NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

PAOLO MENGOZZI

prednesené 29. októbra 2009 ( 1 )

Vec C-462/08

Ümit Bekleyen

proti

Spolkovej krajine Berlín

„Dohoda o pridružení medzi EHS a Tureckom — Článok 7 druhý odsek rozhodnutia asociačnej rady č. 1/80 — Právo dieťaťa tureckého pracovníka odpovedať na akúkoľvek pracovnú ponuku v hostiteľskom členskom štáte, v ktorom absolvovalo odborné vzdelávanie — Začatie odborného vzdelávania po definitívnom odchode rodičov z tohto členského štátu“

I — Úvod

1. Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Nemecko) týmto návrhom na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal rozhodnutím zo 6. októbra 2008, žiada o výklad článku 7 druhého odseku rozhodnutia asociačnej rady č. 1/80 ( 2 ) z o rozvoji asociácie (ďalej len „rozhodnutie č. 1/80“) ( 3 ). Táto otázka bola položená v rámci konania o žalobe, ktorú podala Ümit Bekleyen, turecká štátna príslušníčka, proti rozhodnutiu spolkovej krajiny Berlín, ktorým jej bolo na základe článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80 odmietnuté povolenie na pobyt.

2. Toto konanie poskytuje Súdnemu dvoru možnosť objasniť povahu práv, ktoré toto ustanovenie priznáva dieťaťu tureckého pracovníka, ako aj upresniť podmienky nadobudnutia takýchto práv.

II — Právny rámec

3. Rozhodnutie č. 1/80 bolo prijaté podľa článku 36 dodatkového protokolu ( 4 ) k dohode o pridružení. Tento článok stanovuje, že voľný pohyb pracovníkov medzi členskými štátmi Spoločenstva a Tureckom sa bude uskutočňovať postupne v súlade so zásadami uvedenými v článku 12 dohody o pridružení, podľa ktorého sa zmluvné strany dohodli, že budú uplatňovať články 48, 49 a 50 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva.

4. Kapitola II rozhodnutia č. 1/80 s názvom „Sociálne ustanovenia“ upravuje vo svojom oddieli 1 rôzne „otázky súvisiace so zamestnávaním a voľným pohybom pracovníkov“, medzi ktoré patrí aj otázka prístupu tureckých štátnych príslušníkov na trh práce v členskom štáte. Takéto právo im môže byť priznané najmä na základe dvoch ustanovení, buď ako pracovníkom, ktorí patria do legálneho trhu práce (článok 6), alebo ako rodinným príslušníkom tureckého pracovníka, ktorý spĺňa takúto podmienku (článok 7).

5. Článok 6 rozhodnutia č. 1/80, ktorý progresívne v závislosti od trvania legálneho zamestnania v členskom štáte priznáva tureckému pracovníkovi právo na prístup k zamestnaniu, znie takto: „1. Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 7 o slobodnom prístupe k zamestnaniu jeho rodinných príslušníkov, turecký pracovník, ktorý je súčasťou legálneho trhu práce v členskom štáte: — má v tomto členskom štáte po jednom roku legálneho zamestnania právo na obnovenie platnosti svojho pracovného povolenia u toho istého zamestnávateľa, ak ten má voľné pracovné miesto, — má v tomto členskom štáte po troch rokoch legálneho zamestnania a s výhradou prednosti poskytovanej pracovníkom z členských štátov Spoločenstva právo v rámci toho istého povolania odpovedať u zamestnávateľa podľa svojho výberu na inú pracovnú ponuku uskutočnenú za obvyklých podmienok a zaregistrovanú na úradoch práce tohto členského štátu, — požíva v tomto členskom štáte po štyroch rokoch legálneho zamestnania slobodný prístup k akejkoľvek zamestnaneckej činnosti podľa svojho výberu. 2. Dovolenky za kalendárny rok a neprítomnosť z dôvodu materstva, pracovného úrazu alebo krátkodobej choroby sa považujú za doby legálneho zamestnania. Doby nedobrovoľnej nezamestnanosti riadne potvrdené príslušnými orgánmi a neprítomnosť pre dlhodobú chorobu nemajú bez toho, aby sa považovali za doby legálneho zamestnania, vplyv na práva nadobudnuté na základe predchádzajúcej doby zamestnania. …“ [neoficiálny preklad]

6. Článok 7 rozhodnutia č. 1/80 rozlišuje medzi rodinnými príslušníkmi, ktorí získali povolenie pripojiť sa k pracovníkovi v hostiteľskom členskom štáte a ktorí tam mali legálne bydlisko počas určitého obdobia (prvý odsek) na jednej strane, a deťmi takéhoto pracovníka, ktoré v dotknutom členskom štáte absolvovali odborné vzdelávanie (druhý odsek) na druhej strane. Článok 7 teda stanovuje: „Rodinní príslušníci tureckého pracovníka, ktorý patrí do legálneho trhu práce v niektorom členskom štáte, ktorí získali povolenie sa k nemu pripojiť: — majú právo odpovedať — s výhradou prednosti poskytovanej pracovníkom z členských štátov Spoločenstva — na akúkoľvek pracovnú ponuku, ak tam majú legálny pobyt aspoň tri roky, — požívajú slobodný prístup ku akejkoľvek zamestnaneckej činnosti podľa svojho výberu, ak tam majú legálny pobyt aspoň päť rokov. Deti tureckých pracovníkov, ktoré v hostiteľskom členskom štáte absolvovali odborné vzdelanie, môžu nezávisle od dĺžky svojho pobytu v tomto členskom štáte a s podmienkou, že jeden z rodičov vykonával legálne zamestnanie v tomto členskom štáte aspoň tri roky, odpovedať v tomto členskom štáte na akúkoľvek pracovnú ponuku.“ [neoficiálny preklad]

III — Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

7. Ü. Bekleyen, ktorá sa narodila v roku 1975 v Berlíne, žila až do svojho štrnásteho roku života s rodinou na nemeckom území. Jej rodičia, tureckí štátni príslušníci, boli obaja od roku 1971 zamestnaní v Spolkovej republike Nemecko. V roku 1989 sa Ü. Bekleyen s celou svojou rodinou vrátila naspäť do Turecka, kde ukončila školskú dochádzku a absolvovala štúdium krajinnej architektúry.

8. V januári 1999 sa Ü. Bekleyen so súhlasom spolkovej krajiny Berlín vrátila bez svojej rodiny do Spolkovej republiky Nemecko s cieľom študovať. V marci 1999 získala povolenie na pobyt, ktoré bolo viackrát predĺžené, naposledy ako povolenie na pobyt platné do 31. decembra 2005. V lete 2005 skončila Ü. Bekleyen štúdium urbanizmu na Technische Universität Berlin (Technická univerzita v Berlíne) a získala diplom inžinierky krajinnej architektúry.

9. Dňa 19. decembra 2005 požiadala Ü. Bekleyen so zreteľom na svoje vysokoškolské vzdelanie ukončené v Spolkovej republike Nemecko o udelenie povolenia na pobyt na základe článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80. Rozhodnutím z spolková krajina Berlín jej žiadosť zamietla, keďže neboli splnené podmienky práva na pobyt požadované na základe dohody o pridružení. Žalovaná vo veci samej tvrdí, že článok 7 druhý odsek rozhodnutia č. 1/80 stanovuje podmienku časovej súvislosti medzi pobytom rodičov a dieťaťa, ktorá nebola v prejednávanej veci splnená. Znenie a cieľ tohto ustanovenia rozhodnutia č. 1/80 predpokladajú, a to na účely získania práva na zamestnanie a na pobyt, aby v okamihu začatia odborného vzdelávania dieťaťa mal ešte aspoň jeden z jeho rodičov bydlisko v hostiteľskom členskom štáte.

10. V máji 2007 bolo Ü. Bekleyenovej na základe článku 6 ods. 1 prvej zarážky rozhodnutia č. l/80 udelené povolenie na pobyt platné len do 13. mája 2009, a to vzhľadom na to, že ju zamestnala nemecká spoločnosť.

11. Žalobou, ktorá bola podaná v júli 2006 najprv ako žaloba na nečinnosť a neskôr zmenená na žalobu smerujúcu proti rozhodnutiu z 21. septembra 2006, sa Ü. Bekleyen domáhala potvrdenia svojho práva na pobyt podľa článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80.

