NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

ATHANASIOS RANTOS

prednesené 3. júna 2021 ( 1 )

Vec C‑833/19 P

Rada Európskej únie

proti

Hamasu

„Odvolanie – Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika (SZBP) – Boj proti terorizmu – Reštriktívne opatrenia prijaté voči určitým osobám alebo určitým skupinám a subjektom – Zmrazenie finančných prostriedkov a ekonomických zdrojov – Ponechanie organizácie na zozname osôb, skupín a subjektov zapojených do teroristických činov – Podstatné formálne náležitosti – Podpisovanie a overovanie odôvodnení rozhodnutí a nariadení Rady Európskej únie, ktorými sa ukladajú reštriktívne opatrenia“

I. Úvod

1. Prejednávaná vec spadá do rámca reštriktívnych opatrení, ktoré prijala Rada Európskej únie na účely boja proti terorizmu v nadväznosti na rezolúciu Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov 1373 (2001), a predovšetkým reštriktívnych opatrení prijatých voči „Hamasu“, vrátane „Hamas Izzaddín al‑Kassám“ (ďalej len „Hamas“).

2. Vo svojom odvolaní Rada navrhuje zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 4. septembra 2019, Hamas/Rada ( 2 ), ktorým tento súd zrušil na jednej strane rozhodnutie Rady (SZBP) 2018/475 z 21. marca 2018, ktorým sa aktualizuje zoznam osôb, skupín a subjektov, na ktoré sa vzťahujú články 2, 3 a 4 spoločnej pozície 2001/931/SZBP o uplatňovaní špecifických opatrení na boj s terorizmom, a ktorým sa zrušuje rozhodnutie (SZBP) 2017/1426 ( 3 ), a vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) 2018/468 z 21. marca 2018, ktorým sa vykonáva článok 2 ods. 3 nariadenia (ES) č. 2580/2001 o určitých obmedzujúcich opatreniach zameraných proti určitým osobám a subjektom s cieľom boja proti terorizmu a ktorým sa zrušuje vykonávacie nariadenie (EÚ) 2017/1420 ( 4 ), ako aj na strane druhej rozhodnutie Rady (SZBP) 2018/1084 z 30. júla 2018, ktorým sa aktualizuje zoznam osôb, skupín a subjektov, na ktoré sa vzťahujú články 2, 3 a 4 spoločnej pozície 2001/931/SZBP o uplatňovaní špecifických opatrení na boj s terorizmom, a ktorým sa zrušuje rozhodnutie (SZBP) 2018/475 ( 5 ), a vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) 2018/1071 z 30. júla 2018, ktorým sa vykonáva článok 2 ods. 3 nariadenia (ES) č. 2580/2001 a ktorým sa zrušuje vykonávacie nariadenie (EÚ) 2018/468 ( 6 ) (ďalej spoločne len „sporné akty“), a to v rozsahu, v akom sa tieto akty týkajú Hamasu.

3. Otázka nastolená v tejto veci poskytuje Súdnemu dvoru príležitosť spresniť rozsah povinnosti podpisovať, a teda overovať nelegislatívne akty prijaté Radou v oblasti spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (SZBP). Konkrétne Súdny dvor má určiť, či na základe článku 297 ods. 2 prvého pododseku ZFEÚ a článku 15 rokovacieho poriadku Rady, ktorý bol prijatý rozhodnutím 2009/937/EÚ z 1. decembra 2009 ( 7 ), a vzhľadom na povinnosť odôvodnenia uvedenú v článku 296 ZFEÚ, sa povinnosť podpisovať akty Rady vzťahuje aj na odôvodnenia týchto aktov, ktoré sú uvedené v samostatných dokumentoch.

4. Odpoveď na túto otázku má osobitný význam, pokiaľ ide o vykonávanie reštriktívnych opatrení prijatých v rámci SZBP, a to vzhľadom na ustálenú prax Rady podpisovať len akty, a nie odôvodnenia k týmto aktom, a mohla by mať dôsledky na rozsah povinnosti podpisovať prílohy k legislatívnym a správnym aktom inštitúcií Európskej únie.

II. Právny rámec

A. Rezolúcia Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov 1373 (2001)

5. Dňa 28. septembra 2001 prijala Bezpečnostná rada Organizácie Spojených národov rezolúciu 1373 (2001) navrhujúcu stratégie na boj proti terorizmu všetkými prostriedkami, a najmä na boj proti jeho financovaniu. Bod 1 písm. c) tejto rezolúcie okrem iného stanovuje, že všetky štáty majú bezodkladne vykonať zmrazenie finančných prostriedkov a iných finančných aktív alebo ekonomických zdrojov osôb, ktoré páchajú alebo sa pokúšajú o spáchanie teroristických činov alebo ktoré sa zúčastňujú na takýchto činoch či napomáhajú ich páchaniu, subjektov patriacich týmto osobám alebo nimi kontrolovaných a osôb a subjektov konajúcich v mene alebo na pokyn týchto osôb a subjektov.

6. V uvedenej rezolúcii sa neuvádza zoznam osôb, na ktoré sa tieto obmedzujúce opatrenia musia uplatňovať.

B. Právo Únie

1. Zmluva o FEÚ

7. Článok 296 druhý odsek ZFEÚ znie takto: „V právnych aktoch sa uvedú odôvodnenia a odkazy na všetky návrhy, iniciatívy, odporúčania, žiadosti alebo stanoviská ustanovené v zmluvách.“

8. Článok 297 ZFEÚ stanovuje: „1. Legislatívne akty, ktoré sú prijaté v súlade s riadnym legislatívnym postupom, podpisuje predseda Európskeho parlamentu a predseda Rady. Legislatívne akty prijaté v súlade s mimoriadnym legislatívnym postupom podpisuje predseda inštitúcie, ktorá ich prijala. Legislatívne akty sa uverejňujú v Úradnom vestníku Európskej únie. Nadobúdajú účinnosť dňom, ktorý je v nich stanovený alebo, ak takýto deň nie je stanovený, dvadsiatym dňom po ich uverejnení. 2. Nelegislatívne akty prijaté vo forme nariadení, smerníc a rozhodnutí, ktoré neuvádzajú, komu sú určené, podpisuje predseda inštitúcie, ktorá ich prijala. Nariadenia a smernice určené všetkým členským štátom a rozhodnutia, ktoré neuvádzajú, komu sú určené, sa uverejňujú v Úradnom vestníku Európskej únie. Nadobúdajú účinnosť dňom, ktorý je v nich stanovený alebo, ak takýto deň nie je stanovený, dvadsiatym dňom po ich uverejnení. Ostatné smernice a rozhodnutia, ktoré uvádzajú, komu sú určené, sa oznamujú tomu, komu sú určené, a týmto oznámením nadobúdajú účinnosť.“

2. Spoločná pozícia 2001/931

9. Na vykonanie rezolúcie 1373 (2001) prijala Rada spoločnú pozíciu 2001/931/SZBP ( 8 ).

10. Článok 1 tejto spoločnej pozície v odsekoch 1, 4 a 6 stanovuje: „1. Táto spoločná pozícia sa v súlade s ustanoveniami nasledujúcich článkov uplatní na osoby, skupiny a subjekty zapojené do teroristických činov, ktoré sú uvedené na zozname v prílohe. … 4. Zoznam v prílohe sa vypracuje na základe presných informácií alebo materiálu v príslušnom spise, ktoré uvádzajú, že príslušný orgán prijal rozhodnutie vo vzťahu k dotknutým osobám, skupinám a subjektom bez ohľadu na to, či sa týka podnetu na vyšetrovanie alebo trestné stíhanie [začatia vyšetrovania alebo trestného stíhania – neoficiálny preklad] za teroristický čin alebo pokus o spáchanie, účasť alebo napomáhanie takéhoto činu, ktoré je založené na závažných dôkazoch alebo záchytných bodoch [závažných a vierohodných dôkazoch a indíciách – neoficiálny preklad] alebo odsúdení za takéto skutky. Do tohto zoznamu sa môžu zaradiť osoby, skupiny a subjekty, ktoré Bezpečnostná rada OSN identifikovala ako prepojené s terorizmom, a proti ktorým nariadila sankcie. Na účely tohto odseku ‚príslušný orgán‘ znamená súdny orgán, alebo tam, kde súdne orgány nemajú právomoc v oblasti, na ktorú sa vzťahuje tento odsek, ekvivalentný orgán príslušný pre túto oblasť. … 6. Mená osôb a subjektov na zozname v prílohe sa budú v pravidelných intervaloch a najmenej raz za šesť mesiacov revidovať, aby sa zabezpečilo, že existujú dôvody pre ich zachovanie na tomto zozname.“

