ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Výraz „údaje týkajúce sa zdravia“ uvedený v článku 10 ods. 1 nariadenia č. 45/2001 o ochrane jednotlivcov so zreteľom na spracovanie osobných údajov inštitúciami a orgánmi Spoločenstva a o voľnom pohybe takýchto údajov treba vykladať širšie tak, aby zahŕňal informácie týkajúce sa všetkých aspektov zdravia človeka, a to tak fyzických, ako aj psychických. Tento pojem však nemôže byť rozšírený tak, aby zahŕňal výrazy vedúce k neposkytovaniu žiadneho údaju týkajúceho sa zdravia alebo zdravotného stavu osoby.

Vzhľadom na to, že článok 2 písm. h) nariadenia č. 45/2001 o ochrane jednotlivcov so zreteľom na spracovanie osobných údajov inštitúciami a orgánmi Spoločenstva a o voľnom pohybe takýchto údajov, nestanovuje žiadnu podmienku, pokiaľ ide o formu súhlasu osoby so spracovaním osobných údajov, predloženie petície Európskemu parlamentu možno považovať za prejav dotknutej osoby.

Pozorné čítanie informácií poskytnutých Parlamentom na jeho internetovej stránke týkajúcich sa zverejnenia petície, by umožnilo primerane pozornému podávateľovi petície posúdiť rozsah jeho konania a jeho dôsledky. Vzhľadom na to, že pokiaľ ide o petíciu týkajúcu sa skutočnosti, že inštitúcia Únie údajne riadne nezohľadnila chorobu žalobcu a jeho syna na účely jeho kariéry, tento prejav vôle bol konkrétny, keďže Parlament v čase podania informoval predkladateľa petície, že jeho sťažnosť bude dostupná na internete a že predkladateľ poskytol svoj výslovný súhlas zaškrtnutím kolónky formulára týkajúceho sa verejného spracovania a zápisu do registra prístupného na internete bez toho, aby jeho súhlas musel byť implicitne odvodený z akéhokoľvek úkonu. Za daných podmienok predkladateľ petície poskytol svoj výslovný súhlas so zverejnením citlivých informácií týkajúcich sa jeho zdravia v zmysle článku 10 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 45/2001. Tieto úvahy sa uplatnia mutatis mutandis na spracovanie iných ako citlivých osobných údajov predkladateľa petície.

Okrem toho, pokiaľ ide o osobné údaje, ktoré sa nenachádzajú medzi údajmi uvedenými v článku 10 ods. 1 nariadenia č. 45/2001, ako sú údaje týkajúce sa kariéry predkladateľa petície, na ich spracovanie sa vzťahuje režim stanovený v článku 5 uvedeného nariadenia. Podľa článku 5 písm. d) tohto nariadenia spracovanie môže byť vykonané okrem iného, ak dotknutá osoba jednoznačne dala svoj súhlas. Inými slovami spracovanie môže byť vykonané, ak dotknutá osoba dala svoj súhlas s istotou a jasne. Treba uviesť, že aj keď článok 10 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 45/2001 vyžaduje, aby bol súhlas výslovný, článok 5 písm. d) uvedeného nariadenia vyžaduje, aby bol súhlas daný jednoznačne. Vzhľadom na povahu citlivých osobných údajov sa treba logicky domnievať, že podmienky vyžadované na súhlas v zmysle článku 5 písm. d) nariadenia č. 45/2001 nemôžu byť prísnejšie ako podmienky uvedené v článku 10 ods. 2 písm. a) uvedeného nariadenia.

(pozri body 59, 70, 74, 76 – 79)
Všeobecný súd: rozsudky z 30. septembra 2004, Ferrer de Moncada/Komisia, T‑16/03 , Zb. VS, EU:T:2004:283 , bod 40 , a z 25. októbra 2007, Lo Giudice/Komisia, T‑27/05 , Zb. VS, EU:T:2007:321 , body 48 a 49

Stanovenie cieľov predstavuje základný referenčný prvok na hodnotenie výkonov zamestnanca a na vypracovanie hodnotiacej správy; zrušenie povinnosti formálne stanoviť ciele pri zmene pridelenia, a v rámci rozhovoru so zamestnancovým hodnotiteľom, by malo za následok, že by sa so zamestnancami z hľadiska stanovenia cieľov zaobchádzalo rozdielne podľa dátumu zmeny ich pridelenia.

