ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Odôvodnenia 1, 21 a 22 nariadenia č. 261/2004 stanovujú: „(1) konanie spoločenstva v oblasti leteckej dopravy by sa malo, okrem iných vecí, zamerať na zabezpečenie vysokej úrovne ochrany cestujúcich; okrem toho by sa mal vo všeobecnosti brať plný zreteľ na požiadavky ochrany spotrebiteľa; … (21) členské štáty by mali stanoviť pravidlá pre sankcie uplatniteľné pri porušení ustanovení tohto nariadenia a zabezpečiť, aby boli tieto sankcie uplatňované; sankcie by mali byť účinné, primerané a odradzujúce; (22) členské štáty by mali zabezpečiť a dohliadať nad všeobecným dodržiavaním ustanovení tohto nariadenia zo strany svojich leteckých dopravcov a mali by určiť orgán, ktorý by plnil také vynucovacie úlohy; dohľad by nemal mať vplyv na práva cestujúcich a leteckých dopravcov, ktorí žiadajú zákonné odškodnenie pred súdmi podľa vnútroštátnych právnych postupov.“
7

Podľa vysvetliviek HS týkajúcich sa položky 8518 tohto systému: „Predmetná položka zahŕňa mikrofóny, reproduktory, slúchadlá a elektrické zosilňovače zvuku každého typu predložené oddelene bez ohľadu na osobitné použitie, na ktoré niektoré z týchto prístrojov sú skonštruované (napríklad mikrofóny a slúchadlá pre telefónne zariadenia a reproduktory pre rádioprijímače). Zaraďujú sa sem aj elektrické prístroje na zosilňovanie zvuku. … B. Reproduktory, tiež vstavané v reproduktorových skriniach Reproduktory majú odlišnú funkciu než mikrofóny. Ide o prístroje, ktoré reprodukujú zvuk premenou elektrických impulzov alebo kmitočtov zosilňovača na mechanické vibrácie a vysielajú ho formou šírenia týchto vibrácií do okolitého vzduchu. Všeobecne rozlišujeme: … Prispôsobovacie transformátory a zosilňovače sú niekedy zabudované do reproduktorov. Zvyčajne elektrické vstupné signály, ktoré prijímajú reproduktory, sa prenášajú analogicky, hoci niekedy môže byť vstupný signál digitálny. V tomto prípade sú do reproduktorov zabudované digitálno‑analógové meniče a zosilňovače, ktoré prenášajú mechanické vibrácie do okolitého vzduchu. V závislosti od účelu určenia môžu byť reproduktory väčšinou z akustických dôvodov zabudované do boxov alebo skriniek rôzneho typu, ba dokonca môžu byť vstavané do nábytku. Takéto zostavy zostávajú zaradené v tejto položke v prípade, že ich hlavnou funkciou je funkcia reproduktorov. Do predmetnej položky patria aj samostatne predložené boxy a skrinky, pretože sú určené hlavne na montáž reproduktorov, okrem prípadu, keď zjavne ide o nábytok v zmysle kapitoly 94, ktorý popri svojej obvyklej funkcii je ešte určený aj na zabudovanie reproduktorov. Predmetná položka zahŕňa aj reproduktory určené na pripojenie k stroju na automatické spracovanie údajov, pokiaľ sa predkladajú samostatne.“
(26)

Na účely náhrady ujmy spôsobenej v dôsledku porušenia spáchaného porušovateľom, ktorý sa zapojil do činnosti vedome alebo s dostatočným dôvodmi nato, aby vedel, že by to spôsobilo takú škodu, by výška náhrady ujmy poskytnutá držiteľovi práv mala zohľadňovať všetky náležité aspekty, ako napríklad stratu príjmu spôsobenú držiteľovi alebo nekalé zisky porušovateľa, prípadne akúkoľvek morálnu [nemajetkovú – neoficiálny preklad] ujmu spôsobenú vlastníkovi práv. Ako alternatíva, ak by napríklad bolo ťažké stanoviť čiastku skutočnej vzniknutej ujmy, by sa výška odškodného mohla odvodiť od takých prvkov, ako napríklad honorár alebo poplatky, ktoré by boli splatné, ak by porušovateľ požiadal o oprávnenie používať príslušné právo duševného vlastníctva. Cieľom nie je zaviesť povinnosť ustanoviť povinn[ú] náhradu škody ako trestu, ale poskytnúť náhradu založenú na objektívnom kritériu a zohľadniť pri tom výdavky, ktoré znáša vlastník práv, ako napríklad náklady spojené s identifikáciou a výskumom.“
2