12. Verwaltungsgericht Berlin zamietol túto žalobu rozsudkom z 9. augusta 2007. Tento súd uviedol, že žaloba bola síce prípustná, pretože Ü. Bekleyen mala napriek právu na pobyt udelenému na základe článku 6 ods. 1 rozhodnutia č. 1/80 záujem na konaní. Ak by jej totiž bolo priznané právo dovolávať sa článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80, mala by v Spolkovej republike Nemecko voľný prístup na trh práce. Žaloba však bola nedôvodná, pretože dlhodobý pobyt Ü. Bekleyenovej v Turecku mal za následok stratu práva využívať privilegovaný režim podľa článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80.

13. Ü. Bekleyen potom podala odvolanie na predkladajúci súd.

14. Domnievajúc sa, že za týchto podmienok je na vyriešenie sporu potrebný výklad práva Spoločenstva, Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku: „Má sa článok 7 druhý odsek rozhodnutia… č. 1/80 vykladať v tom zmysle, že právo na prístup na trh práce a príslušné právo na pobyt po absolvovaní odborného vzdelávania v hostiteľskom štáte vznikne aj vtedy, keď sa dieťa narodené v hostiteľskom štáte, po tom, čo sa vrátilo so svojou rodinou do spoločného štátu pôvodu, ako plnoleté samotné znovu vráti do dotknutého členského štátu, aby sa začalo odborne vzdelávať v čase, keď už uplynulo desať rokov od chvíle, keď jeho rodičia tureckej štátnej príslušnosti zamestnaní v minulosti v tomto členskom štáte z neho natrvalo odišli?“

IV — Posúdenie

15. Vnútroštátny súd sa v zásade pýta, či sa má článok 7 druhý odsek rozhodnutia č. 1/80 vykladať v tom zmysle, že práva na prístup na trh práce a zodpovedajúceho práva na pobyt, ktoré má dieťa tureckého pracovníka po absolvovaní odborného vzdelávania v hostiteľskom štáte, sa možno dovolávať aj vtedy, keď rodič dotknutého dieťaťa natrvalo odišiel z hostiteľského členského štátu pred okamihom, keď dieťa vstúpilo na jeho územie a začalo tam svoje odborné vzdelávanie.

16. Aby bolo možné užitočne odpovedať na položenú otázku, je potrebné najskôr pripomenúť judikatúru k článku 7 druhému odseku rozhodnutia č. 1/80.

17. Po prvé je potrebné poznamenať, že Súdny dvor už rozhodol, že toto ustanovenie má priamy účinok v členských štátoch, takže sa tureckí štátni príslušníci, ktorí spĺňajú podmienky na jeho uplatnenie, môžu priamo dovolávať práv, ktoré im priznáva. ( 5 )

18. Po druhé je potrebné pripomenúť, že práva, ktoré priznáva článok 7 druhý odsek rozhodnutia č. 1/80 dieťaťu tureckého pracovníka v oblasti zamestnanosti v dotknutom členskom štáte, nutne zahŕňajú aj existenciu súvisiaceho práva na pobyt v prospech dotknutej osoby, inak by bolo právo na prístup na trh práce a skutočného výkonu zamestnaneckej činnosti zbavené akéhokoľvek účinku. ( 6 )

19. Po tretie je potrebné uviesť, že článok 7 druhý odsek rozhodnutia č. 1/80 nemožno vykladať tak, že sa vzťahuje len na situáciu maloletej osoby, dieťaťa tureckého pracovníka, ktorý patrí alebo patril do legálneho trhu práce v hostiteľskom členskom štáte, ale uplatňuje sa aj na situáciu plnoletej osoby, ktorá je dieťaťom takéhoto pracovníka. ( 7 )

20. V rámci judikatúry k výkladu článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80 zastáva už citovaný rozsudok Akman, na ktorý vnútroštátny súd výslovne odkazuje v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, významné miesto.

21. Vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, pán Akman získal v roku 1980 povolenie na vstup do Spolkovej republiky Nemecko, kde jeho otec legálne pracoval, aby tam absolvoval inžinierske štúdium. Po úspešnom ukončení štúdia v roku 1993 požiadal o povolenie na pobyt na neobmedzenú dobu. Toto povolenie mu bolo odmietnuté, pretože jeho otec sa v roku 1986 vrátil do Turecka.

22. Súdny dvor vo svojom rozsudku Akman potvrdil, že článok 7 druhý odsek rozhodnutia č. 1/80 podmieňuje právo odpovedať na akúkoľvek pracovnú ponuku v hostiteľskom členskom štáte, ktoré priznáva dieťaťu tureckého pracovníka, splnením dvoch podmienok, a to jednak, že dieťa dotknutého pracovníka musí v predmetnom členskom štáte absolvovať odborné vzdelanie, a jednak je potrebné, aby bol minimálne jeden z rodičov v tomto členskom štáte legálne zamestnaný aspoň tri roky. ( 8 )

23. Keďže v predmetnej veci sa Súdny dvor domnieval, že prvá podmienka týkajúca sa absolvovania odborného vzdelávania bola splnená, zameral sa na skúmanie druhej podmienky týkajúcej sa požiadavky zamestnania rodiča na obdobie troch rokov.

24. Pokiaľ ide o druhú podmienku, Súdny dvor sa domnieval, že článok 7 druhý odsek rozhodnutia č. 1/80 nemožno vykladať tak, že viaže právo dieťaťa odpovedať na akúkoľvek pracovnú ponuku na podmienku bydliska rodiča v predmetnom členskom štáte v okamihu, keď dieťa po absolvovaní svojho odborného vzdelania zamýšľa nastúpiť do zamestnania v tomto členskom štáte. ( 9 ) Na podporu tejto tézy Súdny dvor zdôraznil, že dieťa tureckej migrujúcej osoby legálne zamestnanej v členskom štáte aspoň tri roky, ktoré má legálne bydlisko na území tohto štátu, absolvovalo tam vzdelávanie a potom mu bola poskytnutá možnosť vykonávať v tomto štáte zárobkovú činnosť, sa nemá v tomto okamihu naďalej považovať za závislé od prítomnosti jedného zo svojich rodičov, pretože tým, že dotknuté dieťa vstúpilo na trh práce, už nie je v ich starostlivosti, ale je schopné si samo uspokojovať svoje potreby. ( 10 )

25. Súdny dvor preto dospel k záveru, že s ohľadom na zmysel a účel predmetného ustanovenia, ako aj na kontext, v ktorom sa nachádza, sa musí druhá podmienka, ktorá je stanovená v článku 7 druhom odseku rozhodnutia č. 1/80 chápať v tom zmysle, že vyžaduje len to, aby rodič kedykoľvek pred okamihom, keď jeho dieťa absolvovalo odborné vzdelávanie, legálne vykonával najmenej tri roky zamestnaneckú činnosť v hostiteľskom členskom štáte. ( 11 )

26. Pokiaľ ide o prejednávanú vec, je potrebné poznamenať, že podstatou otázky, ktorú vnútroštátny súd položil Súdnemu dvoru, je, či sa táto judikatúra stanovená v už citovanom rozsudku Akman uplatní aj v situácii, keď predtým zamestnaný turecký pracovník v okamihu, keď jeho dieťa začalo odborné vzdelávanie, už desať rokov nemá bydlisko v dotknutom členskom štáte.

27. Z tohto pohľadu je podľa môjho názoru na to, aby sa mohla poskytnúť užitočná odpoveď na položenú otázku, dôležité identifikovať skutočnosti, ktoré môžu odlíšiť skutkovú situáciu vo veci samej od situácie vo veci, v ktorej bol vydaný už citovaný rozsudok Akman.

28. Je potrebné najskôr pripomenúť, že v okamihu, keď pán Akman, ktorý získal povolenie na vstup do Spolkovej republiky Nemecko s cieľom presťahovať sa k svojmu otcovi, začal svoje štúdium, bol jeho otec ešte tureckým pracovníkom v zmysle článku 7 prvého odseku rozhodnutia č. 1/80, pretože v danom čase pôsobil na legálnom trhu práce v tomto členskom štáte. Až v okamihu, keď pán Akman absolvoval odborné vzdelávanie a zamýšľal využiť voľný prístup k zamestnaniu, pričom chcel uplatniť právo odpovedať na akúkoľvek pracovnú ponuku na základe článku 7 druhého odseku uvedeného rozhodnutia, jeho otec už nepatril do legálneho trhu práce v hostiteľskom členskom štáte.