„Formálne stanovenie cieľov“ totiž zahŕňa stanovenie cieľov v rámci dialógu s hodnotiteľom. V opačnom prípade by to viedlo k rozdielnemu zaobchádzaniu so zamestnancami, pokiaľ ide o stanovenie cieľov, podľa dátumu zmeny ich pridelenia, pretože zamestnancovi, ktorý zmení pridelenie na začiatku roka, by mohli byť v rámci každoročného rozhovoru s hodnotiteľom stanovené nové ciele, na rozdiel od zamestnanca, ktorý zmenil pridelenie počas referenčného roka a ktorý nemal možnosť takýto rozhovor uskutočniť.

(pozri body 62 a 66)
2.

Návrhu spoločnosti Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes – Isotis smerujúcemu k vyhláseniu neexistencie právneho základu žiadosti o vrátenie preddavkov, ktoré jej boli poskytnuté v rámci zmluvy č. 238940, „REsponding to All Citizens needing Help (REACH 112)“, sa vyhovuje, pokiaľ ide o náklady deklarované touto spoločnosťou za prvé referenčné obdobie projektu REACH 112.
Rozsudok Všeobecného súdu (deviata komora) z 28. januára 2016 – Gugler France/ÚHVT – Gugler (GUGLER)

(vec T‑674/13)

„Ochranná známka Spoločenstva — Konanie o vyhlásenie neplatnosti — Obrazová ochranná známka Spoločenstva GUGLER — Absolútny dôvod zamietnutia — Článok 52 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 — Relatívny dôvod zamietnutia — Článok 8 ods. 4 a článok 53 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009 — Povinnosť odôvodnenia — Článok 75 nariadenia č. 207/2009 — Vzatie do úvahy ex offo“

1. Ochranná známka Spoločenstva — Vzdanie sa, zrušenie a neplatnosť — Relatívne dôvody neplatnosti — Existencia skoršieho práva podľa článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 — Podmienky — Výklad s prihliadnutím na právo Únie — Posúdenie so zreteľom na kritériá stanovené vnútroštátnym právom, ktorým sa spravuje predmetné označenie [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 4 a článok 53 ods. 1 písm. c)] (pozri body 34 – 36)

2. Ochranná známka Spoločenstva — Vzdanie sa, zrušenie a neplatnosť — Návrh na vyhlásenie neplatnosti založený na existencii skoršieho vnútroštátneho práva — Dôkazné bremeno [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 4 písm. b) a článok 53 ods. 1 písm. c)] (pozri body 37, 38)

3. Žaloba o neplatnosť — Dôvody — Porušenie podstatných formálnych náležitostí — Nedostatok odôvodnenia — Preskúmanie súdom bez návrhu — Povinnosť dodržiavať zásadu kontradiktórnosti (články 263 ZFEÚ a 296 ZFEÚ) (pozri body 53, 54)

4. Ochranná známka Spoločenstva — Vzdanie sa, zrušenie a neplatnosť — Absolútne dôvody neplatnosti — Prihlasovateľ nekonajúci v dobrej viere pri podávaní prihlášky ochrannej známky — Kritériá posúdenia — Zohľadnenie všetkých relevantných faktorov, ktoré existovali v okamihu podania prihlášky [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 52 ods. 1 písm. b)] (pozri body 72 – 74)

5. Ochranná známka Spoločenstva — Opravné prostriedky — Žaloba pred súdom Únie — Možnosť Všeobecného súdu zmeniť napadnuté rozhodnutie — Hranice (nariadenie Rady č. 207/2009, článok 65 ods. 3) (pozri bod 100)

