ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pokiaľ ide o rozhodnutie zamietajúce návrh na registráciu európskej iniciatívy občanov, skutočnosť, že návrh iniciatívy nebol zaregistrovaný, je spôsobilý ovplyvniť aj efektivitu práva občanov predložiť iniciatívu občanov zakotvenú v článku 24 prvom odseku ZFEÚ. Následne musí takéto rozhodnutie poskytnúť jasné dôvody odôvodňujúce uvedené zamietnutie. Občan predkladajúci návrh iniciatívy občanov musí byť totiž spôsobilý chápať dôvody, pre ktoré Komisia tento návrh nezaregistrovala. Je povinnosťou Komisie rozhodujúcej o návrhu iniciatívy občanov posúdiť, ale aj odôvodniť svoje rozhodnutie o zamietnutí pri zohľadnení jeho dosahu na skutočný výkon práva zakotvený v Zmluve. Vyplýva to z povahy tohto práva, ktoré ako tiež vyplýva z odôvodnenia 1 nariadenia č. 211/2011 o iniciatíve občanov, by malo viesť k posilneniu európskeho občianstva a k zlepšeniu demokratického fungovania Únie účasťou občanov na demokratickom živote Únie.

Okrem toho prijatie takejto zásady stavu núdze zjavne nespadá ani pod finančné opatrenia pomoci, ktoré je Rada oprávnená prijať na základe článku 122 ods. 2 ZFEÚ. Hoci totiž toto ustanovenie dovoľuje Únii nariadiť za určitých podmienok poskytnutie osobitne určenej finančnej pomoci členskému štátu, nemôže na druhú stranu odôvodniť prijatie legislatívy o mechanizme odpustenia dlhu, a to ak nie z iného dôvodu, tak z dôvodu, že by takýto mechanizmus mal všeobecnú a trvalú povahu.

Článok 122 ods. 1 ZFEÚ nemôže predstavovať vhodný právny základ na prijatie zásady stavu núdze do legislatívy Únie, podľa ktorej by členský štát bol oprávnený jednostranne sa rozhodnúť nesplatiť vôbec svoj dlh alebo ho splatiť len čiastočne z dôvodu, že má vážne finančné problémy. V tejto súvislosti pokiaľ je pravda, že zo znenia tohto ustanovenia nevyplýva, že sa obmedzuje nevyhnutne na prijatie opatrení Radou iba v prípade, ak sa vyskytnú vážne ťažkosti v dodávke určitých produktov najmä v oblasti energetiky, duch solidarity medzi členskými štátmi, ktorými sa Rada musí riadiť pri prijatí vhodných opatrení k ekonomickej situácii v zmysle uvedeného ustanovenia, uvádza, že tieto opatrenia sú založené na podpore medzi členskými štátmi.

Úloha Únie v oblasti hospodárskej politiky sa sústreďuje na prijatie koordinačných opatrení. V tejto súvislosti prijatie legislatívneho aktu povoľujúceho nesplatenie dlhu členským štátom je ďaleko od toho, že by usmernenia pre hospodársku politiku v zmysle článku 136 ods. 1 písm. b) ZFEÚ mali v skutočnosti za účinok nahradenie legislatívneho mechanizmu jednostranného odpustenia verejného dlhu slobodnou vôľou zmluvných strán, čo toto ustanovenie zjavne nepovoľuje.

Zamietnutie integrovať zásadu stavu núdze, ktorá by oprávňovala členský štát jednostranne rozhodnúť nesplatiť vôbec svoj dlh alebo ho splatiť len čiastočne z dôvodu, že má vážne finančné problémy, do textov Únie, nie je v rozpore s doložkou o solidarite definovanej v článku 222 ZFEÚ, a to minimálne z toho dôvodu, že táto doložka zjavne neupravuje hospodársku a menovú politiku, ani ekonomickú situáciu alebo rozpočtové ťažkosti členských štátov.