29. V prejednávanej veci však neboli rodičia Ü. Bekleyenovej zamestnaní v Spolkovej republike Nemecko, a dokonca tam nemali ani bydlisko, a to ani na začiatku jej odborného vzdelávania, ani v okamihu ukončenia jej univerzitného štúdia.

30. To, čo z právneho hľadiska odlišuje prejednávanú vec od veci, v ktorej bol vydaný už citovaný rozsudok Akman, je úzko spojené s touto skutkovou okolnosťou.

31. Je potrebné pripomenúť, ako som už zdôraznil v bode 22 týchto návrhov, že v už citovanej veci Akman Súdny dvor potvrdil, že článok 7 druhý odsek rozhodnutia č. 1/80 viaže právo odpovedať na akúkoľvek pracovnú ponuku v hostiteľskom členskom štáte, ktorú priznáva dieťaťu tureckého pracovníka, na dve podmienky, a to, že dieťa dotknutého zamestnanca absolvovalo odborné vzdelávanie v predmetnom členskom štáte a že jeden z jeho rodičov vykonával legálne zamestnanie v tomto štáte aspoň tri roky.

32. V tejto súvislosti je potrebné najskôr uviesť poznámku týkajúcu sa výkladu článku 7 druhého odseku uvedeného rozhodnutia, ktorý uskutočnil Súdny dvor v už citovanej veci Akman, pokiaľ ide o dve podmienky, ktoré musí splniť turecký štátny príslušník, ktorý zamýšľa uplatniť práva v oblasti zamestnanosti na základe tohto ustanovenia.

33. Považujem za dôležité zdôrazniť, že nejde o dve, ale o tri kumulatívne podmienky, ktoré musia byť splnené, aby bolo možné uplatniť právo na voľný prístup k zamestnaniu na základe článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80. Dotknutá osoba musí 1. absolvovať odborné vzdelávanie v hostiteľskom členskom štáte, 2. preukázať, že jeden z jej rodičov „vykonával legálne zamestnanie v predmetnom členskom štáte aspoň tri roky“ a 3. byť dieťaťom tureckého pracovníka ( 12 ).

34. V prejednávanej veci je prvá podmienka nepochybne splnená, keďže Ü. Bekleyen skončila v hostiteľskom členskom štáte univerzitné štúdium a získala diplom inžinierky krajinnej architektúry.

35. Pokiaľ ide o druhú podmienku, ktorá je uvedená v článku 7 druhom odseku rozhodnutia č. 1/80, účastníci konania nepopierajú, že v tejto veci bola rovnako splnená, pretože rodičia Ü. Bekleyenovej, tureckí štátni príslušníci, boli obaja legálne zamestnaní v Spolkovej republike Nemecko viac ako tri roky.

36. V dôsledku toho je v prejednávanej veci hlavným predmetom diskusie tretia podmienka, ktorá sa týka postavenia dieťaťa tureckého pracovníka.

37. Identifikácia tohto prvku ako prvku, ktorý odlišuje túto vec od veci, v ktorej bol vydaný už citovaný rozsudok Akman, nám umožňuje lepšie definovať jej predmet. Svojou otázkou sa totiž vnútroštátny súd v podstate pýta na potrebu existencie súbežnosti vzťahu medzi postavením rodiča ako tureckého pracovníka v zmysle rozhodnutia č. 1/80 a začiatkom a trvaním odborného vzdelávania dieťaťa na účely nadobudnutia práv vyplývajúcich z článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80.

38. Dánska a holandská vláda tvrdia, že článok 7 druhý odsek rozhodnutia č. 1/80 sa neuplatňuje na dieťa tureckých pracovníkov, pokiaľ začalo svoje štúdium v hostiteľskom členskom štáte až v čase, keď obaja jeho rodičia natrvalo opustili územie tohto štátu. Tieto vlády zastávajú názor, že článok 7 druhý odsek uvedeného rozhodnutia podmieňuje právo na voľný prístup na trh práce — a právo na pobyt, ktoré z neho vyplýva — tým, že existuje určitá časová súvislosť medzi pobytom a zamestnaním rodičov v hostiteľskom členskom štáte a možnosťou dieťaťa získať prístup k zamestnaniu po absolvovaní odborného vzdelávania v tomto štáte.

39. Z tohto stanoviska, ktoré zdôrazňuje význam tretej podmienky týkajúcej sa postavenia „dieťaťa tureckého pracovníka“, možno vyvodiť, že jeden z rodičov tureckého štátneho príslušníka musí mať postavenie tureckého pracovníka v zmysle rozhodnutia č. 1/80 na začiatku a počas štúdia dotknutého dieťaťa, aby toto dieťa mohlo po absolvovaní svojho odborného vzdelávania využiť právo na voľný prístup k zamestnaniu na trhu práce v hostiteľskom členskom štáte.

40. Pokiaľ ide o postavenie „dieťaťa tureckého pracovníka“ v zmysle článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80, ktoré musí mať turecký štátny príslušník, aby mohol po absolvovaní odborného vzdelávania získať právo na voľný prístup k zamestnaniu, je potrebné uviesť, že tento odsek nevyžaduje na rozdiel od toho, čo je výslovne uvedené v článku 6 a článku 7 prvom odseku toho istého rozhodnutia, aby turecký pracovník, ktorého dieťa zamýšľa uplatniť právo na pobyt, musel patriť do legálneho trhu práce v členskom štáte, čo je dodatočná podmienka, ktorá sa však uplatňuje v týchto oboch posledných uvedených ustanoveniach.

41. Problém, ktorý však vyplýva z tejto osobitosti znenia článku 7 druhého odseku, spočíva v tom, že je potrebné určiť, či vychádza z vôle zákonodarcu Spoločenstva odkázať v plnom rozsahu na pojem „turecký pracovník“, ktorý je obsiahnutý v oboch ďalších ustanoveniach — v článku 6 a článku 7 prvom odseku —, alebo či ide o úmyselné rozlišovanie medzi podmienkami uplatnenia predmetného ustanovenia a podmienkami týkajúcimi sa týchto ostatných ustanovení.

42. Na objasnenie významu predmetného znenia pre prejednávanú vec je potrebné vychádzať z úvahy obsiahnutej v rozsudkoch, ktoré Súdny dvor vydal vo veciach Bozkurt ( 13 ) a Tetik ( 14 ). Vo veci, v ktorej bol vydaný prvý z týchto rozsudkov, Súdny dvor skúmal podmienky, ktoré sú stanovené v článku 6 ods. 2 rozhodnutia č. 1/80, ktorý považuje určité obdobia neprítomnosti za legálne zamestnanie, a podľa ktorého „dovolenky za kalendárny rok a neprítomnosť z dôvodu materstva, pracovného úrazu alebo krátkodobej choroby sa považujú za doby legálneho zamestnania. Doby nedobrovoľnej nezamestnanosti riadne potvrdené príslušnými orgánmi a neprítomnosť pre dlhodobú chorobu nemajú bez toho, aby sa považovali za doby legálneho zamestnania, vplyv na práva nadobudnuté na základe predchádzajúcej doby zamestnania“ [neoficiálny preklad]. Súdny dvor bol požiadaný, aby spresnil, či tureckému pracovníkovi, akým je pán Bozkurt, môže byť na základe tohto ustanovenia zachované právo zdržiavať na území hostiteľského štátu po tom, ako utrpel pracovný úraz, ktorý mal za následok jeho trvalú pracovnú neschopnosť.

