Vec T‑64/02

Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Hospodárska súťaž – Článok 81 ES – Kartel – Trh s fosfátom zinku – Pokuta – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút – Žaloba o neplatnosť – Námietka nezákonnosti – Článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 – Závažnosť porušenia – Zásady proporcionality a rovnosti zaobchádzania – Odôvodnenie“

Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) z 29. novembra 2005

Abstrakt rozsudku

1. Námietka nezákonnosti – Rozsah – Akty, ktorých protiprávnosti sa možno dovolávať – Komisiou prijaté usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže – Zahrnutie

(Článok 241 ES; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

2. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Usmernenia prijaté Komisiou – Možnosť zohľadniť osobitnú situáciu malých a stredných podnikov

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

3. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť a dĺžka trvania porušení – Rozlišovanie

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

4. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Horizontálny kartel v oblasti cien, kvót a prideľovania zákazníkov – Veľmi závažné porušenie – Okolnosti, ktoré túto kvalifikáciu nevylučujú

(Článok 81 ods. 1 ES; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

5. Hospodárska súťaž – Kartely – Vymedzenie trhu – Predmet – Určenie vplyvu na obchod medzi členskými štátmi

(Článok 81 ES)

6. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušení – Zohľadnenie následkov porušenia ako celku – Posúdenie existencie priťažujúcich alebo poľahčujúcich okolností jednotlivo na úrovni každého účastníka

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

7. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušení – Poľahčujúce okolnosti – Zlý finančný stav predmetného odvetvia – Vylúčenie

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

8. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Celkový obrat dotknutého podniku – Obrat dosiahnutý z tovarov tvoriacich predmet porušenia – Zodpovedajúce zohľadnenie – Hranice

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

9. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Povinnosť zohľadniť finančnú situáciu dotknutého podniku – Neexistencia – Reálna platobná schopnosť podniku v špecifickom sociálnom kontexte – Zohľadnenie – Stanovenie pokuty vo výške, ktorá vedie ku konkurzu alebo likvidácii dotknutého podniku v dôsledku pokuty – Neexistencia zásadného zákazu

[Nariadenie Rady č. 17, článok 15; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 5 písm. b)]

10. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Odstrašujúci účinok vo vzťahu tak k podniku, ktorý sa dopustil porušenia, ako aj k tretím osobám

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

11. Hospodárska súťaž – Pokuty – Uloženie – Nevyhnutnosť, aby podnik dosiahol zisk porušením – Neexistencia – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušení – Poľahčujúce okolnosti – Nedosiahnutie zisku – Vylúčenie

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 2 ods. 1)

12. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Maximálna výška – Výpočet – Obrat, ktorý sa má zohľadniť – Celkový obrat – Nezohľadnenie obratu dosiahnutého pri výrobku, ktorý bol predmetom obmedzujúceho postupu – Porušenie zásady rovnosti zaobchádzania – Neexistencia

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

13. Právo Spoločenstva – Všeobecné zásady práva – Zákaz retroaktivity trestných ustanovení – Oblasť pôsobnosti – Hospodárska súťaž – Správne konanie – Dosah zásady – Zvýšenie úrovne výšky pokút v individuálnych rozhodnutiach alebo v rozhodnutiach so všeobecným dosahom – Predvídateľnosť pre dotknuté podniky – Prípustnosť

(Európsky dohovor o ľudských právach, článok 7; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2 a 4; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

14. Hospodárska súťaž – Pokuty – Rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah – Uvedenie kritérií posúdenia, ktoré Komisii umožnili merať závažnosť a dĺžku trvania porušenia – Dostatočné uvedenie

(Článok 253 ES)

1. Aj keď Komisiou prijaté usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO netvoria právny základ rozhodnutia o uložení pokuty hospodárskemu subjektu, keďže toto rozhodnutie je založené na nariadení č. 17, všeobecným a abstraktným spôsobom stanovujú metodológiu, ktorou je Komisia viazaná pri stanovovaní výšky pokút. Takisto vzhľadom na právne účinky, ktoré môžu mať pravidlá správania, akými sú usmernenia, ktoré obsahujú ustanovenia so všeobecnou pôsobnosťou, pokiaľ ich Komisia uplatnila v napadnutom rozhodnutí, existuje priama súvislosť medzi týmto rozhodnutím a usmerneniami, takže môžu byť predmetom námietky nezákonnosti.

(pozri bod 35)

2. Komisiou prijaté usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO umožňujú Komisii vziať do úvahy, pokiaľ to vyžadujú okolnosti, osobitnú situáciu, v ktorej sa nachádzajú malé a stredné podniky.

