ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
UZNESENIE SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU EURÓPSKEJ ÚNIE (tretia komora)

zo 4. septembra 2014

Olivier Prigent

proti

Európskej komisii

„Verejná služba — Verejné výberové konanie — Oznámenia o verejných výberových konaniach EPSO/AD/230/12 (AD 5) a EPSO/AD/231/12 (AD 7) — Nesplnenie podmienky spôsobilosti týkajúcej sa odbornej praxe vo výberovom konaní EPSO/AD/231/12 (AD 7) — Preradenie do výberového konania EPSO/AD/230/12 (AD 5) — Zapísanie do zoznamu úspešných uchádzačov výberového konania EPSO/AD/230/12 (AD 5) — Záujem na konaní — Zmeškanie lehoty na podanie sťažnosti — Po sebe nasledujúce žiadosti o preskúmanie“

Predmet

:

Žaloba podaná podľa článku 270 ZFEÚ, uplatniteľného na Zmluvu ESAE na základe jej článku 106a, ktorou O. Prigent navrhuje najmä zrušenie rozhodnutia výberovej komisie verejného výberového konania EPSO/AD/231/12 (AD 7), oznámeného listom Európskeho úradu pre výber pracovníkov (EPSO) zo 16. júla 2012, nepozvať ho do hodnotiaceho centra v tomto výberovom konaní, ale po jeho preradení do verejného výberového konania EPSO/AD/230/12 (AD 5) ho pozvať do hodnotiaceho centra v tomto druhom výberovom konaní

Rozhodnutie

:

Žaloba sa zamieta ako čiastočne zjavne neprípustná a čiastočne zjavne nedôvodná. O. Prigent znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Európska komisia.

Abstrakt

Úradníci – Výberové konanie – Výberové konanie na základe kvalifikácie a skúšok – Podmienky pripustenia – Doklady – Povinnosť uchádzačov zabezpečiť, že doklady sú dostatočné

(Služobný poriadok úradníkov, príloha III, článok 2)

V zásade prináleží uchádzačovi vo výberovom konaní, aby poskytol výberovej komisii všetky informácie a dokumenty, ktoré považuje za užitočné na účely posúdenia jeho prihlášky, aby umožnil výberovej komisii overiť, či spĺňa podmienky stanovené v oznámení o výberovom konaní, a to tým skôr, ak bol na to výslovne a formálne vyzvaný. Výberová komisia je teda pri rozhodovaní o pripustení či vylúčení uchádzačov vo výberovom konaní oprávnená obmedziť svoje preskúmanie iba na prihlášky a doklady, ktoré sú k nim priložené.

(pozri bod 43)

Odkaz:

Súdny dvor: rozsudok Belardinelli a i./Súdny dvor, 225/87, EU:C:1989:309, bod 24

Súd prvého stupňa: rozsudky Burban/Parlament, T‑133/89, EU:T:1990:36, body 31 a 34, a Martínez Alarcón/Komisia, T‑357/00, T‑361/00, T‑363/00 a T‑364/00, EU:T:2002:66, bod 76

Súd pre verejnú službu: rozsudok Demeneix/Komisia, F‑96/12, EU:F:2013:52, bod 44
V rámci konania o prevode práv na dôchodok stanoveného v článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku je rozhodnutie o vykonaní prevodu kapitálu predstavujúceho práva na dôchodok nadobudnuté dotknutou osobou pred jej vstupom do služieb Únie, ktoré prijal menovací orgán alebo prípadne orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy, aktom spôsobujúcim ujmu, ktorý môže byť predmetom žaloby na základe článku 270 ZFEÚ a článku 91 ods. 1 služobného poriadku. Návrh na započítanie odpracovaných rokov, hoci s ním dotknutá osoba súhlasila, naopak nepredstavuje akt spôsobujúci ujmu, ktorý môže byť predmetom žaloby na základe článku 270 ZFEÚ a článku 91 ods. 1 služobného poriadku.