Tento návrh bol podaný v rámci konania, ktorého účastníkmi sú Taser International Inc. (ďalej len „Taser International“), spoločnosť so sídlom v Spojených štátoch amerických, a SC Gate 4 Business SRL (ďalej len „Gate 4“), spoločnosť so sídlom v Rumunsku, resp. Cristian Mircea Anastasiu, konateľ spoločnosti Gate 4, vo veci výkonu zmluvného záväzku tejto rumunskej spoločnosti spočívajúcom v prevode ochranných známok na spoločnosť Taser International.
13

Táto žaloba bola zamietnutá rozhodnutím Conseil du contentieux des étrangers z 30. apríla 2014. Vo svojom rozsudku Conseil du contentieux des étrangers uviedol: „V každom prípade Conseil [du contentieux des étrangers] konštatuje, že uplynul viac ako rok medzi tým, ako [Bensada Benallal] predložil svoju pracovnú zmluvu so spoločnosťou… a správu, ktorá viedla k napadnutému rozhodnutiu, obdobie, počas ktorého [Bensada Benallal] neposlal alebo neoznámil [Office des étrangers] žiadnu informáciu týkajúcu sa uvedených problémov, ktoré súviseli so žalobou a s ktorými prišiel do styku v rámci jeho pracovnej zmluvy s uvedenou spoločnosťou. Ak sa však [Bensada Benallal] domnieval, že mohol predložiť dôkazy, ktoré by mohli zabrániť odobratiu jeho povolenia na pobyt, bolo jeho úlohou oboznámiť [Office des étrangers] s týmito dôkazmi a nie úlohou [Office des étrangers] požiadať [Bensadu Benallala] o vyjadrenie sa v tejto súvislosti. Rada pripomína, že je úlohou žalobcu preukázať splnenie nevyhnutných podmienok na právo, ktoré si uplatňuje, a na zachovanie si tohto práva. Pokiaľ [Bensada Benallal] podal žiadosť o potvrdenie o registrácii v Belgicku ako pracovník, mohol/mal legitímne očakávať, že neplnenie jeho pracovnej zmluvy (aj keby to bolo nezávisle od [neho]) by malo vplyv na jeho pobyt, a bol by si vedomý toho, že bolo potrebné spontánne oznámiť tieto informácie [Office des étrangers], ako vyplýva zo správneho spisu. Pokiaľ ide o skutočnosť, že [Bensada Benallal] ‚nedostal žiadny doporučený list, ako bolo potvrdené vo vyšetrovaní, a nemal preto možnosť byť vypočutý‘, táto skutočnosť nemôže spochybniť toto konštatovanie, keďže sťažnosť [Bensada Benallala] sa týkala vypočutia sociálnym inšpektorom… (pričom toto vypočutie sa navyše zakladá nie len na vyhláseniach, ale aj na objektívnych skutočnostiach, z ktorých proti žiadnej [Bensada Benallal] nenamietal) a nesúvisí priamo s napadnutým rozhodnutím.“
51

Ak by sa totiž členskému štátu zakázalo vykonať právo uvedené v článku 3 ods. 3 nariadenia Dublin III za okolností, o aké ide vo veci samej, malo by to za následok, že žiadateľ, ktorý bez toho, aby počkal na konečné rozhodnutie o jeho žiadosti, utiekol do iného členského štátu, než v ktorom podal túto žiadosť, by sa v prípade, ak by ho zodpovedný členský štát prijal späť, nachádzal vo výhodnejšej situácii ako žiadateľ, ktorý počkal na posúdenie svojej žiadosti v zodpovednom členskom štáte.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Kødbranchens Fællesråd (medziprofesijné združenie odvetvia hovädzieho mäsa), ktoré koná ako mandatár siedmich bitúnkov, a to Århus Slagtehus A/S, Danish Crown A.m.b.A. Oksekødsdivisionen, Hadsund Kreaturslagteri A/S, Hjalmar Nielsens Eksportslagteri A/S, Kjellerup Eksportslagteri A/S, Mogens Nielsen Kreaturslagteri A/S a Vejle Eksportslagteri A/S (ďalej spoločne len „bitúnky“) na jednej strane, a Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri (ministerstvo potravinárstva, poľnohospodárstva a rybného hospodárstva) a Fødevarestyrelsen (veterinárna a potravinová správa) na strane druhej, ktorý sa týka vyberania poplatkov určených na pokrytie nákladov súvisiacich s úradnými kontrolami krmív a potravín.
4