3. Nariadenie č. 2580/2001

11. Na vykonanie opatrení opísaných v spoločnej pozícii 2001/931 prijala Rada nariadenie č. 2580/2001.

12. Článok 2 tohto nariadenia stanovuje: „1. S výnimkou toho, čo je povolené podľa článkov 5 a 6: a) všetky fondy, iné finančné aktíva a ekonomické zdroje, ktoré vlastní alebo má v držbe právnická osoba, skupina alebo subjekt zaradené do zoznamu uvedeného v odseku 3 sa zmrazia; b) žiadne fondy, finančné aktíva alebo ekonomické zdroje nebudú priamo alebo nepriamo sprístupnené fyzickej alebo právnickej osobe, skupine alebo subjektu alebo v ich prospech, ktoré sú zaradené do zoznamu uvedeného v odseku 3. 2. S výnimkou toho, čo je povolené podľa článkov 5 a 6, je zakázané poskytnúť finančné služby fyzickej alebo právnickej osobe, skupine alebo subjektu alebo v ich prospech, zaradeným do zoznamu uvedeného v odseku 3. 3. Rada konajúc jednomyseľne ustanoví, preskúma a zmení a doplní zoznam osôb, skupín a subjektov, na ktoré sa podľa ustanovení stanovených v článku 1 ods. 4, 5 a 6 spoločnej pozície [2001/931] vzťahuje toto nariadenie. Takýto zoznam bude pozostávať z: i) fyzických osôb, ktoré páchajú, pokúšajú sa o spáchanie, zúčastňujú sa alebo napomáhajú spáchaniu ktoréhokoľvek teroristického činu; ii) právnických osôb, skupín alebo subjektov, ktoré páchajú, pokúšajú sa o spáchanie, zúčastňujú sa alebo napomáhajú spáchaniu ktoréhokoľvek teroristického činu; iii) právnických osôb, skupín alebo subjektov, ktoré vlastní alebo riadi jedna alebo niekoľko fyzických alebo právnických osôb, skupín alebo subjektov uvedených v bodoch i) a ii) alebo iv) fyzických alebo právnických osôb, skupín alebo subjektov, ktoré konajú v mene alebo riadia jednu alebo niekoľko fyzických alebo právnických osôb, skupín alebo subjektov uvedených v bodoch i) a ii).“ ( 9 )

4. Rokovací poriadok Rady

13. Článok 12 rokovacieho poriadku Rady s názvom „Bežný písomný postup a zjednodušený písomný postup“ v odsekoch 1 a 3 stanovuje: „1. Akty Rady o naliehavej záležitosti sa môžu prijímať písomným hlasovaním, ak Rada alebo [výbor stálych zástupcov (Coreper)] jednomyseľne rozhodne o použití tohto postupu. V osobitných situáciách môže použitie tohto postupu navrhnúť aj predseda; v takomto prípade sa písomné hlasovanie môže použiť, ak s týmto postupom súhlasia všetci členovia Rady. … 3. Generálny sekretariát potvrdí, že písomný postup sa ukončil.“

14. Podľa článku 15 rokovacieho poriadku Rady, nazvaného „Podpisovanie aktov“: „Znenie aktov, ktoré prijali Európsky parlament a Rada v súlade s bežným legislatívnym postupom, ako aj znenie aktov, ktoré prijala Rada, podpisuje predseda vykonávajúci funkciu v čase ich prijatia a generálny tajomník. Generálny tajomník môže preniesť svoje podpisové právo na generálnych riaditeľov generálneho sekretariátu.“

III. Okolnosti predchádzajúce sporu

15. Článok 1 ods. 1 spoločnej pozície 2001/931, ktorý bol vykonaný nariadením č. 2580/2001 a rozhodnutím 2001/927, ustanovil zoznam osôb, skupín a subjektov zapojených do teroristických činov (ďalej len „sporný zoznam“), ktorý bol pravidelne aktualizovaný neskoršími aktmi Rady.

16. Po prijatí týchto aktov bol názov Hamas zapísaný na sporný zoznam najskôr ako „Hamas‑Izz al‑Din al‑Qassem (teroristické krídlo Hamasu)“, následne ako „Hamas“, vrátane „Hamas Izzaddín al‑Kassám“, pričom toto posledné uvedené označenie sa objavuje v sporných aktoch. ( 10 )

17. Spornými aktmi Rada po preskúmaní stanovenom v článku 1 ods. 6 spoločnej pozície 2001/931 ponechala názov Hamas na spornom zozname. ( 11 )

18. Pokiaľ ide o odôvodnenia týchto aktov, uvádza sa v nich toto: – Rada overila, že príslušné orgány uvedené v článku 1 ods. 4 spoločnej pozície 2001/931 prijali vo vzťahu ku všetkým osobám, skupinám a subjektom uvedeným na spornom zozname rozhodnutia, že sú zapojené do teroristických činov v zmysle článku 1 ods. 2 a 3 tejto spoločnej pozície, a tiež dospela k záveru, že by sa na tieto osoby, skupiny a subjekty mali naďalej vzťahovať reštriktívne opatrenia, ( 12 ) – Rada poskytla všetkým osobám, skupinám a subjektom, pri ktorých to bolo prakticky možné, odôvodnenia, v ktorých sa vysvetľujú dôvody, prečo boli zaradené na sporný zoznam, ( 13 ) – Rada oznámením uverejneným v Úradnom vestníku Európskej únie informovala osoby, skupiny a subjekty uvedené na spornom zozname o tom, že sa rozhodla ponechať ich na tomto zozname. Rada taktiež informovala tieto dotknuté osoby, skupiny a subjekty o tom, že ju môžu požiadať o odôvodnenie svojho zaradenia na zoznam, ak im takéto odôvodnenie ešte nebolo oznámené, ( 14 ) – v rámci preskúmania sporného zoznamu Rada zohľadnila pripomienky, ktoré jej predložili dotknuté osoby, skupiny a subjekty, ako aj aktualizované informácie o vnútroštátnom štatúte osôb, skupín a subjektov zaradených na zoznam, ktoré dostala od príslušných vnútroštátnych orgánov. ( 15 )

19. Pokiaľ ide o zaradenie Hamasu na sporný zoznam, v odôvodneniach sporných aktov (ďalej len „odôvodnenia“) sa uvádza rozhodnutie Secretary of State for the Home Department (minister vnútra, Spojené kráľovstvo) z 29. marca 2001 ( 16 ) a ďalej tri rozhodnutia, ktoré prijali orgány Spojených štátov amerických v rokoch 1995, 1997 a 2001 (ďalej len „rozhodnutia orgánov Spojených štátov“). ( 17 )

20. V hlavnej časti odôvodnenia Rada po konštatovaní, že tieto vnútroštátne rozhodnutia sú rozhodnutiami príslušných orgánov v zmysle článku 1 ods. 4 spoločnej pozície 2001/931 a že sú stále platné, dospela k záveru, že každé z uvedených rozhodnutí poskytuje dostatočné dôvody pre zaradenie Hamasu na sporný zoznam, a uviedla, že dôvody, ktorými bolo jeho zaradenie na tento zoznam odôvodnené, sú naďalej platné, a že je teda potrebné jeho názov na uvedenom zozname ponechať.

21. V prílohách odôvodnení Rada poskytla opis vnútroštátnej právnej úpravy, na základe ktorej boli rozhodnutia vnútroštátnych orgánov prijaté, definície pojmov terorizmus, ktoré boli v týchto právnych úpravách uvedené, opis preskúmaní týchto rozhodnutí, opis skutkových okolností, z ktorých uvedené orgány vychádzali, a konštatovanie, že tieto skutkové okolnosti predstavujú teroristické činy v zmysle článku 1 ods. 3 spoločnej pozície 2001/931.

22. Rada prijala sporné akty a odôvodnenia v rámci písomného konania v zmysle článku 12 ods. 1 rokovacieho poriadku tejto inštitúcie.

IV. Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok

23. Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 17. mája 2018 podal Hamas žalobu na základe článku 263 ZFEÚ smerujúcu k zrušeniu rozhodnutia 2018/475 a nariadenia 2018/468 v rozsahu, v akom sa ho týkajú. Keďže tieto akty boli zrušené a nahradené rozhodnutím 2018/1084 a vykonávacím nariadením 2018/1071, Hamas upravil svoje pôvodné návrhy tak, že jeho žaloba sa týka aj zrušenia týchto posledných uvedených aktov v rozsahu, v akom sa ho týkajú.

