ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
V rámci konania o prevode práv na dôchodok stanoveného v článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku je rozhodnutie o vykonaní prevodu kapitálu predstavujúceho práva na dôchodok nadobudnuté dotknutou osobou pred jej vstupom do služieb Únie, ktoré prijal menovací orgán alebo prípadne orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy, aktom spôsobujúcim ujmu, ktorý môže byť predmetom žaloby na základe článku 270 ZFEÚ a článku 91 ods. 1 služobného poriadku. Návrh na započítanie odpracovaných rokov, hoci s ním dotknutá osoba súhlasila, naopak nepredstavuje akt spôsobujúci ujmu, ktorý môže byť predmetom žaloby na základe článku 270 ZFEÚ a článku 91 ods. 1 služobného poriadku.

Započítanie odpracovaných rokov totiž možno uznať, iba ak úradník vyjadrí súhlas so začatím konania o prevode kapitálu do systému dôchodkového zabezpečenia Únie, pričom tento kapitál predstavuje práva na dôchodok, ktoré dotknutá osoba nadobudla v príslušnej externej dôchodkovej poisťovni, a tento súhlas je ozrejmený návrhom menovacieho orgánu alebo prípadne orgánu oprávneného uzatvárať pracovné zmluvy na započítanie odpracovaných rokov na základe predbežnej kapitálovej sumy oznámenej príslušnou externou dôchodkovou poisťovňou.

V tejto súvislosti vo fáze návrhu na započítanie práv na dôchodok sa dotknutá inštitúcia pristúpi iba zaväzuje správne uplatniť článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku a všeobecné vykonávacie ustanovenia na situáciu dotknutej osoby. Táto povinnosť uvedenej inštitúcie vyplýva priamo z predmetných ustanovení, a to aj bez akéhokoľvek výslovného záväzku inštitúcie.

Z takého záväzku vyjadreného v návrhu na započítanie teda nevyplýva ani nová povinnosť dotknutej inštitúcie a v dôsledku toho ani zmena právnej situácie dotknutej osoby najmä z dôvodu, že aj keď dotknutá osoba vyjadrí súhlas s prevodom práv na dôchodok, ktoré nadobudla v inom systéme, do systému dôchodkového zabezpečenia Únie, inštitúcia, ktorá tento návrh predložila, nemá po uskutočnení prevodu sumy kapitálu oznámenej vnútroštátnou dôchodkovou poisťovňou, zodpovedajúcu povinnosť automaticky priznať dotknutej osobe počet odpracovaných rokov uvedených v pôvodnom návrhu, so zreteľom na ktorý úradník potvrdil svoj zámer previesť uvedený kapitál do systému dôchodkového zabezpečenia Únie.

(pozri body 36 – 40)

Odkaz:

Všeobecný súd Európskej únie: rozsudky z 13. októbra 2015, Komisia/Verile a Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, body 50, 52, 53 a 74; Komisia/Cocchi a Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, bod 66, a Teughels/Komisia, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, body 37, 46, 48, 49, 58 a 70
Pokiaľ ide o správanie účastníkov konania, hoci podanie odvolania nemá odkladný účinok, je pochopiteľné, že účastník konania, ktorý má právo na zaplatenie trov konania, môže pred podaním svojho návrhu na náhradu trov konania počkať do uplynutia lehoty na podanie odvolania.

Z článku 19 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora, uplatniteľného na Súd pre verejnú službu na základe článku 7 ods. 1 prílohy I tohto štatútu vyplýva, že inštitúcie Európskej únie sú, pokiaľ ide o spôsob, akým sa chcú nechať zastupovať advokátom alebo akým chcú využiť jeho pomoc na súde Únie, oprávnené využiť pomoc advokáta. V tejto súvislosti sa na odmenu tohto advokáta vzťahuje pojem nutných výdavkov vynaložených v súvislosti s konaním, pričom inštitúcia nie je povinná preukázať, že pomoc tohto advokáta bola objektívne odôvodnená. Na účely uplatnenia uvedeného ustanovenia štatútu Súdneho dvora treba na úrady a agentúry Únie hľadieť ako na inštitúcie.