Článok 5 smernice 2008/95 s názvom „Práva z ochrannej známky“, ktorý bez podstatnej zmeny preberá obsah článku 5 smernice 89/104, stanovuje: „1. Zapísaná ochranná známka priznáva svojmu majiteľovi výlučné práva. Majiteľ má právo zabrániť všetkým tretím osobám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby v obchodnom styku používali: a) akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou pre tovary alebo služby, ktoré sú zhodné s tými, pre ktoré je ochranná známka zapísaná; b) akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej natoľko podobné, a zároveň sú si natoľko podobné príslušné tovary alebo služby, že existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, vrátane pravdepodobnosti asociácie medzi označením a ochrannou známkou. 2. Každý členský štát môže tiež stanoviť, že majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím osobám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby používali v obchodnom styku akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej podobné, pre tovary alebo služby, ktoré nie sú podobné tým, pre ktoré je ochranná známka zapísaná, ak má táto ochranná známka v členskom štáte dobré meno a ak by používanie označenia bez náležitého dôvodu znamenalo, že by nečestne ťažilo z dobrého mena alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky, alebo by to dobrému menu alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky bolo na ujmu. 3. Ak sú splnené podmienky podľa odsekov 1 a 2, možno zakázať najmä: a) umiestňovať označenie na tovary alebo na ich obal; b) ponúkať tovary alebo ich uvádzať na trh, alebo na tieto účely skladovať pod týmto označením, alebo ponúkať alebo poskytovať takto označené služby; c) dovážať alebo vyvážať takto označený tovar; d) používať toto označenie v obchodnej korešpondencii a v reklame. …“
15

Vysvetlivka vzťahujúca sa na položku 2309 HS uvádza: „Do tejto položky patria krmivá, s melasou alebo sladené, ako aj prípravky na kŕmenie zvierat tvorené zmesou viacerých výživných látok, ktoré sú určené na to, aby: … 2) sa krmivo vyrobené v poľnohospodárskom podniku doplnilo dodaním určitých organických alebo anorganických látok (doplnkové krmivo); 3) alebo použilo pri výrobe kompletného alebo doplnkového krmiva. … B.‑ Prípravky určené na doplnenie krmiva vyrábaného v poľnohospodárskom podniku prostredníctvom jeho vyváženia (‚doplnkové‘ krmivo) Látky vyrobené v poľnohospodárskom podniku vo všeobecnosti obsahujú málo bielkovín, minerálov či vitamínov. Prípravky určené na kompenzáciu týchto nedostatkov spôsobom, aby zvieratá mali vyváženú stravu, sa na jednej strane skladajú z posledných uvedených látok a na druhej strane sú doplnené o (uhľovodíkové) energetické látky, pričom tieto slúžia ako podpora ostatných zložiek zmesi. Hoci je z kvalitatívneho hľadiska zloženie týchto prípravkov do značnej miery obdobné prípravkom uvedeným v odseku A, líši sa od nich tým, že majú pomerne vysoký obsah niektorej zo živín patriacich do ich zloženia. … C.‑ Prípravky určené na použitie pri výrobe ‚kompletného‘ alebo ‚doplnkového‘ krmiva opísané v odsekoch A a B vyššie Tieto prípravky, obchodne označované za premixy, vo všeobecnosti tvoria komplexné zlúčeniny obsahujúce súhrn zložiek (niekedy označovaných za prídavné látky), ktorých povaha a rozmery sú stanovené na základe určenej zootechnickej výroby… Do tejto položky nepatria: a) pelety, ktoré sú zložené z jedinej látky alebo zo zmesi rôznych látok, ktoré však patria do určitej položky, a to aj so spojivom (melasa, škrob a pod.) v množstve, ktoré nie je vyššie ako 3 % hmotnosti (napr. položky 0714, 1214, 2301). … d) rastlinný odpad, rastlinné zvyšky a vedľajšie produkty položky 2308. …“
24