24. Na podporu svojej žaloby Hamas uviedol sedem žalobných dôvodov, z ktorých prvý je založený na porušení článku 1 ods. 4 spoločnej pozície 2001/931, druhý na vecne nesprávnych skutkových zisteniach, tretí na nesprávnom posúdení, pokiaľ ide o teroristický charakter organizácie Hamas, štvrtý na porušení zásady nezasahovania, piaty na nedostatočnom zohľadnení vývoja situácie z dôvodu plynutia času, šiesty na porušení povinnosti odôvodnenia a siedmy na porušení zásady dodržiavania práva na obhajobu a práva na účinnú súdnu ochranu. V odpovedi na otázku, ktorú Všeobecný súd položil v rámci opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, Hamas vzniesol ôsmy žalobný dôvod založený na chýbajúcom overení odôvodnení.

25. Čo sa týka prvého až siedmeho žalobného dôvodu, Všeobecný súd najprv konštatoval, že odôvodnenie je nedostatočné, pokiaľ ide o rozhodnutia orgánov Spojených štátov, takže tieto rozhodnutia nemôžu slúžiť ako základ pre sporné akty, a následne preskúmal žalobu tak, že svoje posúdenie obmedzil na tieto akty v rozsahu, v akom sa zakladali na rozhodnutí Secretary of State for the Home Department z roku 2001. ( 18 ) Po tomto preskúmaní Všeobecný súd zamietol predmetné žalobné dôvody ako nedôvodné, keďže uvedené akty sa zakladali na tomto poslednom uvedenom rozhodnutí. ( 19 )

26. Pokiaľ ide o ôsmy žalobný dôvod, Všeobecný súd ho vyhlásil za prípustný ako žalobný dôvod týkajúci sa verejného poriadku, ( 20 ) a následne konštatoval, že odôvodnenia sporných aktov neboli podpísané predsedom Rady a jej generálnym tajomníkom, hoci sú uvedené v dokumentoch odlišných od týchto aktov, a najmä na základe judikatúry vyplývajúcej z rozsudku z 15. júna 1994, Komisia/BASF a i. ( 21 ), rozhodol, že tieto akty boli prijaté v rozpore s článkom 297 ods. 2 druhým pododsekom ZFEÚ a že porušenie tejto podstatnej formálnej náležitosti musí viesť k ich zrušeniu. ( 22 ) Všeobecný súd preto vyhovel ôsmemu žalobnému dôvodu a zrušil tieto akty v rozsahu, v akom sa týkali Hamasu.

V. Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania

27. Dňa 14. novembra 2019 podala Rada odvolanie proti napadnutému rozsudku a 15. marca 2021 odpovedala na otázky položené Súdnym dvorom, na ktoré bolo potrebné odpovedať písomne. Navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok a zamietol žalobu podanú na prvom stupni, a ďalej uložil Hamasu povinnosť nahradiť trovy konania na oboch stupňoch.

28. Hamas navrhuje, aby Súdny dvor zamietol odvolanie a uložil Rade povinnosť nahradiť trovy konania na oboch stupňoch.

VI. Analýza

29. Na podporu svojho odvolania Rada uvádza dva odvolacie dôvody, z ktorých prvý je založený na tom, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri posúdení ôsmeho žalobného dôvodu založeného na chýbajúcom overení odôvodnení sporných aktov, a druhý na tom, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho posúdenia, keď dospel k záveru, že rozhodnutia orgánov Spojených štátov nepredstavujú dostatočný základ pre zaradenie Hamasu na sporný zoznam.

A. O prvom odvolacom dôvode založenom na chýbajúcom overení odôvodnení sporných aktov

30. Prvý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení pri posúdení ôsmeho žalobného dôvodu týkajúceho sa chýbajúceho overenia odôvodnení sporných aktov.

31. V prejednávanej veci je nesporné, že Rada v súlade s ustálenou praxou pri prijímaní reštriktívnych opatrení v rámci SZBP jednak uverejnila sporné akty v sérii L Úradného vestníka Európskej únie, a jednak oznámila tieto akty a odôvodnenia k týmto aktom Hamasu, ako aj ostatným dotknutým osobám a subjektom. ( 23 ) Je takisto nesporné, že hoci uvedené akty obsahovali podpis predsedu a generálneho tajomníka Rady, text týchto odôvodnení, ktorý bol oznámený Hamasu listami spolu s tými istými aktami, neobsahoval nijaký podpis. ( 24 )

32. V napadnutom rozsudku Všeobecný súd, ktorý uviedol, že odôvodnenia sporných aktov neboli podpísané predsedom Rady a jej generálnym tajomníkom, hoci boli uvedené v dokumentoch odlišných od týchto aktov, rozhodol, že uvedené akty boli prijaté v rozpore s článkom 297 ods. 2 druhým pododsekom ZFEÚ, ako aj s článkom 15 rokovacieho poriadku Rady, a že porušenie tejto podstatnej formálnej náležitosti musí viesť k zrušeniu týchto aktov. ( 25 )

33. Všeobecný súd dospel k tomuto záveru v podstate na náklade týchto úvah: – v článku 297 ods. 2 druhom pododseku ZFEÚ sa uvádza, že nelegislatívne akty prijaté vo forme nariadení, smerníc a rozhodnutí, ktoré neuvádzajú, komu sú určené, podpisuje predseda inštitúcie, ktorá ich prijala, a článok 15 rokovacieho poriadku Rady stanovuje, že znenie aktov, ktoré prijala táto inštitúcia podpisuje predseda a generálny tajomník, ( 26 ) – ako vyplýva z rozsudku Komisia/BASF a i., overovanie aktov prostredníctvom ich podpísania má za cieľ zabezpečiť právnu istotu a predstavuje podstatnú formálnu náležitosť, ktorej porušenie môže mať za následok podanie žaloby o neplatnosť, ( 27 ) – keďže podľa článku 296 druhého odseku ZFEÚ musia byť akty prijaté Radou odôvodnené a v súlade s rozsudkom Komisia/BASF a i. výrok a odôvodnenie predstavujú nedeliteľný celok, vyplýva z toho, že ak sú akt a odôvodnenie uvedené v odlišných dokumentoch, je nevyhnutné, aby bol jeden aj druhý overený. ( 28 )

34. Navyše Všeobecný súd v reakcii na tvrdenia Rady spresnil: – ak sa podľa judikatúry Súdneho dvora môže uverejnenie opatrení na zmrazenie finančných prostriedkov v Úradnom vestníku Európskej únie obmedziť na výrok a všeobecné odôvodnenie, táto „tolerancia“ nemá vplyv na povinnosť podpísať akty v súlade s článkom 297 ods. 2 druhým pododsekom ZFEÚ a s článkom 15 rokovacieho poriadku Rady, ( 29 ) – Rada nemohla nahradiť overenie sporných aktov prostredníctvom ich podpísania „opisom konania, podľa ktorého sa v rámci Rady pri prijímaní týchto aktov postupovalo“ stanoveným v článku 12 ods. 1 jej rokovacieho poriadku, ( 30 ) – chýbajúce overenie odôvodnení sporných aktov predstavuje porušenie podstatnej formálnej náležitosti, ktoré vedie k zrušeniu týchto aktov, aj keď na rozdiel od skutkových okolností vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Komisia/BASF a i., zhoda textu týchto odôvodnení oznámených Hamasu s textom prijatým Radou nebola spochybnená, ( 31 ) – toto porušenie podstatnej formálnej náležitosti musí samo osebe viesť k zrušeniu sporných aktov. ( 32 )

35. Rada vo svojom odvolaní tvrdí po prvé, že podpísala sporné akty; po druhé, že oddelila odôvodnenia od týchto aktov a v súlade s judikatúrou Všeobecného súdu ( 33 ) poskytla výňatok z dokumentu obsahujúci časť týchto odôvodnení týkajúcu sa Hamasu výlučne Hamasu; po tretie, že vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Komisia/BASF a i., kolégium komisárov prijalo rozhodnutie, ktoré nezodpovedalo niektorým jazykovým verziám alebo verziám uverejneným a oznámeným dotknutým subjektom, zatiaľ čo v prejednávanej veci sa jednak nepreukázalo, a ani sa netvrdilo, že odôvodnenia zaslané Hamasu sa líšili od odôvodnení prijatých Radou, a jednak znenia sporných aktov a odôvodnení boli prijaté v súlade s rovnakým postupom stanoveným v článku 12 ods. 1 rokovacieho poriadku Rady; po štvrté, že dokument, ktorý bol oznámený Hamasu, obsahoval elektronický podpis, elektronickú pečiatku a elektronickú časovú pečiatku; po piate z rozsudku Komisia/BASF a i. nevyplýva, že dokument obsahujúci odôvodnenie musí byť podpísaný osobitne predsedom a generálnym tajomníkom Rady; po šieste, že listy zaslané Hamasu boli opečiatkované generálnym sekretariátom Rady, aj keď v nich nebol uvedený konkrétny odosielateľ, a to v rámci obozretnosti vo vzťahu k zamestnancom generálneho sekretariátu, keďže takéto listy sú adresované subjektom a osobám zapojeným do teroristických činov. Navyše Rada vo svojej odpovedi na otázky položené Súdnym dvorom, na ktoré bolo potrebné odpovedať písomne, rozlišuje jednak medzi overením aktu, ktoré zahŕňa jeho uplatniteľnosť a ktoré prípadne vyplýva z jeho uverejnenia alebo oznámenia, a jednak povinnosťou podpísať akt, ktorá má iný cieľ, a to zabezpečiť nezmeniteľnosť prijatého textu a vyjadriť vôľu dotknutej inštitúcie.