43. Súdny dvor rozhodol, že vzhľadom na účel rozhodnutia č. 1/80, ktorý smeruje ku konsolidácii situácie už zamestnaných tureckých pracovníkov, musí zostať právo na pobyt podporným právom plynúcim zo zamestnania pracovníka, takže v prípade prerušenia zamestnania môže naďalej trvať len v prípade, ak je prerušenie časovo obmedzené. Domnieval sa, že tento výklad je v súlade so znením článku 6 ods. 2 rozhodnutia č. 1/80, ktorý sa týka len dočasných neprítomností, ktoré v zásade nespochybňujú neskoršiu účasť pracovníka na aktívnom živote. Naopak v prípade trvalej pracovnej neschopnosti už pracovník vôbec nie je prítomný na trhu práce a neexistuje nijaký objektívne odôvodnený záujem zaručiť mu právo na prístup na trh práce a právo na pobyt akcesorickej povahy. ( 15 )

44. Podľa Súdneho dvora sa článok 6 rozhodnutia č. 1/80 „nevzťahuje na situáciu tureckého štátneho príslušníka, ktorý natrvalo opustil trh práce v členskom štáte“. ( 16 ) Súdny dvor z toho vyvodil, že „v prípade neexistencie osobitného ustanovenia priznávajúceho tureckým štátnym príslušníkom právo zdržiavať sa na území členského štátu po tom, čo tam vykonávali zamestnanie, právo tureckého pracovníka na pobyt… zaniká, ak je dotknutá osoba postihnutá úplnou a trvalou pracovnou neschopnosťou“. ( 17 )

45. Súdny dvor v už citovanom rozsudku Tetik potvrdil to, čo uviedol v už citovanom rozsudku Bozkurt, a neskôr spresnil „že turecký pracovník, ktorý bol viac ako štyri roky legálne zamestnaný na území členského štátu, ktorý sa rozhodne dobrovoľne opustiť svoje zamestnanie a hľadať v tom istom členskom štáte novú pracovnú činnosť, a ktorému sa nepodarí okamžite uzavrieť nový pracovnoprávny vzťah, má v tomto štáte počas primeraného obdobia právo na pobyt, aby si tam hľadal nové zamestnanie, pokiaľ aj naďalej patrí do legálneho trhu práce v predmetnom členskom štáte a bude prípadne dodržiavať právne predpisy platné v tomto štáte, napríklad tým, že sa zaeviduje na úrade práce ako uchádzač o zamestnanie“. ( 18 )

46. Vo svetle týchto dvoch rozsudkov dánska a holandská vláda navrhujú chápať osobitosti znenia článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80 v prvom z oboch zmyslov uvedených v bode 41 týchto návrhov, to znamená v zmysle, že vychádza z vôle zákonodarcu Spoločenstva poukázať v plnom rozsahu na pojem „turecký pracovník“, ktorý sa používa v prvom odseku toho istého článku.

47. Podľa ich názoru je preto potrebné a) zohľadniť skutočnosť, že rodičia Ü. Bekleyenovej opustili územie Spolkovej republiky Nemecko a už desať rokov tam nemali bydlisko, natrvalo opustili trh práce v hostiteľskom členskom štáte, b) vyvodiť z toho, že v období, keď Ü. Bekleyen začala, uskutočňovala a ukončila odborné vzdelávanie v Spolkovej republike Nemecko, už nemali postavenie tureckého pracovníka na účely uplatnenia článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80, a c) vyriešiť problém, ktorý nastolil predkladajúci, konštatovaním, že osoba, ktorá sa nachádza v situácii Ü. Bekleyenovej, nemôže po absolvovaní odborného vzdelávania získať právo na voľný prístup k zamestnaniu, a teda sa nemôže dovolávať práv v oblasti zamestnania a pobytu na základe článku 7 druhého odseku uvedeného rozhodnutia.

48. Takémuto riešeniu problému, ktorý bol predložený Súdnemu dvoru, bránia tri druhy dôvodov, ktoré sú spojené a) s cieľmi, ktoré sleduje dohoda o pridružení a rozhodnutie č. 1/80, b) s rozdielnym obsahom článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80 a prvého odseku toho istého článku, c) s vplyvom článku 59 dodatkového protokolu na výklad článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80.

A — Ciele sledované dohodou o pridružení a rozhodnutím č. 1/80

49. Ako Súdny dvor jasne zdôraznil, a) článok 12 dohody o pridružení spresňuje, že táto dohoda „má za cieľ podporovať pretrvávajúce a vyrovnané posilňovanie obchodných a hospodárskych vzťahov medzi zmluvnými stranami, zahŕňajúc aj oblasť pracovnej sily, najmä postupnou realizáciou voľného pohybu pracovníkov“ ( 19 ), a b) k uskutočneniu tohto cieľa musí dôjsť „v rámci možností“ na základe prebratia pravidiel a zásad, ktoré upravujú voľný pohyb pracovníkov v Spoločenstve ( 20 ) do uplatňovania pravidiel dohody o pridružení „s cieľom zlepšiť životnú úroveň tureckého ľudu a uľahčiť neskoršie pristúpenie Turecka k Spoločenstvu (štvrté odôvodnenie preambuly a článok 28 tejto dohody)“. ( 21 )

50. Tento cieľ dohody o pridružení musí nutne ovplyvniť výklad rozhodnutia č. 1/80, ktoré bolo podľa prvého a tretieho odôvodnenia svojej preambuly prijaté s ohľadom na „osobitnú povahu vzťahov pridruženia medzi Spoločenstvom a Tureckom“ [neoficiálny preklad] a ktorého cieľom je „vykonať ustanovenia [dohody]… týkajúce sa výmeny mladých pracovníkov“ [neoficiálny preklad].

51. So zreteľom na to, že ustanovenia predmetného rozhodnutia, ktoré je potrebné vykladať, a to článok 6 a článok 7 prvý a druhý odsek, teda zapadajú do kontextu, v ktorom Spoločenstvo sleduje postupnú realizáciu voľného pohybu pracovníkov, pričom sa usiluje najmä o prijatie mladých tureckých pracovníkov na trh práce v Spoločenstve, je potrebné pri výklade týchto ustanovení rozlišovať medzi všeobecným účelom, ktorý im je spoločný, a osobitnou funkciou, ktorú sleduje každé z nich.

52. Všeobecný účel, ktorý je spoločný všetkým trom ustanoveniam, predstavuje skutočnosť, že ich cieľom je podporovať postupnú realizáciu voľného pohybu tureckých pracovníkov medzi jednotlivými členskými štátmi Spoločenstva a Tureckom.

53. Funkciou článku 6 rozhodnutia č. 1/80 je špecifikovať spôsob, akým sa má uskutočniť postupná integrácia tureckých pracovníkov na trhu práce v členskom štáte Spoločenstva.

54. Prvý a druhý odsek článku 7 uvedeného rozhodnutia vychádzajú z celkového zmyslu systému, ktorého sú súčasťou, tým, že upravujú prijímanie ich rodinných príslušníkov na trh práce v hostiteľskom členskom štáte. Tento všeobecný účel, ktorý je spoločný obom odsekom, je potvrdený v už citovanom rozsudku Derin, podľa ktorého je cieľom článku 7 rozhodnutia č. 1/80 „postupné konsolidovanie postavenia rodinných príslušníkov [tureckých] pracovníkov v dotknutom členskom štáte, tým, že sa im po určitom čase poskytne možnosť osamostatniť sa“. ( 22 )

55. Toto umožnenie prístupu rodinných príslušníkov tureckého pracovníka na trh práce v hostiteľskom členskom štáte sa uskutočňuje vo forme práva odpovedať — s výhradou prednosti poskytovanej pracovníkom členských štátov Spoločenstva — na akúkoľvek pracovnú ponuku, ak tam majú legálne bydlisko aspoň tri roky, pokiaľ ide len o rodinných príslušníkov (článok 7 prvý odsek prvá zarážka); vo forme voľného prístupu k akejkoľvek zamestnaneckej činnosti podľa svojho výberu, pokiaľ tam majú legálne bydlisko aspoň päť rokov (prvý odsek druhá zarážka); a pokiaľ ide o dieťa (a nie iba o rodinného príslušníka), vo forme jeho možnosti odpovedať v hostiteľskom členskom štáte na akúkoľvek pracovnú ponuku s podmienkou, že jeden z jeho rodičov vykonával legálne zamestnanie v dotknutom členskom štáte aspoň tri roky, a toto dieťa absolvovalo v tomto členskom štáte odborné vzdelávanie (článok 7 druhý odsek).

56. Osobitným cieľom článku 7 prvého odseku rozhodnutia č. 1/80 je uskutočnenie integrácie tureckých pracovníkov na trhu v hostiteľskom členskom štáte prostredníctvom uspokojenia ich záujmu, aby sa k nim mohli pripojiť ich rodinní príslušníci spôsobom zodpovedajúcim ich želaniu získať prístup na trh práce. Z tohto dôvodu bolo stanovené, že práva ich rodinných príslušníkov sa viažu na podmienku, že títo pracovníci aj naďalej patria do legálneho trhu práce v hostiteľskom členskom štáte.