V tejto súvislosti uvedený súd zastáva názor, že táto doplnková poznámka, zdá sa, vyžaduje, aby prípravok, akým je výrobok sporný v konaní vo veci samej, na to, aby patril do tejto kapitoly ako „prípravok na základe vitamínov alebo minerálov“, mal obsah vitamínov alebo minerálov, ktorý by bol oveľa vyšší, vo všeobecnosti najmenej trikrát vyšší, než je odporúčaný denný príjem. Preto, keďže odporúčaný denný príjem vápnika je 800 mg, obsah vápnika v odporúčanej dennej dávke výrobku, ako je výrobok sporný v konaní vo veci samej, ktorý by umožňoval zaradiť ho do položky 3004 KN, musí byť 2400 mg. Pri výrobku, ktorého sa týka konanie vo veci samej, je však tento maximálny obsah 1500 mg denne.
13

V odôvodneniach 15 až 18, 20 a 35 smernice 2013/33 sa uvádza: „(15) Zaistenie žiadateľov by sa malo uplatňovať v súlade s hlavnou zásadou, podľa ktorej osobu nemožno zaistiť len z toho dôvodu, že žiada o medzinárodnú ochranu, a to najmä v súlade s medzinárodnými právnymi záväzkami členských štátov a článkom 31 [Dohovoru o právnom postavení utečencov, podpísaného 28. júla 1951 v Ženeve [Zbierka zmlúv Spojených národov, zv. 189, s. 150, č. 2545 (1954)], doplneného Newyorským protokolom z 31. januára 1967]. Žiadatelia môžu byť zaistení len za veľmi jasne vymedzených výnimočných okolností stanovených v tejto smernici a v súlade so zásadou nevyhnutnosti a proporcionality, pokiaľ ide o spôsob a účel takéhoto zaistenia. Zaistený žiadateľ by mal mať skutočný prístup k potrebným procesným zárukám, akými sú opravné prostriedky pred vnútroštátnym súdnym orgánom. (16) Pokiaľ ide o správne konania týkajúce sa dôvodov zaistenia, pod pojmom ‚náležitá starostlivosť‘ sa rozumie minimálne požiadavka, aby členské štáty prijali konkrétne a zmysluplné kroky s cieľom zabezpečiť, aby čas potrebný na overenie dôvodov zaistenia bol čo najkratší a aby existovali reálne predpoklady pre úspešné vykonanie takéhoto overenia v čo najkratšom čase. Zaistenie nesmie prekročiť čas odôvodnene potrebný na ukončenie príslušného konania. (17) Dôvodmi zaistenia, ktoré sa stanovujú v tejto smernici, nie sú dotknuté iné dôvody zaistenia vrátane dôvodov zaistenia v rámci trestného konania, uplatniteľné podľa vnútroštátneho práva, ktoré nesúvisia so žiadosťou štátneho príslušníka tretej krajiny alebo osoby bez štátnej príslušnosti o medzinárodnú ochranu. (18) So žiadateľmi, ktorí boli zaistení, by sa malo zaobchádzať tak, aby sa plne rešpektovala ich ľudská dôstojnosť a podmienky ich prijímania by mali byť navrhnuté tak, aby spĺňali ich potreby v danej situácii. Členské štáty by mali predovšetkým zabezpečiť uplatňovanie článku 37 Dohovoru Organizácie Spojených národov [o právach dieťaťa uzavretého 20. novembra 1989 v New Yorku a ratifikovaného všetkými členskými štátmi]. … (20) S cieľom lepšie zabezpečiť fyzickú a psychickú integritu žiadateľov, zaistenie by malo byť krajným opatrením a môže sa uplatňovať len potom, ako sa riadne preskúmajú všetky alternatívne opatrenia k zaisteniu, ktoré nezahŕňajú pozbavenie osobnej slobody. Akékoľvek alternatívne opatrenie k zaisteniu musí rešpektovať základné ľudské práva žiadateľov. … (35) Táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady, ktoré uznáva najmä [Charta]. Táto smernica sa najmä snaží zabezpečiť úplné rešpektovanie ľudskej dôstojnosti a podporovať uplatňovanie článkov 1, 4, 6, 7, 18, 21, 24 a 47 [Charty] a má sa zodpovedajúcim spôsobom vykonávať.“
21