36. Hamas namieta po prvé, že keďže odôvodnenie aktu je neoddeliteľné od jeho výroku, musí byť overené, pokiaľ je od neho oddelené; po druhé, že okolnosť, že Rada oddeľuje jednotlivé odôvodnenia od výroku sporných aktov neodôvodňuje výnimku z pravidiel týkajúcich sa overovania; po tretie že priebeh konania v rámci Rady a súlad odôvodnení prijatých Radou s odôvodneniami oznámenými Hamasu nekompenzujú chýbajúce overenie; po štvrté, že len vlastnoručný, a nie elektronický podpis, je spôsobilý overiť akty prijaté Radou, a to tým viac, že odôvodnenia boli Hamasu zaslané poštou; po piate, že odôvodnenia musia byť overené vzhľadom na zásadu neoddeliteľnosti odôvodnenia aktu a jeho výroku a na záujem dotknutých osôb mať istotu, že akt bol skutočne prijatý dotknutou inštitúciou a že zodpovedá vôli tejto inštitúcie; po šieste, že skutočnosť, že oznámenia boli opatrené pečiatkou generálneho sekretariátu Rady, sa v napadnutom rozsudku neuvádza, a preto je v rámci tohto odvolania irelevantná.

37. Ako uvádzam v nasledujúcich bodoch, domnievam sa, že odôvodnenie Všeobecného súdu je nesprávne vo viacerých ohľadoch: – článok 297 ods. 2 prvý pododsek ZFEÚ sa neuplatňuje na odôvodnenia zaradenia a ponechania osôb, skupín alebo subjektov, ktorých sa týkajú individuálne reštriktívne opatrenia, na zozname, – ani článok 297 ods. 2 prvý pododsek ZFEÚ – aj za predpokladu, že by sa v prejednávanej veci uplatnil –, ani článok 15 rokovacieho poriadku Rady, neukladajú povinnosť podpísať odôvodnenia, ak boli akty, s ktorými sú neoddeliteľne spojené, podpísané, – samostatné podpísanie odôvodnení sa nevyžaduje ani v zmysle článku 296 ZFEÚ bez toho, aby bola dotknutá zásada, ktorú uviedol Všeobecný súd, že výrok aktu a jeho odôvodnenie sú neoddeliteľné.

38. Predtým, ako sa pustím do tejto analýzy, však najprv preskúmam vzťah medzi povinnosťou podpísať a povinnosťou overiť akty Rady v reakcii na tvrdenie Rady, že povinnosť podpísať nie je súčasťou povinnosti overiť sporné akty.

1. O vzťahu medzi povinnosťou podpísať a povinnosťou overiť akty Rady

39. Ôsmy žalobný dôvod, ktorému Všeobecný súd vyhovel, bol založený na „chýbajúcom overení“ odôvodnení, ktoré bolo spôsobené tým, že neboli podpísané. ( 34 ) Všeobecný súd tak postavil na roveň nepodpísanie odôvodnení s ich neoverením.

40. Z otázky, či článok 297 ods. 2 prvý pododsek ZFEÚ alebo článok 15 rokovacieho poriadku Rady vyžadujú samostatné podpísanie odôvodnení, pokiaľ akty, s ktorými sú neoddeliteľne spojené, boli podpísané, tak vyplýva otázka, či podpísanie sporných aktov zahŕňa aj overenie týchto aktov, ako aj všetkých súvisiacich aktov, ktoré Rada prijala spoločne, ako sú odôvodnenia, a to vzhľadom na ustálenú prax Rady a ostatných inštitúcií Únie nepodpisovať samostatne prílohy k svojim aktom.

41. V odpovedi na otázky položené Súdnym dvorom, na ktoré bolo potrebné odpovedať písomne, Rada rozlišuje medzi jednak overením aktu, ktoré zahŕňa jeho uplatniteľnosť a prípadne vyplýva z jeho uverejnenia alebo oznámenia, a jednak podpísaním aktu, ktoré má iný cieľ, a síce zabezpečiť nezmeniteľnosť prijatého textu a vyjadriť vôľu inštitúcie.

42. S týmto výkladom nemôžem súhlasiť. Samotná Rada totiž vo svojich písomných pripomienkach uvádza, že cieľom povinnosti podpisu je „zabezpečiť nezmeniteľnosť prijatého textu a vyjadriť vôľu inštitúcie“, pričom okrem iného dodáva, že podpisom aktu sa potvrdzuje, že„bol prijatý v náležitej forme a že jeho obsah verne odráža to, o čom sa rozhodlo“. Domnievam sa však, že tieto znaky sú charakteristické pre overenie aktu Rady, pokiaľ majú zaručiť, že tento akt bol skutočne prijatý predmetnou inštitúciou.

43. Okrem toho, hoci znenie článku 15 rokovacieho poriadku Rady uvádza len povinnosť podpisovať akty Rady bez ďalšieho spresnenia, domnievam sa, že táto povinnosť slúži len na zabezpečenie toho, aby bol akt prijatý v mene inštitúcie, ktorú signatári zastupujú, a že je teda „pravý“.

44. V tejto súvislosti poznamenávam, že v článku 11 a v článku 18 rokovacieho poriadku Európskej komisie ( 35 ) sa výslovne uvádza, že schválené zápisnice „[sú] overen[é] podpismi predsedu a generálneho tajomníka“ a že akty prijaté na základe písomného postupu „sú overené podpisom generálneho tajomníka na poslednej strane denného záznamu“ ( 36 ). Z týchto článkov teda jasne vyplýva, že cieľom povinnosti podpísať akty prijaté Komisiou je ich overenie.

45. Článok 79 rokovacieho poriadku Európskeho parlamentu ( 37 ) nazvaný „Podpis a uverejnenie prijatých aktov“ v prvom odseku stanovuje, že „po finalizácii textu prijatého… a potom, čo sa overí, že všetky postupy boli riadne ukončené, predseda Parlamentu a generálny tajomník podpíšu akty prijaté v súlade s riadnym legislatívnym postupom“. Hoci sa v tomto ustanovení neuvádza overenie, zdá sa mi zrejmé, že cieľom podpísania aktu je najmä zabezpečiť dodržanie postupu prijímania tohto aktu, a teda aj pravosť prijatého aktu.

46. Preto sa domnievam, že hlavným cieľom povinnosti podpisovať akty inštitúcií Únie je ich overovanie.

47. Naopak sa domnievam, že uverejnenie, alebo prípadne oznámenie aktov, ktoré Rada prirovnáva k overovaniu týchto aktov, má iný cieľ, a to zaručiť uplatniteľnosť týchto aktov voči tretím osobám, a umožniť tak v závislosti od konkrétnych okolností nadobudnutie ich účinnosti alebo ich uplatňovanie.

48. Preto sa podľa môjho názoru Všeobecný súd nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď preskúmal rozsah povinnosti podpisovať akty Rady vo vzťahu k povinnosti overovať tieto akty.

2. O rozsahu povinnosti podpisu v zmysle článku 297 ods. 2 prvého pododseku ZFEÚ v súvislosti s odôvodneniami týkajúcimi sa reštriktívnych opatrení

49. V článku 297 ods. 2 prvom pododseku ZFEÚ sa uvádza, že nelegislatívne akty prijaté najmä vo forme nariadení, smerníc – akými sú aj sporné akty – ako aj rozhodnutí, ktoré neuvádzajú, komu sú určené, podpisuje predseda inštitúcie, ktorá ich prijala, zatiaľ čo podľa tretieho pododseku tohto ustanovenia sa ostatné smernice a rozhodnutia, ktoré uvádzajú, komu sú určené, oznamujú tomu, komu sú určené, a týmto oznámením nadobúdajú účinnosť.