(pozri bod 60)
V kontexte spojených ustanovení v článku 4 nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie, článku 27 ods. 2 a článku 28 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, ako aj článkov 6, 8, 15 a 16 nariadenia č. 773/2004, ktoré sa týka vedenia konania Komisiou podľa článkov 81 ES a 82 ES, by zohľadnenie článku 4 nariadenia č. 1049/2001 takým spôsobom, že by sa Komisii zakázalo uverejniť akúkoľvek informáciu, ku ktorej by mohla odmietnuť prístup podľa tohto ustanovenia s odkazom na všeobecnú domnienku, zbavilo článok 30 nariadenia č. 1/2003 svojej podstaty. V dôsledku takéhoto prístupu by Komisia nemohla zverejniť ani podstatu svojho rozhodnutia, keďže toto nevyhnutne vychádza z informácií vo vyšetrovacom spise. Okrem toho by jeho praktickým následkom bol aj prenos dôkazného bremena, ktoré v oblasti dôverného zaobchádzania zaťažuje podnik, ktorý žiada o také zaobchádzanie, lebo by mu postačovalo odvolať sa na všeobecnú domnienku, ktorej sa inštitúcie môžu dovolávať, a prakticky Komisiu prinútiť, aby preukázala, že spornú informáciu môže zahrnúť do uverejnenej verzie svojho rozhodnutia.

Skutočnosť, že Komisia môže pri posudzovaní žiadosti o prístup ku všetkým dokumentom označeným všeobecným spôsobom a nachádzajúcim sa vo vyšetrovacom spise týkajúcom sa porušenia pravidiel hospodárskej súťaže uplatniť všeobecnú domnienku vychádzajúcu z ochrany niektorého zo záujmov uvedených v článku 4 nariadenia č. 1049/2001 teda nijako neprejudikuje rozsah zverejnenia, ku ktorému môže táto inštitúcia v rámci článku 30 nariadenia č. 1/2003 pristúpiť.

(pozri body 46, 47, 89)
Pre príslušnú skupinu verejnosti, ktorá sa skladá z priemerných nemeckých spotrebiteľov a odborníkov z odvetvia stavebníctva, neexistuje pravdepodobnosť zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Spoločenstva medzi obrazovým označením Rock & Rock, pre ktoré bola podaná prihláška ochrannej známky Spoločenstva pre tovary patriace do tried 2, 19 a 27 v zmysle Niceskej dohody, a slovnými ochrannými známkami MASTERROCK, FIXROCK, FLEXIROCK, COVERROCK a CEILROCK, ktoré boli skôr zapísané v Nemecku pre tovary alebo služby patriace do tried 6, 17, 19 alebo 37.

Tovary, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce označenia, sú čiastočne podobné a vo zvyšnej časti sú nepatrne podobné alebo odlišné. Okrem toho úroveň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti je osobitne vysoká a medzi kolidujúcimi označeniami existuje len nepatrný stupeň podobnosti, ktorý navyše vyplýva z prvku, ktorý je vo vzťahu k predmetným tovarom vo veľkej miere opisný a chváliaci, a vo vzťahu k predmetným službám je chváliaci. Napokon rozlišovacia spôsobilosť skorších ochranných známok je nepatrná, s výnimkou ochrannej známky CEILROCK, ktorej rozlišovacia spôsobilosť je bežná.

V rámci celkového posúdenia kolidujúcich označení a vzhľadom na skutočnosť, že pri nákupe predmetných tovarov je úroveň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti osobitne vysoká, sú vizuálne, fonetické a koncepčné rozdiely medzi kolidujúcimi označeniami dostatočné na to, aby napriek podobnosti niektorých predmetných tovarov zabránili tomu, aby podobnosti vyplývajúce z prítomnosti spoločného prvku „rock“ vyvolali u priemerného nemeckého spotrebiteľa a odborníkov z odvetvia stavebníctva pravdepodobnosť zámeny.