V nadväznosti na to treba konštatovať, že oddiel 4 hlavy II nariadenia, v ktorom sa uvádza článok 23 nariadenia, má názov „Ochranné známky Spoločenstva ako predmety vlastníctva“. V dôsledku toho všetky články tohto oddielu obsahujú pravidlá, ktoré sa týkajú ochrannej známky Spoločenstva ako predmetu vlastníctva. Je to tak aj pri článkoch 17, 19 a 22 nariadenia, ako to vyplýva tiež z odôvodnenia 11 nariadenia. Ako to uviedol generálny advokát v bode 21 svojich návrhov, tieto články sa týkajú úkonov, pre ktoré je spoločné to, že majú za cieľ alebo za následok vytvorenie alebo prevod práva týkajúceho sa ochrannej známky.
13

Helsingin hallinto‑oikeus (Správny súd v Helsinkách) jeho žalobu zamietol a konštatoval, že cieľmi sledovanými uvedenými ustanoveniami bolo, ako vyplýva aj z legislatívnej prípravy týchto ustanovení, zvýšenie zdanenia daňovníkov, ktorí majú značné príjmy zo starobných dôchodkov, a predstavujú verejný záujem, sú všeobecne prijateľné a v súlade so všeobecnými cieľmi zdaňovania. Správny súd sa tiež domnieval, že právo Únie a prípadne Charta sa neuplatnia v spore vo veci samej vzhľadom na to, že v tomto spore sa napáda priame zdanenie, ktoré patrí do právomoci členských štátov.
50

Pokiaľ ide o kontext, do ktorého spadá článok 8 ods. 1 písm. c) rámcového rozhodnutia, správnosť tohto výkladu potvrdzuje, ako to uviedol aj generálny advokát v bode 49 svojich návrhov, genéza tohto ustanovenia, pretože vo svojom pôvodnom znení tento článok stanovoval, že európsky zatykač musí obsahovať informácie týkajúce sa „skutočnos[ti], že existuje alebo neexistuje právoplatný rozsudok alebo iné vykonateľné súdne rozhodnutie“.
19