50. V tejto súvislosti treba poukázať na osobitnú povahu aktov Rady, ktorými sa ukladajú reštriktívne opatrenia prijaté v rámci SZBP, akými sú aj sporné akty, ktoré patria medzi všeobecne platné akty v rozsahu, v akom zakazujú určitej kategórii adresátov, vymedzených všeobecným a abstraktným spôsobom, najmä sprístupniť finančné prostriedky a hospodárske zdroje osobám a subjektom, ktorých mená sú uvedené na zoznamoch obsiahnutých v ich prílohách, a zároveň predstavujú súbor individuálnych rozhodnutí voči týmto osobám a subjektom. ( 38 )

51. Navyše je to práve individuálna povaha týchto aktov, ktorá podľa článku 275 druhého odseku a článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ poskytuje prístup k súdu Únie, ( 39 ) keďže Súdny dvor nemá v zásade podľa článku 275 prvého odseku ZFEÚ právomoc, pokiaľ ide o ustanovenia týkajúce sa SZBP, ani pokiaľ ide o akty prijaté na ich základe.

52. Okrem toho aj na základe individuálnej povahy predmetných aktov, ako aj citlivej povahy informácií, ktorých sa akt týka, judikatúra stanovila, že podrobné zverejnenie výhrad uvedených v neprospech dotknutých osôb by mohlo nielen odporovať naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, ale tiež zasahovať do legitímnych záujmov predmetných osôb a subjektov, keďže môže vážne poškodiť ich povesť. ( 40 )

53. Preto na rozdiel od všeobecných kritérií zaradenia na zoznam, ktoré uvádzajú dôvody, pre ktoré Rada prijíma reštriktívne opatrenia v kontexte prejednávanej veci, a vyplývajú zo všeobecnej povahy aktu a jeho odôvodnenia, špecifické dôvody, o ktoré sa opiera zaradenie každej osoby, skupiny alebo subjektu, na ktoré sa vzťahujú tieto opatrenia, na zoznam, vyplývajú z individuálnej povahy tohto aktu a Rada ich nemusí nevyhnutne zverejňovať. ( 41 )

54. V prejednávanej veci je potrebné konštatovať, že hoci podľa ustálenej judikatúry citovanej v bode 50 vyššie sú sporné akty všeobecne platnými aktami, sú takisto „individuálnymi rozhodnutiami“ vo vzťahu k Hamasu, a to v rozsahu, v akom sa ho týkajú.

55. Na účely uplatnenia článku 297 ods. 2 ZFEÚ je preto potrebné rozlišovať medzi jednak prvkami sporných aktov, ktoré súvisia s ich povahou všeobecne platných aktov, a teda zakladajú povinnosť podpisu stanovenú v prvom pododseku tohto ustanovenia a jednak prvkami týchto aktov, ktoré súvisia s ich povahou individuálnych rozhodnutí, a zakladajú povinnosť ich oznámenia v súlade s tretím pododsekom uvedeného ustanovenia.

56. V tejto súvislosti pokiaľ samotné sporné akty majú všeobecnú platnosť a museli byť podpísané na základe článku 297 ods. 2 prvého pododseku ZFEÚ, ako aj uverejnené v zmysle druhého pododseku tohto ustanovenia, zdá sa mi zrejmé, že odôvodnenia, ktoré sa týkajú individuálnych dôvodov pre zaradenie osôb, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, v prejednávanej veci Hamas, na zoznam, nevyplývajú zo všeobecnej povahy týchto aktov, ale skôr z ich individuálnej povahy. Individuálna a dôverná povaha týchto dôvodov odôvodňuje okrem iného skutočnosť, že v súlade s judikatúrou citovanou v bode 52 vyššie sa uvedené individuálne dôvody neuverejňujú v Úradnom vestníku Európskej únie.

57. V dôsledku toho sa mi zdá, že odôvodnenia sporných aktov nespadajú do pôsobnosti článku 297 ods. 2 prvého pododseku ZFEÚ, ale rovnako ako každé rozhodnutie, v ktorom je určený adresát, do pôsobnosti tretieho pododseku tohto ustanovenia, v ktorom sa neuvádza povinnosť podpisu a ktorý podmieňuje nadobudnutie účinnosti takéhoto rozhodnutia jeho oznámením.

58. Z toho vyplýva, že Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že za okolností prejednávanej veci článok 297 ods. 2 ZFEÚ vyžaduje podpísanie odôvodnení sporných aktov.

59. V každom prípade, ako bude spresnené v bodoch 60 až 67 vyššie, aj v prípade, že by sa článok 297 ods. 2 ZFEÚ považoval v prejednávanom prípade za uplatniteľný, sa domnievam, že z tohto ustanovenia v prejednávanej veci nevyplýva povinnosť zvlášť podpísať odôvodnenia sporných aktov oddelene od týchto aktov.

3. O rozsahu povinnosti podpisu v zmysle článku 297 ods. 2 prvého pododseku ZFEÚ alebo článku 15 rokovacieho poriadku Rady v súvislosti s odôvodneniami pripojenými k sporným aktom

60. Po prvé treba pripomenúť, že článok 297 ods. 2 prvý pododsek ZFEÚ stanovuje, že „nelegislatívne akty“ prijaté Radou podpisuje jej predseda. Takmer rovnakým spôsobom článok 15 rokovacieho poriadku Rady stanovuje, že „znenie aktov“, ktoré prijala Rada, podpisuje predseda vykonávajúci funkciu v čase ich prijatia a generálny tajomník.

61. Preto vyššie uvedené ustanovenia podľa svojho znenia vyžadujú podpis (znení) aktov prijatých Radou a nevyhnutne nerozširujú túto povinnosť na prílohy k týmto aktom.

62. Po druhé konštatujem, že povaha verejného poriadku žalobného dôvodu založeného na nedodržaní pravidiel overovania aktov Únie je vysvetlená predovšetkým dôvodmi právnej istoty a potrebami súdneho preskúmania. ( 42 ) V rozsudku Komisia/BASF a i., na ktorom Všeobecný súd založil svoje odôvodnenie, ( 43 ) Súdny dvor totiž rozhodol, že overovanie aktov Komisie podpismi predsedu a výkonného tajomníka, ktoré je stanovené v článku 12 rokovacieho poriadku tejto inštitúcie platného v čase prijatia sporného rozhodnutia, má za cieľ zabezpečiť právnu istotu, ktorá vyžaduje, aby tretie osoby mali možnosť overiť, že akty, ktoré sú uverejnené alebo oznámené, zodpovedajú tým, ktoré boli prijaté, a predstavuje podstatnú formálnu náležitosť, ktorej porušenie môže mať za následok žalobu o neplatnosť. ( 44 )

63. V prejednávanej veci Rada na jednej strane preukázala bez toho, aby to bolo spochybnené, že odôvodnenia boli neoddeliteľne pripojené k napadnutým aktom počas postupu schvaľovania týchto aktov, ktorý je stanovený v článku 12 jej rokovacieho poriadku, a že akákoľvek zmena dokumentov prijatých v tejto súvislosti bola znemožnená použitím elektronických prostriedkov, ako je elektronický podpis, elektronická pečiatka a elektronická časová pečiatka týchto dokumentov.

64. Na druhej strane Hamas nepreukázal, a ani netvrdil, že znenie odôvodnení, ktoré prijala Rada, nezodpovedá zneniu, ktoré mu oznámila Rada, a neuvádza nijaký ďalší nepriamy dôkaz alebo okolnosť, ktoré by mohli vyvrátiť domnienku platnosti, ktorá platí pre akty inštitúcií Únie. ( 45 ) Všeobecný súd sa v napadnutom rozsudku v podstate obmedzil na konštatovanie, že tento aspekt je neúčinný, keďže sporné akty a ich odôvodnenia boli obsiahnuté v odlišných dokumentoch. ( 46 )

65. Zastávam názor, že ak sa má podpis aktu považovať za nástroj overenia vôle autora aktu a inštitúcie, ktorú zastupuje, prijať tento akt ( 47 ), zdá sa mi, že v prejednávanej veci je preukázané, že predseda a generálny tajomník Rady pri podpise sporných aktov prejavili vôľu tejto inštitúcie prijať sporné reštriktívne opatrenia voči Hamasu, vrátane jeho ponechania na spornom zozname, a to vzhľadom na dôvody tohto ponechania, ktoré sú vysvetlené v odôvodneniach k týmto aktom. Okrem toho sa v tých istých aktoch uvádzala skutočnosť, že Rada poskytla všetkým osobám, skupinám a subjektom, u ktorých to bolo prakticky možné, odôvodnenie, v ktorom sa vysvetľujú dôvody, prečo boli zaradené na sporný zoznam ( 48 ), a odôvodnenia boli k uvedeným aktom neoddeliteľne pripojené počas prijímania týchto aktov ( 49 ).

66. Domnievam sa teda, že Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že za okolností prejednávanej veci článok 15 rokovacieho poriadku Rady vyžaduje, aby predseda a generálny tajomník Rady zvlášť podpísali odôvodnenia sporných aktov oddelene od týchto aktov na účely ich overenia.