Započítanie odpracovaných rokov totiž možno uznať, iba ak úradník vyjadrí súhlas so začatím konania o prevode kapitálu do systému dôchodkového zabezpečenia Únie, pričom tento kapitál predstavuje práva na dôchodok, ktoré dotknutá osoba predtým nadobudla v príslušnej externej dôchodkovej poisťovni, a tento súhlas je ozrejmený návrhom menovacieho orgánu alebo prípadne orgánom oprávneným uzatvárať pracovné zmluvy na započítanie odpracovaných rokov na základe predbežnej kapitálovej sumy oznámenej príslušnou externou dôchodkovou poisťovňou.

V tejto súvislosti vo fáze návrhu na započítanie práv na dôchodok sa dotknutá inštitúcia pristúpi iba zaväzuje správne uplatniť článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku a všeobecné vykonávacie ustanovenia na situáciu dotknutej osoby. Táto povinnosť inštitúcie vyplýva priamo z predmetných ustanovení, a to aj bez akéhokoľvek výslovného záväzku inštitúcie.

Z takého záväzku vyjadreného v návrhu na započítanie odpracovaných rokov teda nevyplýva ani nová povinnosť dotknutej inštitúcie a v dôsledku toho ani zmena právnej situácie dotknutej osoby najmä z dôvodu, že aj keď dotknutá osoba vyjadrí súhlas s prevodom práv na dôchodok, ktoré nadobudla v inom systéme, do systému dôchodkového zabezpečenia Únie, inštitúcia, ktorá tento návrh predložila, nemá po uskutočnení prevodu sumy kapitálu oznámenej vnútroštátnou dôchodkovou poisťovňou, zodpovedajúcu povinnosť automaticky priznať dotknutej osobe počet odpracovaných rokov uvedených v pôvodnom návrhu, so zreteľom na ktorý úradník potvrdil svoj zámer previesť uvedený kapitál do systému dôchodkového zabezpečenia Únie.

(pozri body 32 – 36)

Odkaz:

Všeobecný súd Európskej únie: rozsudky z 13. októbra 2015, Komisia/Verile a Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, body 50, 52, 53 a 74; Komisia/Cocchi a Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, bod 66, a Teughels/Komisia, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, body 37, 46, 48, 49, 58 a 70
UZNESENIE SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU EURÓPSKEJ ÚNIE

(prvá komora)

z 2. augusta 2016

Giorgio Cocchi

a

Nicola Falcione

proti

Európskej komisii

„Verejná služba — Povinnosť poskytnúť pomoc — Článok 24 služobného poriadku — Zamietnutie žiadosti o pomoc — Dôchodky — Článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku — Žiadosť o prevod práv na dôchodok — Späťvzatie žiadosti o prevod práv na dôchodok počas konania — Zastavenie konania o zamietnutí žiadosti o pomoc“

Predmet:

Žaloba podaná podľa článku 270 ZFEÚ, uplatniteľného na Zmluvu o ESAE na základe jej článku 106a, ktorou Giorgio Cocchi a Nicola Falcione navrhujú jednak zrušiť rozhodnutia z 9. marca 2011, ktorými Európska komisia zamietla ich žiadosti o pomoc podané v rámci žiadostí o prevod práv na dôchodok nadobudnutých v talianskom systéme dôchodkového zabezpečenia do systému dôchodkového zabezpečenia Európskej únie, a jednak zaviazať Komisiu zaplatiť im náhradu škody

Rozhodnutie:

Konanie vo veci F‑134/11, Cocchi a Falcione/Komisia, sa zastavuje. Giorgio Cocchi, Nicola Falcione a Európska komisia znášajú každý svoje vlastné trovy konania.

Abstrakt

Žaloby úradníkov – Záujem na konaní – Posúdenie v čase podania žaloby – Neskorší zánik záujmu na konaní – Zastavenie konania

(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)

Aby mohol úradník pokračovať v konaní o žalobe, ktorou sa domáha zrušenia rozhodnutia, je potrebné, aby si zachoval osobný záujem na zrušení napadnutého rozhodnutia, a to aj po podaní uvedenej žaloby, pričom takýto záujem predpokladá, že výsledok konania mu môže byť na prospech.

