ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU

EURÓPSKEJ ÚNIE (druhá komora)

z 10. apríla 2014

Vec F‑81/12

Risto Nieminen

proti

Rade Európskej únie

„Verejná služba – Povýšenie – Povyšovanie v roku 2010 – Povyšovanie v roku 2011 – Rozhodnutie nepovýšiť žalobcu – Povinnosť odôvodnenia – Porovnávacie hodnotenie zásluh – Administrátori pridelení na lingvistické funkcie a administrátori pridelení na iné ako lingvistické funkcie – Kvóty povýšenia – Stálosť trvania zásluh“

Predmet: Žaloba podaná podľa článku 270 ZFEÚ, uplatniteľného na Zmluvu ESAE na základe jej článku 106a, v ktorej R. Nieminen navrhuje zrušenie rozhodnutí Rady Európskej únie nepovýšiť ho do platovej triedy AD 12 pri povyšovaniach v rokoch 2010 a 2011

Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. R. Nieminen znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Rade Európskej únie.

Abstrakt

1. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh – Skutočnosti, ktoré môžu byť zohľadnené – Administrátori pridelení na lingvistické a na iné ako lingvistické funkcie – Kvóty povýšenia – Porušenie článku 45 ods. 1 služobného poriadku

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45 ods. 1)

2. Úradníci – Povýšenie – Kritériá – Zásluhy – Zohľadnenie počtu odpracovaných rokov v platovej triede – Subsidiárna povaha – Zohľadnenie stálosti trvania zásluh – Dosah

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45 ods. 1)

3. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh – Spôsoby – Voľná úvaha administratívy – Hranice – Dodržiavanie zásady rovnosti zaobchádzania – Súdne preskúmanie – Hranice

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45)

4. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh – Voľná úvaha administratívy – Rozsah – Zjavne nesprávne posúdenie zásluh nepovýšeného úradníka

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45)

1. Vyhradenie určitého počtu pracovných miest na povýšenie pre administrátorov pridelených na lingvistické funkcie môže zabrániť povýšeniu jedného alebo viacerých administrátorov pridelených na iné ako lingvistické funkcie, hoci ich zásluhy boli väčšie ako zásluhy ich kolegov pridelených na lingvistické funkcie, ktorí boli povýšení. Takéto vyhradenie pracovného miesta porušuje ustanovenia článku 45 ods. 1 služobného poriadku, ktoré predpokladajú, že porovnávacie hodnotenie zásluh sa vykonáva na základe rovnosti.

(pozri bod 40)

Odkaz:

Súd pre verejnú službu: 15. decembra 2010, Almeida Campos a i./Rada, F‑14/09, body 37 a 38

2. Počet odpracovaných rokov v platovej triede a v službe sa môže uplatniť ako kritérium pre povýšenie iba subsidiárne v prípade rovnosti zásluh preukázaných predovšetkým na základe troch kritérií výslovne uvedených v článku 45 ods. 1 služobného poriadku. Menovací orgán však môže oprávnene vykonať porovnávacie posúdenie zásluh úradníkov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie tak, že sa oprie o stálosť trvania zásluh každého z nich.

Kritérium stálosti trvania zásluh nie je kritériom odlišným od troch kritérií uvedených v článku 45 ods. 1 služobného poriadku, ale je priamo súčasťou prvého z nich založeného na správach o úradníkoch. Konkrétnejšie, kritérium stálosti trvania zásluh umožňuje lepšie zohľadniť všetky zásluhy úradníkov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie pri dodržaní zásady rovnosti zaobchádzania. Ak by totiž menovací orgán zohľadnil iba najnovšiu správu či správy o úradníkoch prichádzajúcich do úvahy na povýšenie, bolo by porovnávacie hodnotenie zásluh skreslené alebo prinajmenšom neúplné, vzhľadom k tomu, že menovací orgán by nepreskúmal všetky zásluhy úradníkov, ktorí odpracovali viac ako dva roky v platovej triede. Navyše použitie množného čísla vo výraze „správy o úradníkoch“ nachádzajúcom sa v článku 45 ods. 1 služobného poriadku naznačuje, že menovací orgán je v zásade povinný preskúmať všetky správy o úradníkoch od ich zaradenia do platovej triedy, čo sa zákonite rovná zohľadneniu kritéria stálosti trvania zásluh. Napokon, kritérium stálosti trvania zásluh nemôže jednoducho znovu zavádzať do porovnávacieho hodnotenia vykonávaného podľa článku 45 ods. 1 služobného poriadku kritérium odpracovaných rokov, pretože vysoký počet odpracovaných rokov sa nemusí vôbec spájať s veľkými a z hľadiska trvania stálymi zásluhami, takže tieto dve kritéria sa nijako nezhodujú, aj keď medzi nimi existuje určitý vzťah.