Vzhľadom na to, že prvok „rock“ je vo vzťahu k tovarom a službám, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky, vo veľkej miere opisný a chváliaci, nie je spôsobilý na to, aby predstavoval spoločný základ skupiny ochranných známok. Uznanie skupiny ochranných známok so sériovým prvkom „rock“ by viedlo práve k monopolizácii prvku „rock“, ktorý je vo vzťahu k tovarom a službám, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky, vo veľkej miere opisný a chváliaci. Ochrana zosilnená v dôsledku uznania existencie skupiny ochranných známok by v praxi znamenala, že by si žiadny iný subjekt nemohol nechať zapísať ochrannú známku obsahujúcu prvok „rock“ a mohlo by mu byť prípadne aj zakázané, aby tento prvok používal v reklamných sloganoch a materiáloch. Takéto obmedzenie voľnej súťaže vyplývajúce z vyhradenia základného výrazu anglického jazyka jedinému hospodárskemu subjektu nemožno odôvodniť snahou odmeniť tvorivé alebo reklamné úsilie majiteľa skorších ochranných známok. Ak totiž nejde o rozlišovaciu spôsobilosť zvýšenú v dôsledku používania, obchodná hodnota, ktorú predstavuje uvedené vyhradenie, nie je výsledkom takéhoto úsilia majiteľa, ale len výsledkom zmyslu daného slova, ktorý je predurčený predmetným jazykom a ktorý odkazuje na vlastnosti predmetných tovarov a služieb.

(pozri body 19, 24, 81, 83, 86, 96, 97)
2.

EGL, Inc., Ceva Freight (UK) Ltd a Ceva Freight Shanghai Ltd sú povinné nahradiť trovy konania.
2.

Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd (so sídlom v Uxbridgei), Kühne + Nagel Ltd (so sídlom v Šanghaji) a Kühne + Nagel Ltd (so sídlom v Hongkongu) sú povinné nahradiť trovy konania.
Existenciu kartelu týkajúceho sa trhu, ktorý predchádza trhu, na ktorý sa vzťahuje porušenie a z dôvodu ktorého je uložená pokuta, nemožno považovať za okolnosť, ktorá si vyžaduje, aby sa Komisia odchýlila od všeobecnej metódy stanovenej v bode 13 usmernení k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1/2003.

Použitie kritéria hodnoty predaja ako východiskového bodu pre výpočet pokuty je totiž odôvodnené najmä skutočnosťou, že samotná časť celkového obratu pochádzajúca z predaja výrobkov alebo služieb, ktoré sú predmetom porušenia, najlepšie odráža hospodársky význam tohto porušenia, a že ide o objektívne kritérium, ktoré sa ľahko uplatňuje.

Prístup, podľa ktorého by existencia protiprávneho kartelu, ktorý sa vzťahuje na trh na vstupe, nútila Komisiu upraviť hodnotu predaja v súvislosti s porušením, ktoré sa vzťahuje na trh na výstupe, by mal za následok zavedenie prvku neistoty už v štádiu celkom prvej etapy výpočtu pokuty. Po prvé vo všeobecnosti by totiž bolo zložité stanoviť výšku odpočtov, ktoré sa majú vykonať. Po druhé s cieľom dodržať zásadu rovnosti zaobchádzania by bolo potrebné vykonať odpočty nielen v prípade, že sa protiprávny kartel vzťahoval na trh na vstupe, ale všeobecnejšie vo všetkých prípadoch, keď faktory, ktoré sa majú považovať za faktory, ktoré sú v rozpore s právom Únie, môžu mať priamy alebo nepriamy vplyv na ceny predmetných výrobkov alebo služieb. Po tretie by takýto prístup mal za následok, že základ výpočtu pokuty by mohol byť spochybnený po prijatí rozhodnutia Komisie v prípadoch, keď by sa faktory, ktoré môžu mať priamy alebo nepriamy vplyv na ceny vstupov, objavili po tomto dátume. Takýto prístup by teda mohol viesť k nekonečným a neriešiteľným sporom, vrátane tvrdení o diskriminácii.

(pozri body 276, 278, 280)
Odôvodnenie rozhodnutia spôsobujúceho ujmu má jednak za cieľ poskytnúť dotknutej osobe informáciu dostatočnú na to, aby posúdila dôvodnosť tohto rozhodnutia a vhodnosť podania žaloby na súd Únie, a jednak umožniť tomuto súdu, aby vykonal svoje preskúmanie zákonnosti uvedeného rozhodnutia.

Pokiaľ ide o rozhodnutia prijaté výberovou komisiou, povinnosť odôvodnenia je nevyhnutné zosúladiť s dodržaním tajnosti rokovania výberovej komisie, a preto oznámenie známok dosiahnutých v rôznych skúškach predstavuje dostatočné odôvodnenie rozhodnutí výberovej komisie. Výslovné rozhodnutie, ktorým sa zamieta oznámenie opravených písomných skúšok je totiž dostatočne odôvodnené, keďže odkazuje na článok 6 prílohy III služobného poriadku, ktorý stanovuje, že rokovania výberovej komisie sú tajné.