(pozri bod 39)

3. Článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 výslovne stanovuje, že pri stanovení výšky pokuty treba zohľadniť „jednak závažnosť porušenia a tiež jeho trvanie“. Vo svetle tohto textu a dokonca aj za predpokladu, že určité porušenia sú zo svojej podstaty konštruované ako trvajúce, nemožno Komisii zakázať, aby ich skutočnú dĺžku trvania brala v každom jednotlivom prípade do úvahy. Škodlivý účinok kartelov, ktoré napriek skutočnosti, že majú trvať dlhodobo, Komisia odhalila alebo účastníci oznámili po krátkom čase skutočného fungovania, je tak nevyhnutne nižší ako za predpokladu, že by skutočne dlhodobo fungovali. Preto je v každom prípade dôležité rozlišovať medzi dĺžkou trvania porušenia a jeho závažnosťou, aká vyplýva z jeho samotnej povahy.

(pozri bod 45)

4. V rámci určenia výšky pokút za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva sa posúdenie závažnosti porušenia musí uskutočniť najmä so zohľadnením povahy obmedzení spôsobených hospodárskej súťaži. V tejto súvislosti môže byť horizontálny kartel o určení cien a zavedení kvót na európskej úrovni, ktorý zahŕňa pridelenie prinajmenšom jedného zákazníka, Komisiou oprávnene kvalifikovaný ako veľmi závažný vzhľadom na jeho povahu.

Túto kvalifikáciu nevyvracia ani absencia formálnych opatrení na kontrolu uskutočňovania kartelu, ani skutočnosť, že určenie kvót sa uskutočňuje na európskej úrovni, a teda nejde o delenie vnútroštátnych trhov, ani skutočnosť, že sú určené iba orientačné ceny, ani napokon skutočnosť, že iba niektorí zákazníci sú predmetom pridelenia.

(pozri body 66, 67, 70, 71, 77, 82, 90)

5. Povinnosť uskutočniť vymedzenie trhu v rozhodnutí prijatom podľa článku 81 ES sa Komisii ukladá vtedy, pokiaľ nie je bez takého vymedzenia možné stanoviť, či predmetná dohoda, rozhodnutie združenia podnikateľov alebo zosúladený postup môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a mať za cieľ alebo následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu.

(pozri bod 122)

6. Pokiaľ sa porušenia pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva dopustili viaceré podniky, na stanovenie všeobecnej úrovne pokút sa nezohľadňujú následky vyplývajúce zo skutočného správania, o ktorom podnik tvrdí, že si ho osvojil, ale následky vyplývajúce z celkového porušovania, na ktorom sa podieľal.

Naopak, je namieste preskúmať pomernú závažnosť účasti každého z nich na porušení, aby sa zistilo, či vo vzťahu k nim existovali priťažujúce alebo poľahčujúce okolnosti.

(pozri body 127, 132)

7. Pri stanovení závažnosti porušenia v oblasti kartelov nie je Komisia povinná posúdiť zlý finančný stav predmetného odvetvia ako poľahčujúcu okolnosť. Kartely totiž spravidla vznikajú v momente, keď odvetvie zakúša ťažkosti.

(pozri bod 139)

8. Pri určení výšky pokuty uloženej za porušenia pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva netreba pripisovať neproporcionálny význam v pomere k iným prvkom posúdenia ani celkovému obratu podniku, ani časti tohto obratu, ktorá pochádza z tovarov tvoriacich predmet porušenia, aby stanovenie vhodnej pokuty nemohlo byť iba výsledkom výpočtu, ktorý je založený na celkovom obrate, najmä pokiaľ dotknuté tovary predstavujú iba malý podiel z tohto obratu.

(pozri bod 154)

9. Komisia nie je pri stanovení výšky pokuty uloženej za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva povinná brať do úvahy stratovú finančnú situáciu zainteresovaného podniku, keďže nastolenie takej povinnosti by viedlo k získaniu neoprávnenej súťažnej výhody pre podniky, ktoré sú menej prispôsobené podmienkam trhu. Tento záver nemožno spochybniť bodom 5 písm. b) Komisiou prijatých usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, podľa ktorého sa musí brať do úvahy reálna platobná schopnosť podniku. Táto schopnosť sa totiž použije iba vo svojom „špecifickom sociálnom kontexte“, ktorý tvoria dôsledky, aké by zaplatenie pokuty malo najmä na zvýšenie nezamestnanosti alebo na poškodenie hospodárskych odvetví na vstupe a výstupe dotknutého podniku.

Navyše skutočnosť, že opatrenie prijaté orgánom Spoločenstva vyvolá konkurz alebo likvidáciu daného podniku, nie je sama osebe právom Spoločenstva zakázaná. Ak totiž likvidácia podniku v jeho existujúcej právnej forme môže ohroziť finančné záujmy vlastníkov, akcionárov alebo držiteľov podielov, neznamená to, že osobné, hmotné a nehmotné zložky zastúpené v podniku stratili tiež svoju hodnotu.