Okrem toho skutočnosť, že úrad alebo agentúra Únie využila služby splnomocneného zástupcu a externého advokáta nemá vplyv na prípadnú nahraditeľnosť týchto trov konania, keďže v zásade ich nič neumožňuje vylúčiť. Táto skutočnosť však môže mať vplyv na určenie výšky trov konania vynaložených v súvislosti s konaním, ktoré sa majú napokon nahradiť. Nemôže teda ísť o porušenie zásady rovnosti zaobchádzania so žalobcami, keď sa inštitúcia, úrad alebo agentúra Únie rozhodne vyžiť služby advokáta v určitých konaniach, zatiaľ čo v iných konaniach túto inštitúciu, úrad alebo agentúru zastupujú jej splnomocnení zástupcovia.

Akékoľvek iné posúdenie, ktoré by právo inštitúcie, úradu alebo agentúry Únie požadovať všetky alebo časť odmien vyplatených advokátovi podmieňovalo preukázaním objektívnej nevyhnutnosti využiť jeho služby, by v skutočnosti predstavovalo nepriame obmedzenie slobody zaručenej článkom 19 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora a pre súd Únie by znamenalo povinnosť nahradiť svojím posúdením posúdenie inštitúcií, úradov a agentúr, ktoré zodpovedajú za organizáciu svojich služieb. Takáto úloha však nie je v súlade ani s článkom 19 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora, ani s vnútornou organizačnou právomocou, ktorú majú inštitúcie a agentúry Únie pri spravovaní svojich vecí na súdoch Únie. Z toho vyplýva, že okolnosť, že úrad alebo agentúra Únie má svoje právne oddelenie, nemá vplyv na nahraditeľnosť trov konania tvorených odmenou, ktorú tento úrad alebo agentúra vyplatí advokátovi, ktorý nie je jej zamestnancom.

(pozri body 30 – 33)

Súdny dvor: uznesenie Internationaler Hilfsfonds/Komisia, C‑554/11 P‑DEP, EU:C:2013:706, bod 17

Všeobecný súd Európskej únie: uznesenie Longinidis/Cedefop, T‑283/08 P‑DEP, EU:T:2014:1083, body 24 až 26, a tam citovaná judikatúra

Súd pre verejnú službu: uznesenie Chatzidoukakis/Komisia, F‑84/10 DEP, EU:F:2014:41, bod 21
UZNESENIE SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (prvá komora)

z 30. júna 2011

Vec F-88/10

Marc Van Asbroeck

proti

Európskej komisii

„Verejná služba – Úradníci – Rozhodnutie o zaradení do dočasnej platovej triedy – Žiadosť o preskúmanie – Nová podstatná skutočnosť – Neexistencia – Zjavne neprípustná žaloba“

Predmet: Žaloba podaná podľa článku 270 ZFEÚ, uplatniteľného na Zmluvu ESAE na základe jej článku 106a, ktorou M. Van Asbroeck navrhuje predovšetkým jednak zrušenie rozhodnutia Komisie zamietajúceho jeho preradenie do dočasnej platovej triedy D*4 stupňa 8 so spätnou účinnosťou k 1. máju 2004 a obnovu jeho služobného postupu, jednak zaviazanie Komisie na náhradu majetkovej ujmy, ktorá mu bola spôsobená

Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta ako zjavne neprípustná. Žalobca znáša všetky trovy konania.

Abstrakt

Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Lehoty – Preklúzia – Opätovné začatie – Podmienka – Nová a podstatná skutočnosť

(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)

Rozhodnutie, ktoré osoba, ktorej bolo určené, nenapadla v stanovených lehotách, sa voči nej stáva konečným. Existencia nových a podstatných skutočností však môže odôvodniť podanie žiadosti o preskúmanie skoršieho rozhodnutia, ktoré sa stalo konečným. Žaloba podaná proti rozhodnutiu, ktorým sa zamieta vykonať preskúmanie rozhodnutia, ktoré sa stalo konečným, bude vyhlásená za prípustnú, ak sa zdá, že žiadosť sa skutočne zakladala na nových a podstatných skutočnostiach. Ak sa naopak zdá, že žiadosť sa na takýchto skutočnostiach nezakladala, musí byť žaloba proti rozhodnutiu zamietajúcemu vykonať požadované preskúmanie zamietnutá ako neprípustná.