(pozri body 37 – 39 a 67)

Súdny dvor: rozsudok zo 4. júla 1996, Parlament/Innamorati, C‑254/95 P, Zb., EU:C:1996:276, bod 31

Všeobecný súd: rozsudky z 25. júna 2003, Pyres/Komisia, T‑72/01, Zb. VS, EU:T:2003:176, bod 66 a citovaná judikatúra; z 5. apríla 2005, Hendrickx/Rada, T‑376/03, Zb. VS, EU:T:2005:116, body 73 a 74 a citovaná judikatúra; z 12. februára 2014, De Mendoza Asensi/Komisia, F‑127/11, Zb. VS, EU:F:2014:14, bod 94, a z 11. decembra 2014, van der Aat a i./Komisia, T‑304/13 P, Zb. VS, EU:T:2014:1055, bod 43 a citovaná judikatúra
V určitých osobitných prípadoch možno subjekt, ktorý nemá právnu subjektivitu podľa práva členského štátu alebo tretieho štátu, predsa len považovať za právnickú osobu v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ a umožniť mu podať žalobu o neplatnosť na základe tohto ustanovenia. Platí to najmä vtedy, keď Únia a jej inštitúcie vo svojich aktoch alebo konaní zaobchádzajú s dotknutým subjektom ako so samostatným subjektom, ktorý môže mať práva, ktoré sú mu vlastné, alebo sa naň môžu vzťahovať povinnosti či obmedzenia. Predpokladom je však to, aby mal dotknutý subjekt stanovy a vnútornú štruktúru, ktorá mu zabezpečuje autonómiu potrebnú na to, aby v právnych vzťahoch konal ako zodpovedný subjekt.

V zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ sa za právnickú osobu musí považovať jedna zo strán medzinárodného sporu o budúcnosti nesamosprávneho územia, ktorá je ako taká menovite uvedená v dokumentoch súvisiacich s týmto sporom, vrátane uznesení Európskeho parlamentu, a v prípade ktorej je nemožné, aby sa formálne stala právnickou osobou podľa práva dotknutého nesamosprávneho územia, keďže toto právo ešte neexistuje. V tejto súvislosti by určite bolo možné, aby sa tento subjekt stal právnickou osobou podľa práva tretieho štátu, nemožno to však od neho požadovať. Vzhľadom na tieto veľmi osobitné okolnosti môže uvedený subjekt podať žalobu o neplatnosť na súde Únie, keďže by mohol mať právnu subjektivitu len podľa práva predmetného nesamostatného územia, ktoré však nie je štátom uznaným Úniou a jej členskými štátmi a nemá vlastné právo.

(pozri body 52, 53, 57, 58, 60)
Ak osoba, ktorá vlastní časť základného imania podniku, nemôže uplatniť iný záujem na konaní, než záujem na konaní tohto podniku dotknutého aktom Únie, môže brániť svoje záujmy dotknuté týmto aktom len ako spoločník daného podniku, ktorý má právo podať žalobu.

V tejto súvislosti pokiaľ jej žaloba smeruje k úplnému zrušeniu rozhodnutia Komisie, ktorým bola predmetná pomoc vyhlásená za zlučiteľnú so spoločným trhom, záujem akcionára podniku, ktorý je príjemcom pomoci, sa neodlišuje od záujmu tohto podniku na konaní.

Takým je najmä prípad, ak by bez záchranných opatrení, ako je rekapitalizácia, záručný rámec a záruka likvidity, podnik, ktorý je príjemcom pomoci, veľmi pravdepodobne zbankrotoval a jeho akcionár by pri prevode svojej majetkovej účasti za nízku, či minimálnu cenu v rámci konkurzného konania stratil svoje investície. Ďalej záujem akcionára, ktorý sa nezúčastňuje na rekapitalizácii, hoci z právneho hľadiska to môže urobiť, sa zhoduje so záujmom rekapitalizovaného podniku, a to získať štátnu pomoc na umožnenie zachovania ďalšej existencie uvedeného podniku. Nakoniec, ak by predmetné opatrenia pomoci boli považované za nezlučiteľné so spoločným trhom, členský štát by bol povinný pristúpiť k ich vymáhaniu od príjemcu, čo by sa v pomere k ich podielu na jeho základnom imaní odrazilo na ekonomickej situácii akcionára.