57. Ako Súdny dvor potvrdil v rozsudku Kadiman ( 23 ), tento prvý odsek a) má cieľ „podporiť zamestnanie a pobyt tureckých pracovníkov, ktorí sú súčasťou legálneho trhu práce v niektorom členskom štáte, tým, že sa im zaručí zachovanie ich rodinných vzťahov“ ( 24 ), b) poskytuje týmto rodinným príslušníkom právo na prístup k zamestnaniu v tomto štáte „na účely posilnenia trvalo udržateľného začlenenia rodiny migrujúceho tureckého pracovníka v hostiteľskom členskom štáte“ ( 25 ) a c) „usiluje o vytvorenie priaznivých podmienok na zlúčenie rodiny v hostiteľskom členskom štáte tým, že sa umožní najskôr prítomnosť rodinných príslušníkov migrujúceho pracovníka a po určitom čase sa ich postavenie upevní tým, že sa im poskytne právo na prístup k zamestnaniu v tomto štáte“. ( 26 )

58. Cieľom článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80 naopak nie je vytvárať priaznivé podmienky na zlučovanie rodín v hostiteľskom členskom štáte, ( 27 ) ale uľahčiť vstup detí tureckých pracovníkov, ktorí absolvovali odborné vzdelávanie, na trh práce v hostiteľskom členskom štáte na účely postupnej realizácie voľného pohybu pracovníkov. ( 28 ) Z tohto dôvodu už uplatnenie tohto odseku nie je úzko spojené s cieľom integrácie rodičov tureckého dieťaťa v hostiteľskom členskom štáte a toto ustanovenie nevyžaduje, aby títo rodičia patrili do legálneho trhu práce v tomto členskom štáte v okamihu, keď toto dieťa zamýšľa odpovedať na pracovnú ponuku.

59. Okrem toho by výklad, ktorý navrhuje dánska a holandská vláda a ktorý predpokladá skutočnú prítomnosť rodičov na území hostiteľského členského štátu a ich pôsobenie na legálnom trhu práce v tomto štáte, zbavil článok 7 druhý odsek rozhodnutia č. 1/80 akéhokoľvek účinku, pretože toto ustanovenie by neprinášalo nič nové v porovnaní s prvým odsekom, ktorý sa v širšom zmysle vzťahuje na zlúčenie „rodinných príslušníkov“.

60. Keďže teda článok 7 druhý odsek rozhodnutia č. 1/80 nemá osobitne za cieľ zlúčenie rodiny, nemožno ho vykladať tak, že obsahuje podmienku pobytu a zamestnania rodičov, a teda spoločného bydliska rodičov a dieťaťa na začiatku a počas jeho odborného vzdelávania.

B — Obsahový rozdiel medzi druhým odsekom článku 7 rozhodnutia č. 1/80 a prvým odsekom toho istého článku

61. Vo svetle osobitných odlišných funkcií prvého a druhého odseku článku 7 rozhodnutia č. 1/80 sa musí obsah prvého odseku vykladať tak, že zakladá právo rodinných príslušníkov tureckého pracovníka pôsobiaceho na legálnom trhu práce v členskom štáte, ktorým bolo povolené sa k nemu pripojiť, ako aj právo odvodené od práva tohto pracovníka, a naopak, obsah druhého odseku sa musí vykladať tak, že pri splnení stanovených podmienok zakladá právo, ktoré je vlastným právom jeho detí.

62. Existencii práva detí tureckých pracovníkov na voľný prístup na trh práce v členskom štáte Spoločnosti ako vlastného, a nie odvodeného práva, ktoré z toho vyplýva, neodporuje, ako som zdôraznil v bode 31 a nasl. týchto návrhov, skutočnosť, že článok 7 druhý odsek rozhodnutia č. 1/80 stanovuje toto právo práve pre „deti tureckých pracovníkov… s podmienkou, že jeden z rodičov vykonával legálne zamestnanie v dotknutom členskom štáte aspoň tri roky“.

63. Tento prvok nepochybne znamená, že právo dieťaťa tureckých pracovníkov na voľný prístup na trh v hostiteľskom štáte má svoj pôvod v práci, ktorú títo pracovníci vykonávali v minulosti. Funkcia, ktorá je vlastná článku 7 druhému odseku uvedeného rozhodnutia však spôsobuje, že uvedený prvok nie je potrebné zohľadniť v tom zmysle, že to, že si jeden z rodičov dieťaťa zachová počas vzdelávania tohto dieťaťa postavenie tureckého pracovníka, by malo byť podmienkou pre uplatnenie tohto článku. Tento prvok sa musí spolu so získaním diplomu potvrdzujúceho absolvovanie odborného vzdelávania považovať za skutočnosť, ktorá sa musí zohľadniť pri zisťovaní minimálneho stupňa začlenenia tohto dieťaťa do spoločnosti hostiteľského členského štátu; z dôvodu takéhoto stupňa začlenenia považovalo rozhodnutie č. 1/80, v duchu dohody o pridružení pripomenutej v bodoch 49 a 50 týchto návrhov, za potrebné priznať mu privilegované postavenie v porovnaní so všetkými ostatnými občanmi tretích krajín a všetkými ostatnými príslušníkmi tej istej rodiny.

64. Práve na základe tejto úvahy týkajúcej sa postavenia dieťaťa tureckého pracovníka ako historickej danosti, ktorá má sociologickú hodnotu, v bode 30 už citovaného rozsudku Akman Súdny dvor zdôraznil skutočnosť, že v článku 7 druhom odseku uvedeného rozhodnutia sa používa sloveso „vykonávať“ v minulom čase — na rozdiel od použitia prítomného času v prvom odseku toho istého článku ( 29 ) —, čím bolo dotknuté právo stanovené „s podmienkou, že jeden z rodičov vykonával legálne zamestnanie v tomto členskom štáte aspoň tri roky“. Súdny dvor tak túto skutočnosť zhodnotil v tom zmysle, že rozhodol, že táto formulácia „predstavuje indíciu, že predmetná požiadavka… musí byť splnená kedykoľvek pred okamihom, keď dieťa skončilo svoje odborné vzdelávanie“. ( 30 )

65. Ako som už zdôraznil v bode 61 týchto návrhov, rozhodnutie č. 1/80 priznáva dieťaťu vlastné právo na prístup na trh práce v členskom štáte Spoločenstva, a to nielen na základe skutočnosti, že je dieťaťom pracovníka, ktorý aspoň tri roky vykonával legálnu zamestnaneckú činnosť v členskom štáte, ale tiež na základe skutočnosti, že po skončení odborného vzdelávania v tom istom štáte získalo príslušný diplom.

66. Prostredníctvom týchto dvoch podmienok sa v rozhodnutí č. 1/80 uplatňuje zásada „postupnej realizácie voľného pohybu tureckých pracovníkov“, ktorou je inšpirovaná dohoda o pridružení. Na jednej strane rozhodnutie č. 1/80 nestavia turecké deti na úroveň pracovníkov Spoločenstva, pretože stanovuje ich prístup na trh práce len v krajine, kde jeden z ich rodičov vykonával legálne zamestnanie aspoň tri roky; na druhej strane povoľuje ich prístup na tento trh len vtedy, ak získali schopnosť začleniť sa do spoločnosti tejto krajiny na postačujúcej úrovni, ktorú osvedčuje získanie diplomu o absolvovaní odborného vzdelávania.

67. Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že článok 7 druhý odsek rozhodnutia č. 1/80, pokiaľ sa nedospeje k odlišnému záveru na základe uplatnenia článku 59 dodatkového protokolu, sa musí vykladať v tom zmysle, že dieťa tureckého pracovníka, ktorý v tomto členskom štáte vykonával legálne zamestnanie tri roky, ktoré absolvovalo odborné vzdelávanie v tomto členskom štáte, sa môže dovolávať práva na voľný prístup na trh práce v tom istom štáte a zodpovedajúceho práva na pobyt, a to bez ohľadu na skutočnosť, že jeho rodičia natrvalo opustili tento členský štát predtým, ako toto dieťa vstúpilo na územie uvedeného členského štátu a začalo svoje odborné vzdelávanie.