Predmet

Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT zo 16. októbra 2013 (vec R 356/2012‑4) týkajúcemu sa konania o vyhlásenie neplatnosti medzi Gugler France a Alexandrom Guglerom

Výrok

1. Rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) zo 16. októbra 2013 (vec R 356/2012‑4) sa zrušuje.

2. V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
Existuje vážne nebezpečenstvo, že používanie slovnej ochrannej známky MACCOFFEE zapísanej ako ochrannej známky Únie, bez náležitého dôvodu, pre tovary zaradené do tried 29, 30 a 32 v zmysle Niceskej dohody predstavuje čerpanie neoprávneného prospechu z dobrého mena skoršej slovnej ochrannej známky McDONALD’S, zapísanej skôr ako ochrannej známky Európskej únie pre tovary a služby zaradené do tried 29, 30, 32 a 42 v zmysle uvedenej dohody.

Vznik súvislosti medzi ochrannými známkami v povedomí dotknutej verejnosti sa musí posudzovať globálne, zohľadňujúc všetky relevantné faktory predmetného prípadu. Medzi relevantné faktory v tejto súvislosti patrí existencia skupiny skorších ochranných známok. V prípade, že je návrh na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky založený na existencii viacerých skorších ochranných známok, ktoré majú spoločné charakteristiky umožňujúce považovať ich za súčasť tej istej skupiny, vznik súvislosti medzi ochrannou známkou, ktorej vyhlásenie neplatnosti sa navrhuje, a skoršími ochrannými známkami v povedomí dotknutej verejnosti môže vyplývať z toho, že tá prvá uvedená ochranná známka má charakteristiky, ktoré ju môžu spájať so skupinou zloženou z tých druhých uvedených ochranných známok. Viaceré ochranné známky majú charakteristiky umožňujúce považovať ich za súčasť tej istej „skupiny“ najmä vtedy, keď vyjadrujú úplne rovnaký rozlišovací prvok s pridaným grafickým alebo slovným prvkom, ktorý ich navzájom odlišuje, alebo keď sa v nich opakuje rovnaká predpona alebo prípona, ktorá je vyňatá z pôvodnej ochrannej známky. Nemožno však očakávať od dotknutej verejnosti, že v prípade neexistencie používania počtu ochranných známok postačujúceho na to, aby mohli vytvoriť skupinu, identifikuje spoločné charakteristiky v uvedenej skupine a že si vytvorí súvislosť medzi touto skupinou a inou ochrannou známkou obsahujúcou prvky, ktoré sa blížia k uvedeným charakteristikám. Preto na to, aby si dotknutá verejnosť mohla vytvoriť súvislosť medzi ochrannou známkou, ktorej zrušenie sa navrhuje, a „skupinou“ skorších ochranných známok, musia byť ochranné známky patriace do tejto poslednej uvedenej skupiny prítomné na trhu. Prináleží teda majiteľovi skorších ochranných známok, ktorý sa domáha vyhlásenia neplatnosti neskoršej ochrannej známky Európskej únie, aby poskytol dôkaz o skutočnom používaní určitého počtu z nich, dostatočného na to, aby tvorili „skupinu“ ochranných známok, a teda preukázali existenciu tejto poslednej uvedenej skupiny na tie účely, aby sa mohlo posúdiť, či si dotknutá verejnosť vytvorila súvislosť medzi ochrannou známkou, ktorej zrušenie sa navrhuje, a skoršími ochrannými známkami, ktoré tvoria uvedenú „skupinu“, alebo dokonca len medzi ochrannou známkou, ktorej vyhlásenie neplatnosti sa navrhuje, a skoršou pôvodnou ochrannou známkou z tejto istej „skupiny“.