(pozri body 43 a 44)

Odkaz:

Všeobecný súd Európskej únie: 15. januára 2014, Stols/Rada, T‑95/12 P, body 41 až 44

Súd pre verejnú službu: 13. decembra 2011, Stols/Rada, F‑51/08 RENV, bod 47

3. Na účely hodnotenia zásluh, ktoré sa majú zohľadniť v rámci rozhodnutia o povýšení podľa článku 45 služobného poriadku, menovací orgán disponuje širokou mierou voľnej úvahy a preskúmanie súdu Únie sa musí obmedziť na otázku, či s ohľadom na postupy a prostriedky, ktoré mohli viesť administratívu k jej posúdeniu, administratíva zostala v medziach, ku ktorým nemožno mať výhrady a nepoužila svoju voľnú úvahu zjavne nesprávnym spôsobom. Súd teda nemôže posúdenie menovacieho orgánu nahradiť svojím posúdením kvalifikácie a zásluh úradníkov. Musí sa obmedziť na preskúmanie objektívnosti a správnosti porovnávacieho hodnotenia zásluh upraveného článkom 45 ods. 1 služobného poriadku z pohľadu spresnení, ktoré poskytol menovací orgán k povyšovaniu pred týmto hodnotením. Neprináleží teda súdu Únie preskúmavať dôvodnosť posúdenia profesionálnych schopností úradníka, ktoré vykonala administratíva a ktoré obsahuje zložité hodnotiace úsudky, ktoré svojou povahou nemôžu byť predmetom objektívneho overenia.

Voľná úvaha takto priznaná administratíve je však obmedzená nevyhnutnosťou vykonať porovnávacie hodnotenie zásluh so starostlivosťou a nestrannosťou, v záujme služby a v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania. Hoci menovací orgán má podľa služobného poriadku právomoc vykonať toto hodnotenie podľa postupu alebo metódy, ktoré považuje za najvhodnejšie, toto hodnotenie sa v praxi musí vykonať na základe rovnosti a s použitím zdrojov informácií a údajov, ktoré sú porovnateľné.

Metóda posúdenia použitá na účely porovnania zásluh úradníkov, ktorá spočíva v porovnaní priemeru analytických posúdení úradníkov s priemerom analytických posúdení pridelených ich hodnotiteľmi je vhodná, keďže jej cieľom je odstrániť subjektívnosť vyplývajúcu z posúdení vykonaných rôznymi hodnotiteľmi.

Okrem toho menovací orgán má podľa služobného poriadku právomoc vykonať porovnávacie hodnotenie zásluh stanovené v článku 45 služobného poriadku podľa postupu alebo metódy, ktoré považuje za najvhodnejšie. Táto právomoc je však obmedzená nevyhnutnosťou vykonať toto hodnotenie so starostlivosťou a nestrannosťou, v záujme služby a v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania. V praxi sa toto hodnotenie musí vykonať na základe rovnosti a s použitím zdrojov informácií a údajov, ktoré sú porovnateľné.

(pozri body 57, 58, 90 a 91)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 13. júla 1995, Rasmussen/Komisia, T‑557/93, bod 20 a tam citovaná judikatúra; 3. októbra 2000, Cubero Vermurie/Komisia, T‑187/98, bod 85

Všeobecný súd Európskej únie: 16. mája 2013, Canga Fano/Rada, T‑281/11 P, body 41, 42 a tam citovaná judikatúra; Stols/Rada, už citovaný, body 29 až 31

Súd pre verejnú službu: 14. júla 2011, Praskevicius/Parlament, F‑81/10, bod 53

4. V súvislosti s preskúmaním výberov urobených administratívou v oblasti povyšovania, ktoré vykonáva súd Únie, je pochybenie zjavné, ak je ľahko spozorovateľné a môže byť so samozrejmosťou odhalené z hľadiska kritérií, ktorými normotvorca zamýšľal podriadiť rozhodnutia v oblasti povyšovania. V dôsledku toho s cieľom preukázať, že administratíva sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia skutkového stavu, ktoré môže odôvodniť zrušenie rozhodnutia, musia byť dôkazné prostriedky, ktoré je povinný predložiť žalobca, dostatočné na to, aby sa posúdenia zohľadnené administratívou javili nepravdepodobné. Inými slovami, žalobný dôvod založený na zjavnom pochybení treba zamietnuť, ak napriek dôkazom uvádzaným žalobcom možno spochybňované posúdenie pripustiť ako pravdivé alebo prijateľné.

(pozri bod 59)

Odkaz:

Všeobecný súd Európskej únie: Canga Fano/Rada, už citovaný, bod 127

Súd pre verejnú službu: 24. marca 2011, Canga Fano/Rada, F‑104/09, bod 35; 12. decembra 2012, Cerafogli/ECB, F‑43/10, bod 131, rozhodnutie je predmetom odvolania na Všeobecnom súde Európskej únie, vec T‑114/13 P