NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

ANTONIO TIZZANO

prednesené 15. januára 2004 ( )

Vec C-415/02

Komisia Európskych spoločenstiev

proti

Belgickému kráľovstvu

„Smernica 69/335/EHS – Nepriame dane z tvorby a zvýšenia základného imania – Daň z operácií s cennými papiermi – Daň z odovzdania cenných papierov na doručiteľa“

1. V danej veci Komisia Európskych spoločenstiev vytýka Belgickému kráľovstvu nesplnenie povinností stanovených článkom 11 smernice Rady 69/335/EHS zo 17. júla 1969 o nepriamych daniach z tvorby a navyšovania [zvýšenia – neoficiálny preklad] základného imania (ďalej len „smernica 69/335“ alebo „smernica“)( ), keďže v rozpore s daným článkom zdaňuje vydanie nových cenných papierov upisovateľom a pokiaľ ide o cenné papiere na doručiteľa, aj ich odovzdanie upisovateľom v rámci zakladania spoločností, zvýšenia základného imania, tvorby investičného fondu alebo emisie dlhopisov.

I – Právny rámec

Právna úprava Spoločenstva

2. V zmysle článku 10 smernice 69/335:

„Okrem kapitálových daní členské štáty nebudú uplatňovať z hľadiska podnikov, firiem, združení alebo právnických osôb pracujúcich pre zisk, akékoľvek dane z hľadiska:

a) transakcií vzťahujúcich sa na článok 4( );

b) príspevkov, úverov alebo ustanovení služieb, vyskytujúcich sa ako časť transakcií vzťahujúcich sa na článok 4;

c) registrácie alebo iných formalít požadovaných pred začatím podnikania, pre ktoré podnik, firma, združenie alebo právnická osoba pracujúca pre zisk môže podliehať z dôvodu právnej formy“.

3. Článok 11 tejto smernice okrem toho stanovuje, že:

„Členské štáty nebudú podliehať nijakej forme zdaňovania pre akékoľvek:

a) vytváranie, vydávanie, prijímanie pre kvotáciu na burze, sprístupňovanie na trhu alebo pre obchody na burze, akcie alebo iné cenné papiere rovnakého typu, alebo certifikáty reprezentujúce také cenné papiere, nech už sú vydané kýmkoľvek;

b) úvery, vrátane vládnych obligácií, navŕšených vydaním dlhopisov alebo iných obchodovateľných cenných papierov, nech už sú vydané kýmkoľvek, alebo ľubovoľných formalít s tým súvisiacich, alebo vytváranie, vydávanie, prijímanie pre kvotáciu na burze, vykonávanie dostupnosti na trhu alebo zaoberanie sa s takými dlhopismi alebo inými obchodovateľnými cennými papiermi“.

4. Ale v zmysle článku 12:

„1. Bez zreteľa na články 10 a 11, členské štáty môžu uvaliť:

a) dane na transfer cenných papierov, či už je to paušálna sadzba alebo nie;

[...]“.

Vnútroštátna právna úprava

5. V zmysle článkov 120 a 121 belgického zákonníka o daniach podobných poplatkom z kolkov („Code des Taxes Assimilées au Timbre“, ďalej len „CTAT“), sa daň z burzových operácií („taxe sur les opérations de bourse“, ďalej len „TOB“) uzavretých alebo vykonávaných v Belgicku vzťahuje okrem iného na každé vydanie („délivrance“) cenných papierov alebo dlhopisov, ktoré sa týkajú belgického alebo zahraničného kapitálu, upisovateľovi, či už v dôsledku vydávania, ponuky, alebo predaja týchto cenných papierov formou verejnej výzvy.

6. Okrem toho podľa článku 159 CTAT dani z odovzdania cenných papierov na doručiteľa („taxe sur livraisons de titres au porteur“, ďalej len „TLT“), podlieha okrem iného každé fyzické odovzdanie („livraison“) cenných papierov tykajúcich sa belgických alebo zahraničných verejných fondov hneď po ich upísaní.