(pozri body 161 – 163)

10. Odstrašujúci cieľ, ktorý Komisia oprávnene sleduje pri stanovení výšky pokuty, smeruje k zabezpečeniu dodržiavania Zmluvou stanovených pravidiel hospodárskej súťaže zo strany podnikov pri uskutočňovaní ich aktivít v rámci Spoločenstva alebo Európskeho hospodárskeho priestoru. Z toho plynie, že odstrašujúci charakter pokuty uloženej z dôvodu porušenia pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva nemožno určiť iba v závislosti od osobitnej situácie potrestaného podniku.

(pozri bod 181)

11. Hoci výška uloženej pokuty za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva musí byť proporcionálna k dĺžke trvania porušenia a k ďalším faktorom spôsobilým ovplyvniť posúdenie závažnosti porušenia, medzi ktorými sa nachádza zisk, aký mohol dotknutý podnik svojimi praktikami dosiahnuť, nemôže skutočnosť, že podnik nedosiahol porušením žiaden zisk, predstavovať prekážku pre uloženie pokuty bez toho, aby pokute nehrozila strata jej odstrašujúceho charakteru. Z toho plynie, že Komisia nie je pri stanovení výšky pokút povinná brať do úvahy absenciu zisku dosiahnutého predmetným porušením.

Aj keď v tejto súvislosti Komisia podľa bodu 2 prvého odseku piatej zarážky svojich usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO môže z dôvodu priťažujúcich okolností zvýšiť sankciu, aby prekročila sumu neoprávneného prospechu dosiahnutú vďaka porušeniu, neznamená to, že jej je tým uložená povinnosť za každých okolností zisťovať na účely určenia výšky pokuty finančnú výhodu, ktorá je spojená so zisteným porušením. Inými slovami, absenciu takej výhody nemožno posudzovať ako poľahčujúcu okolnosť.

(pozri body 184 – 186)

12. Pri stanovovaní výšky pokút uložených za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva je účelom maximálnej hranice 10 % obratu dosiahnutého v predchádzajúcom obchodnom roku každého podniku, ktorý sa zúčastnil porušenia, zavedenej článkom 15 ods. 2 nariadenia č. 17 vyhnúť sa tomu, aby pokuty boli neproporcionálne v pomere k významu dotknutého podniku. Keďže iba celkový obrat môže efektívne poskytnúť približný údaj v tomto ohľade, je potrebné tento strop chápať tak, že sa odvoláva na celkový obrat.

Preto dotknutý podnik nemôže tvrdiť, že bol vystavený nerovnosti v zaobchádzaní vzhľadom na pokuty uložené ďalším podnikom, ktoré sa zúčastnili porušenia, tým, že Komisia pri určení stropu pokuty nezohľadnila obrat, ktorý dosiahol pri predmetnom výrobku, v pomere k jeho celkovému obratu.

(pozri body 196, 199)

13. Zásada zákazu retroaktivity trestných ustanovení je spoločnou zásadou pre všetky právne poriadky členských štátov, takisto je jej venovaný článok 7 Európskeho dohovoru o ľudských právach a tvorí neoddeliteľnú časť všeobecných zásad práva, ktorých dodržiavanie súd Spoločenstva zabezpečuje.

Aj keď v tejto súvislosti z článku 15 ods. 4 nariadenia č. 17 vyplýva, že rozhodnutia Komisie o uložení pokút za porušenie práva hospodárskej súťaže nemajú trestnoprávny charakter, skutočnosťou zostáva, že Komisia je povinná dodržiavať všeobecné zásady práva Spoločenstva a najmä zásadu zákazu retroaktivity vo všetkých správnych konaniach, ktoré môžu viesť k sankciám podľa pravidiel hospodárskej súťaže uvedených v Zmluve.

Podniky zúčastnené na správnom konaní, ktoré môže viesť k pokute, však musia brať do úvahy možnosť, že Komisia sa v ktoromkoľvek momente rozhodne zvýšiť úroveň súm pokút v pomere k úrovni uplatňovanej v minulosti. To platí nielen vtedy, ak Komisia pristúpi k zvýšeniu úrovne súm pokút v individuálnych rozhodnutiach, ale takisto vtedy, ak sa toto zvýšenie uskutoční uplatnením pravidiel správania so všeobecným dosahom, akými sú usmernenia.

Z toho musí byť vyvodený záver, že vzhľadom na mieru voľnej úvahy, ktorú má Komisia pri stanovovaní súm pokút s cieľom usmerňovať správanie podnikov v zmysle dodržiavania pravidiel hospodárskej súťaže, nie je nová metóda výpočtu pokút, ktorú usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO obsahujú, ani za predpokladu, že by mala priťažujúci účinok v porovnaní s predchádzajúcou praxou Komisie, v rozpore so zásadami stanovenými v článku 7 Európskeho dohovoru o ľudských právach, keďže bola primerane predvídateľná pre dotknuté podniky v čase, keď došlo k predmetnému porušeniu.