Za týchto podmienok Landgericht Köln (Krajinský súd Kolín nad Rýnom) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa otázka, či ide o ‚verejný prenos‘ v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 2001/29 a/alebo v zmysle článku 8 ods. 2 smernice 2006/115, stále posudzovať podľa tých istých kritérií, a to že: — používateľ s vedomím následkov svojho konania konal s úmyslom poskytnúť tretím osobám prístup k chráneným dielam, ktorý by tieto osoby bez jeho konania nemali, — ‚verejnosť‘ predstavuje neurčitý počet potenciálnych prijímateľov plnenia, ktorý musí byť aj značne vysoký, pričom neurčitá povaha je splnená vtedy, ak ide o ‚osoby vo všeobecnosti‘, teda nie o osoby patriace do súkromnej skupiny, takže ‚celkom významný počet osôb‘ znamená, že určitá prahová hodnota de minimis je prekročená, a teda príliš malý alebo úplne zanedbateľný počet dotknutých osôb uvedené kritérium nespĺňa. V tejto súvislosti je rozhodujúce nielen to, koľko osôb má súčasne prístup k tomu istému dielu, ale aj to, koľko z nich má postupne prístup k dielu, — ide o novú verejnosť, ktorej je dielo sprístupnené, a teda o verejnosť, ktorú autor diela pri udelení súhlasu s použitím diela v rámci verejného prenosu nezohľadnil, okrem prípadu, že následný prenos sa vykonáva podľa osobitného technologického postupu, ktorý sa odlišuje od technologického postupu pôvodného prenosu, a — nie je rozhodujúce, či dotknuté používanie má ziskovú povahu a či je verejnosť pripravená prenos prijímať, a nie iba ho náhodou ‚zachytiť‘, čo však nie je povinnou požiadavkou pre verejný prenos? 2. Treba v prípadoch, o aký ide vo veci samej, v ktorých prevádzkovateľ rehabilitačného centra vo svojich priestoroch nainštaluje televízne prijímače, do ktorých šíri televízny signál umožňujúci príjem televízneho vysielania, posudzovať otázku, či ide o verejný prenos podľa pojmu ‚verejný prenos‘ uvedeného v článku 3 ods. 1 smernice 2001/29 alebo článku 8 ods. 2 smernice 2006/115, ak sprístupneným televíznym vysielaním sú dotknuté autorské práva a s nimi súvisiace práva veľkého počtu dotknutých osôb, predovšetkým skladateľov, textárov a hudobných vydavateľstiev, ale aj výkonných umelcov, výrobcov zvukových záznamov a autorov hovorených diel, ako aj ich vydavateľov? 3. Ide v prípadoch, o aký ide vo veci samej, v ktorých prevádzkovateľ rehabilitačného centra vo svojich priestoroch nainštaluje televízne prijímače, do ktorých šíri televízny signál, čím umožňuje svojim pacientom pozerať televízne vysielanie, o ‚verejný prenos‘ v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 2001/29 a/alebo v zmysle článku 8 ods. 2 smernice 2006/115? 4. Ak v prípadoch, o aký ide vo veci samej, ide o verejný prenos, potvrdí Súdny dvor svoju judikatúru, v zmysle ktorej v prípade vysielania chránených zvukových záznamov v rámci rozhlasového vysielania pre pacientov v zubnej ordinácii [pozri rozsudok z 15. marca 2012, SCF (C‑135/10, EU:C:2012:140)] alebo v podobných zariadeniach nejde o verejný prenos?“
36

Vzhľadom na to, že plynnú zmes GPL dotknutú vo veci samej nemožno zatriediť na základe pravidla 3 písm. b) všeobecných pravidiel na interpretáciu KN, treba použiť pravidlo 3 písm. c) týchto pravidiel spomínané v bode 28 tohto rozsudku, podľa ktorého sa tovar zatriedi do poslednej položky v numerickom poradí položiek, ktoré prichádzajú do úvahy, čo v prejednávanej veci znamená, ako to navrhuje Komisia, do podpoložky 2711 19 00 KN pod „ostatné ropné plyny“.
26

Podľa tohto súdu platí, že ak by sa takáto sústava mala považovať za časť alebo súčasť tanku, bolo by potrebné zaradiť ju do položky KN 8710, ktorá sa vzťahuje práve na „tanky a iné obrnené bojové vozidlá, tiež vybavené zbraňami; ich časti a súčasti“. Ak by sa naproti tomu táto sústava mala považovať za časť, súčasť alebo príslušenstvo vojenskej zbrane, podľa neho by patrila do podpoložky 9305 91 00, ktorá sa vzťahuje práve na takéto časti a súčasti alebo príslušenstvo vojenských zbraní.
21

Luxemburská vláda vyjadruje pochybnosti, pokiaľ ide o uplatniteľnosť tohto ustanovenia v konaní vo veci samej, a Európska komisia zastáva názor, že uvedené ustanovenie by bolo uplatniteľné, iba ak by sa pán Kohll stal luxemburským rezidentom pred jeho odchodom na dôchodok s cieľom nájsť si zamestnanie alebo sa zamestnať v tomto členskom štáte. Článok 45 ZFEÚ sa na situáciu, v akej je pán Kohll, neuplatní, pokiaľ sa pán Kohll prisťahoval do Luxemburska, keď už mal postavenie dôchodcu, a bez úmyslu vykonávať tam zárobkovú činnosť.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Invamed Group Ltd, Invacare UK Ltd, Days Healthcare Ltd, Electric Mobility Euro Ltd, Medicare Technology Ltd, Sunrise Medical Ltd a Invacare International SARL na jednej strane a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (daňová a colná správa, Spojené kráľovstvo, ďalej len „daňová a colná správa“) na druhej strane vo veci týkajúcej sa colného zaradenia mobilných elektrických skútrov.
5