II – Skutkový stav a konanie

7. Považujúc vyrubovanie daní TOB a TLT za rozporné s článkom 11 smernice 69/335, zaslala Komisia dňa 10.mája 1999 Belgickému kráľovstvu list, ktorým vyzvala tento členský štát, aby do dvoch mesiacov predložil svoje pripomienky. Belgické úrady odpovedali na uvedený list 2. augusta 1999. Keďže Komisia považovala túto odpoveď za neuspokojivú, poslala Belgickému kráľovstvu 26.januára 2000 odôvodnené stanovisko, v ktorom ho vyzvala na prijatie opatrení nevyhnutných na odstránenie vytknutého rozporu so smernicou. Keďže Belgicko zaujalo k stanovisku odmietavý postoj, podala Komisia dňa 19. novembra 2002 na Súdny dvor túto žalobu.

8. Komisia a Belgické kráľovstvo predložili svoje písomné pripomienky Súdnemu dvoru.

III – Právna analýza

9. Ako som už naznačil, Komisia vytýka Belgickému kráľovstvu, že uvedenými dvomi spornými daňami porušuje zákaz stanovený článkom 11 smernice 69/335 podrobovať vydávanie cenných papierov vyrubovaniu akejkoľvek dane. Podľa mienky Komisie sa tento zákaz nevyhnutne vzťahuje na predmetné dane, pretože zdaňovaním vydania a odovzdania nových cenných papierov v skutočnosti postihujú ten istý úkon vydávania predmetných cenných papierov, či už ide o vydávanie akcií pri zakladaní spoločnosti, zvýšenie základného imania, vytváranie investičného fondu alebo pri emisii dlhopisov.

10. Belgická vláda popiera uvedené tvrdenie a oponuje mu viacerými argumentmi, ktoré postupne uvediem.

11. Podľa mojej mienky je na účel presnejšieho vymedzenia spornej otázky potrebné pripomenúť v súlade so Súdnym dvorom, že účelom smernice 69/335 je „podpora voľného pohybu kapitálu, ktorý je podstatný pre vytvorenie hospodárskej únie s charakteristikami, ktoré sú podobné charakteristikám vnútorného trhu( )“.

12. Na tento účel smernica stanovila systém, na základe ktorého je tvorba a zvýšenie základného imania podriadené jedinej dani (kapitálovej dani) „vyrubenej len raz na jednotnom trhu, s jednotnou úrovňou vo všetkých členských štátoch( )“, bez možnosti ďalšieho zdanenia akoukoľvek inou daňou inej povahy alebo výšky, s výnimkou tých, ktoré sú výslovne vymenované v článku 12 tejto smernice( ).

13. Uvedené jednoznačne vyplýva jednak zo správy, ktorá sprevádzala návrh danej smernice a podľa ktorej „tento návrh smernice predvída odstránenie všetkých nepriamych daní z tvorby a zvýšenia základného imania s výnimkou kapitálovej dane( )“, ako aj z posledného odôvodnenia tejto smernice objasňujúceho, že „zachovanie ďalších nepriamych daní s rovnakými charakteristikami ako kapitálové dane alebo dane vyberané kolkom pri cenných papieroch, môže mariť účel opatrení prijatých v tejto smernici a tie dane by mali byt preto zrušené“.

14. Komisia teda správne usudzuje, že zákaz zdaňovať „akoukoľvek formou [...] vydávanie [...] akcií, podielov alebo iných cenných papierov rovnakého druhu“, stanovený článkom 11 smernice, je potrebné chápať nielen vo vzťahu k samotnému vydávaniu cenných papierov vystavujúcou spoločnosťou, ale nevyhnutne aj vo vzťahu k vydaniu a odovzdaniu týchto cenných papierov upisovateľovi. A to z jednoduchého dôvodu, že obeh kapitálu sa neuskutočňuje v prázdne, a preto sa jeho tvorba a zvýšenie – či už pri zakladaní spoločnosti, zvýšení základného imania alebo pri vydávaní dlhopisov – nemôže uskutočniť bez vydania alebo odovzdania nových cenných papierov upisovateľovi. Zdaňovanie takýchto operácii by sa teda z ekonomického hľadiska rovnalo zdaňovaniu samotného vydávania (emisie) cenných papierov, a tým v podstate zdaňovaniu tvorby a zvýšenia základného imania, ktorý predstavujú.

15. Z uvedeného vyplýva, že výraz „vydávanie“ uvedený v článku 11 treba chápať v tom zmysle, že zahŕňa aj vydanie (alebo v prípade cenných papierov na doručiteľa odovzdanie) cenných papierov upisovateľovi.

16. Zdá sa, že tento postoj je nepriamo podporený aj v rozsudkoch Súdneho dvora, ktoré sa jasne vyjadrili v prospech potreby extenzívneho výkladu skúmaného ustanovenia, v súlade s účelom smernice.