(pozri body 42 – 45)
Výnimku z právomoci súdu Únie podľa článku 275 ZFEÚ nemožno vykladať tak široko, že by vylučovala preskúmanie zákonnosti takého aktu prijatého na základe článku 215 ZFEÚ, akým je článok 1 bod 15 nariadenia č. 1263/2012, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie č. 267/2012 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu, ktorý nepatrí do spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (SZBP), a to z toho dôvodu, že podmienkou platného prijatia uvedeného aktu je predchádzajúce prijatie rozhodnutia, ktoré patrí do oblasti SZBP. Takýto výklad predmetnej výnimky by totiž odporoval tak pravidlu všeobecnej právomoci, ktorú Súdnemu dvoru priznáva článok 19 ZEÚ, ako aj pravidlu osobitnej právomoci, ktorú mu výslovne priznáva článok 263 prvý, druhý a štvrtý odsek ZFEÚ.

(pozri bod 39)
Naopak článok 2 pozmeňujúceho nariadenia nemôže mať za následok uplatniteľnosť článku 1 bodu 1 písm. a) pozmeňujúceho nariadenia na rozhodnutie o THZ prijaté pred nadobudnutím účinnosti tohto nariadenia. Tým by sa totiž tomuto ustanoveniu priznal retroaktívny účinok, ktorý zo znenia tohto článku 2 pozmeňujúceho nariadenia nevyplýva. Okrem toho hoci sa nové predpisy, osobitne procesné pravidlá, môžu vzťahovať na právne situácie, ktoré vznikli a definitívne prebehli za účinnosti predchádzajúcich predpisov, uplatňovanie týchto nových predpisov musí dodržiavať zásadu zákazu retroaktivity. Dodržiavanie tejto zásady zákazu retroaktivity má predovšetkým za následok, že zákonnosť aktu Únie sa musí v zásade posudzovať s ohľadom na ustanovenie predstavujúce právny základ tohto aktu, ktoré bolo účinné ku dňu jeho prijatia.

Uvedená zmena lehoty na rozhodnutie o THZ sa tak v rámci prebiehajúceho antidumpingového prešetrovania v zásade uplatňovala na akékoľvek rozhodnutie Komisie týkajúce sa určenia, či podnik spĺňa kritériá na udelenie THZ v zmysle článku 2 ods. 7 písm. c) druhého pododseku základného nariadenia, ktoré bolo prijaté ku dňu nadobudnutia jeho účinnosti alebo neskôr.

Článok 2 nariadenia č. 1168/2012 („pozmeňujúce nariadenie“), ktorým sa mení a dopĺňa základné antidumpingové nariadenie č. 1225/2009 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva, stanovuje, že pozmeňujúce nariadenie sa ku dňu nadobudnutia jeho účinnosti vzťahuje na všetky nové a na všetky prebiehajúce prešetrovania. Zmena lehoty na rozhodnutie o THZ, ktorú zaviedol článok 1 bod 1 písm. a) tohto nariadenia, by ku dňu nadobudnutia jeho účinnosti bola uplatniteľná na všetky nové a na všetky prebiehajúce prešetrovania aj pri neexistencii ustanovení tohto článku 2, keďže v predmetnej veci ide o zmenu procesného pravidla.

Samotná skutočnosť, že Komisia má možnosť, alebo dokonca povinnosť prehodnotiť pôvodné rozhodnutie o trhovohospodárskom zaobchádzaní (THZ) vyznačujúce sa nesprávnym posúdením, nemá preto vplyv na jej povinnosť dodržať lehotu na prijatie takéhoto pôvodného rozhodnutia, ktorá je stanovená základným antidumpingovým nariadením č. 1225/2009 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva. Okrem toho znenie článku 2 ods. 7 písm. c) druhého pododseku základného antidumpingového nariadenia neobsahuje nijakú informáciu, ktorá by umožňovala vykladať ním stanovenú lehotu ako čisto orientačnú. Dodržanie lehoty troch mesiacov na rozhodnutie o THZ, ktorú stanovuje článok 2 ods. 7 písm. c) druhý pododsek základného antidumpingového nariadenia, preto nepredstavovalo pre Komisiu možnosť, ale povinnosť.