Článok 24 tohto nariadenia znie takto: „1. „Podpora súvisiaca s agro‑environmentálnym záväzkom alebo so záväzkom spojeným so životnými podmienkami zvierat sa poskytuje každoročne a vypočíta sa na základe: a) ušlého príjmu; b) dodatočných nákladov vyplývajúcich z daného záväzku a c) potreby poskytnúť stimul. Pri výpočte výšky ročnej podpory sa nesmú brať do úvahy náklady týkajúce sa investícií. Pri výpočte výšky každoročnej podpory sa môžu brať do úvahy náklady na akékoľvek nevýnosné investície potrebné na splnenie záväzku. 2. Maximálne sumy za rok oprávnené na podporu spoločenstva sú ustanovené v prílohe. V prípade, že sa táto podpora vypočítava na základe plochy, musia tieto sumy vychádzať z tej plochy podniku, ktorej sa týkajú agro‑environmentálne záväzky.“
18

Po druhé Helénska republika vzhľadom na článok 65 ods. 1 písm. a) ZFEÚ a judikatúru Súdneho dvora v oblasti priamych daní, najmä na rozsudky zo 6. júna 2000, Verkooijen (C‑35/98, EU:C:2000:294, bod 43), zo 7. septembra 2004, Manninen (C‑319/02, EU:C:2004:484, body 28 a 29), ako aj z 25. októbra 2012, Komisia/Belgicko (C‑387/11, EU:C:2012:670, bod 45), zdôrazňuje, že čo sa týka oslobodenia od dane z dedičstva súvisiacej s nehnuteľným majetkom, ktoré sa považuje za hlavné bydlisko, situácia dedičov, ktorí majú trvalý pobyt v Grécku z objektívneho hľadiska nie je porovnateľná so situáciou dedičov, ktorí nemajú trvalý pobyt v tomto členskom štáte. Zatiaľ čo dediči rezidenti nevlastnia primeraný nehnuteľný majetok v Grécku a v súvislosti s bývaním by potrebovali pomoc v uvedenom členskom štáte, ktorú by nehnuteľnosť nadobudnutá dedičstvom mohla zastrešiť alebo doplniť, dediči nerezidenti vo všeobecnosti totiž majú svoje hlavné bydlisko v zahraničí a na účely bývania nerátajú s nehnuteľnosťou nadobudnutou v dedičstve a nachádzajúcou sa v Grécku.
21

Oniors Bio predložila VID posudok Lotyšského certifikačného centra (Latvijas Sertifikācijas Centrs), z ktorého vyplýva, že predmetný tovar obsahoval 1,4 % toluénu, čo ho robilo nevhodným na spotrebu. Vnútroštátny súd okrem iného uvádza, že použitie tohto tovaru nebolo povolené pri výrobe potravín. Napokon podľa vnútroštátneho súdu nebol predložený nijaký dôkaz, ktorý by mohol, hoci aj nepriamo, potvrdiť prípadné podvodné konanie alebo podvodný úmysel výrobcu a Oniors Bio, ktorí by sa takto chceli vyhnúť plateniu cla alebo daní, ktoré by mali inak platiť.
33

Pokiaľ ide o súlad článku 67 ods. 3 toho istého nariadenia s článkom 15 ods. 2 Charty, treba pripomenúť, že článok 52 ods. 2 Charty stanovuje, že práva v nej uznané, ktoré sú predmetom ustanovení Zmlúv, sa vykonávajú za podmienok a v medziach vymedzených týmito Zmluvami. Tak je to aj v prípade článku 15 ods. 2 Charty, ktorý preberá najmä, ako to potvrdzujú vysvetlivky k Charte základných práv (Ú. v. EÚ, C 303, 2007, s. 17) pripojené k tomuto ustanoveniu, voľný pohyb pracovníkov zaručený článkom 45 ZFEÚ (pozri rozsudok Gardella, C‑233/12, EU:C:2013:449, bod 39).