Úradník, ktorý v lehotách stanovených v služobnom poriadku nenapadol rozhodnutie o svojom zaradení do dočasnej platovej triedy, nemôže dôvodne podať žiadosť o preskúmanie iba preto, že oznámenie jeho výplatnej listiny mu po prvýkrát umožnilo zistiť následky, ktoré mala na jeho odmenu protiprávnosť rozhodnutia Komisie o zavedení náhrady v prospech úradníkov, ktorí zmenili kategóriu pred 1. májom 2004. Aj keby však toto rozhodnutie bolo protiprávne, nemožno to považovať za novú a podstatnú skutočnosť, ktorá by mohla odôvodniť preskúmanie rozhodnutia o jeho zaradení do dočasnej platovej triedy, keďže dané rozhodnutie iba stanovilo pravidlá výpočtu náhrady pri zmene kategórie. Novou a podstatnou skutočnosťou nemôže byť ani to, že iná inštitúcia než tá, ktorá zamestnáva úradníka, prijme rozhodnutie o preradení niektorých úradníkov, keďže toto rozhodnutie sa priamo netýka daného úradníka.

(pozri body 43 – 47)

Odkaz:

Súdny dvor: 26. septembra 1985, Valentini/Komisia, 231/84, bod 14

Súd prvého stupňa: 7. februára 2001, Inpesca/Komisia, T-186/98, body 47 a 49 a tam citovaná judikatúra; 16. septembra 2009, Boudova a i./Komisia, T-271/08 P, bod 48
SK
Zbierkasúdnychroz hodnutí
ECLI:EU:F:2011 :14 1UZNESENIE PR EDSEDU DRU HEJ KOMORY S ÚDU PR E VEREJNÚ S LUŽBU
z 15. februára 2011
Vec F-18/10
Georges Capidis
proti
Európskej komisii
„Urovnanie sporu zmierom na podnet Súdu pre verejnú službu — Výmaz“
Predmet: Žaloba podaná podľa článkov 236 ES a 152 AE, ktorou G . Capidis navrhuje zrušiť 
rozhodnutie me novacieho o rgánu z 30. apríla 2009 , kt orým m u b ol uložený 
disciplinárny postih zarad enia do nižšej platovej triedy o jednu triedu
Roz hodnutie:Vec F-18/10, Capidis/Komisia, sa vymaže z registra Sú du pre verejnú službu. Účastníci 
konania znášajú trovy kon ania podľa dohody, ktorú uzatvorili.
Abstrakt
Úradníci — Žaloba — Urovnanie sporu zm ierom n a Súde p re verejnú službu — Výmaz z registra
(Rokovací poriadok Súdu pre verejnú službu, článok 69)
UZNESENIE SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (tretia komora)

z 11. júna 2009

Vec F‑81/08

Zoe Ketselidou

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Verejná služba – Úradníci – Žaloba – Rozsudok súdu Spoločenstva – Nová podstatná skutočnosť – Neexistencia“

Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou Z. Ketselidou navrhuje zrušenie rozhodnutia Komisie z 10. januára 2008, ktorým bola zamietnutá jej žiadosť o nový výpočet odpracovaných rokov na účely dôchodku vyplývajúcich z prevodu poistno‑matematického ekvivalentu dôchodkových práv, ktoré nadobudla v Grécku, do systému Spoločenstva

Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta ako zjavne nedôvodná. Žalobkyňa je povinná nahradiť všetky trovy konania.

Abstrakt

1. Úradníci – Žaloba – Lehoty – Preskúmanie administratívneho rozhodnutia, ktoré nadobudlo právoplatnosť

(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)

2. Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Lehoty – Preklúzia – Opätovné otvorenie – Podmienka – Nová skutočnosť

(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)

1. Existencia novej a podstatnej skutočnosti môže odôvodniť podanie žiadosti o preskúmanie rozhodnutia, ktoré už nadobudlo právoplatnosť po uplynutí lehôt na podanie žaloby. Daná skutočnosť musí byť spôsobilá zmeniť podstatným spôsobom situáciu osoby, ktorá sa domáha preskúmania takého rozhodnutia. Dotknutá osoba je navyše povinná podať svoju administratívnu žiadosť v primeranej lehote. Záujem, ktorý má táto osoba na tom, aby sa jej administratívne postavenie prispôsobilo novej právnej úprave, treba totiž uviesť do rovnováhy s požiadavkou právnej istoty.