(pozri body 70 – 72)
Ak podnik spochybňuje dôvodnosť rozhodnutia, ktorým bola posúdená štátna pomoc, prijatého podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ alebo na záver konania vo veci formálneho zisťovania, samotná skutočnosť, že sa môže považovať za príslušnú stranu v zmysle odseku 2 tohto článku, nemôže stačiť na uznanie prípustnosti žaloby podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ. Musí teda preukázať, že má osobitné postavenie. Je to tak najmä vtedy, ak je jeho postavenie na trhu podstatne ovplyvnené pomocou, ktorá je predmetom sporného rozhodnutia. V tejto súvislosti sa podnik nemôže odvolávať iba na svoje postavenie konkurenta vo vzťahu k podniku príjemcu, ale musí okrem toho preukázať, že vzhľadom na mieru svojej prípadnej účasti v konaní a rozsah narušenia svojho postavenia na trhu sa nachádza v situácii, ktorá ho individualizuje obdobným spôsobom ako osobu, ktorej je rozhodnutie určené.

Pokiaľ ide o určenie takejto dotknutosti, samotná okolnosť, že také rozhodnutie môže mať určitý vplyv na súťažné vzťahy existujúce na relevantnom trhu a že dotknutý podnik sa nachádzal v súťažnom vzťahu s podnikom, ktorý mal z tohto aktu prospech, nemôže v nijakom prípade stačiť na to, aby mohol byť daný podnik považovaný za osobne dotknutý týmto aktom. Dotknutý podnik musí predložiť dôkazy preukazujúce osobitosť konkurenčného postavenia a preukázať, že jeho postavenie na trhu bolo v porovnaní s ostatnými konkurenčnými podnikmi na predmetnom trhu podstatne ovplyvnené. Nemožno sa jednoducho domnievať, že v prípade odídenia z trhu podniku, ktorý bol príjemcom sporných opatrení, by dotknutý podnik výrazne zvýšil svoj predaj, bez akéhokoľvek dôkazu podporujúceho toto tvrdenie, ak má trh decentralizovanú štruktúru vyznačujúcu sa veľkým počtom hospodárskych subjektov. Treba preukázať, že príjemca využil spornú pomoc na zachovanie si svojich podielov na trhu, ktoré by v opačnom prípade získal dotknutý podnik, a teda že dotknutý podnik utrpel veľkú stratu na zárobku v porovnaní s jeho ostatnými konkurentmi vyznačujúcu sa podstatným ovplyvnením jeho postavenia na trhu. V tejto súvislosti jeho postavenie ako dvojky na trhu hneď za príjemcom pomoci nemôže samo osebe dokazovať existenciu podstatného ovplyvnenia jeho postavenia na trhu.

(pozri body 44 – 47, 51, 52)
Platnosť zápisu mena subjektu do zoznamu osôb alebo subjektov, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, z dôvodu ich väzieb s iným subjektom, ktorého meno bolo zapísané do uvedeného zoznamu, podlieha podmienke, že ku dňu zápisu bolo meno tohto druhého subjektu platne zapísané do tohto zoznamu. Zmrazenie finančných prostriedkov subjektov vlastnených alebo kontrolovaných subjektom, ktorého meno bolo platne zapísané do dotknutého zoznamu, alebo konajúcich v mene tohto iného subjektu, bolo totiž nevyhnutné a vhodné na zabezpečenie účinnosti opatrení prijatých voči poslednému uvedenému subjektu a na zabezpečenie toho, že sa tieto opatrenia nebudú obchádzať, pričom zápis mena uvedených subjektov do tohto zoznamu sa už nezdá byť odôvodnený týmito cieľmi v prípade neplatného zápisu mena tohto druhého subjektu.