(pozri body 205 – 210)

14. Pokiaľ ide o rozhodnutie o uložení pokút viacerým podnikom za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva, musí byť rozsah povinnosti odôvodnenia vymedzený najmä vo svetle skutočnosti, že závažnosť porušení sa musí stanoviť v závislosti od veľkého počtu faktorov, akými sú najmä osobitné okolnosti veci, jej kontext a odstrašujúci dosah pokút, a bez toho, aby bol stanovený záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré treba povinne vziať do úvahy.

Požiadavky na podstatné formálne náležitosti, medzi ktoré patrí povinnosť odôvodnenia, v tejto súvislosti Komisii neukladajú, aby vo svojom rozhodnutí uviedla číselné údaje týkajúce sa spôsobu výpočtu pokút, ale iba kritériá posúdenia, ktoré jej umožnili merať závažnosť a dĺžku trvania porušenia.

(pozri body 218, 222)

ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (piata komora)

z 29. novembra 2005 ( )

„Hospodárska súťaž – Článok 81 ES – Kartel – Trh s fosfátom zinku – Pokuta – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút – Žaloba o neplatnosť – Námietka nezákonnosti – Článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 – Závažnosť porušenia – Zásady proporcionality a rovnosti zaobchádzania – Odôvodnenie“

Vo veci T‑64/02,

Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG, so sídlom v Langelsheime (Nemecko), v zastúpení: F. Montag a G. Bauer, advokáti,

žalobca,

proti

Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: F. Castillo de la Torre, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci H.‑J. Freund, advokát, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

žalovanej,

ktorej predmetom je návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie 2003/437/ES z 11. decembra 2001 týkajúceho sa konania podľa článku 81 Zmluvy ES a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/E-1/37.027 – Fosfát zinku) [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 153, 2003, s. 1) alebo subsidiárne návrh na zníženie pokuty uloženej žalobcovi,

SÚD PRVÉHO STUPŇA

EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (piata komora),

v zložení: predsedníčka komory P. Lindh, sudcovia R. García-Valdecasas a J. D. Cooke,

tajomník: J. Plingers, referent,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 1. júla 2004,

vyhlásil tento

Rozsudok

Skutkový stav

1 Dr Hans Heubach GmbH & Co. KG (ďalej len „žalobca“ alebo „Heubach“) je nemecká spoločnosť, ktorá vyrába a distribuuje špecializované organické a minerálne pigmenty používané predovšetkým pri výrobe atramentov, plastov a farbív. Heubach vyrába a predáva fosfát zinku vrátane modifikovaných druhov. Jeho celosvetový obrat roku 2000 bol 71,02 milióna eur.

2 Aj keď sa chemické vzorce môžu jemne odlišovať, ortofosfáty zinku predstavujú homogénny chemický výrobok označený druhovým názvom „fosfát zinku“. Fosfát zinku získaný z oxidu zinočnatého a kyseliny fosforečnej sa bežne používa ako minerálny antikorózny pigment vo farbiarskom priemysle. Na trh sa uvádza buď ako štandardný fosfát zinku, alebo ako modifikovaný alebo „aktivovaný“ fosfát zinku.

3 Roku 2001 ovládalo najväčšiu časť svetového trhu s fosfátom zinku týchto päť európskych výrobcov: žalobca, James M. Brown Ltd (ďalej len „James Brown“), Société nouvelle des couleurs zinciques SA (ďalej len „SNCZ“), Trident Alloys Ltd (ďalej len „Trident“) (predtým Britannia Alloys and Chemicals Ltd, ďalej len „Britannia“) a Union Pigments AS (ďalej len „Union Pigments“) (predtým Waardals AS). V rokoch 1994 až 1998 predstavovala hodnota trhu so štandardným fosfátom zinku približne 22 miliónov eur ročne na celosvetovej úrovni a približne 15 až 16 miliónov eur ročne na úrovni Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP). Žalobca, SNCZ, Trident (predtým Britannia) a Union Pigments ovládali v EHP približne rovnaké podiely na trhu so štandardným fosfátom zinku, a to na úrovni 20 %. James Brown ovládal zreteľne menší podiel na trhu. Kupujúcimi fosfátu zinku sú veľkí výrobcovia farbív. Na trhu s farbivami dominuje niekoľko multinárodných chemických skupín.

4 V dňoch 13. a 14. mája 1998 Komisia uskutočnila simultánne a bez predchádzajúceho upozornenia šetrenia v priestoroch žalobcu, SNCZ a Tridentu podľa článku 14 ods. 2 nariadenia Rady č. 17 zo 6. februára 1962, prvého nariadenia implementujúceho články 85 a 86 zmluvy (Ú. v. ES 1962, 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3). Od 13. do 15. mája 1998 uskutočnil Dozorný úrad Európskeho združenia voľného obchodu (EZVO) na žiadosť Komisie podľa článku 8 ods. 3 protokolu 23 Dohody o Európskom hospodárskom priestore (EHP) simultánne a bez predchádzajúceho upozornenia šetrenia v priestoroch Union Pigments podľa článku 14 ods. 2 kapitoly II protokolu 4 Dohody medzi štátmi EZVO týkajúcej sa vytvorenia Dozorného úradu a Súdneho dvora.