Pokiaľ úradník po dohode s dotknutou inštitúciou vzal späť svoju žiadosť o prevod práv na dôchodok nadobudnutých pred svojim vstupom do služieb Únie, prípadný rozsudok, ktorým sa zrušuje rozhodnutie o zamietnutí jeho žiadosti o pomoc podanej v rámci jeho žiadosti o prevod práv na dôchodok mu nemôže poskytnúť administratívnu výhodu, a to bez ohľadu na to, či žiadosť o pomoc podaná úradníkom na účely obrany proti konaniu vlastnej inštitúcie je z právneho hľadiska prípustná.

Ak v tomto ohľade neexistuje skutočný záujem na konaní, treba konanie o žalobe zastaviť.

(pozri body 33, 34)

Odkaz:

Súd pre verejnú službu: uznesenie z 2. decembra 2013, Pachtitis/Komisia,F‑49/12, EU:F:2013:197, bod 28 a citovaná judikatúra
Pri rozhodnutiach, ktoré podpísal úradník v mene Komisie a pod jej kontrolou, predstavuje prenesenie právomoci na podpis opatrenie týkajúce sa internej organizácie služieb Komisie v súlade s jej rokovacím poriadkom a je aj normálnym prostriedkom, ktorým Komisia vykonáva svoje právomoci.

Právo Únie totiž povoľuje prenesenie vykonávacích právomocí za podmienky, že to predpis formálne nezakazuje. O to viac to musí platiť v prípade jednoduchého prenesenia právomoci na podpis.

(pozri body 38 a 39)

Odkaz:

Súdny dvor: 17. októbra 1972, Vereeniging van Cementhandelaren/Komisia, 8/72, body 10 až 14; 17. januára 1984, VBVB a VBBB/Komisia, 43/82 a 63/82, bod 14; 11. októbra 1990, FUNOC/Komisia, C‑200/89, body 13 a 14

Súd prvého stupňa: 6. decembra 1994, Lisrestal a i./Komisia, T‑450/93, bod 34; 14. mája 1998, Finnboard/Komisia, T‑338/94, bod 82; 18. októbra 2001, X/BCE, T‑333/99, bod 102 a tam citovaná judikatúra; 13. júla 2006, Vounakis/Komisia, T‑165/04, bod 49
SK
Zbierkasúdnychroz hodnutí
ECLI:EU:F:2010 :171 1UZNESENIE SÚDU PR E VEREJNÚ S LUŽBU (prvá ko mora)
zo 16. decembra 2010
Vec F-25/10
AG
proti
Európskemu parlamentu
„Verejná služba — Úradníci — Prepustenie po skončení skušobnej doby — Zjavná neprípustnosť — 
Omeškanie s podaním žaloby — Oznámenie doporučeným listom s doručenkou“
Predmet: Žaloba podaná podľa článku 270 Z FEÚ uplatniteľného na Zmluvu o ESAE podľa jej 
článku 106a, ktorou AG navrhuje najmä zrušiť rozhodnutie Parlamentu zo 14. mája 
2009 o jej prepustení po skončení skúšobnej doby a rozhodnutie P arlamentu 
z 21. decembra 2009 z amietajúceho jej sťažnosť proti tomuto rozhodnutiu, ako a j 
zaviazať Parlament nahradiť škodu, ktorá j ej bola spôsobená v dôsledku t ýchto 
rozhodnutí
Roz hodnutie:Žaloba sa zamieta ako z javne neprípustná. Žalobkyňa znáša všetky trovy kon ania.
Abstrakt
Úradníci — Žaloba — Lehoty — Začiatok p lynutia — Oznámenie — Pojem
(Služobný poriadok ú radníkov, článok 90 o ds. 2)
Pokiaľ je rozhodnutie oznámené doporučeným listom s doručenkou, vychádza sa na základe toho, že 
adresát podpísal poštovú doručenku, že sa s ním o boznámil. V prípade, že prevzatie doporučeného 
listu nemôže by podpísané jeho adr esátom z dôvodu jeho neprítomnosti v jeho bydlisku v čase 
doručovania pošty a tento adr esát nepodnikol nijaké kr oky a ni nevyzdvihol list v lehote, počas ktorej 
je list obvykle uložený na pošte, rozhodnutie sa považuje za riad ne doručené adr esátovi uplynutím tejto 
lehoty.
Domnienka, že rozhodnutie bolo adr esátovi oznámené uplynutím lehoty, počas ktorej je doporučený 
list obvykle uložený na pošte, však nemá absolútnu povahu. Uplatniť ju m ožno i ba v prípade, že 
administratíva preukáže, že oznámenie doporučeným listom bolo riad ne, najmä že došlo k oznámeniu 
o uložení zásielky n a poslednej poštovej adr ese, ktorú uviedol adr esát. O krem t oho táto domnienka 
nie je nevyvrátiteľná. Adresát sa môže usilovať o preukázanie, že sa najmä z dôvodu choroby alebo 
vyššej moci nezávislej od jeho vôle nemohol účinne dozvedieť o oznámení o uložení zásielky.
Neprítomnosť odôvodnená iba dovolenkou však nemožno p ovažovať za legitímny dôvod, ktorý by 
bránil domnienke o doručení. Pokiaľ by túto domnienku m ohli vyvrátiť čisto osobné dôvody, adr esát 
aktu by si mohol v určitej miere zvoliť okamih, v ktorom s a podľa neho s rozhodnutím ú činne 
oboznámil.
2 ECLI:EU:F:2010 :171ABSTRAKT–VECF-25/10
AG/PARLAMENT
Domnienka d oručenia pritom v ôbec nezasahuje do práva na účinný právny prostriedok, n ajmä do 
predvídateľnosti pravidiel upravujúcich prístup na súd Únie. Lehota na podanie žaloby v dĺžke troch 
mesiacov a desiatich dní je totiž dostatočne dlhá na to, aby neprítomnosť z dôvodu dovolenky n ebola 
na ujmu možnosti podať žalobu.
(pozri body 41 – 44, 48 a 50)
UZNESENIE SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (prvá komora)