C — Vplyv článku 59 dodatkového protokolu na výklad článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80

68. Vnútroštátny súd sa pýta, či je výklad uvedený v predchádzajúcom bode zlučiteľný s článkom 59 dodatkového protokolu, podľa ktorého „Turecko nemôže získať priaznivejší režim, ako je režim, ktorý si členské štáty vzájomne udeľujú [priaznivejšie zaobchádzanie ako zaobchádzanie, ktoré si členské štáty vzájomne priznávajú — neoficiálny preklad] podľa Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva“; je teda potrebné vykonať porovnanie, aby bolo možné určiť, či riešenie predmetného problému, ktorý je uvedený v predchádzajúcom bode, nemá za následok, že by v prípade, o aký ide vo veci samej, dieťa tureckého pracovníka získalo priaznivejšie zaobchádzanie než dieťa pracovníka Spoločenstva. Takéto porovnanie je o to potrebnejšie, keďže vnútroštátny súd zastáva názor, že dieťa občana Európskej únie si neponecháva práva vyplývajúce z predchádzajúceho pohybu v hostiteľskom členskom štáte, pokiaľ sa tam vráti samo po tom, ako z neho odišlo so svojimi rodičmi, aby tam začalo svoje odborné vzdelávanie.

69. Aby bolo možné účinne vykonať uvedené porovnanie, je potrebné uviesť dve poznámky.

70. Po prvé z ustálenej judikatúry vyplýva, že rozhodnutie č. 1/80 nezasahuje do právomoci členských štátov upraviť vstup tureckých štátnych príslušníkov na ich územie, ako aj podmienky ich prvého zamestnania. ( 31 )

71. Pokiaľ ide o postavenie rodinných príslušníkov tureckého pracovníka, Súdny dvor v rozsudku Ergat potvrdil, že bez ohľadu na prijatie rozhodnutia č. 1/80 si členské štáty ponechali právomoc upraviť tak vstup rodinného príslušníka tureckého pracovníka na ich územie, ako aj podmienky jeho pobytu počas počiatočného obdobia troch rokov, ktoré predchádza obdobiu, keď má právo odpovedať na akúkoľvek pracovnú ponuku. ( 32 )

72. Táto právomoc členských štátov rovnako zahŕňa právomoc upraviť opätovné usadenie sa alebo opätovné pricestovanie rodinného príslušníka tureckého pracovníka, ktorý predtým nadobudol práva stanovené v článku 7 rozhodnutia č. 1/80, ale ktorý v zásade toto právne postavenie stratil, keďže tento pracovník opustil územie hostiteľského členského štátu na dlhšie obdobie a bez legitímnych dôvodov. V dôsledku toho Súdny dvor potvrdil, že orgány dotknutého členského štátu majú právo žiadať, aby v prípade, ak rodinný príslušník tureckého pracovníka má v úmysle neskôr sa opätovne usadiť na území tohto štátu, musel podať novú žiadosť o povolenie buď sa pripojiť k tomuto pracovníkovi, ak je stále osobou od neho závislou, alebo vykonávať zamestnanie na základe článku 6 rozhodnutia č. 1/80. ( 33 )

73. V tejto súvislosti je potrebné upresniť, že výklad článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80, ktorý navrhujem v bode 67 týchto návrhov, nezasahuje do právomoci členských štátov podmieniť opätovné pricestovanie dieťaťa tureckého pracovníka, ktorý so svojou rodinou natrvalo opustil hostiteľský členský štát, vydaním nového povolenia na vstup v prípade, ak si toto dieťa želá študovať v tomto členskom štáte. ( 34 )

74. Po druhé na účely porovnania situácie dieťaťa tureckého pracovníka so situáciou dieťaťa štátneho príslušníka členského štátu v prípade, o aký ide vo veci samej, je potrebné zohľadniť skutočnosť, že právo na pobyt v Spolkovej republike Nemecko, ktoré bolo poskytnuté Ü. Bekleyenovej po jej návrate do tohto členského štátu, aby sa tam mohla odborne vzdelávať, bolo založené na vnútroštátnom práve, a nie na rozhodnutí č. 1/80.

75. Vo svetle tejto okolnosti je na vykonanie tohto porovnania na rozdiel od toho, čo je obsiahnuté v pripomienkach dánskej vlády a v stanovisku vnútroštátneho súdu, potrebné zohľadniť situáciu Ü. Bekleyenovej v okamihu, keď ukončila odborné vzdelávanie a želala si vstúpiť na trh práce v hostiteľskom členskom štáte, pričom sa dovolávala práva založeného na článku 7 druhom odseku rozhodnutia č. 1/80, a nie v okamihu, keď vstúpila na územie tohto štátu a začala svoje univerzitné štúdium. Osobitosť jej situácie vyplýva zo skutočnosti, že jej rodičia už nemali bydlisko na území hostiteľského členského štátu ani v okamihu, keď sa vrátila do tohto členského štátu, ani počas jej odborného vzdelávania; jej prípad sa teda netýka oblasti zlúčenia rodiny. Ide teda o plnoleté dieťa, ktoré sa po ukončení univerzitného štúdia nachádza v situácii nezávislej osoby. ( 35 ) Je preto potrebné porovnať práva založené na rozhodnutí č. 1/80 s právami dieťaťa občana Európskej únie, ktoré zamýšľa vstúpiť na trh práce v inom členskom štáte po ukončení odborného vzdelávania uskutočneného v tomto štáte, a to bez toho, aby sa jeho rodičia nachádzali na území dotknutého členského štátu. ( 36 )

76. V tejto súvislosti je potrebné poznamenať, že situácia dieťaťa európskeho občana nevychádza na rozdiel od názoru vnútroštátneho súdu ani z článku 7 ods. 1 písm. d) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie č.o1612/68 a ruší smernice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (ďalej len „smernica 2004/38“) ( 37 ), ani z článku 12 ods. 1 tejto smernice. ( 38 )

77. Článok 7 ods. 1 písm. d) smernice 2004/38 stanovuje právo na pobyt na území iného členského štátu počas obdobia dlhšieho ako tri mesiace pre rodinných príslušníkov, ktorí sprevádzajú alebo sa pripájajú k občanovi Únie, ktorý má postavenie pracovníka [písm. a) tohto odseku] alebo má dostatočné prostriedky [písm. b) uvedeného odseku] alebo študuje [písm. c) toho istého odseku].

78. Zo samotných výrazov „sprevádzajú alebo sa pripájajú“, ktoré sú použité v tomto ustanovení, vyplýva, že pri sledovaní cieľa zlúčenia rodiny článok 7 ods. 1 písm. d) smernice 2004/38 predpokladá prítomnosť aspoň jedného rodiča daného dieťaťa na území hostiteľského členského štátu, aby tam toto dieťa mohlo získať právo na pobyt. Skúmanie, ktoré je potrebné vykonať podľa článku 59 dodatkového protokolu, sa však vykoná, ako som zdôraznil v bode 75 týchto návrhov, porovnaním situácie tureckého dieťaťa, o aké ide v tejto veci, so situáciou dieťaťa občana Európskej únie, ktorého rodičia už nemajú bydlisko na území hostiteľského členského štátu v okamihu, keď zamýšľa uplatniť právo na voľný prístup na trh práce.

79. Článok 12 ods. 1 smernice 2004/38 stanovuje zachovanie práva na pobyt rodinných príslušníkov v prípade úmrtia alebo odchodu občana Európskej únie. Je teda nutné konštatovať, že tento článok nemožno zohľadniť na účely porovnania, ktoré sa má vykonať na základe článku 59 dodatkového protokolu, a to vzhľadom na skutočnosť, že toto porovnanie sa musí vykonať so zreteľom na situáciu, keď rodičia dieťaťa v okamihu jeho návratu a po celú dobu jeho pobytu už nemali bydlisko v hostiteľskom členskom štáte.

80. Pokiaľ ide o dieťa občana Európskej únie, ktoré samo osebe nemá toto občianstvo, je naopak potrebné zohľadniť články 18 ES a 39 ES, článok 7 ods. 1 písm. a) smernice 2004/38, ako aj judikatúru k článku 39 ES.

81. Podľa článku 18 ods. 1 ES „každý občan únie má právo slobodne sa pohybovať a zdržiavať na území členských štátov, pričom podlieha obmedzeniam a podmienkam ustanoveným v tejto zmluve a v opatreniach prijatých na ich vykonanie“.