Naopak akcionár podniku, ktorý je príjemcom pomoci, má odlišný záujem na konaní, než podnik, ktorý je príjemcom pomoci, pokiaľ jeho žaloba smeruje k dosiahnutiu čiastočného zrušenia rozhodnutia Komisie, ktorého určité aspekty podmienok uložených pre vyhlásenie pomoci za zlučiteľné so spoločným trhom poškodzujú, hoci iba potenciálne, vlastnícke právo akcionára, alebo majú za dôsledok nižší zisk akcionára z dôvodu zníženia nominálnej hodnoty každej akcie.

Pokiaľ ide o opatrenie zákazu a následné obmedzenia vyplácania dividend, hoci tieto opatrenia majú vplyv na rozdelenie zisku podniku, záujmy akcionára a podniku, ktorý je príjemcom pomoci, sa zbiehajú, keď na umožnenie záchrany uvedeného podniku záujmom podniku a všetkých jeho akcionárov bolo posilniť podiel vlastného majetku podniku tak, aby mohol zlepšiť svoj rating a prilákať nových investorov. Na jednej strane spoločnosť môže mať záujem vyplatiť dividendy s cieľom zvýšiť vernosť svojich akcionárov, ako aj odmeniť ich za ich investíciu, a tým môže byť dotknutá opatrením zákazu, neskôr obmedzenia tohto vyplácania, a v dôsledku toho môže byť oprávnená napadnúť toto opatrenie. Na druhej strane nevyplatenie dividend je v jej prospech, pretože posilňuje svoj vlastný majetok. Pokiaľ ide o záujem akcionára, ten sa ukazuje mimoriadne obmedzený. Vo všeobecnosti záujmom akcionára je v krátkej dobe získať, hneď ako je to možné, vrátenie investícií, a teda vyplatenie dividend. V strednodobom a dlhodobom horizonte je záujmom akcionára rozvoj spoločnosti, napríklad preto, aby dosiahol zisk pri predaji svojich akcií a v období krízy, keď sa cieľ rozvoja spoločnosti zdá byť nerealizovateľný, je to zachovanie alebo obnova činnosti spoločnosti.

(pozri body 31, 40 – 43, 57 – 59, 61 – 63)
V rámci žaloby o neplatnosť rozhodnutia v oblasti hospodárskej súťaže prijatého Komisiou po zrušení pôvodného rozhodnutia Všeobecným súdom, ktoré toto pôvodné rozhodnutie mení na jednej strane tak, že mení zistenú dĺžku trvania porušenia, a na druhej strane tak, že znižuje výšku pokuty, má žalobkyňa záujem uviesť žalobný dôvod určený na získanie čiastočného zrušenia neskoršieho rozhodnutia v súvislosti s výškou zníženej pokuty, keďže uvedené zrušenie jej môže priniesť prospech.

V tejto súvislosti po prvé tým, že Komisia zmenou dĺžky trvania porušenia, ktoré sa žalobkyni pôvodne vytýkalo, stanovila v neskoršom rozhodnutí nový dátum, od ktorého začína plynúť premlčacia lehota stanovená v článku 25 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1/2003, žalobkyni nesprávne vytýka, že na podporu žaloby o neplatnosť uviedla žalobný dôvod, ktorý je založený na porušení uvedeného článku, hoci ho žalobkyňa neuviedla na Všeobecnom súde v rámci skoršej žaloby.