17. V rozsudku z 27. októbra 1998 v spojených veciach C-31/97 a C-32/97 Súdny dvor objasnil, že „článok 11 písm. b) smernice 69/335 musí byť vykladaný v tom zmysle, že zákaz týkajúci sa zdanenia dlhopisu zahŕňa aj zákaz zdanenia splatenia pôžičky, ktorá je ním zabezpečená. V rovnakom zmysle „ak je [...] pravdou, že [tento článok] sa výslovne nezmieňuje o splatení pôžičky zabezpečenej dlhopisom, nič to nemení na skutočnosti, že zakázať zdaňovanie pri vydávaní dlhopisov, ale povoliť ho pri splácaní pôžičky zabezpečenej týmito dlhopismi by malo za následok, v rozpore s účelom sledovaným danou smernicou, zdanenie pôžičky v jej celistvosti ako operácie tvorby a zvýšenia základného imania( )“.

18. Úplný zákaz zdaňovať „akoukoľvek formou“ vydávanie cenných papierov sa však týka práve „operácií tvorby a zvýšenia základného imania v ich celistvosti“, a teda aj operácií nevyhnutných pre ich konkrétnu realizáciu.

19. Naproti tomu podľa belgickej vlády „vydávanie“ cenných papierov, ktoré upravuje článok 11, by sa odlišovalo od nadobúdania týchto cenných papierov upisovateľmi, čo by malo za následok, že zákaz zdaňovania by sa vzťahoval iba na vydávanie cenných papierov, ale nie na ich nadobúdanie upisovateľmi.

20. Podľa tejto vlády je uvedené tvrdenie nepriamo potvrdené najmä návrhom smernice, ktorý sa týkal nepriamych daní z prevodov cenných papierov (ďalej len „návrh smernice z roku 1976“), ktorý napokon nebol schválený( ). Návrh výslovne rozlišoval „vydávanie cenných papierov a prvé nadobudnutie týchto cenných papierov v rámci vydávania( )“, definujúc vydávanie ako „postúpenie cenných papierov emitentom( )“, a výslovne predpokladal zákaz zdaňovania oboch operácii.

21. Podľa názoru belgickej vlády, keďže daný návrh nebol schválený, členským štátom ostalo zachované právo zdanenia prvého nadobudnutia cenných papierov v rámci vydávania, zatiaľ čo v zmysle článku 11 smernice 69/335 ostala vylúčená iba možnosť zdanenia „vydávania“ týchto cenných papierov.

22. Samotné tvrdenie považujem za dosť prehnané. Ale odhliadnuc od toho musím uviesť, ako to napokon správne robí Komisia, že rozlíšenie vyjadrené v danom návrhu malo v skutočnosti úplne iný dôvod. V skutočnosti článok 2 ods.1 návrhu predpokladal, že „každá cesia alebo nadobudnutie cenných papierov [a teda, podčiarkujem, aj vydanie a nadobudnutie cenných papierov v rámci vydávania] [predstavuje] samostatne zdaniteľnú transakciu“. Bolo preto potrebné spresniť, že ak by bol daný návrh pretransformovaný do smernice, zákaz stanovený článkom 11 smernice 69/335 by v každom prípade ostal platný pre obe rozlíšené operácie. V podstate teda tento návrh iba potvrdzoval ustanovenia už určené článkom 11 smernice.

23. Čo sa týka osobitne TOB, belgická vláda, odvolávajúc sa aj na rozhodnutia Súdneho dvora( ) poznamenáva, že zákaz stanovený členským štátom zdaňovať operácie uvedené v článku 11 smernice sa týka „kapitálových podnikov“ (čiže emitentov cenných papierov) a nie investorov (čiže prvých upisovateľov týchto cenných papierov). Napokon, TOB sa nevzťahuje na všetky operácie s cennými papiermi, ale iba na tie, v ktorých vystupujú profesionálni sprostredkovatelia, pretože jej účelom je zaťaženie transakcií s cennými papiermi realizovaných vykonaním burzového príkazu. Potom platiteľmi TOB nie sú emitujúce spoločnosti, ale iba burzoví obchodníci, ktorí vykonávajú sprostredkovateľskú činnosť s cennými papiermi v prospech svojich klientov (kupujúcich, predajcov alebo upisovateľov), aj keď potom je na posledných uvedených osobách prevedené predmetné daňové bremeno. Podľa belgickej vlády z toho vyplýva, že daná daň nespadá do sféry pôsobnosti smernice.