(pozri body 32 – 36)

Odkaz:

Súdny dvor: 26. septembra 1985, Valentini/Komisia, 231/84, Zb. s. 3027, bod 14; 13. novembra 1986, Becker/Komisia, 232/85, Zb. s. 3401, bod 10

Súd prvého stupňa: 22. septembra 1994, Carrer a i./Súdny dvor, T‑495/93, Zb. VS s. I‑A‑201, II‑651, bod 20; 25. marca 1998, Koopman/Komisia, T‑202/97, Zb. VS s. I‑A‑163, II‑511, bod 24; 14. júla 1998, Lebedef/Komisia, T‑42/97, Zb. VS s. I‑A‑371, II‑1071, bod 25; 7. februára 2001, Inpesca/Komisia, T‑186/98, Zb. s. II‑557, bod 51

Súd pre verejnú službu: 16. januára 2007, Genette/Komisia, F‑92/05, Zb. VS s. I‑A‑1‑1, II‑A‑1‑1, bod 62

2. Skutočnosť, že súd Spoločenstva v rozsudku konštatuje, že všeobecne záväzné administratívne rozhodnutie porušuje služobný poriadok, nemôže pre úradníkov, ktorí včas nevyužili možnosti právnych prostriedkov ponúkané služobným poriadkom, predstavovať novú skutočnosť odôvodňujúcu podanie žiadosti o preskúmanie individuálnych rozhodnutí prijatých menovacím orgánom, ktoré sa ich týkajú.

(pozri bod 47)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 11. júla 1997, Chauvin/Komisia, T‑16/97, Zb. VS s. I‑A‑237, II‑681, body 39 až 45; 9. februára 2000, Gómez de la Cruz Talegón/Komisia, T‑165/97, Zb. VS s. I‑A‑19, II‑79, bod 51
SK
Zbierkasúdnychroz hodnutí
ECLI:EU:F:2010 :108 1UZNESENIE PR EDSEDU DRU HEJ KOMORY S ÚDU PR E VEREJNÚ S LUŽBU
z 23. septembra 2010
Vec F-51/07 RENV
Philippe Bui Van
proti
Európskej komisii
„Urovnanie sporu zmierom na podnet Súdu pre verejnú službu — Výmaz“
Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou P. Bui Van navrhuje 
zrušenie rozhodnutia generálneho riadi teľa Spoločného výskumného centra K omisie zo 
4. októbra 2006 , ktorým b ol žalobca preradený do platovej triedy AS T 3, platového 
stupňa 2, hoci pôvodne bol zarad ený do platovej triedy AS T 4, platového stupňa 2, 
a rozhodnutia me novacieho orgánu z 5. marca 2007 , ktorým b ola zamietnutá jeho 
sťažnosť, ako a j priznať mu symbolické 1 euro ako n áhradu utrpenej nemajetkovej ujmy
Roz hodnutie:Vec F-51/07 RENV, Bui Van/Komisia, sa vymaže z registra Sú du pre ve rejnú službu. 
Konštatuje sa, že Komisia súhlasí s tým, že suma 1 500  eur, vyplatená žalobcovi na 
vykonanie rozsudku Sú du pre verejnú službu z 11. septembra 2008 , Bui Van/Komisia, 
F-51/07, sa ponechá žalobcovi. Konštatuje sa, že žalobca súhlasí s tým, že Komisia na 
účely vrátenia časti sumy, ktorú žalobca dostal ako n áhradu trov kon ania na vykonanie 
rozsudku z 11. septembra 2008 , dostane späť sumu 1 500  eur prostredníctvom 
mesačných zrážok z odmeny žalobcu vo výške 500 eur po dobu troch me siacov od 
októbra 2010 . Každý účastník kon ania znáša svoje vlastné trovy kon ania súvisiace 
s týmto kon aním a konaním pred Všeobecným súdom Európskej únie.
Abstrakt
Úradníci — Žaloba — Urovnanie sporu zm ierom n a Súde p re verejnú službu — Výmaz z registra
(Rokovací poriadok Súdu pre verejnú službu, článok 69)
Staff case summary



Staff case summary

Abstrakt

1. Úradníci – Žaloba – Akt spôsobujúci ujmu – Pojem

(Služobný poriadok úradníkov, článok 91; nariadenie Rady č. 1365/75, článok 17 ods. 2; nariadenie Komisie č. 91/88)

2. Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti

[Rokovací poriadku Súdu prvého stupňa, článok 44 ods. 1 písm. c)]

1. Jedine akty so záväznými právnymi účinkami, ktoré môžu priamo a individuálne zasahovať do záujmov dotknutých osôb tým, že závažným spôsobom menia ich právne postavenie, možno považovať za akty spôsobujúce týmto osobám ujmu. Navyše určité akty, aj keď nezasahujú do materiálnych záujmov alebo postavenia predmetného úradníka, možno považovať so zohľadnením charakteru alebo predmetnej funkcie a okolností za akty spôsobujúce ujmu, pokiaľ poškodzujú morálne záujmy alebo budúce perspektívy dotknutej osoby.