zo 7. októbra 2009

Vec F‑122/07

Luigi Marcuccio

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Verejná služba – Úradníci – Žiadosť o vyšetrovanie – Zamietnutie inštitúcie preložiť rozhodnutie do jazyka zvoleného žalobcom – Zjavná neprípustnosť – Žaloba zjavne právne nedôvodná“

Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou L. Marcuccio navrhuje v prvom rade zrušiť rozhodnutie Komisie o zamietnutí jeho žiadosti vykonať vyšetrovanie týkajúce sa určitých udalostí, ktoré nastali v priebehu rokov 2001 a 2003, ako aj zaviazať Komisiu na náhradu škody, ktorá mu vznikla

Rozhodnutie: Žaloba žalobcu sa zamieta ako čiastočne zjavne neprípustná a čiastočne zjavne bez právneho základu. Žalobca je povinný nahradiť trovy konania.

Abstrakt

Úradníci – Povinnosť starostlivosti prislúchajúca administratíve – Povinnosť vydať individuálne rozhodnutie určené úradníkovi v jazyku, ktorý on dôkladne ovláda

(Článok 21 ES; Charta základných práv, článok 41 ods. 4; Rokovací poriadok Komisie, príloha bod 4)

Inštitúcie majú na základe povinnosti starostlivosti vydať individuálne rozhodnutie určené úradníkovi v jazyku, ktorý on dôkladne ovláda.

Ani z článku 21 tretieho odseku ES, ani z bodu 4 kódexu dobrého správania, ani z článku 41 ods. 4 Charty základných práv nevyplýva, že by každé rozhodnutie inštitúcie Spoločenstva určené jednému z jej úradníkov muselo byť vydané v jazyku pôvodnej korešpondencie. Tieto ustanovenia sa uplatnia na vzťahy medzi inštitúciami a ich zamestnancami totiž iba vtedy, keď títo zamestnanci zašlú inštitúciám písomnosť v postavení občana Únie a nie v postavení úradníka alebo zamestnanca Spoločenstva. V každom prípade, ak by inštitúcie boli povinné odpovedať na žiadosť úradníka v tom istom jazyku, ako je jazyk žiadosti, spôsobovalo by to inštitúciám neprekonateľné problémy.