5 Spoločnosti Union Pigments a Trident informovali počas správneho konania Komisiu o svojom zámere plne s ňou spolupracovať v súlade s oznámením Komisie z 18. júla 1996 o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 207, 1996, s. 4, ďalej len „oznámenie o spolupráci“) a každá urobila vyhlásenie ku kartelu (ďalej len „vyhlásenie Union Pigments“ a „vyhlásenie Tridentu“).

6 Dňa 2. augusta 2000 Komisia vydala oznámenie o výhradách voči podnikom, adresátom rozhodnutia, ktoré je predmetom tejto žaloby (pozri bod 7 nižšie), vrátane žalobcu.

7 Dňa 11. decembra 2001 Komisia vydala rozhodnutie 2003/437/ES týkajúce sa konania podľa článku 81 Zmluvy ES a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/E-1/37.027 – Fosfát zinku) [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 153, 2003, s. 1). Rozhodnutím posudzovaným na účely tohto rozsudku je rozhodnutie, ktoré bolo dotknutým podnikom oznámené a je priložené k žalobe (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“). Toto rozhodnutie sa v určitých aspektoch odlišuje od rozhodnutia uverejneného v Úradnom vestníku Európskej únie.

8 V napadnutom rozhodnutí Komisia uvádza, že od 24. marca 1994 do 13. mája 1998 existoval medzi spoločnosťami Britannia (od 15. marca 1997 Trident), Heubach, James Brown, SNCZ a Union Pigments kartel. Tento kartel sa obmedzoval na štandardný fosfát zinku. Po prvé, účastníci kartelu sa dohodli na rozdelení trhu s predajnými kvótami pre výrobcov. Po druhé, na každom stretnutí určovali cenové „stropy“ alebo „odporúčané“ ceny a vo všeobecnosti ich dodržiavali. Po tretie, v určitej miere dochádzalo k rozdeleniu zákazníkov.

9 Výrok napadnutého rozhodnutia znie:

„Článok 1

Britannia…, … Heubach…, James… Brown…, [SNCZ], Trident… a [Union Pigments] porušili ustanovenia článku 81 ods. 1 Zmluvy a článku 53 ods. 1 Dohody EHP tým, že sa zúčastnili na trvajúcej dohode a/alebo na zosúladenom postupe v odvetví fosfátu zinku.

Dĺžka trvania porušenia je:

a) pokiaľ ide o… Heubach…, James… Brown…, [SNCZ] a [Union Pigments]: od 24. marca 1994 do 13. mája 1998.

…

Článok 3

Za porušenie uvedené v článku 1 sa ukladajú tieto pokuty:

a) Britannia…: 3,37 milióna eur;

b) … Heubach…: 3,78 milióna eur;

c) James… Brown…: 940 000 eur;

d) [SNCZ]: 1,53 milióna eur;

e) Trident…: 1,98 milióna eur;

f) [Union Pigments]: 350 000 eur.

…“

10 Na výpočet pokút Komisia použila metodológiu uvedenú v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia“) a v oznámení o spolupráci.

11 Komisia teda na úvod stanovila „základnú čiastku“, a to v závislosti od závažnosti a dĺžky trvania porušenia (pozri odôvodnenia č. 261 až 313 napadnutého rozhodnutia).

12 Pokiaľ ide o prvý faktor, usúdila, že porušenie sa musí kvalifikovať ako „veľmi závažné“, a to vzhľadom na povahu predmetného správania, na jeho skutočné následky na trh s fosfátom zinku a na skutočnosť, že pokrývalo celý spoločný trh a po jeho vytvorení celý EHP (odôvodnenie č. 300 napadnutého rozhodnutia). Nezávisle od veľmi závažnej povahy porušenia Komisia vysvetlila, že vzala do úvahy obmedzenú veľkosť relevantného trhu (odôvodnenie č. 303 napadnutého rozhodnutia).

13 Komisia uplatnila „diferencovaný prístup“ k dotknutým podnikom, aby na jednej strane zohľadnila ich efektívnu ekonomickú kapacitu spôsobiť konkurencii významnú ujmu a na druhej strane stanovila pokutu na úrovni zabezpečujúcej dostatočne odstrašujúci účinok (odôvodnenie č. 304 napadnutého rozhodnutia). S týmto cieľom rozdelila dotknuté podniky do dvoch kategórií v závislosti od ich „relatívneho významu na relevantnom trhu“. Oprela sa pritom o obrat z predaja dotknutého výrobku dosiahnutý každým z týchto podnikov v rámci EHP počas posledného roku porušenia a zohľadnila skutočnosť, že žalobca, Britannia (od 15. marca 1997 Trident), SNCZ a Union Pigments boli „hlavnými výrobcami fosfátu zinku v rámci EHP s približne rovnakými podielmi na trhu, vyššími alebo približujúcimi sa k 20 %“ (odôvodnenia č. 307 a 308 napadnutého rozhodnutia). Žalobca, rovnako ako Britannia, SNCZ, Trident a Union Pigments, bol zaradený do prvej kategórie („východisková suma“ 3 milióny eur). James Brown, ktorého podiel na trhu bol „zreteľne menší“, bol zaradený do druhej kategórie („východisková suma“ 750 000 eur) (odôvodnenia č. 308 a 309 napadnutého rozhodnutia).