67. Rovnaké úvahy by sa podľa môjho názoru uplatnili aj v súvislosti s povinnosťou podpisu uvedenou v článku 297 ods. 2 prvom pododseku ZFEÚ za predpokladu, že by Súdny dvor v rozpore so záverom, ku ktorému som dospel v bodoch 49 až 59 vyššie, konštatoval, že toto ustanovenie je v prejednávanej veci uplatniteľné. ( 50 )

4. O rozsahu povinnosti podpisovať odôvodnenia aktov Rady s ohľadom na povinnosť odôvodnenia v zmysle článku 296 druhého odseku ZFEÚ a na zásadu, podľa ktorej výrok a odôvodnenie rozhodnutia tvoria nedeliteľný celok

68. Podľa článku 296 druhého odseku ZFEÚ musia byť právne akty odôvodnené. Navyše podľa judikatúry uvedenej Všeobecným súdom v napadnutom rozsudku platí, že výrok a odôvodnenie rozhodnutia tvoria nedeliteľný celok. ( 51 )

69. Vzniká teda otázka, či – ako rozhodol Všeobecný súd v napadnutom rozsudku – na základe tejto neoddeliteľnosti výroku a odôvodnenia sporných aktov, museli odôvodnenia týchto aktov, pokiaľ boli uvedené v dokumentoch odlišných od týchto aktov, byť podpísané predsedom a generálnym tajomníkom Rady.

70. Na jednej strane sa domnievam, že v súlade so záverom uvedeným v bode 65 vyššie podpísanie sporných aktov predstavuje aj podpísanie, a teda overenie príslušných odôvodnení, čo je dostatočné na to, aby sa od začiatku spochybnil záver Všeobecného súdu.

71. Bez toho, aby bola dotknutá zásada, že výrok a odôvodnenie rozhodnutia tvoria nedeliteľný celok, sa mi totiž zdá, že predseda a generálny tajomník Rady podpísaním napadnutých aktov prejavili vôľu tejto inštitúcie prijať tieto akty a zároveň také dokumenty, ako sú odôvodnenia, ktoré boli neoddeliteľne pripojené k týmto aktom v čase ich prijatia, a ako som uviedol v bode 65 vyššie, boli uvedené v tých istých aktoch.

72. Na druhej strane sa mi v každom prípade zdá, že v súlade s judikatúrou citovanou v bode 50 vyššie odôvodnenia sporných aktov týkajúce sa konkrétne Hamasu predstavujú individuálne rozhodnutia prijaté vo vzťahu k Hamasu a nesúvisia s povahou týchto aktov ako všeobecne platných aktov v zmysle článku 297 ods. 2 druhého pododseku ZFEÚ. Toto konštatovanie potvrdzuje skutočnosť, že individuálne dôvody pre zaradenie osôb a subjektov dotknutých reštriktívnymi opatreniami na zoznam sa v súlade s judikatúrou citovanou v bode 52 vyššie nezverejňujú, ale oznamujú výlučne týmto osobám a subjektom. Tieto individuálne dôvody tak nie sú nevyhnutným doplnením odôvodnenia uvedených aktov ako všeobecne platných aktov.

73. V tejto súvislosti podotýkam, že v bode 67 rozsudku Komisia/BASF a i., na ktorý odkazoval Všeobecný súd v napadnutom rozsudku, Súdny dvor len dospel k záveru, že výrok a odôvodnenie rozsudku tvoria nedeliteľný celok, a tvrdil, že na základe zásady kolegiality, ktorá upravuje fungovanie tejto inštitúcie, je nevyhnutné, aby výrok a odôvodnenie prijalo kolégium komisárov. V tejto veci išlo teda o nezhodu medzi znením rozhodnutia prijatého kolégiom komisárov na jednej strane a znením toho istého rozhodnutia, ako bolo uverejnené a oznámené niektorým adresátom, na strane druhej. ( 52 )

74. Naopak v prejednávanej veci je situácia zásadne odlišná, keďže v súlade s judikatúrou citovanou v bode 50 vyššie predmetné akty sú všeobecne platnými aktmi, ktoré obsahujú odôvodnenie v súlade s ich povahou, a zároveň individuálnymi rozhodnutiami s vlastným osobitným odôvodnením. Navyše ako som uviedol v bode 64 vyššie, nie je ani spochybnená zhoda znenia odôvodnení oznámených Hamasu so znením prijatým Radou.

75. Všeobecný súd preto vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že článok 296 druhý odsek ZFEÚ s prihliadnutím na zásadu, že výrok a odôvodnenia rozhodnutia tvoria nedeliteľný celok, ukladá Rade za okolností prejednávanej veci povinnosť podpísať samostatne odôvodnenia sporných aktov ako nevyhnutné doplnenie odôvodnenia týchto aktov.

5. Záver

76. Vzhľadom na vyššie uvedené sa domnievam, že Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že Rada porušila podstatné formálne náležitosti tým, že odôvodnenia sporných aktov neboli overené podpismi predsedu a generálneho tajomníka tejto inštitúcie, hoci boli uvedené v samostatných dokumentoch. ( 53 )

77. Ani článok 297 ods. 2 prvý pododsek ZFEÚ, ani článok 15 rokovacieho poriadku Rady, a dokonca ani článok 296 druhý odsek ZFEÚ, vykladané s prihliadnutím na zásadu, že výrok a odôvodnenie rozhodnutia tvoria nedeliteľný celok, totiž nevyžadovali, aby za okolností prejednávanej veci boli odôvodnenia sporných aktov osobitne podpísané predsedom a generálnym tajomníkom Rady.

78. Navrhujem preto vyhovieť prvému odvolaciemu dôvodu a v dôsledku toho zrušiť napadnutý rozsudok.

B. O druhom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení rozhodnutí orgánov Spojených štátov ako základu pre sporné akty

79. Vo svojom druhom odvolacom dôvode Rada tvrdí, že Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho posúdenia, keď dospel k záveru, že rozhodnutia orgánov Spojených štátov nepredstavujú dostatočný základ pre zaradenie Hamasu na sporný zoznam.

80. Poznamenávam, že podľa článku 169 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora návrhy v rámci odvolania smerujú k úplnému alebo čiastočnému zrušeniu rozhodnutia Všeobecného súdu.

81. V prejednávanej veci sa Rada vo svojom druhom odvolacom dôvode nedomáha ani len čiastočného zrušenia výroku napadnutého rozsudku, ale len zmeny niektorých odôvodnení týkajúcich sa prvého až siedmeho žalobného dôvodu. ( 54 )

82. Čo sa týka návrhu na zrušenie sporných aktov, Rada bola úspešná v prvostupňovom konaní, pokiaľ ide o prvý až siedmy žalobný dôvod, a žiada len o nahradenie odôvodnení týkajúcich sa tých žalobných dôvodov, ktoré Všeobecný súd zamietol. Ako vyplýva zo samotného znenia odvolania, Rada len vyjadruje „svoj nesúhlas s odôvodnením Všeobecného súdu“ a nepožaduje zrušenie napadnutého rozsudku, ale vyvodzuje záver, že Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia „v odôvodnení, ktoré uvádza“ v tomto rozsudku.

83. Navyše Rada neuviedla nijaké tvrdenie na podporu prípustnosti svojho druhého odvolacieho dôvodu. Vyzýva Súdny dvor, aby rozhodol o otázke dostatočnosti rozhodnutí orgánov Spojených štátov ako základu pre sporné akty, a to s prihliadnutím na vplyv tejto otázky na prebiehajúce konania a na skutočnosť, že Všeobecný súd rozhodol rovnakým spôsobom v iných veciach.

84. V tejto súvislosti pripomínam, že právna sila rozhodnutej veci sa vzťahuje len na odôvodnenia rozsudku, ktoré predstavujú nevyhnutnú podporu jeho výroku, a preto sú od neho neoddeliteľné. ( 55 ) Z tohto dôvodu, ak súd Európskej únie zruší rozhodnutie, odôvodnenie, na základe ktorého tento súd zamietol niektoré tvrdenia uvedené účastníkmi konania, nemôže mať právnu silu rozhodnutej veci. ( 56 )

85. Tvrdenia Rady preto nepostačujú na preukázanie prípustnosti predmetného odvolacieho dôvodu podľa článku 169 ods. 1 rokovacieho poriadku.

86. Domnievam sa teda, že druhý odvolací dôvod sa musí zamietnuť ako neprípustný.

VII. O žalobe podanej na Všeobecný súd

87. Podľa článku 61 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie ak tento súd zruší rozhodnutie Všeobecného súdu, môže vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje.