82. Článok 39 ods. 1 ES vyhlasuje všeobecnú zásadu voľného pohybu pracovníkov v rámci Spoločenstva, zatiaľ čo odsek 2 tohto článku stanovuje, že táto sloboda zahŕňa odstránenie akejkoľvek diskriminácie medzi pracovníkmi členských štátov na základe štátnej príslušnosti, pokiaľ ide o zamestnanie, odmenu za prácu a iné pracovné podmienky. Voľný pohyb pracovníkov zahŕňa podľa odseku 3 písm. a) a b) toho istého článku právo uchádzať sa o skutočne ponúkané pracovné miesta, ako aj právo voľne sa na tento účel pohybovať na území členských štátov.

83. Okrem toho článok 7 ods. 1 písm. a) smernice 2004/38 stanovuje, že všetci občania Únie majú právo na pobyt na území iného členského štátu počas obdobia dlhšieho ako tri mesiace, ak sú pracovníkmi alebo samostatne zárobkovo činnými osobami v hostiteľskom členskom štáte.

84. Nakoniec judikatúra Súdneho dvora k článku 39 ES ukázala, že pojem „pracovník“ má význam na úrovni práva Spoločenstva, a nemožno ho vykladať reštriktívne ( 39 ); Súdny dvor v konštatovaní, ktoré je potrebné použiť aj na výklad pojmu „pracovník“ v zmysle článku 7 ods. 1 písm. a) smernice 2004/38, upresnil, že tento pojem zahŕňa nielen osobu, ktorá sa premiestňuje do iného členského štátu, aby sa tam uchádzala o skutočne ponúkané pracovné miesto, ale aj osoby, ktorých zámerom je hľadať si tam zamestnanie. ( 40 )

85. Z toho vyplýva, že štátny príslušník členského štátu, plnoleté dieťa občana Európskej únie, ktoré absolvovalo univerzitné štúdium v inom členskom štáte, má nielen samostatné právo na pobyt na území tohto hostiteľského členského štátu, ale aj právo voľného prístupu k zamestnaneckej činnosti na trhu práce v tom istom členskom štáte. Toto právo možno podľa článku 39 ods. 3 ES obmedziť iba z dôvodov verejného poriadku, verejnej bezpečnosti alebo verejného zdravia.

86. Naopak pokiaľ ide o práva dieťaťa tureckého pracovníka, je nutné konštatovať, že tureckí štátni príslušníci, ktorí majú právo na prístup k zamestnaniu a právo na pobyt, ktoré im priznáva článok 7 rozhodnutia č. 1/80, nemajú na rozdiel od občanov Európskej únie právo na voľný pohyb v rámci Spoločenstva, ale môžu sa dovolávať len niektorých práv na území samotného hostiteľského členského štátu. ( 41 )

87. Navyše, ako som už zdôraznil v bode 33 týchto návrhov, musí dieťa tureckého štátneho príslušníka, aby mohlo využívať právo na voľný prístup k zamestnaniu a s ním súvisiace právo na pobyt na základe článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80, splniť tri kumulatívne podmienky: 1. byť dieťaťom tureckého pracovníka, 2. preukázať, že jeden z jeho rodičov „vykonával legálne zamestnanie v predmetnom členskom štáte aspoň tri roky“ a 3. absolvovať odborné vzdelávanie v hostiteľskom členskom štáte.

88. Z toho vyplýva, že dieťa tureckého štátneho príslušníka nemá na rozdiel od dieťaťa občana Európskej únie bezpodmienečné právo na prístup na trh práce v členskom štáte a zodpovedajúce právo na pobyt, pretože na nadobudnutie týchto práv musí splniť niekoľko podmienok. Navyše pokiaľ ide o dosah práv, ktoré mu priznáva článok 7 druhý odsek rozhodnutia č. 1/80, ako to bolo konštatované v predchádzajúcich bodoch týchto návrhov, tieto práva vykazujú značné nevýhody (neexistencia voľného pohybu v rámci Spoločenstva, vstup na územie členského štátu sa riadi jeho vnútroštátnym právom) v porovnaní s právami, ktoré štátny príslušník Spoločenstva vyvodzuje z pravidiel Zmluvy týkajúcich sa voľného pohybu pracovníkov a z aktov sekundárneho práva prijatých na účely ich vykonania.

89. Z toho vyplýva, že navrhovaný výklad týkajúci sa práv podľa článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80 nemá za následok, že dieťa tureckého pracovníka získa priaznivejšie zaobchádzanie ako dieťa občana Európskej únie na základe Zmluvy.

90. Vzhľadom na tieto úvahy zastávam názor, že článku 59 dodatkového protokolu neodporuje taký výklad článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80, podľa ktorého dieťa tureckého pracovníka, ktorý vykonával legálne zamestnanie v hostiteľskom členskom štáte po dobu troch rokov, ktoré absolvovalo odborné vzdelávanie v tomto členskom štáte, sa môže dovolávať práva na voľný prístup na trh práce v tom istom štáte a zodpovedajúceho práva na pobyt, a to bez ohľadu na skutočnosť, že jeho rodičia natrvalo opustili tento členský štát predtým, ako toto dieťa vstúpilo na územie uvedeného členského štátu a začalo svoje odborné vzdelávanie.

V — Návrh

91. So zreteľom na všetky vyššie uvedené skutočnosti navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázku položenú Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg takto: Článok 7 druhý odsek rozhodnutia č. 1/80 z 19. septembra 1980 o rozvoji asociácie, ktoré bolo prijaté asociačnou radou zriadenou Asociačnou dohodou medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Tureckom, sa má vykladať v tom zmysle, že dieťa tureckého pracovníka, ktorý vykonával legálne zamestnanie v hostiteľskom členskom štáte po dobu troch rokov, ktoré absolvovalo odborné vzdelávanie v tomto štáte, sa môže dovolávať práva na voľný prístup na trh práce v tom istom štáte a zodpovedajúceho práva na pobyt, a to bez ohľadu na skutočnosť, že jeho rodičia natrvalo opustili tento členský štát predtým, ako toto dieťa vstúpilo na územie uvedeného členského štátu a začalo svoje odborné vzdelávanie.

( 1 ) Jazyk prednesu: francúzština.

( 2 ) Asociačná rada bola zriadená dohodou, ktorú podpísali 12. septembra 1963 v Ankare Turecká republika na jednej strane a členské štáty EHS a Spoločenstvo na strane druhej. Táto dohoda bola uzavretá, schválená a potvrdená v mene Spoločenstva rozhodnutím Rady 64/732/EHS z (Ú. v. ES, 1964, 217, s. 3685; Mim. vyd. 11/011, s. 10, ďalej len „dohoda o pridružení“).

( 3 ) Rozhodnutie z 19. septembra 1980 o rozvoji asociácie nadobudlo účinnosť . Nebolo uverejnené v úradnom vestníku, ale je k dispozícii v Accord d’association et protocoles CEE-Turquie et autres textes de base, Úrad pre vydávanie úradných publikácií Európskych spoločenstiev, Bruxelles, 1992.

( 4 ) Podpísaný 23. novembra 1970 v Bruseli s cieľom stanoviť podmienky, mechanizmy a časové harmonogramy realizácie prechodného obdobia a uzavretý, schválený a potvrdený v mene Spoločenstva nariadením Rady č. 2760/72/EHS z (Ú. v. ES L 293, s. 1; Mim. vyd. 11/011, s. 41, ďalej len „dodatkový protokol“).

( 5 ) Rozsudky z 5. októbra 1994, Eroglu, C-355/93, Zb. s. I-5113, bod 17; z , Akman, C-210/97, Zb. s. I-7519, bod 23, a zo , Torun, C-502/04, Zb. s. I-1563, bod 19.

( 6 ) Rozsudky Eroglu, už citovaný, body 20 a 23; Akman, už citovaný, bod 24, a Torun, už citovaný, bod 20.

( 7 ) Rozsudok Torun, už citovaný, body 27 a 28.

( 8 ) Bod 25.

( 9 ) Bod 44.

( 10 ) Bod 45.

( 11 ) Bod 47.

( 12 ) Je potrebné poznamenať, že aj keď Súdny dvor v už citovanom rozsudku Akman v stručnosti skúmal, či mal pán Akman postavenie dieťaťa tureckého pracovníka, t. j. štatút, ktorý spochybňovala nemecká a grécka vláda, nepovažoval toto kritérium za podmienku, ktorá je výslovne uvedená v článku 7 druhom odseku rozhodnutia č. 1/80.

( 13 ) Rozsudok zo 6. júna 1995, C-434/93, Zb. s. I-1475.