14 Pokiaľ ide o faktor týkajúci sa dĺžky trvania, Komisia usúdila, že porušenie, ktoré kladie za vinu žalobcovi, bolo „strednodobé“, keďže trvalo od 24. marca 1994 do 13. mája 1998 (odôvodnenie č. 310 napadnutého rozhodnutia). Zvýšila preto východiskovú sumu žalobcu o 40 %, čím dospela k „základnej čiastke“ 4,2 milióna eur (odôvodnenia č. 310 a 313 napadnutého rozhodnutia).

15 Komisia ďalej usúdila, že v prejednávanej veci netreba zohľadniť priťažujúce alebo poľahčujúce okolnosti (odôvodnenia č. 314 až 336 napadnutého rozhodnutia). Okrem toho zamietla tvrdenia týkajúce sa „zlého hospodárskeho kontextu“, v ktorom sa uskutočnil kartel, a osobitných vlastností dotknutých podnikov (odôvodnenia č. 337 až 343 napadnutého rozhodnutia). Komisia preto vo vzťahu k žalobcovi stanovila výšku pokuty na 4,2 milióna eur „pred uplatnením oznámenia [o spolupráci]“ (odôvodnenie č. 344 napadnutého rozhodnutia).

16 Komisia okrem toho pripomenula hranicu, ktorú pokuta uložená každému z dotknutých podnikov nemôže v súlade s článkom 15 ods. 2 nariadenia č. 17 prekročiť. Výška pokuty žalobcu pred uplatnením oznámenia o spolupráci nebola týmto stropom dotknutá (odôvodnenie č. 345 napadnutého rozhodnutia).

17 Napokon Komisia priznala žalobcovi zníženie o 10 % na základe oznámenia o spolupráci vzhľadom na skutočnosť, že vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách vyhlásil, že v podstate nespochybňuje skutkový stav, ktorý bol v ňom uvedený (odôvodnenia č. 360, 363 a 366 napadnutého rozhodnutia). Konečná výška pokuty uloženej žalobcovi tak predstavuje 3,78 milióna eur (odôvodnenie č. 370 napadnutého rozhodnutia).

Konanie a návrhy účastníkov konania

18 Žalobou podanou do kancelárie Súdu prvého stupňa 28. februára 2002 podal žalobca návrh na začatie tohto konania.

19 Na základe správy sudcu spravodajcu rozhodol Súd prvého stupňa (piata komora) o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania vyzval účastníkov konania, aby predložili určité dokumenty a odpovedali na niekoľko písomných otázok. Účastníci konania týmto žiadostiam vyhoveli.

20 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky položené Súdom prvého stupňa boli vypočuté na pojednávaní, ktoré sa uskutočnilo 1. júla 2004.

21 Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil článok 3 písm. b) napadnutého rozhodnutia,

– subsidiárne, znížil výšku pokuty, ktorá mu bola uložená,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

22 Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zamietol žalobu,

– zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.

Právny stav

A – O námietke nezákonnosti

1. Tvrdenia účastníkov konania

23 Žalobca uvádza, že článok 3 písm. b) napadnutého rozhodnutia je neplatný, pretože pokuta, ktorú ustanovuje, bola vypočítaná na základe usmernení, ktoré porušujú článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17.

24 Tvrdí, že táto námietka nezákonnosti je prípustná a tvrdenie Komisie, podľa ktorého nezákonnosť usmernení nemá za následok zrušenie napadnutého rozhodnutia z dôvodu, že iba článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 tvorí právny základ, musí byť odmietnuté.

25 K právnej podstate žalobca po prvé uvádza, že článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 treba považovať za stanovenie všeobecnej povinnosti vypočítať pokuty proporcionálne k obratu dotknutých podnikov. To je totiž jediný spôsob, akým možno zohľadniť ekonomickú kapacitu predmetného podniku. Usmernenia pritom vychádzajú z univerzálnych kategórií pokút stanovených nezávisle od obratu, a teda od ekonomickej sily dotknutého podniku. Ustanovujú najmä paušálnu sumu najmenej 20 miliónov eur za porušenia kvalifikované ako „veľmi závažné“, bez ohľadu na veľkosť dotknutého podniku.

26 Táto nezákonnosť pretrváva napriek skutočnosti, že usmernenia umožňujú rozlíšenie podľa určitých okolností, ako sú povaha spáchaného porušenia, efektívna ekonomická kapacita vinníka spôsobiť značnú škodu iným súťažiteľom alebo obmedzený význam relevantného trhu. Obdobné rozlíšenie je totiž možné iba v rámci kategórií ustanovených usmerneniami.