To nie je prípad listu riaditeľa Európskej nadácie pre zlepšovanie životných a pracovných podmienok uvádzajúceho, že nie je možné prijať žiadosť bývalého zamestnanca o späťvzatie jeho rozhodnutia o odstúpení. Takýto list totiž nezasahuje do služobného postavenia dotknutej osoby, pretože toto postavenie bolo určené jeho rozhodnutím o odstúpení, ktoré má priamu účinnosť.

Právnu situáciu dotknutej osoby nemení ani skutočnosť, že nadácia v tom istom liste vysvetlila, že nie sú potrebné dokumenty vydané administratívou na prihlásenie sa na vnútroštátnych úradoch práce. Navyše toto vysvetlenie nemožno vykladať ako odmietnutie administratívy vydať tieto dokumenty.

(pozri body 39 – 43)

Odkaz:

Súdny dvor: 27. júna 1973, Kley/Komisia, 35/72, Zb. s. 679, body 4 a 5; 29. októbra 1981, Arning/Komisia, 125/80, Zb. s. 2539, bod 17; 3. decembra 1992, Moat/Komisia, C‑32/92 P, Zb. s. I‑6379, bod 9; 10. januára 2006, Komisia/Alvarez Moreno, C‑373/04 P, Zb. s. I‑1*, bod 42

2. Podmienky uvedené v článku 44 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa nespĺňajú návrhy na zrušenie uvedené v žalobe podanej bývalým dočasným zamestnancom na priznanie všetkých odškodnení a výhod, teda finančného plnenia, na ktoré si môže dotknutá osoba uplatňovať nárok na základe svojho odstúpenia, ktoré sú uplatňované bez bližšieho opisu a nepresnými výrazmi.

(pozri body 49 a 50)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 24. marca 1993, Benzler/Komisia, T‑72/92, Zb. s. II‑347, body 16, 18 a 19
Bez ohľadu na svoju voľnú úvahu, pokiaľ ide o spôsob a obsah skúšok, je výberová komisia viazaná znením oznámenia o výberovom konaní a predovšetkým podmienkami pripustenia, ktoré sú v ňom stanovené. Zásadná úloha oznámenia o výberovom konaní podľa služobného poriadku spočíva totiž v čo najpresnejšom informovaní dotknutých osôb o povahe podmienok, ktoré sa vyžadujú na obsadenie pracovného miesta, o ktoré ide, aby najmä mohli posúdiť, či je opodstatnené podanie ich prihlášky.

V prejednávanej veci z oznámenia o výberovom konaní vyplýva, že v súvislosti s výberom administrátorov v oblasti európskeho práva hospodárskej súťaže, je výberová komisia poverená na základe vyhlásení uvedených v „talentovom filtri“ vybrať tých uchádzačov, ktorých kvalifikácia (konkrétne vzdelanie a odborná prax) najlepšie zodpovedá náplni práce a výberovým kritériám uvedeným v tomto oznámení o verejnom výberovom konaní, a to najskôr zvážením každého z týchto kritérií od 1 do 3 podľa dôležitosti, ktorú im priznáva výberová komisia, a ďalej pridelením každej odpovedi uchádzača bodov od 0 do 4, pričom body sa prideľujú na základe kvalifikácie uchádzačov.

Na účely vybratia najlepších uchádzačov prostredníctvom „talentového filtra“ podľa potrieb služby a priorít Komisie bola výberová komisia povinná najskôr posúdiť dôležitosť každého výberového kritéria uvedeného v dotknutej prílohe oznámenia o výberovom konaní tým, že sa každé kritérium zváži od 1 až 3, a potom prideliť body od 0 do 4 za každú odpoveď uchádzačov podľa relevantnosti ich kvalifikácie vo vzťahu k samotným výberovým kritériám zoradeným podľa ich dôležitosti.