24. Podotýkam však, že opora, ktorú by dané tvrdenie našlo v rozhodnutiach Súdneho dvora, pozostáva výlučne zo skutočnosti, že Súdny dvor sa dosiaľ v súvislosti so smernicou 69/335 vyjadril iba vo vzťahu k sporom týkajúcim sa daní zaťažujúcich „kapitálové podniky“. Je ale zrejmé, že táto okolnosť je čisto náhodná, a preto nemôže byť sama osebe relevantným tvrdením.

25. Okrem toho neviem pochopiť, aký význam môže mať uvedené tvrdenie belgickej vlády pri riešení otázky, ktorá je predmetom tohto sporu. Ako zdôrazňuje Komisia, smernica sa obmedzuje jednoducho na zakázanie daní z tvorby a zvýšenia základného imania, odlišných od kapitálovej dane a od daní vymenovaných v článku 12, odhliadnuc od totožnosti subjektov, ktoré sú povinné uvedené dane platiť, nech už sú to sprostredkovatelia alebo ich klienti – investori (ktorí sú v konečnom dôsledku povinní zaplatiť daň). Problém zákonnosti TOB ostáva teda nezmenený.

26. Ani tvrdenie tykajúce sa TLT (bod 6 vyššie), na ktoré sa belgická vláda odvoláva, aby vylúčila túto daň zo zákazu stanoveného článkom 11 smernice, nepovažujem za presvedčivé. Táto vláda uvádza, že je potrebné rozlišovať vydávanie cenných papierov, ktoré má „nehmotný“ charakter, od odovzdania týchto cenných papierov upisovateľovi, ktoré má „hmotný“ charakter. Táto druhá operácia by bola úplne odlišná a nezávislá od prvej, a preto by mohla byť zdanená samostatne. Napokon, našlo by to opodstatnenie vo funkcii, ktorú TLT plní v krajine, ako je Belgicko, kde cenné papiere na doručiteľa ešte existujú v listinnej (fyzickej) podobe. A práve na účel modernizácie belgických finančných trhov a povzbudenia investorov k uskutočňovaniu transakcií s inými ako listinnými cennými papiermi zaviedla sporná právna úprava daň podobnú dani vyberanej kolkami pri cenných papieroch pri odovzdaní cenných papierov doručiteľovi.

27. Mohol by som však naopak konštatovať, že čo sa týka práve uvedeného tvrdenia, z posledného odôvodnenia smernice okrem iného vyplýva, že sú to práve „nepriame dane s rovnakými charakteristikami ako [...] dane vyberané kolkami pri cenných papieroch (ktoré) môžu spochybniť účel sledovaný ustanoveniami [...] smernice a ktoré je z tohto dôvodu potrebné zrušiť( )“.

28. Rovnako by som mohol namietať, že z hľadiska predmetnej veci nie je relevantné, že funkciou TLT je odradiť od vydávania listinných cenných papierov na účel modernizácie belgických finančných trhov, a preto tento fakt nemôže ani predstavovať jej presvedčivé opodstatnenie. Tento účel by sa v skutočnosti mohol dosiahnuť, ako sa to deje v iných členských štátoch, prostredníctvom iných nástrojov, ktoré sú viac v súlade s povinnosťami vyplývajúcimi zo smernice, ako napríklad prostredníctvom zákazu vydávania cenných papierov na doručiteľa kapitalovými podnikmi.

29. Ale pre odmietnutie významu rozlišovania medzi vydávaním (emisiou) cenných papierov na doručiteľa a ich odovzdaním nadobúdateľovi, rozlišovaním, ktoré belgická vláda robí na účel opodstatnenia predmetnej dane, považujem za rozhodujúce predovšetkým vyššie uvedené tvrdenie (bod 14). Narážam na skutočnosť, že obe operácie sú na účel tvorby a zvýšenia základného imania navzájom prepojené, a preto zdanenie hoci len druhej z nich by znamenalo zaťaženie tvorby a zvýšenia základného imania vyššou danou, ako je kapitalová daň. Uvedené by bolo v zjavnom rozpore so spomenutými cieľmi smernice.