27 Pokiaľ ide o tvrdenie Komisie, podľa ktorého ekonomická kapacita podniku, prejavujúca sa najmä jeho celkovým obratom, je iba jedným z kritérií, ktoré musí brať do úvahy, žalobca odpovedá, že nespochybňuje, že treba zohľadniť viaceré kritériá, ale vyčíta Komisii, že tak neurobila v jeho prospech. Z judikatúry vyplýva, že usmernenia nebránia tomu, aby sa buď celkový obrat, alebo obrat na relevantnom trhu výrobkov dotknutých podnikov „zohľadnil pri stanovení výšky pokuty s cieľom dodržať všeobecné zásady práva Spoločenstva, pokiaľ to okolnosti vyžadujú“ (rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, LR AF 1998/Komisia, T‑23/99, Zb. s. II‑1705, bod 283).

28 Žalobca po druhé uvádza, že usmernenia výpočtom výšky pokút na základe nemenne stanovených čiastok zavádzajú metódu výpočtu, ktorá neprihliada na veľkosť malých a stredných podnikov (MSP), ako je žalobca. Poznamenáva, že roku 2000 dosiahol celkový obrat 71 miliónov eur a v európskej časti trhu so štandardným fosfátom zinku dosiahol roku 2000 obrat iba 3,48 milióna eur, teda okolo 4,9 % svojho celkového obratu. Dodáva, že za obrat dosiahnutý na tomto trhu zodpovedala malá skupina nezahŕňajúca viac ako šesť spolupracovníkov, ktorým pomáhalo niekoľko zamestnancov. S predmetným výrobkom nedosahuje prakticky žiaden zisk a v skutočnosti často zaznamenáva stratu.

29 Pritom základné čiastky, vrátane sumy najmenej 20 miliónov eur za porušenia kvalifikované ako „veľmi závažné“, sa uplatňujú, aj keď dotknutými podnikmi sú MSP. Táto „paušálnosť“ má v prejednávanej veci za následok, že pokuta uložená žalobcovi je v pomere k celkovému obratu výrazne vyššia, ako pokuty uložené v iných veciach porovnateľných z hľadiska závažnosti porušenia. Na podporu tohto tvrdenia sa žalobca dovoláva viacerých rozhodnutí Komisie, v ktorých uložila relatívne nižšie pokuty [rozhodnutie Komisie 98/273/ES z 28. januára 1998 týkajúce sa konania o uplatnení článku 85 Zmluvy ES (IV/35.733 – VW) (Ú. v. ES L 124, s. 60, ďalej len „rozhodnutie Volkswagen“); rozhodnutie Komisie 1999/210/ES zo 14. októbra 1998 týkajúce sa konania o uplatnení článku 85 Zmluvy ES (vec IV/F-3/33.708 – British Sugar plc, vec IV/F-3/33.709 – Tate & Lyle plc, vec IV/F-3/33.710 – Napier Brown & Company Ltd, vec IV/F-3/33.711 – James Budgett Sugars Ltd) (Ú. v. ES L 76, 1999, s. 1, ďalej len „rozhodnutie British Sugar“); rozhodnutie Komisie 1999/60/ES z 21. októbra 1998 týkajúce sa konania o uplatnení článku 85 Zmluvy ES (IV/35.691/E-4 – Tepelnoizolačné vedenia) (Ú. v. ES L 24, 1999, s. 1, ďalej len „rozhodnutie Tepelnoizolačné vedenia“)]. Pokuta uložená žalobcovi je pritom v pomere k jeho obratu až 280‑krát vyššia, ako pokuta stanovená v rozhodnutí British Sugar. Inými slovami, usmernenia sú nezákonné v tom, že vo veciach porovnateľných z hľadiska závažnosti vedú k pokutám, ktoré sú neproporcionálne v pomere k obratom.

30 Ako odpoveď na tvrdenie Komisie, podľa ktorého vzala do úvahy jeho veľkosť pri stanovení východiskovej sumy na 3 milióny eur (pozri bod 13 vyššie), a nie na 20 miliónov eur, žalobca uvádza, že „paušálnosť“ má predsa len vplyv na uložené pokuty a vedie k neproporcionálnym pokutám.

31 Žalobca po tretie tvrdí, že zvýšenie základnej čiastky z dôvodu dĺžky trvania porušenia, ustanovené usmerneniami, je rovnako nezákonné. Určité porušenia, najmä kartelové dohody o kvótach, zo svojej podstaty trvajú niekoľko rokov. Toto dlhé trvanie už je sankcionované vtedy, keď sa porušenie kvalifikuje ako veľmi závažné porušenie. Usmernenia teda tým, že ustanovujú zvýšenia pokút za porušenia v závislosti od ich dĺžky trvania, vedú k dvojitému sankcionovaniu dotknutého podniku.