(pozri body 60 – 65)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 23. marca 2000, Rudolph/Komisia, T‑197/98, Zb. VS s. I‑A‑55, II‑241, bod 46; 7. februára 2001, Bonaiti Brighina/Komisia, T‑118/99, Zb. VS s. I‑A‑25, II‑97, bod 13; 17. mája 2006, Lavagnoli/Komisia, T‑95/04, Zb. VS s. I‑A‑2‑121, II‑A‑2‑569, bod 48

Súd pre verejnú službu: 13. decembra 2007, Duyster/Komisia, F‑51/05 a F‑18/06, Zb. VS s. I‑A‑1‑0000, II‑A‑1‑0000, body 58 a 59
Staff case summary



Staff case summary

Abstrakt

1. Úradníci – Žaloba – Právo podať žalobu – Osoby, ktoré požadujú postavenie úradníkov alebo zamestnancov iných ako miestnych zamestnancov

(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)

2. Úradníci – Služobný poriadok – Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov – Pôsobnosť

(Články 238 ES a 282 ES; podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, články 1, 2, 3 a 5)

1. Nie len osoby, ktoré majú postavenie úradníkov alebo zamestnancov iných ako miestnych zamestnancov, ale tiež osoby, ktoré si na toto postavenie robia nárok, môžu pred súdom Spoločenstva napadnúť rozhodnutie, ktoré im spôsobuje ujmu, uvedený súd má predovšetkým právomoc preskúmať, či skutočne existuje jeho právomoc rozhodnúť o prípustnosti a dôvodnosti sporu.

(pozri body 64 a 65)

Odkaz:

Súdny dvor: 11. marca 1975, Porrini a i., 65/74, Zb. s. 319, bod 13; 5. apríla 1979, Bellintani a i./Komisia, 116/78, Zb. s. 1585, bod 6; 20. júna 1985, Klein/Komisia, 123/84, Zb. s. 1907, bod 10

Súd prvého stupňa: 19. júla 1999, Mammarella/Komisia, T‑74/98, Zb. VS s. I‑A‑151, II‑797, bod 16

2. Služobný poriadok a podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov nepredstavujú úplnú právnu úpravu, ktorá by mohla zakázať prijatie do zamestnania osôb mimo už stanoveného právneho rámca. Naopak, spôsobilosť priznaná Spoločenstvu článkami 282 ES a 283 ES nadviazať zmluvné vzťahy, na ktoré sa vzťahuje právo členského štátu je rozšírená aj na uzatváranie pracovných zmlúv alebo zmlúv na poskytovanie služieb. Za týchto podmienok môže byť prijatie osoby do zamestnania na základe zmluvy s výslovným odkazom na vnútroštátny zákon považované za nezákonné iba za predpokladu, keď by žalovaná inštitúcia definovala podmienky zamestnávania dotknutej osoby nie na základe potrieb služby, ale s cieľom vyhnúť sa uplatneniu ustanovení služobného poriadku alebo podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov, čím by sa dopustila zneužitia konania.

Aby bolo možné overiť, že inštitúcia sa nedopustila zneužitia konania, nestačí konštatovať, že sa táto mohla oprávnene domnievať, že rôzne druhy zmlúv stanovených v podmienkach zamestnávania ostatných zamestnancov, na ktoré sa vzťahuje právomoc súdov Spoločenstva, neboli prispôsobené na situáciu spolupracovníkov, ktorým chce zveriť určité úlohy, ale je taktiež po druhé potrebné overiť, či im ponúkané pracovné podmienky zodpovedajú minimálnym sociálnym požiadavkám, ktoré existujú v každom právnom štáte.

(pozri body 70 a 87)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: Mammarella/Komisia, už citovaný, body 39 a 40, a citovaná judikatúra
UZNESENIE SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)

z 27. septembra 2007

Vec F‑120/06

Noémi Dálnoky

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Verejná služba – Verejné výberové konania – Oznámenie o výberovom konaní – Prípustnosť“

Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou N. Dálnoky navrhuje najmä zrušenie oznámenia verejného výberového konania EPSO/AD/47/06 uverejnenom v Úradnom vestníku Európskej únie z 21. júna 2006 (Ú. v. EÚ C 145 A, s. 3) v rozsahu, v akom sa od uchádzačov vyžaduje dôkladná znalosť rumunského jazyka

Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta ako zjavne neprípustná. Každý účastník konania znáša vlastné trovy konania.