88. Domnievam sa, že o takýto prípad ide aj v prejednávanej veci.

89. Pokiaľ ide o ôsmy žalobný dôvod, navrhujem ho zamietnuť na základe bodov 30 až 78 vyššie.

90. Pokiaľ ide o prvý až siedmy žalobný dôvod, treba konštatovať, že Všeobecný súd ich zamietol, a teda vzhľadom na to, že Hamas nepodal vzájomné odvolanie proti zamietnutiu predmetných žalobných dôvodov, zrušenie napadnutého rozsudku ho nespochybňuje v rozsahu, v akom Všeobecný súd zamietol uvedené žalobné dôvody. ( 57 )

91. Za týchto podmienok navrhujem, aby sa žaloba, ktorú podal Hamas na Všeobecný súd, zamietla.

VIII. O trovách

92. Článok 184 ods. 2 rokovacieho poriadku stanovuje, že ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci samej, rozhodne aj o trovách konania.

93. Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku, ktorý sa uplatní na konanie o odvolaní na základe článku 184 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.

94. Keďže Hamas nemal vo svojich návrhoch úspech, navrhujem, aby mu bola uložená povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania vynaložené Radou.

IX. Návrhy

95. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy Súdnemu dvoru navrhujem, aby: – zrušil rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie zo 4. septembra 2019, Hamas/Rada (T‑308/18, EU:T:2019:557), – zamietol žalobu, ktorú podal Hamas na Všeobecný súd, – rozhodol, že Hamas znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania vynaložené Radou Európskej únie.

( 1 ) Jazyk prednesu: francúzština.

( 2 ) T‑308/18, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2019:557.

( 3 ) Ú. v. EÚ L 79, 2018, s. 26.

( 4 ) Ú. v. EÚ L 79, 2018, s 7.

( 5 ) Ú. v. EÚ L 194, 2018, s. 144.

( 6 ) Ú. v. EÚ L 194, 2018, s. 23.

( 7 ) Ú. v. EÚ L 325, 2009, s. 35.

( 8 ) Spoločná pozícia Rady z 27. decembra 2001 o uplatňovaní špecifických opatrení na boj s terorizmom (Ú. v. ES L 344, 2001, s. 93; Mim. vyd. 18/001, s. 217).

( 9 ) Tento zoznam bol ustanovený rozhodnutím Rady 927/2001/ES z 27. decembra 2001, ktorým sa ustanovuje zoznam uvedený v článku 2 ods. 3 nariadenia č. 2580/2001 [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 344, 2001, s. 83), a bol pravidelne aktualizovaný neskoršími aktmi Rady, a najmä spornými aktmi.

( 10 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 10 a 26.

( 11 ) Tento zoznam je v rovnakej podobe uvedený v prílohách k štyrom sporným aktom.

( 12 ) Pozri odôvodnenie 5 rozhodnutia 2018/475 a nariadenia 2018/468, ako aj to isté odôvodnenie rozhodnutia 2018/1084 a nariadenia 2018/1071.

( 13 ) Pozri odôvodnenie 2 nariadenia 2018/468 a nariadenia 2018/1071.

( 14 ) Pozri odôvodnenie 3 nariadenia 2018/468 a nariadenia 2018/1071.

( 15 ) Pozri odôvodnenie 4 nariadenia 2018/468 a nariadenia 2018/1071.

( 16 ) Príloha A odôvodnení.

( 17 ) Príloha B odôvodnení.

( 18 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 76 a 77.

( 19 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 78 až 261.

( 20 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 266 až 269.

( 21 ) C‑137/92 P, ďalej len „rozsudok Komisia/BASF a i.“, EU:C:1994:247.

( 22 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 270 až 305.

( 23 ) Rada oznámi tieto akty buď priamo, ak je jej známa adresa dotknutých osôb a subjektov, alebo v opačnom prípade prostredníctvom uverejnenia oznámenia v sérii C Úradného vestníka Európskej únie. V prejednávanej veci – ako vyplýva z bodov 11 a 27 napadnutého rozsudku – Rada oznámila odôvodnenie, na základe ktorého ponechala Hamas na spornom zozname, advokátovi Hamasu listami z 22. marca a z 31. júla 2018.

( 24 ) Pozri napadnutý rozsudok, bod 278.

( 25 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 270 až 305.

( 26 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 270 a 271.

( 27 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 272 až 277.

( 28 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 281 a 282.

( 29 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 285 až 288.

( 30 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 289 až 297.

( 31 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 298 až 302.

( 32 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 303 a 304.

( 33 ) Rada odkazuje na rozsudok z 12. decembra 2006, Organizácia mudžahedínov iránskeho ľudu/Rada (T‑228/02, EU:T:2006:384, bod 147).

( 34 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 262 a 263.

( 35 ) Ú. v. ES L 308, 2000, s. 26; Mim. vyd. 01/003, s. 213.

( 36 ) Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 37 ) Ú. v. EÚ L 302, 2019, s. 1.

( 38 ) Pozri rozsudok z 23. apríla 2013, Gbagbo a i./Rada (C‑478/11 P až C‑482/11 P, EU:C:2013:258, bod 56 a citovaná judikatúra).

( 39 ) Pozri rozsudok z 23. apríla 2013, Gbagbo a i./Rada (C‑478/11 P až C‑482/11 P, EU:C:2013:258, bod 57).

( 40 ) Pozri rozsudok z 12. decembra 2006, Organizácia mudžahedínov iránskeho ľudu/Rada (T‑228/02, EU:T:2006:384, bod 147).

( 41 ) Poznamenávam, že Rada vo svojej praxi dbá na zverejňovanie individuálnych dôvodov pre zaradenie na zoznam, pokiaľ je to potrebné na preukázanie súladu zaradenia určitej osoby na zoznam so všeobecnými kritériami pre zaradenie na zoznam uvedenými v aktoch ukladajúcich reštriktívne opatrenia, pričom podrobnejšie informácie o zaradení na zoznam oznamuje výlučne dotknutej osobe. Pozri napríklad rozhodnutie Rady 2014/119/SZBP z 5. marca 2014 (Ú. v. EÚ L 66, 2014, s. 26) a nariadenie (EÚ) č. 208/2014 z toho istého dátumu (Ú. v. EÚ L 66, 2014, s. 1) o reštriktívnych opatreniach voči určitým osobám, subjektom a orgánom s ohľadom na situáciu na Ukrajine, zmenené a predĺžené do tohto dátumu: Rada stručne uvádza v prílohách k týmto aktom dôvod pre zaradenie každej osoby, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, na zoznam (najmä existenciu prebiehajúceho trestného konania za spreneveru finančných prostriedkov) a následne oznámi len dotknutej osobe, pokiaľ o to požiada, podrobné dôvody pre toto zaradenie na zoznam (najmä predmet trestného konania týkajúceho sa tejto osoby). Pozri najmä rozsudok z 15. septembra 2016, Janukovyč/Rada (T‑346/14, EU:T:2016:497, body 8 až 12), potvrdený v odvolacom konaní rozsudkom z 19. októbra 2017, Janukovyč/Rada (C‑598/16 P, neuverejnený, EU:C:2017:786).

( 42 ) V tejto súvislosti pozri CLAUSEN, F.: Les moyens d’ordre public devant la Cour de justice de l’Union européenne. Bruxelles: Bruylant, 2018, s. 222.

( 43 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 272 až 277.

( 44 ) Pozri rozsudok Komisia/BASF a i., body 75 a 76.

( 45 ) Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že pri aktoch inštitúcií, orgánov, úradov a agentúr Únie platí prezumpcia platnosti, čo znamená, že také akty majú právne účinky dovtedy, kým neboli zrušené orgánom, ktorý ich prijal, zrušené na základe žaloby o neplatnosť alebo vyhlásené za neplatné v dôsledku návrhu na začatie prejudiciálneho konania alebo námietky nezákonnosti (rozsudok zo 14. júna 2012, CIVAD, C‑533/10, EU:C:2012:347, bod 39 a citovaná judikatúra). Navyše vo veci, v ktorej žalobkyňa s odvolaním sa na rozsudok Komisia/BASF a i. spochybnila zákonnosť prijatia a overenia dotknutého rozhodnutia, ako aj zhodu kópie, ktorá jej bola oznámená, s pôvodným znením, Všeobecný súd zamietol tieto tvrdenia z dôvodu, že žalobkyňa neuviedla nijaký nepriamy dôkaz ani nijakú konkrétnu okolnosť, ktoré by mohli vyvrátiť prezumpciu platnosti aktov Spoločenstva, či už pokiaľ išlo o prijatie alebo overenie sporného rozhodnutia, alebo pokiaľ išlo o zhodu kópie, ktorá jej bola oznámená, s pôvodným znením (pozri rozsudok zo 7. júla 1994, Dunlop Slazenger/Komisia, T‑43/92, EU:T:1994:79, bod 24).

