Súdny dvor môže vyhlásiť odvolanie za neprípustné, keď skutočnosť, ktorá nastala po vyhlásení napadnutého rozsudku Všeobecného súdu, odstránila jeho nepriaznivý účinok na odvolateľa. Existencia záujmu navrhovateľa na konaní totiž predpokladá, že odvolanie je spôsobilé svojím výsledkom získať prospech pre účastníka konania, ktorý ho podal. Ak nariadenie, prijaté po vyhlásení rozsudku Všeobecného súdu, zruší nariadenie zrušené Všeobecným súdom len ex nunc, a nie ex tunc, zachováva si navrhovateľ záujem na konaní, pokiaľ ide o zrušenie účinkov vyvolaných zrušeným nariadením medzi dňom nadobudnutia jeho účinnosti a dňom jeho zrušenia.

Pokiaľ účastník konania napadne výklad alebo uplatnenie práva Únie Všeobecným súdom, v priebehu odvolacieho konania možno opätovne rozobrať právne otázky preskúmané v prvostupňovom konaní. Ak by totiž odvolateľ nemohol založiť svoje odvolanie na dôvodoch a tvrdeniach už predložených Všeobecnému súdu, odvolanie by bolo zbavené časti svojho významu.

Pokiaľ ide o výklad podmienok udelenia štatútu podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve stanovených v článku 2 ods. 7 písm. c) prvej zarážke základného nariadenia č. 384/96, Všeobecný súd správne rozhodol, že ovládanie štátom, o ktorom svedčí okolnosť, že verejní akcionári, aj keď sú menšinoví, ovládajú valné zhromaždenie akcionárov, môžu menovať správnu radu a časť členov správnej rady uvedenej spoločnosti je k nej viazaná pracovnými zmluvami alebo zmluvami o poskytnutí služieb, nemožno v zásade považovať za „podstatný vplyv štátu“ v zmysle uvedeného článku, a teda ani nemôže zbaviť Radu a Komisiu povinnosti zohľadniť dôkazy predložené dotknutým výrobcom týkajúce sa konkrétnych skutkových, právnych a ekonomických skutočností, v ktorých pôsobí.

Zo znenia článku 2 ods. 7 písm. c) prvej zarážky uvedeného nariadenia totiž jasne vyplýva, že toto ustanovenie sa netýka akéhokoľvek vplyvu štátu na výrobné podniky, ale len takého vplyvu, ktorý sa týka ich rozhodovania o cenách a nákladoch na vstupy. Okrem toho použitie pojmu „vplyv“ nasvedčuje tomu, že nestačí, že štát môže mať určitý vplyv na tieto rozhodnutia, ale vyžaduje sa skutočné zasahovanie do týchto rozhodnutí. Navyše vplyv na rozhodovanie výrobcu o cenách a nákladoch na vstupy musí byť „podstatný“. Je teda nesporné, že uvedený článok umožňuje určitú mieru vplyvu zo strany štátu do rozhodovania výrobcu.

Či je vplyv podstatnej alebo nepodstatnej povahy treba pri takom rozhodovaní posúdiť s ohľadom na účel tohto ustanovenia, ktorým je zabezpečiť, aby výrobca pôsobil v podmienkach trhového hospodárstva, a najmä, aby náklady, ktoré mu vznikajú, a ceny, ktoré stanovuje, boli výsledkom slobodnej súťaže síl na trhu. V dôsledku toho nemôže byť považovaný za podstatný taký vplyv štátu, ktorý nedokáže svojou povahou ani svojím účinkom spôsobiť nezlučiteľnosť rozhodnutí výrobcu o cenách a nákladoch na vstupy s podmienkami trhového hospodárstva.

Takýto výklad však nemá za účinok zrušenie podmienky, podľa ktorej výrobca musí prijímať svoje rozhodnutia o cenách a nákladoch na vstupy bez takéhoto vplyvu. Hoci výrobca prijal uvedené rozhodnutia len s ohľadom na signály trhu, uvedená podmienka bráni tomu, aby mu bol udelený štatút podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve v prípade, že štát podstatne zasahoval do slobodného pôsobenia trhových síl, napríklad tým, že priamo vplýval na ceny určitých surovín alebo ceny pracovnej sily. V každom prípade dôkazné bremeno spočíva na výrobcovi, ktorý musí preukázať, že pri prijímaní obchodných rozhodnutí nepodlieha podstatnému vplyvu štátu a Rada a Komisia majú v tejto súvislosti širokú mieru voľnej úvahy.

(pozri body 78 – 83, 89 – 91)