Po druhé za predpokladu, že by Všeobecný súd vyhovel žalobe na základe žalobného dôvodu založeného na porušení premlčacej lehoty, keďže uvedený žalobný dôvod smeruje len proti článku neskoršieho rozhodnutia ukladajúceho novú výšku pokuty, bolo by zrušené len čiastočne, a to len v rozsahu, v akom stanovuje novú výšku pokuty, ktorá bola žalobkyni uložená v pôvodnom rozhodnutí, a nie v rozsahu, v akom stanovuje nové obdobie porušenia vytýkaného žalobkyni, s ohľadom ku ktorému sa posudzuje premlčanie právomoci Komisie uložiť pokutu. V dôsledku toho netreba na účely posúdenia prípustnosti žalobného dôvodu založeného na porušení premlčacej lehoty predpokladať, že by rozsudok čiastočne zrušujúci neskoršie rozhodnutie, ktorý je založený na uvedenom žalobnom dôvode, mal za následok obnovenie výšky pokuty uloženej žalobkyni v pôvodnom rozhodnutí, a to vzhľadom na povinnosť Komisie prijať opatrenia, ktoré vyplývajú z daného rozsudku, v súlade s článkom 266 ZFEÚ, pokiaľ ide najmä o jej právomoc uložiť žalobkyni pokutu s ohľadom na nové obdobie porušenia.

(pozri body 46, 48)
25

V tejto súvislosti treba pripomenúť, že ak je nariadenie týkajúce sa priamo a osobne jednotlivca v priebehu konania nahradené aktom, ktorý má rovnaký predmet, treba ho považovať za nový prvok umožňujúci žalobkyni prispôsobiť svoje návrhy a dôvody. Bolo by totiž v rozpore s riadnym výkonom spravodlivosti a s požiadavkou hospodárnosti konania nútiť žalobkyňu, aby podala novú žalobu. Okrem toho by bolo nespravodlivé, keby dotknutá inštitúcia mohla na obranu voči výhradám uvedeným v žalobe predloženej súdu Európskej únie proti určitému aktu prispôsobiť napadnutý akt alebo ho nahradiť iným a odvolávať sa v priebehu konania na túto zmenu alebo toto nahradenie, zatiaľ čo druhý účastník konania by nemal možnosť rozšíriť svoje pôvodné návrhy a žalobné dôvody na neskorší akt ani predložiť dodatočné návrhy a dôvody proti nemu (pozri analogicky rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. októbra 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran/Rada, T-256/07, Zb. s. II-3019, bod 46 a tam citovanú judikatúru).
4

ÚHVT listom z 10. mája 2011 doručil žalobcovi svoje rozhodnutie, podľa ktorého na základe článku 7 ods. 1 písm. b) a c) a článku 7 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 nebol prípustný zápis ochrannej známky pre tovary uvedené v prihláške a patriace do tried 7 a 12. Bol však povolený zápis pre služby patriace do triedy 39.
59

Na podporu tohto druhého žalobného dôvodu žalobkyne uvádzajú v podstate tri výhrady. Po prvé žalobkyne tvrdia, že bol porušený článok 3 ods. 6 a 7 nariadenia Rady (ES) č. 1225/2009 z 30. novembra 2009 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (Ú. v. EÚ L 343, s. 51, korigendum Ú. v. EÚ 2010, L 7, s. 22, ďalej len „základné nariadenie“). Tvrdia, že ich predaj spoločnosti Cognis mal byť vylúčený z analýzy ujmy a že skutočnosť, že si výrobné odvetvie samo spôsobilo údajnú ujmu vlastným pričinením v každom prípade bráni stanoveniu príčinnej súvislosti medzi dumpingovým dovozom a ujmou v zmysle článku 3 ods. 6 základného nariadenia. Keby sa údajná ujma preukázala, musela by sa považovať za ujmu spôsobenú „inými faktormi“ v zmysle článku 3 ods. 7 základného nariadenia, ako to bolo v niektorých predchádzajúcich rozhodnutiach Komisie a Rady. Tento predaj by bol tiež vylúčený z výpočtu rozpätia ujmy. Po druhé žalobkyne tvrdia, že bol porušený článok 3 ods. 2 základného nariadenia. Vzhľadom na skutočnosť, že predaj spoločnosti Cognis nebol vylúčený z príčinnej súvislosti, Komisia a Rada nevykonali objektívne preskúmanie a vymedzenie ujmy nepodložili nespornými dôkazmi. Po tretie žalobkyne tvrdia, že bol porušený článok 9 ods. 4 základného nariadenia, pretože Rada nevylúčila predaj dotknutého výrobku spoločnosti Cognis a uložila antidumpingové clo bez riadneho posúdenia rozpätia ujmy.
16

