146.

Všeobecný súd sa teda vo svojom rozsudku dopustil zjavne nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 306 a 307 napadnutého rozsudku rozhodol, že keďže logikou kompenzačných opatrení je zabrániť akémukoľvek nadmernému narušeniu hospodárskej súťaže, tieto opatrenia mohli prinútiť tak príjemcu pomoci, ako aj jeho akcionára, aby prijali riešenie, ktoré len z hľadiska ekonomickej rentability nebolo optimálne, o čom by súkromný investor v obvyklej trhovej situácii neuvažoval. Ak totiž Komisia pri prijatí rozhodnutia Sernam 2 očakávala od spoločnosti SNCF, že dosiahne konkrétny cieľ, mala sa táto spoločnosť ako akcionár spoločnosti Sernam správať pri dosahovaní tohto cieľa ekonomicky racionálne, ako by to urobil ktorýkoľvek súkromný akcionár. V tejto súvislosti SNCF pripomína, že judikatúra Súdneho dvora ( 148 ) zohľadňuje, že súkromní investori majú zákonné povinnosti alebo obmedzenia a správajú sa ekonomicky najracionálnejším spôsobom. Cieľ vykonania kompenzačných opatrení nemá nič spoločné s povinnosťou uloženou orgánu verejnej moci, ale vzťahuje sa na každého príjemcu štátnej pomoci na reštrukturalizáciu, či súkromného alebo verejného. V tomto prípade treba teda správanie spoločnosti SNCF porovnať so správaním súkromného akcionára nachádzajúceho sa v tej istej situácii, teda akcionára povinného previesť vcelku aktíva dcérskej spoločnosti, ktorá prijala pomoc na reštrukturalizáciu a Komisia sa preto nemohla vyhnúť svojej povinnosti preskúmať hospodársku racionálnosť sporných opatrení. ( 149 ) Táto požiadavka hospodárskej racionálnosti musí rovnako platiť v prípade verejného podniku. Vzhľadom na to, že súdna likvidácia sa ukázala nákladnejšia ako vykonanie tohto kompenzačného opatrenia, je zjavné, že súkromný akcionár by konal tak, ako to urobila SNCF. Táto spoločnosť teda tvrdí, že Všeobecný súd porušil článok 107 ods. 1 ZFEÚ, keď v bode 309 napadnutého rozsudku rozhodol, že „kompenzačný účel predaja aktív spoločnosti Sernam vcelku… sa preto odlišoval od cieľa, ktorý by sledoval súkromný hospodársky subjekt usilujúci sa o maximalizáciu svojho zisku alebo v tomto prípade o minimalizáciu svojich strát“. Všeobecný súd mal konštatovať, že Komisia bola povinná posúdiť hospodársku racionálnosť všetkých opatrení, ktoré prijala SNCF v čase prevodu aktív spoločnosti Sernam vcelku. Nemohol tak rozhodnúť, že zápis pohľadávok do pasív súdnej likvidácie spoločnosti Sernam spoločnosťou SNCF poskytoval výhodu spoločnosti Sernam Xpress a neskôr spoločnosti Financière Sernam bez uplatnenia kritéria súkromného investora. ( 150 ) Všeobecný súd rovnako nemohol vylúčiť uplatnenie zásady súkromného investora na záruky týkajúce sa pasív poskynuté nadobúdateľovi pri predaji aktív spoločnosti Sernam vcelku bez určenia, či by takéto záruky boli prijateľné pre súkromného predávajúceho v trhovom hospodárstve. ( 151 ) Navyše Všeobecný súd takisto nemohol vylúčiť uplatnenie tejto zásady na sporné opatrenia iba z dôvodu, že tieto opatrenia vyplývali priamo z porušenia článku 3 ods. 2 rozhodnutia Sernam 2 a že preto nijako nesúviseli s uplatnením kritéria súkromného investora, ( 152 ) vzhľadom na to, že toto konštatovanie vychádza z nesprávneho predpokladu, že prevod aktív vcelku umožňoval poskytnutie novej štátnej pomoci spoločnostiam Sernam Xpress a Financière Sernam.