Stanovením maximálneho počtu bodov na menej ako 4 pre odpovede poskytnuté uchádzačmi týkajúce sa štyroch z ôsmich výberových kritérií uvedených v oznámení o výberovom konaní, výberová komisia opätovne stanovila stupeň dôležitosti týchto dotknutých kritérií tým, že ho znížila ešte nad rámec stanovený v uvedenom oznámení.

Posúdenie odpovedí výberovou komisiou poskytnutých v rámci štyroch otázok „talentového filtra“ je založené na nesprávnom právnom posúdení, ktoré viedlo výberovú komisiu k tomu, že si pomýlila parameter týkajúci sa dôležitosti priznanej každému výberovému kritériu s parametrom týkajúcim sa kvalifikácie uchádzačov. Takáto chyba, ktorá sa prejavila v štyroch z ôsmich otázok „talentového filtra“, môže skresliť celkové posúdenie kvalifikácie a praxe vyradeného uchádzača, ktoré sa odzrkadlí v konečnom výsledku, ktorý dosiahol v rámci všetkých otázok. Došlo teda k porušeniu oznámenia o výberovom konaní.

(pozri body 49, 50, 53, 54, 60 a 61)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: uznesenie z 3. apríla 2001, Zaur‑Gora a Dubigh/Komisia, T‑95/00 a T‑96/00, EU:T:2001:114, bod 47, a rozsudok z 25. marca 2004, Petrich/Komisia, T‑145/02, EU:T:2004:91, bod 34

Súd pre verejnú službu: rozsudky z 11. júla 2006, Tas/Komisia, F‑12/05, EU:F:2006:68, bod 43; z 12. marca 2009, Hambura/Parlament, F‑4/08, EU:F:2009:25, bod 46; z 24. apríla 2013, Demeneix/Komisia, F‑96/12, EU:F:2013:52, bod 41, a z 26. marca 2014, CP/Parlament, F‑8/13, EU:F:2014:44, bod 91
V prípade, že súd zruší akt inštitúcie alebo agentúry, táto inštitúcia alebo agentúra je na základe článku 266 ZFEÚ povinná prijať vhodné opatrenia na vykonanie rozsudku. Na dosiahnutie súladu so zrušujúcim rozsudkom a na jeho úplné vykonanie je inštitúcia, ktorá vydala zrušený akt, povinná rešpektovať nielen výrok rozsudku, ale aj odôvodnenie, ktoré k nemu viedlo a ktoré predstavuje jeho potrebnú oporu v tom zmysle, že je nevyhnutné na určenie presného významu toho, o čom bolo rozhodnuté vo výroku. Je to totiž toto odôvodnenie, ktoré na jednej strane identifikuje ustanovenie považované za nezákonné a na druhej strane uvádza dôvody nezákonnosti konštatovanej vo výroku, a ktoré dotknutá inštitúcia musí zohľadniť pri nahradení zrušeného aktu. Pokiaľ ide o účinky zrušenia aktu vyhláseného súdom, toto zrušenie platí ex tunc, a teda so spätnou účinnosťou odstraňuje zrušený akt z právneho poriadku. Na základe článku 266 ZFEÚ je teda žalovaná inštitúcia povinná prijať nevyhnutné opatrenia na odstránenie účinkov zistenej nezákonnosti, čo v prípade už vykonaného aktu znamená znovu uviesť žalobcu do právnej situácie, v akej sa nachádzal pred týmto aktom.

Inštitúcia, ktorej akt bol zrušený, sa však nemôže dovolávať praktických ťažkostí, aby sa vyhla svojej povinnosti odstrániť nezákonnosť, ku ktorej došlo. Ak sú totiž s vykonaním zrušujúceho rozsudku spojené osobitné ťažkosti, dotknutá inštitúcia môže splniť povinnosť vyplývajúcu z článku 266 ZFEÚ tým, že príjme akékoľvek rozhodnutie, ktoré môže spravodlivo nahradiť nevýhodu, ktorá pre dotknutú osobu vyplynula zo zrušeného rozhodnutia.

(pozri body 59 a 71)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: rozsudok z 8. októbra 1992, Meskens/Parlament, T‑84/91, EU:T:1992:103, bod 78

Súd pre verejnú službu: rozsudky z 15. apríla 2010, Angelidis/Parlament, F‑104/08, EU:F:2010:23, body 35 a 36 a citovaná judikatúra; z 13. septembra 2011, AA/Komisia, F‑101/09, EU:F:2011:133, bod 81, a z 21. marca 2013, Brune/Komisia, F‑94/11, EU:F:2013:41, bod 59
Zo znenia článku 52 druhého odseku služobného poriadku jasne vyplýva, že menovací orgán môže úradníkom, ktorí o to požiadajú, povoliť zotrvanie v službe po dosiahnutí veku automatického odchodu do dôchodku, ak sa domnieva, že je to v záujme služby.