Abstrakt

1. Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Absencia – Neprípustnosť – Výnimky

(Služobný poriadok úradníkov, článok 90 ods. 2 a článok 91 ods. 2, a príloha III, článok 1 ods. 1)

2. Úradníci – Žaloba – Predmet – Príkaz administratíve – Neprípustnosť

(Služobný poriadok úradníkov, článok 91)

1. Podľa článku 91 ods. 2 služobného poriadku je žaloba podaná na súd Spoločenstva prípustná iba v prípade, že bola predtým podaná sťažnosť na menovací orgán v zmysle článku 90 ods. 2 služobného poriadku smerujúca proti aktu spôsobujúcemu ujmu.

Okrem prípadu, keď žaloba smeruje proti aktu, ktorý nevydal samotný menovací orgán, ako je rozhodnutie výberovej komisie alebo hodnotiaca správa, má predchádzajúce nepodanie sťažnosti v stanovenej lehote za následok zjavnú neprípustnosť žaloby.

V tejto súvislosti článok 1 ods. 1 prílohy III služobného poriadku stanovuje, že oznámenie o výberovom konaní je aktom, ktorý prijíma menovací orgán. Pred napadnutím oznámenia o výberovom konaní sa teda musí podať sťažnosť podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku.

(pozri body 35 – 37)

Odkaz:

Súdny dvor: 10. júna 1987, Pomar/Komisia, 317/85, Zb. s. 2467, body 11 a 13

Súd prvého stupňa: 20. júna 1990, Burban/Parlament, T‑133/89, Zb. s. II‑245, bod 17; 16. júla 1992, Della Pietra/Komisia, T‑1/91, Zb. s. II‑2145, bod 23; 2. mája 2001, Barleycorn Mongolue a Boixader Rivas/Rada a Parlament, T‑208/00, Zb. VS s. I‑A‑103, II‑479, body 30 až 32

2. Súdu Spoločenstva v rámci preskúmavania zákonnosti podľa článku 91 služobného poriadku neprináleží udeliť administratíve príkazy alebo vydať právne vyhlásenia.

(pozri bod 42)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 9. júna 1994, X/Komisia, T‑94/92, Zb. VS s. I‑A‑149, II‑481, bod 33; 5. novembra 1996, Mazzocchi-Alemanni/Komisia, T‑21/95 a T‑186/95, Zb. VS s. I‑A‑501, II‑1377, bod 44; 12. júna 2002, Mellone/Komisia, T‑187/01, Zb. VS s. I‑A‑81, II‑389, bod 16; 2. marca 2004, Di Marzio/Komisia, T‑14/03, Zb. VS s. I‑A‑43, II‑167, bod 63
Staff case summary



Staff case summary

Abstrakt

1. Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Absencia – Neprípustnosť – Výnimky

(Služobný poriadok úradníkov, článok 90 ods. 2 a článok 91 ods. 2, a príloha III, článok 1 ods. 1)

2. Úradníci – Žaloba – Predmet – Príkaz administratíve – Neprípustnosť

(Služobný poriadok úradníkov, článok 91)

1. Podľa článku 91 ods. 2 služobného poriadku je žaloba podaná na súd Spoločenstva prípustná iba v prípade, že bola predtým podaná sťažnosť na menovací orgán v zmysle článku 90 ods. 2 služobného poriadku smerujúca proti aktu spôsobujúcemu ujmu.

Okrem prípadu, keď žaloba smeruje proti aktu, ktorý nevydal samotný menovací orgán, ako je rozhodnutie výberovej komisie alebo hodnotiaca správa, má predchádzajúce nepodanie sťažnosti v stanovenej lehote za následok zjavnú neprípustnosť žaloby.

V tejto súvislosti článok 1 ods. 1 prílohy III služobného poriadku stanovuje, že oznámenie o výberovom konaní je aktom, ktorý prijíma menovací orgán. Pred napadnutím oznámenia o výberovom konaní sa teda musí podať sťažnosť podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku.