Rada sa teda dopustila nesprávneho právneho posúdenia tým, že rozhodnutie o ponechaní zápisu mena subjektu na zozname osôb alebo subjektov, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, založila na väzbe s iným subjektom, ktorého meno bolo zapísané do uvedeného zoznamu, ak zápis mena tohto posledného uvedeného subjektu bol neskôr odstránený z právneho poriadku v dôsledku zrušovacieho rozsudku. Hoci totiž boli prostredníctvom zrušovacieho rozsudku zachované účinky zápisu mena tohto druhého subjektu do zoznamu osôb alebo subjektov, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, do uplynutia lehoty na podanie odvolania, po uplynutí uvedenej lehoty sa uvedený zápis so spätnou účinnosťou odstránil z právneho poriadku.

(pozri body 77, 79, 83)
2.

Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe E C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo EC a Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. sú povinní nahradiť trovy konania.
So zreteľom, na jednej strane, na širokú mieru voľnej úvahy, ktorou disponuje členský štát pri definovaní úlohy služby všeobecného hospodárskeho záujmu (SVHZ) a podmienok jej vykonávania, a na druhej strane so zreteľom na to, že rozsah preskúmania, ktoré je Komisia v tomto ohľade oprávnená vykonávať, je obmedzený na zjavne nesprávne posúdenie, preskúmanie posúdenia Komisie v tomto ohľade, ktoré má vykonať Všeobecný súd, tiež nemôže prekračovať rovnaké obmedzenie, a preto sa toto preskúmanie musí obmedziť na to, či Komisia oprávnene konštatovala alebo odmietla existenciu zjavne nesprávneho posúdenia členského štátu.

Právomoc členského štátu definovať SVHZ však nie je neobmedzená a nemožno ju vykonávať svojvoľne iba preto, aby sa určitému odvetviu umožnilo vyhnúť sa uplatneniu pravidiel hospodárskej súťaže. Konkrétne platí, že ak existujú osobitné pravidlá práva Únie, ktoré zastrešujú vymedzenie obsahu a rozsahu SVHZ, voľné posúdenie členských štátov podlieha týmto pravidlám v súlade s bodom 46 oznámenia Komisie o uplatňovaní pravidiel štátnej pomoci Európskej únie na náhrady za služby všeobecného hospodárskeho záujmu.

V prejednávanej veci pritom existovali také pravidlá, konkrétne ustanovenia nariadenia č. 3577/92, ktorým sa uplatňuje zásada slobody poskytovania služieb na námornú dopravu v rámci členských štátov (námorná kabotáž), ktorého článok 1 zakotvuje zásadu slobodného poskytovania služieb námornej kabotáže v Únii a tretie odôvodnenie spresňuje, že jeho cieľom je zrušenie obmedzení slobodného poskytovania týchto služieb. Nariadenie o námornej kabotáži stanovuje v článku 4 možné výnimky z tejto všeobecnej zásady, a to oprávnenie členských štátov uzavrieť zmluvy o výkone vo verejnom záujme s lodnými spoločnosťami participujúcimi na pravidelných službách do, z a medzi ostrovmi, alebo im uložiť ZSVZ ako podmienku poskytovania kabotážnych služieb.

(pozri body 93, 112 – 115)
Dodržanie práva na obhajobu predstavuje všeobecnú zásadu práva Európskej únie zakotvenú v Charte základných práv Európskej únie, ktorú je potrebné zaručiť vo všetkých konaniach, vrátane konaní pred Komisiou vo veciach koncentrácií. Taktiež zásada kontradiktórneho konania, ktorá tvorí súčasť práva na obhajobu, vyžaduje, aby mal dotknutý podnik možnosť v rámci správneho konania účinne vyjadriť svoje stanovisko k pravdivosti a relevantnosti skutkového stavu a uvádzaných okolností, ako aj k dokumentom, o ktoré Komisia opiera svoje tvrdenia.

V tejto súvislosti platí, že ekonometrická analýza, ktorú použila Komisia v rozhodnutí, ktorým sa koncentrácia vyhlasuje za nezlučiteľnú s vnútorným trhom, sa zakladala na odlišnom ekonometrickom modeli, než aký bol predmetom kontradiktórnej diskusie počas správneho konania. Aj keď totiž nepochybne možno poukázať na množstvo podobností medzi konečným ekonometrickým modelom a modelmi, ktoré boli diskutované počas správneho konania, stále platí, že zmeny, ktoré boli vykonané, nemožno pokladať za zanedbateľné.

