Z toho vyplýva, že skutočnosť, na ktorú poukazuje Komisia a ktorá údajne nastala po podaní tejto žaloby, že jej konkurent nemohol mať prospech zo spornej schémy vyhlásenej za protiprávnu v napadnutom rozhodnutí, nemôže spochybniť záujem žalobkyne na konaní proti napadnutému ustanoveniu. Ak by to tak nebolo, a najmä ak by sa od dotknutých strán a predovšetkým od strán, na podnet ktorých bolo začaté konanie vo veci formálneho zisťovania, vyžadovalo, aby navyše preukázali svoje postavenie konkurentov skutočného príjemcu spornej schémy skúmanej v napadnutom rozhodnutí, viedlo by to k zámene takej podstatnej a prvoradej podmienky prípustnosti akejkoľvek žaloby, akou je záujem na konaní, ktorý musí pretrvávať do ukončenia konania, s podmienkou aktívnej legitimácie, pričom však ide o rozdielne podmienky, ktorých kumulatívne splnenie fyzickou alebo právnickou osobou sa vyžaduje.

Aj keby totiž napadnuté rozhodnutie, a teda napadnuté ustanovenie nepredstavovalo výslovnú odpoveď na sťažnosť žalobkyne, nič to nemení na tom, že Komisia na rozdiel od tvrdení žalobkyne v jej sťažnosti v tomto rozhodnutí konštatovala, že sporná schéma sa mohla za určitých okolností, ktoré sú v ňom uvedené, naďalej uplatňovať. Takéto zamietnutie pritom stačí na to, aby mala žalobkyňa záujem na konaní v prejednávanej veci v tom zmysle, že zo zrušenia tohto zamietnutia na základe jediného dôvodu, ktorý predložila, môže mať prospech spočívajúci vo vyhlásení spornej schémy za protiprávnu a zakázanú, a to aj za predpokladov uvedených v napadnutom ustanovení.

Pokiaľ ide o časovú pôsobnosť legitímnej dôvery uznanú príjemcami pomoci poskytnutú v rozpore s procesnými pravidlami článku 108 ZFEÚ, ktorá vznikla na základe presných, bezpodmienečných a súhlasných záruk, treba odlišovať dátum nadobudnutia legitímnej dôvery, ktorý zodpovedá dátumu oboznámenia sa z presnými zárukami, a predmetom, ktorého sa týka nadobudnutá legitímna dôvera, ktorý môže zahŕňať transakcie uskutočnené pred týmto dátumom v závislosti od poskytnutých presných záruk.

Legitímna dôvera sa väčšinou týka, a najmä v prejednávanej veci, zachovania existujúcej situácie, ktorá vnikla pred aktom, ktorý zakladá dôveru v jej zachovanie. V tomto prípade akt, ktorý zakladá legitímnu dôveru, nemá retroaktívny účinok v tom zmysle, že by zakladal legitímnu dôveru od okamihu predmetných predchádzajúcich udalostí, ale od dátumu svojho prijatia obmedzuje svoju pôsobnosť len na udalosti predchádzajúce tomuto dátumu a na ich budúce účinky.

Ak by to tak totiž nebolo, nebolo by možné sa platne odvolávať na zásadu ochrany legitímnej dôvery s cieľom zabrániť vymáhaniu protiprávnej pomoci, ktorá bola prirodzene poskytnutá predtým, než sa Komisia, ktorej najviac prináleží poskytnúť presné, bezpodmienečné a súhlasné a spoľahlivé záruky, mohla akýmkoľvek spôsobom vyjadriť k jej kvalifikácii ako štátnej pomoci a k jej zlučiteľnosti s vnútorným trhom. Článok 14 nariadenia č. 659/1999 by tak bol zbavený potrebného účinku.

Tento záver nespochybňuje skutočnosť, že sporná schéma, o ktorú ide v prejednávanej veci, nebola oznámená Komisii a že príjemcovia tejto schémy môžu mať legitímnu dôveru v zákonnosť jej poskytnutia len za výnimočných okolností. Aj keď totiž z absencie výnimočných okolností vyplýva, že príjemca neoznámenej pomoci nemôže mať legitímnu dôveru, že je zákonná a že sa zachová, z existencie takýchto okolností vyplýva, že od poskytnutia presných záruk, ktoré majú takú povahu, že vytvárajú v príjemcovi pomoci dôvodné očakávania založené na zákonnosti pomoci, ktoré charakterizujú tieto výnimočné okolnosti, a pod podmienkou, že poskytnuté záruky nestanovujú časové obmedzenie, tento príjemca už nemôže byť považovaný za subjekt, ktorý si počas určitého obdobia mohol byť legitímne vedomý protiprávnosti predmetnej pomoci. Ak by to tak nebolo, viedlo by to k nezohľadneniu presnosti a spoľahlivosti poskytnutých záruk, najmä pokiaľ ide o časovú pôsobnosť uvedených záruk, a teda k zrušeniu podmienok uznania legitímnej dôvery, čím by sa však v prípade neoznámenej pomoci prispelo k tomu, že legitímna dôvera v zákonnosť tejto pomoci by bola uznaná len za výnimočných okolností. Ak by sa totiž legitímna dôvera vzťahovala len na transakcie, ku ktorým došlo po akte zakladajúcom dôveru, aj keď uvedený akt spresnil, že sa vzťahuje na predchádzajúce transakcie, vyplynulo by z toho obmedzenie pôsobnosti týchto záruk v rozpore so zásadou ochrany legitímnej dôvery.

(pozri body 97 – 106)