(pozri body 35 – 37)

Odkaz:

Súdny dvor: 10. júna 1987, Pomar/Komisia, 317/85, Zb. s. 2467, body 11 a 13

Súd prvého stupňa: 20. júna 1990, Burban/Parlament, T‑133/89, Zb. s. II‑245, bod 17; 16. júla 1992, Della Pietra/Komisia, T‑1/91, Zb. s. II‑2145, bod 23; 2. mája 2001, Barleycorn Mongolue a Boixader Rivas/Rada a Parlament, T‑208/00, Zb. VS s. I‑A‑103, II‑479, body 30 až 32

2. Súdu Spoločenstva v rámci preskúmavania zákonnosti podľa článku 91 služobného poriadku neprináleží udeliť administratíve príkazy alebo vydať právne vyhlásenia.

(pozri bod 42)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 9. júna 1994, X/Komisia, T‑94/92, Zb. VS s. I‑A‑149, II‑481, bod 33; 5. novembra 1996, Mazzocchi-Alemanni/Komisia, T‑21/95 a T‑186/95, Zb. VS s. I‑A‑501, II‑1377, bod 44; 12. júna 2002, Mellone/Komisia, T‑187/01, Zb. VS s. I‑A‑81, II‑389, bod 16; 2. marca 2004, Di Marzio/Komisia, T‑14/03, Zb. VS s. I‑A‑43, II‑167, bod 63
Právomoc takto priznaná uvedenému orgánu je však obmedzená nevyhnutnosťou vykonať porovnávacie hodnotenie zásluh so starostlivosťou a nestrannosťou, v záujme služby a v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania. Toto hodnotenie tiež treba vykonať s použitím zdrojov informácií a údajov, ktoré sú porovnateľné.

Podľa článku 45 ods. 1 služobného poriadku stanovuje každému menovaciemu orgánu povinnosť vykonať pred každým povýšením porovnávacie hodnotenie zásluh všetkých úradníkov, ktorí prichádzajú do úvahy na povýšenie. Presnejšie pri svojom porovnávacom hodnotení si môže tento orgán vyžiadať pomoc administratívnych služieb na rôznych stupňoch hierarchie v súlade so zásadami, ktoré sú vlastné fungovaniu každého hierarchicky usporiadaného administratívneho systému a ktoré sú zakotvené v článku 21 prvom odseku služobného poriadku, podľa ktorého je úradník bez ohľadu na jeho služobné postavenie povinný pomáhať a radiť svojim nadriadeným. Predbežné hodnotenie spisov úradníkov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie na každom generálnom riaditeľstve však nemôže nahradiť porovnávacie hodnotenie, ktoré má následne vykonať výbor pre povýšenie, keď je to stanovené, a potom menovací orgán. Konkrétne, ak nemá byť porovnávacie hodnotenie zásluh všetkých úradníkov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie bezpredmetné, nemožno pripustiť, aby sa tento orgán uspokojil s tým, že preskúma zásluhy úradníkov, ktorí sú v zoznamoch zostavených jednotlivými službami alebo generálnymi riaditeľstvami zaradení najlepšie.

(pozri bod 48)

Súd prvého stupňa: rozsudky z 30. novembra 1993, Tsirimokos/Parlament, T‑76/92, EU:T:1993:106, bod 17; z 8. mája 2001, Caravelis/Parlament, T‑182/99, EU:T:2001:131, bod 34, a z 3. februára 2005, Heurtaux/Komisia, T‑172/03, EU:T:2005:34, bod 40
Odvolací výbor zriadený Európskou investičnou bankou v oblasti hodnotenia zamestnancov disponuje úplnou právomocou preskúmania, ktorá ho oprávňuje nahradiť posúdenia uvedené v hodnotiacej správe napadnutej dotknutým zamestnancom Banky svojimi posúdeniami, čo je právomoc, ktorú Súd pre verejnú službu nemá. V prípade, že by sa tento odvolací výbor nesprávne vzdal tohto úplného preskúmania, bolo by to rovnaké ako zbaviť dotknutú osobu kontrolnej inštancie stanovenej interným právnym predpisom Banky a spôsobilo by jej to ujmu, takže takéto vzdanie sa musí podliehať preskúmaniu prvostupňovým súdom.

(pozri bod 41)

Všeobecný súd Európskej únie: rozsudok z 27. apríla 2012, De Nicola/EIB, T‑37/10 P, EU:T:2012:205, bod 49