konkurenčným podnikom.

Takáto právna úprava totiž v rozsahu, v akom obmedzuje počet poskytovateľov služieb, bez ohľadu na údajnú neexistenciu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti dotknutých hospodárskych subjektov vykonávajúcich dané povolanie v zásade predstavuje obmedzenie slobody usadiť sa v zmysle článku 49 ZFEÚ.

Túto právnu úpravu nemožno odôvodniť cieľom zabezpečenia výnosnosti konkurenčnej autobusovej linky, keďže tento cieľ ako čisto ekonomický dôvod nemôže byť naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, ktorý by mohol odôvodniť obmedzenie základnej slobody zaručenej Zmluvou. Okrem toho z hľadiska skúmania proporcionality režim predchádzajúceho správneho povolenia nemôže zlegitímniť svojvoľný postup vnútroštátnych orgánov tak, že by zbavil ustanovenia Únie, najmä ustanovenia týkajúce sa takej základnej slobody, ich potrebného účinku. Režim predchádzajúceho povolenia tak musí byť na to, aby bol odôvodnený, hoci predstavuje výnimku z takejto základnej slobody, založený na objektívnych, nediskriminačných a vopred známych kritériách, ktoré zabezpečujú, že je spôsobilý dostatočne ohraničiť výkon diskrečnej právomoci vnútroštátnych orgánov. Ak sa teda vnútroštátna právna úprava vykladá v tom zmysle, že žiadosť o vydanie povolenia posudzuje vnútroštátna správa len na základe tvrdení vlastníka povolenia o výnosnosti jeho prevádzky, hoci tento podnik je potenciálnym priamym konkurentom podniku, ktorý žiada o vydanie nového povolenia, tento spôsob posúdenia je v rozpore s pravidlami Únie, pretože by mohol narušiť objektivitu a nestrannosť prejednania príslušnej žiadosti o vydanie povolenia.

(pozri body 45, 46, 51, 53 – 55, bod 2 výroku)