( 14 ) Rozsudok z 23. januára 1997, C-171/95, Zb. s. I-329.

( 15 ) Rozsudok Bozkurt, už citovaný, bod 36.

( 16 ) Tamže, bod 39.

( 17 ) Tamže, bod 40.

( 18 ) Tamže, bod 48.

( 19 ) Rozsudok z 18. júla 2007, Derin, C-325/05, Zb. s. I-6495, bod 3.

( 20 ) Pozri rozsudok Bozkurt, už citovaný, bod 20.

( 21 ) Rozsudok Derin, už citovaný, bod 3. Pozri v tejto súvislosti O’Leary, S.: Employment and residence for Turkish workers and their families: Analogies with the case-law of the Court of justice on Art. 48 EC. In: Festchrift für G. F. Mancini, 1998, s. 738.

( 22 ) Bod 71.

( 23 ) Rozsudok zo 17. apríla 1997, C-351/95, Zb. s. I-2133.

( 24 ) Bod 34.

( 25 ) Tamže, bod 35.

( 26 ) Tamže, bod 36.

( 27 ) Pozri rozsudok Akman, už citovaný, bod 34.

( 28 ) Pozri rozsudky Akman, už citovaný, bod 38, a Torun, už citovaný, bod 23.

( 29 ) V prvom odseku totiž rozhodnutie č. 1/80 stanovuje podmienky prístupu na trh práce v hostiteľskom štáte pre rodinného príslušníka tureckého pracovníka, „ktorý patrí“ do tohto trhu.

( 30 ) Na základe tohto výkladu článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80, ktorý je obsiahnutý v bode 30 už citovaného rozsudku Akman, Súdny dvor dospel — v bode 44 uvedeného rozsudku — k tvrdeniu, že druhý odsek nemožno vykladať tak, že viaže právo dieťaťa odpovedať na akúkoľvek pracovnú ponuku na podmienku bydliska rodiča v predmetnom členskom štáte v okamihu, keď toto dieťa zamýšľa nastúpiť do zamestnania po absolvovaní odborného vzdelávania. Užšia povaha tohto tvrdenia Súdneho dvora v porovnaní s tvrdením obsiahnutým v bode 30 už citovaného rozsudku Akman, ktorý som uviedol vyššie v tomto odseku svojich návrhov, vychádza — práve — zo skutočnosti, že v tejto veci predstavovalo uplatnenie výkladu dotknutého odseku, ktoré je potrebné na zodpovedanie prejudiciálnej otázky, ktorá mu bola položená.

( 31 ) Pozri najmä rozsudky zo 16. decembra 1992, Kus, C-237/91, Zb. s. I-6781, bod 25; Kadiman, už citovaný, bod 31, a z , Altun, C-337/07, Zb. s. I-10323, bod 48.

( 32 ) Rozsudok zo 16. marca 2000, C-329/97, Zb. s. I-1487, bod 42.

( 33 ) Rozsudky Ergat, už citovaný, bod 49, a Derin, už citovaný, bod 67.

( 34 ) Komisia v tejto súvislosti vo svojich písomných pripomienkach tvrdila, že Ü. Bekleyen nestratila svoje právne postavenie, ktoré nadobudla podľa článku 7 prvého odseku druhej zarážky rozhodnutia č. 1/80, teda že po svojom návrate ešte mala voľný prístup k akejkoľvek zamestnaneckej činnosti v hostiteľskom členskom štáte a právo na pobyt. Vzhľadom na to, že Ü. Bekleyen ako maloletá osoba neopustila hostiteľský členský štát zo svojej vlastnej vôle, ale poslúchla rozhodnutie svojich rodičov, nemožno sa podľa Komisie domnievať, že tento štát opustila „bez legitímnych dôvodov“. Zastávam však názor, že nemožno stratiť zo zreteľa, že sa prejudiciálna otázka týka len výkladu článku 7 druhého odseku rozhodnutia č. 1/80 a že otázka týkajúca sa práv, ktoré by Ü. Bekleyen mohla získať na základe článku 7 prvého odseku druhej zarážky rozhodnutia č. 1/80, nebola predložená ani v rámci vnútroštátneho správneho konania, ani pred vnútroštátnymi súdmi, a že žalobkyňa sa o nej nezmienila ani vo svojich pripomienkach. Nebudem teda skúmať otázku, či Ü. Bekleyen stratila svoje právne postavenie prípadne nadobudnuté, ako tvrdí Komisia, na základe článku 7 prvého odseku rozhodnutia č. 1/80 z dôvodu, že opustila územie Spolkovej republiky Nemecko.

( 35 ) Súdny dvor potvrdil túto nezávislosť, ktorá charakterizuje okamih ukončenia univerzitného štúdia, v bode 45 už citovaného rozsudku Akman, podľa ktorého „… dieťa tureckej migrujúcej osoby legálne zamestnanej aspoň tri roky v členskom štáte, ktoré má legálne bydlisko na území tohto štátu, ukončilo tam vzdelávanie a potom mu bola poskytnutá možnosť vykonávať v tomto štáte pracovnú činnosť, sa nemá naďalej považovať za závislé od prítomnosti jedného z jeho rodičov, pretože tým, že dotknuté dieťa vstúpilo na trh práce, už nie je v ich starostlivosti, ale je schopné si samo uspokojovať svoje potreby“.

( 36 ) Na účely vykonania tohto porovnania som zohľadnil len časť tvrdení, ktoré boli uvedené v už citovanej veci Derin, a to z dvoch dôvodov. Po prvé, Súdny dvor v predmetnej veci porovnával práva dieťaťa tureckého pracovníka vyplývajúce z článku 7 prvého odseku rozhodnutia č. 1/80, a nie tie, ktoré vyplývajú z druhého odseku toho istého článku. Po druhé, aj keď Súdny dvor v bode 68 tohto rozsudku uviedol, že „postavenie dieťaťa migrujúceho tureckého pracovníka nemožno účinne porovnávať s postavením potomka štátneho príslušníka členského štátu, keďže existujú výrazné rozdiely medzi ich právnym postavením“, pravdou zostáva, že to bolo uvedené v rámci posúdenia vyčerpávajúcej povahy dôvodov zániku práva na pobyt, ktoré majú rodinní príslušníci tureckých štátnych príslušníkov na základe článku 7 prvého odseku rozhodnutia č. 1/80. V dôsledku toho zastávam názor, že tvrdenia uvedené v odôvodnení rozsudku Derin nemožno ako celok uplatniť na situáciu, ktorá je predmetom tejto veci.

( 37 ) Ú. v. EÚ L 158, s. 77; Mim. vyd. 05/005, s. 46.

( 38 ) Toto porovnanie vykonám s ohľadom na ustanovenia smernice 2004/38, a nie ustanovenia článku 11 nariadenia Rady (EHS) č. 1612/68 z 15. októbra 1968 o slobode pohybu pracovníkov v rámci spoločenstva (Ú. v. ES L 257, s. 2; Mim. vyd. 05/001, s. 15), zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS) č. 2434/92 z (Ú. v. ES L 245, s. 1; Mim. vyd. 05/002, s. 69). Článok 11 nariadenia č. 1612/68 bol zrušený a nahradený smernicou 2004/38, ktorú mali podľa jej článku 40 prebrať členské štáty do . Žalobkyňa síce podala svoju žiadosť o vydanie povolenia na pobyt v okamihu, keď sa tento článok 11 nariadenia č. 1612/68 ešte uplatňoval, teda , je však potrebné poznamenať, že v tomto okamihu už nová smernica nadobudla účinnosť. Dňa , keď Spolková krajina Nemecko túto žiadosť zamietla, bol už článok 11 nariadenia č. 1612/68 zrušený a uplatňovala sa len smernica 2004/38, rovnako ako počas celého súdneho konania. Považujem preto za vhodné vykonať toto porovnanie na základe smernice 2004/38.

( 39 ) Rozsudok z 23. marca 2004, Collins, C-138/02, Zb. s. I-2703, bod 26 a citovaná judikatúra.

( 40 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. mája 1998, Martínez Sala, (C-85/96, Zb. s. I-2691, bod 32), podľa ktorého v rámci článku 39 ES „osobu, ktorá si skutočne hľadá zamestnanie, treba takisto považovať za pracovníka“.

( 41 ) Pozri v tomto zmysle rozsudky Tetik, už citovaný, bod 29, a Derin, už citovaný, bod 66.