( 46 ) Pozri napadnutý rozsudok, bod 301.

( 47 ) Pozri body 42 až 46 vyššie.

( 48 ) Pozri odôvodnenie 2 nariadenia 2018/468 a nariadenia 2018/1071.

( 49 ) Judikatúra prijala podobný prístup, pokiaľ ide o článok 16 prvý odsek rokovacieho poriadku Komisie zo 17. februára 1993 (Ú. v. ES L 230, 1993, s. 16), ktorý rovnako ako platný rokovací poriadok stanovoval, že prijaté akty, ktoré sú prílohou zápisnice zo zasadnutia, na ktorom boli prijaté, sú overené podpisom predsedu a generálneho tajomníka Komisie na prvej strane tejto zápisnice. Podľa tejto judikatúry platí, že postupy overovania stanovené v tomto ustanovení predstavujú samy osebe dostatočnú záruku, aby sa v prípade spochybnenia overilo, že oznámené alebo uverejnené znenie úplne zodpovedá zneniu prijatému kolégiom komisárov, a teda aj vôli ich autora. Vzhľadom na to, že toto znenie je totiž pripojené k zápisnici a jeho prvá strana je podpísaná predsedom a generálnym tajomníkom, existuje súvislosť medzi touto zápisnicou a do nej zahrnutými dokumentmi, na základe ktorej je možné sa ubezpečiť o presnom obsahu a forme rozhodnutia kolégia. V tomto ohľade je nevyhnutné predpokladať, že orgán konal v súlade s uplatniteľnou právnou úpravou, pokiaľ súd Únie nezistil nesúlad jeho konania s príslušnou normou (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok z 20. apríla 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, EU:T:1999:80, body 302 až 304, potvrdený v týchto bodoch rozsudkom z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, EU:C:2002:582).

( 50 ) Okrem toho si kladiem otázku, či za takých okolností, o aké ide v prejednávanej veci, muselo porušenie povinnosti overenia sporných aktov zo strany Rady viesť k ich zrušeniu. Súdny dvor síce konštatoval, že overovanie aktov (najmä to, ktoré je uvedené v rokovacom poriadku Komisie) predstavuje podstatnú formálnu náležitosť v zmysle článku 263 ods. 1 ZFEÚ, ktorej porušenie môže viesť k žalobe o neplatnosť (pozri rozsudok Komisia/BASF a i., bod 76) a že k porušeniu podstatnej formálnej náležitosti dochádza jediným chýbajúcim overením aktu, pričom nie je potrebné preukazovať ani to, že akt je postihnutý inou vadou alebo že chýbajúce overenie spôsobilo ujmu tomu, kto sa naň odvoláva (pozri rozsudky zo 6. apríla 2000, Komisia/ICI, C‑286/95 P, EU:C:2000:188, bod 42, zo 6. apríla 2000, Komisia/Solvay, C‑287/95 P a C‑288/95 P, EU:C:2000:189, bod 46). Veci, v ktorých boli vydané tieto rozsudky, sa pritom vyznačovali tým, že existovalo prinajmenšom riziko, že znenie aktu oznámeného adresátom nebolo totožné so znením prijatým dotknutou inštitúciou (pozri rozsudky zo 6. apríla 2000, Komisia/ICI, C‑286/95 P, EU:C:2000:188, body 61 a 62, ako aj zo 6. apríla 2000, Komisia/Solvay, C‑287/95 P a C‑288/95 P, EU:C:2000:189, body 66 a 67). Toto riziko sa okrem iného prejavilo vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Komisia/BASF a i., keďže Všeobecný súd a následne Súdny dvor zistili rozdiely jednak medzi niektorými jazykovými verziami rozhodnutia prijatého kolégiom komisárov Komisie a jednak medzi znením prijatého rozhodnutia a znením rozhodnutia uverejneného v Úradnom vestníku (pozri rozsudok Komisia/BASF a i., bod 8). Vo všetkých týchto veciach tak existencia pochybností o pravosti príslušného rozhodnutia nevyhnutne narušila zásadu právnej istoty (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/BASF a i., bod 75). Navyše formálne náležitosti, ktorých porušenie vedie k žalobnému dôvodu založenému na porušení podstatných formálnych náležitostí, sú nevyhnutne tie, ktorých účelom je zabezpečiť ochranu jednotlivcov (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. mája 1991, Nakajima/Rada, C‑69/89, EU:C:1991:186, bod 50). Hoci nie je pochýb o tom, že chýbajúce overenie aktu môže vo väčšine prípadov narušiť zásadu právnej istoty, pretože stavia osoby podliehajúce súdnej právomoci do situácie neistoty, pokiaľ ide o zhodu medzi zneniami, ktoré sú im určené alebo sa ich týkajú, a vôľou ich autora, kladiem si otázku, či by tento záver nemal byť diferencovaný v takých situáciách, o akú ide v prejednávanej veci, v ktorej na rozdiel od prípadov uvedených vyššie, pravosť odôvodnení sporných aktov nie je ani spochybnená. V takejto situácii sa mi zdá paradoxné, že by sa malo vyhovieť žalobnému dôvodu založenému na chýbajúcom overení aktu (t. j. žalobnému dôvodu týkajúcemu sa konania, ktoré umožňuje priradiť akt inštitúcii, od ktorej pochádza), keďže pravosť tohto aktu (t. j. skutočnosť, že pochádza od tejto inštitúcie) nebola spochybnená ani účastníkmi konania ani súdom Únie. Okrem toho sa mi zdá, že diferencovanejší prístup k tejto otázke je v súlade s prístupom, ktorý uplatňujú súdy niektorých členských štátov: ako príklad uvádzam rozsudok Symvoulio tis Epikrateias (Štátna rada, Grécko) z 28. februára 2003 (č. 530/2003, EL:COS:2003:0228A530.99E4028, bod 4) a tzv. judikatúru „Danthony“ Conseil d’État (Štátna rada, Francúzsko) (rozhodnutie z 23. decembra 2011, Claude Danthony a i., č. 335033, FR:CEASS:2011:335033.20111223), ktoré v podstate podporujú prístup, podľa ktorého formálna vada môže spôsobiť nezákonnosť prijatého rozhodnutia len vtedy, ak môže ovplyvniť význam prijatého rozhodnutia alebo ak pripravila dotknuté osoby o záruky, ale nie vtedy, ak sa táto formálna vada uplatňuje na spochybnenie skutkového posúdenia, ktoré dotknuté osoby nespochybňujú.

( 51 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 281 až 283, ktoré odkazujú na rozsudky Komisia/BASF a i., bod 67, a z 18. januára 2005, Confédération Nationale du Crédit Mutuel/Komisia (T‑93/02, EU:T:2005:11, bod 124).

( 52 ) V rozsudku Komisia/BASF a i. Súdny dvor vytýkal Komisii viacero formálnych porušení, keď konštatoval po prvé, že nemecká jazyková verzia rozhodnutia prijatého kolégiom komisárov nezodpovedala ostatným jazykovým verziám a že nezodpovedala ani uverejnenému zneniu; po druhé, že v rozhodnutiach uverejnených v úradnom vestníku bol pridaný odsek, ktorý sa nevyskytoval v rozhodnutiach prijatých kolégiom komisárov; po tretie, že vo verzii aktov oznámených dotknutým subjektom bol výrok zmenený v porovnaní so znením verzií rozhodnutia, ktoré boli predložené kolégiu (pozri rozsudok Komisia/BASF a i., bod 8), a po štvrté, že uvedené kolégium komisárov prijalo sporné rozhodnutie len v nemeckej, anglickej a francúzskej jazykovej verzii (pozri rozsudok Komisia/BASF a i., bod 10).

( 53 ) Pozri napadnutý rozsudok, body 304 a 305.

( 54 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. novembra 2012, Al‑Aqsa/Rada a Holandsko/Al‑Aqsa (C‑539/10 P a C‑550/10 P, EU:C:2012:711, bod 44).

( 55 ) Pozri v tomto zmysle rozsudky z 15. novembra 2012, Al‑Aqsa/Rada a Holandsko/Al‑Aqsa (C‑539/10 P a C‑550/10 P, EU:C:2012:711, bod 49), ako aj z 15. mája 2019, CJ/ECDC (C‑170/18 P, neuverejnený, EU:C:2019:410, bod 49 a citovaná judikatúra).

( 56 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. mája 2019, CJ/ECDC (C‑170/18 P, neuverejnený, EU:C:2019:410, bod 49 a citovaná judikatúra).

( 57 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. marca 2021, Komisia/Fútbol Club Barcelona (C‑362/19 P, EU:C:2021:169, body 108 až 110), ako aj judikatúru citovanú v bode 84 vyššie.