Preto Komisia nemôže tvrdiť, že nebola povinná oznámiť dotknutému podniku pred prijatím napadnutého rozhodnutia konečný prijatý model ekonometrickej analýzy.

Z tohto dôvodu bolo právo dotknutého podniku na obhajobu porušené, takže je potrebné zrušiť napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom tento podnik dostatočne preukázal nie to, že pokiaľ by sa toto procesné pochybenie nevyskytlo, malo by napadnuté rozhodnutie odlišný obsah, ale to, že mohol mať možnosť, a to aj v menej výraznej miere, na lepšiu prípravu svojej obhajoby, ak by mal k dispozícii pred jeho prijatím konečnú verziu ekonometrického modelu, ktorú prijala Komisia.

(pozri body 198 – 200, 205, 209, 210, 215)
Článok 4 ods. 3 druhý pododsek nariadenia č. 211/2011 o iniciatíve občanov, podľa ktorého Komisia informuje organizátorov o dôvodoch zamietnutia registrácie návrhu európskej iniciatívy občanov (ICE), je osobitným vyjadrením povinnosti odôvodnenia požadovanej článkom 296 druhým odsekom ZFEÚ v oblasti ICE. V tejto súvislosti skutočnosť, že navrhovaná iniciatíva ICE nebola zaregistrovaná, môže ovplyvniť samotnú efektivitu práva občanov predložiť iniciatívu občanov, zakotveného v článku 24 prvom odseku ZFEÚ, preto takéto rozhodnutie musí jasne vyjadrovať dôvody odôvodňujúce uvedené zamietnutie. Občan, ktorý predloží návrh ICE, musí totiž rozumieť dôvodom, pre ktoré táto navrhovaná iniciatíva nebola Komisiou zaregistrovaná, takže Komisia, ktorá skúma tento návrh, ho má posúdiť, ale aj definovať jednotlivé dôvody zamietavého rozhodnutia vzhľadom na vplyv tohto rozhodnutia na účinný výkon práva zakotveného v Zmluve. Vyplýva to z povahy tohto práva, ktoré, ako tiež vyplýva z odôvodnenia 1 nariadenia č. 211/2011, by malo viesť k posilneniu európskeho občianstva a zlepšeniu demokratického fungovania Únie prostredníctvom účasti občanov na demokratickom živote Únie.

Komisia si nesplní svoju povinnosť odôvodnenia, keď v rozhodnutí o zamietnutí registrácie z dôvodu, že nebola splnená podmienka stanovená v článku 4 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 211/2011, neuvedie, ktoré navrhované opatrenia z opatrení uvádzaných v prílohe návrhu ICE nespadajú do rámca jej právomoci, ani dôvody, ktoré vedú k tomuto záveru. V dôsledku toho totiž organizátori nemôžu zistiť, ktoré z opatrení z predložených návrhov podľa Komisie nespadajú do rámca jej právomocí v zmysle uvedeného článku 4 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 211/2011, ani poznať dôvody, ktoré vedú k tomuto posúdeniu, a v dôsledku toho im je zabránené namietať proti dôvodnosti uvedeného posúdenia, tak ako súdu Únie nie je možné vykonať svoje preskúmanie zákonnosti posúdenia Komisie. Okrem toho vzhľadom na to, že odôvodnenie nebolo úplné, je podanie nového návrhu ICE, ktorý by zohľadňoval námietky Komisie v súvislosti s prípustnosťou niektorých návrhov, vážne ohrozené rovnako ako dosiahnutie cieľov pripomenutých v odôvodnení 2 nariadenia č. 211/2011, ktoré spočívajú v podpore účasti občanov na demokratickom živote a sprístupnení Únie.

(pozri body 15, 17, 18, 29, 34)
2.

TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV a Sambucus eV znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Európska komisia.