30. Môžem teda definitívne konštatovať, že skutočnosti, na ktoré sa vzťahujú obe sporné dane – teda ako vydanie nových cenných papierov upisovateľom (v prípade TOB), tak aj hmotné odovzdanie nových cenných papierov na doručiteľa upisovateľom (v prípade TLT) – musia byť začlenené pod pojem „vydávanie“ cenných papierov stanovený v článku 11 smernice 69/335 a vzhľadom na to považované za nezdaniteľné operácie v zmysle tejto smernice.

31. Napokon ostáva ešte otázka, či uvedené operácie nepodliehajú zdaňovaniu podľa článku 12 ods. 1 písm. a) smernice, ktorý, ako bolo uvedené, umožňuje zdanenie „transferu cenných papierov“, a to bez ohľadu na článok 11 (a článok 10) tejto smernice.

32. Podľa belgickej vlády je totiž daný článok formulovaný spôsobom výslovne upravujúcim výnimku voči ustanoveniam, ktoré mu predchádzajú, čiže spôsobom obmedzujúcim rozsah zákazu týchto dani. Vydanie (ako aj odovzdanie) cenných papierov upisovateľom by spadalo pod uvedené ustanovenie.

33. Tento záver by podľa Belgickej vlády nebolo možné vyvrátiť tvrdením, ako sa o to usiluje Komisia, že pojem „transfer“ cenných papierov uvedený v článku 12 smernice nevyhnutne predpokladá existenciu predchádzajúceho majiteľa týchto cenných papierov, a teda aj ich vydanie, alebo, pokiaľ ide o cenné papiere na doručiteľa, ich odovzdanie upisovateľom. Takýto výklad by podľa belgickej vlády nielen nenašiel potvrdenie v znení a v prípravných prácach smernice 69/335, ale bol by aj v rozpore s rozsudkom Codan vychádzajúci podľa tejto vlády z extenzívneho výkladu článku 12( ).

34. Proti danému tvrdeniu Komisia uviedla tvrdenia, ktoré považujem, poviem to hneď, za presvedčivejšie.

35. Komisia najprv uvádza všeobecné konštatovanie, že tento článok 12 predstavujúci ustanovenie upravujúce výnimku sa musí vykladať reštriktívne, aby v čo najmenšej miere zasahoval do cieľov smernice a rozsahu jej všeobecných pravidiel. Ja k tomu dodávam, že to neznamená, že článok 12 nesmie byť zbavený svojho obsahu extenzívnym výkladom článku 11, ale je to presne opačne!

36. Táto voľba výkladu, ktorá, ako je známe, je v súlade s ustálenou judikatúrou, sa mi v predmetnej veci nezdá popretá rozsudkom Codan, ako to uvádza belgická vláda.

37. Je potrebné pripomenúť, že v danom prípade istý kapitálový podnik so sídlom v Dánsku napadol vyrubenie dane z transferu cenných papierov, ktorú od neho žiadala dánska finančná správa, tvrdiac, že článok 12 ods. 1 písm. a) smernice umožňuje členským štátom vyrubovať dane iba z operácií s cennými papiermi, ktoré sa uskutočňujú na burze alebo ktoré sa vzťahujú na spoločnosti kótované na burze. Na podporu vlastného tvrdenia sa tento podnik odvolal na dánske a nemecké znenie článku 12 uvádzajúce výraz „dane z burzových operácii“ namiesto výrazu „dane z transferov cenných papierov“, ktorý je však použitý vo všetkých ostatných jazykových verziách smernice. Súdny dvor však odmietol toto tvrdenie a predovšetkým odmietol robiť odlišný výklad smernice podľa rôznych verzii. Naopak, jednoznačne objasnil, že „nebranie do úvahy (...) jasnej formulácie, ktorou je vo väčšine jazykových verzii vyjadrený článok 12 ods. 1 písm. a) smernice, a rozlišujúc tak medzi spoločnosťami kótovanými na burze a ostatnými spoločnosťami, by nielen škodilo požiadavke jej jednotného výkladu, ale mohlo by tiež viesť k obmedzovaniu hospodárskej súťaže a odradeniu niektorých spoločností od vstupu na burzu“ (bod 29).

38. Súdny dvor sa teda v danom prípade nezaoberal otázkou, či vykladať článok 12 ods.1 písm. a) smernice extenzívne alebo nie, ale ako zabezpečiť jeho jednotný výklad s cieľom zabrániť obmedzovaniu hospodárskej súťaže. Preto si nemyslím, že v danej veci by predmetný rozsudok mohol podporiť tvrdenie belgickej vlády.