Preto bez toho, aby bolo potrebné sa odvolávať na účel tohto ustanovenia, doslovnému výkladu článku 52 druhého odseku služobného poriadku odporuje argumentácia, podľa ktorej by malo byť povolenie zotrvať v službe do dovŕšenia veku 67 rokov priznané každému úradníkovi, ktorý o to požiada, pokiaľ to neodporuje záujmu služby.

Okrem toho platí, že podľa článku 52 druhého odseku služobného poriadku možno „výnimočne“ rozhodnúť o zotrvaní v službe vo veku od 67 do 70 rokov, hoci sa toto spresnenie nenachádza pri zotrvaní v službe do veku 67 rokov. Doplnenie tejto špecifikácie, pokiaľ ide o povolenie zotrvať v službe po dovŕšení veku 67 rokov neodôvodňuje výklad, podľa ktorého na účely zotrvania v službe do veku 67 rokov nemusí daný orgán preukazovať existenciu skutočného záujmu služby. Tento výraz totiž len naznačuje, že počet úradníkov, ktorým možno povoliť zotrvať v službe po dosiahnutí veku 67 rokov, musí byť obmedzený, aby sa zachovala výnimočnosť tohto opatrenia bez toho, aby to malo vplyv na obsah preskúmania záujmu služby, ktoré v každom prípade prináleží menovaciemu orgánu.

(pozri body 33 – 35)

Súd pre verejnú službu: rozsudok zo 7. októbra 2009, Pappas/Komisia,F‑101/08, EU:F:2009:137, body 62 až 64
Rešpektovanie práva na obhajobu a konkrétnejšie práva byť vypočutý ku skutočnostiam, ktoré sa môžu zohľadniť v neprospech úradníka pri odôvodnení rozhodnutia, ktoré mu spôsobuje ujmu, predstavuje podstatnú formálnu náležitosť, ktorej porušenie možno skúmať ex offo.

V tejto súvislosti rozhodnutie o neobnovení zmluvy zmluvného zamestnanca nepriaznivo ovplyvňuje situáciu dotknutého zamestnanca, pretože ho zbavuje možnosti pokračovať v jeho pracovnom pomere. Právo na obhajobu tak, ako je v súčasnosti zakotvené v článku 41 Charty základných práv Európskej únie, ktorý má všeobecnú pôsobnosť, však zahŕňa, hoci je širšie, procesné právo každého byť vypočutý pred prijatím individuálneho opatrenia, ktoré by sa ho mohlo nepriaznivo dotýkať, ktoré je upravené v ods. 2 písm. a) tohto článku.

Okrem toho, pokiaľ ide konkrétne o podmienky umožňujúce obmedziť základné právo, stačí sa domnievať, že ak by dotknutá osoba bola riadne vypočutá, orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy by mohol získať viac informácií, aby preskúmal, či rozhodnutie o neobnovení zmluvy mohlo alebo nemohlo mať súvislosť so situáciou dotknutej osoby na jej pracovisku a aby lepšie pochopil podmienky, za akých táto osoba vykonávala svoju prácu. Nemožno teda vylúčiť, že záver tohto orgánu neobnoviť zmluvu dotknutej osoby by mohol byť iný, ak by dotknutej osobe bolo umožnené účinne oznámiť svoje stanovisko.

(pozri body 35, 37 a 40)

Súdny dvor: rozsudky z 21. decembra 2011, France/People’s Mojahedin Organization of Iran, C-27/09 P, EU:C:2011:853, bod 65; z 22. novembra 2012, M., C-277/11, EU:C:2012:744, body 81 až 83, a z 18. júla 2013, Komisia/Kadi, C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013:518, body 98 a 99

Všeobecný súd Európskej únie: rozsudok z 11. septembra 2013, L/Parlament, T-317/10 P, EU:T:2013:413, bod 81

Súd pre verejnú službu: rozsudky z 11. septembra 2008, Bui Van/Komisia, F-51/07, EU:F:2008:112, bod 77, a zo 17. septembra 2014, Wahlström/Frontex, F-117/13, EU:F:2014:215, bod 27