Podľa judikatúry, ak je rozhodnutie alebo nariadenie týkajúce sa priamo a osobne jednotlivca v priebehu konania nahradené aktom, ktorý má rovnaký predmet, treba ho považovať za nový prvok umožňujúci žalobkyni upraviť svoje návrhy a dôvody. Vyžadovať od žalobkyne, aby podala novú žalobu, by totiž bolo v rozpore so zásadou riadnej správy veci verejných a s požiadavkou hospodárnosti konania. Okrem toho by bolo nespravodlivé, aby dotknutá inštitúcia mohla na obranu voči výhradám uvedeným v žalobe predloženej súdu Únie a smerujúcej proti určitému aktu upraviť napadnutý akt alebo ho nahradiť iným a odvolávať sa v priebehu konania na túto zmenu alebo toto nahradenie, zatiaľ čo druhý účastník konania by nemal možnosť rozšíriť svoje pôvodné návrhy a žalobné dôvody na neskorší akt ani predložiť dodatočné návrhy a dôvody proti nemu (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. októbra 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran/Rada, T-256/07, Zb. s. II-3019, bod 46 a tam citovanú judikatúru).
18

Najskôr uviedol, že žaloba bola neprípustná v časti, v ktorej sa zakladala na ustanoveniach článku 7 ods. 1 písm. h) nariadenia č. 207/2009, keďže symbol, na ktorý sa Komisia v konaní pred ním odvolávala na základe týchto ustanovení, nebol v predchádzajúcom štádiu uplatňovaný. Potom sa domnieval, že sporná ochranná známka obsahovala prvky, ktoré si verejnosť mohla zameniť s identickou kópiou znaku eura, ako aj ďalšie prvky, ako je poloblúk z hviezd, ktorý „naznačuje myšlienku Európskej únie“. Navyše v tomto ohľade zdôraznil, že vzhľadom na „rozmanitosť služieb a tovarov, ktoré spadajú do činností a právomocí inštitúcií a iných orgánov Európskej únie“, je možné, že tieto služby a tovary zodpovedajú službám a tovarom označeným spornou ochrannou známkou. Za týchto podmienok sa domnieval, že nemožno vylúčiť, že príslušná skupina verejnosti by sa domnievala, že existuje vzťah medzi žalobcom a inštitúciami a orgánmi Európskej únie. Tento dojem by ešte umocňoval slovný prvok „member of euro experts“, ktorý podľa neho odkazuje na skupinu, ktorej členovia boli oficiálne schválení. Odvolací senát preto dospel k záveru, že neplatnosť spornej známky sa musí vyhlásiť na základe článku 7 ods. 1 písm. i) nariadenia č. 207/2009 bez toho, aby bolo potrebné „posúdiť ďalšie dôvody, na ktorých sa zakladá návrh na vyhlásenie neplatnosti“.
60

V danom prípade je potrebné uviesť, že podľa revidovaného stanoviska VLHP žalobkyňa vo svojej žiadosti o PUT preukázala, že z objektívnych a preukázateľných dôvodov nemohla predložiť kompletné údaje, keďže predmetná choroba je zriedkavá, ako aj z dôvodu lekárskej etiky. Pokiaľ ide o prvé tvrdenie, zo spisu totiž vyplýva, že počas pätnástich rokov, ktoré predchádzali podaniu žiadosti o PUT, bolo v Únii diagnostikovaných 90 prípadov, z toho 19 pacientov bolo liečených vo Francúzsku. Pokiaľ ide o druhé tvrdenie, VLHP sa domnieva bez toho, aby Komisia toto posúdenie spochybnila, že v rozsahu, v akom účasť na klinických skúškach vystavuje pacientov riziku vážneho poškodenia pečene a až smrti, bolo by s rozpore s lekárskou etikou vykonať kontrolovanú štúdiu o účinnosti kyseliny cholovej v rámci predmetných indikácií, pretože takáto štúdia by podľa vysvetlení žalobkyne počas pojednávania predpokladala rozdeliť pacientov do dvoch skupín, z ktorých jednej by bol podávaný testovaný liek a druhej placebo.