39. Po predchádzajúcom spresnení uvádzam stanovisko Komisie, s ktorým sa stotožňujem, článok 12 sa musí vykladať v tom zmysle, čo sa týka predmetnej veci, že dané ustanovenie sa vzťahuje na všetky „transfery“ cenných papierov, ale práve s výnimkou ich vlastného vydania (alebo ich odovzdania, pokiaľ ide o cenné papiere na doručiteľa) upisovateľom.

40. V skutočnosti vzhľadom na ich povahu tieto operácie nespĺňajú v technickom zmysle predpoklad „transferu“ cenného papiera, ale skôr predpoklad jeho nadobudnutia z kvázi „pôvodného právneho titulu“ nadobudnutia, ktoré potvrdzuje práve prvotné vlastnícke právo k tomuto cennému papieru. Až po takomto nadobudnutí sa dá hovoriť o skutočnom a pravom „transfere“.

41. Z tohto pohľadu je zrejmé, že ak by sa článok 12 ods. 1 písm. a) smernice vykladal v tom zmysle, že členské štáty sú oprávnené zdaňovať aj vydanie cenných papierov upisovateľovi emitujúcou spoločnosťou, bol by zákaz zdaňovania vydávania cenných papierov stanovený článkom 11 tejto smernice zbavený svojho významu, a to v zjavnom rozpore s vyššie uvedeným výkladovým kritériom (bod 35).

42. Je pravda, ako vyplýva zo spomenutého návrhu smernice z roku 1976, že zákaz zdanenia všetkých „transakcii s cennými papiermi by bolo najvhodnejším riešením z pohľadu dobrého fungovania kapitalového trhu( )“. V tom istom návrhu však Komisia zároveň vysvetlila, že striktné aplikovanie tohto zákazu by nebolo možné z dôvodu „rozpočtových potrieb členských štátov“.

43. Aby sa vyšlo v ústrety týmto rozpočtovým potrebám, smernica 69/335 článkami 11 a 12 ods. 1 písm. a) oprávnila iba zdanenie prevodových operácií, ktoré nie sú súčasťou tvorby a zvýšenia základného imania, pretože nasledujú po vydaní (alebo odovzdaní) cenných papierov, a predstavujú presnejšie „transakcie s cennými papiermi“.

44. Opačný výklad by mal za následok, podľa mojej mienky, rozpor so spomenutými cieľmi smernice, ako aj s rozhodnutiami, ktoré sa na ňu odvolávajú. Nemyslím si, že je možné vážne pochybovať o skutočnosti, že ponechanie nepriamej dane z nadobudnutia cenných papierov z novej emisie iba v niektorých štátoch a v iných nie by predstavovalo s odhliadnutím od zaťažených subjektov jednu z prekážok voľného obehu kapitálu, ktoré sa smernica snaží odstrániť.

45. Navrhujem preto Súdnemu dvoru vyhlásiť, že zdaňovaním vydania nových cenných papierov upisovateľom, ako aj odovzdania týchto cenných papierov upisovateľom, pokiaľ ide o cenné papiere na doručiteľa, v rámci činností súvisiacich so zakladaním spoločnosti, zvýšením základného imania, tvorbou investičného fondu alebo vydávaním dlhopisov si Belgické kráľovstvo nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 11 smernice 69/335.

IV – O trovách

46. V súlade s článkom 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia predložila návrh v danom zmysle a berúc ohľad na moje odporúčanie týkajúce sa vyriešenia predmetného prípadu, tejto požiadavke je potrebné vyhovieť.

V – Návrhy

47. Na základe predchádzajúcich uvážení navrhujem Súdnemu dvoru vyhlásiť:

„1) Zdaňovaním vydania nových cenných papierov upisovateľom, ako aj odovzdania týchto cenných papierov upisovateľom, pokiaľ ide o cenné papiere na doručiteľa, v rámci činností súvisiacich so zakladaním spoločnosti, zvýšením základného imania, tvorbou investičného fondu alebo vydávaním dlhopisov si Belgické kráľovstvo nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 11 smernice Rady 69/335/EHS zo 17. júla 1969 o nepriamych daniach z tvorby a navyšovania [zvýšenia – neoficiálny preklad] základného imania.

2) Belgické kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania“.