32 Komisia na úvod vyjadruje pochybnosti, čo sa týka prípustnosti námietky nezákonnosti, vzhľadom na to, že usmernenia netvoria právny základ napadnutého rozhodnutia. Aj keď na výpočet pokút v prejednávanej veci použila metodológiu uvedenú v usmerneniach, skutočnosťou zostáva, že článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 je ich jediným právnym základom. Aj keby teda usmernenia mali byť vyhlásené za nezákonné, nespôsobilo by to nezákonnosť napadnutého rozhodnutia.

33 K právnej podstate Komisia poznamenáva, že z rozsudkov Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002 týkajúcich sa kartelovej dohody o predizolovaných potrubiach vyplýva, že usmernenia neporušujú článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 (rozsudky Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, HFB a i./Komisia, T‑9/99, Zb. s. II‑1487; Brugg Rohrsysteme/Komisia, T‑15/99, Zb. s. II‑1613; Lögstör Rör/Komisia, T‑16/99, Zb. s. II‑1633; KE KELIT/Komisia, T‑17/99, Zb. s. II‑1647; Dansk Rørindustri/Komisia, T‑21/99, Zb. s. II‑1681; Sigma Tecnologie/Komisia, T‑28/99, Zb. s. II‑1845; ABB Asea Brown Boveri/Komisia, T‑31/99, Zb. s. II‑1881, a najmä LR AF 1998/Komisia, už citovaný v bode 27 vyššie, body 223 až 232 a 278 až 291). Preto musí byť táto námietka nezákonnosti zamietnutá ako nedôvodná.

34 Komisia najmä spochybňuje dôvodnosť tvrdenia žalobcu, podľa ktorého mala zohľadniť nízku úroveň jeho obratu a vzdialila sa od pomeru medzi celkovým obratom a pokutou stanovenou v iných rozhodnutiach. Pokiaľ ide o porovnanie s rozhodnutím British Sugar, poznamenáva, že sa zdá, akoby sa žalobca domnieval, že Komisia mala buď stanoviť východiskovú sumu v závislosti od závažnosti porušenia na 18 miliónov eur (východisková suma v British Sugar) vynásobených číslom 280, teda na 5,04 miliardy eur, alebo vydeliť číslom 280 východiskovú sumu 3 milióny eur stanovenú v prípade žalobcu a dospieť k východiskovej sume 10 000 eur. Žalobca zabúda, že v súlade s judikatúrou musí Komisia v každom prípade stanoviť sumu, ktorá má dostatočne odstrašujúci účinok.

2. Posúdenie Súdom prvého stupňa

35 Na úvod treba uviesť, že aj keď usmernenia netvoria právny základ napadnutého rozhodnutia, keďže toto rozhodnutie je založené na nariadení č. 17, všeobecným a abstraktným spôsobom stanovujú metodológiu, ktorou je Komisia viazaná pri stanovovaní výšky pokút (rozsudok LR AF 1998/Komisia, už citovaný v bode 27 vyššie, bod 274). Vzhľadom na právne účinky, ktoré môžu mať pravidlá správania, akými sú usmernenia, a keďže obsahujú ustanovenia so všeobecnou pôsobnosťou, pričom je nesporné, že Komisia ich v napadnutom rozhodnutí uplatnila, treba konštatovať, že existuje priama súvislosť medzi týmto rozhodnutím a usmerneniami. Z toho plynie, že námietka nezákonnosti je prípustná.

36 Žalobca zdôvodňuje nezákonnosť usmernení tým, že v rozpore so znením článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17, ktorý podľa žalobcu ustanovuje, že pokuty sa musia vypočítavať proporcionálne k obratu dotknutých podnikov, majú ako východiskovú sumu paušálne kategórie pokút stanovených nezávisle od obratu. Neprihliadlo sa teda na skutočnosť, že žalobca je MSP. Dĺžka trvania porušenia sa navyše v usmerneniach vzala do úvahy dvakrát.

37 V rozpore s tým, čo tvrdí žalobca, usmernenia neprekračujú právny rámec sankcií, ako je vymedzený článkom 15 ods. 2 nariadenia č. 17. Všeobecná metóda na výpočet výšky pokút formulovaná v usmerneniach totiž spočíva na dvoch kritériách, ktoré sú spomenuté v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17, a to na závažnosti porušenia a na dĺžke jeho trvania, a zachováva maximálnu hranicu v pomere k obratu každého podniku zavedenú tým istým ustanovením (rozsudok LR AF 1998/Komisia, už citovaný v bode 27 vyššie, body 231 a 232, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. apríla 2004, Tokai Carbon a i./Komisia, T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01 až T‑246/01, T‑251/01 a T‑252/01, Zb. s. II‑1181, body 189 a 190).

38 Usmernenia predstavujú Komisiou vypracovaný popis spôsobu, akým posudzuje faktory týkajúce sa závažnosti a dĺžky porušenia, ako aj svojej metodológie pri hodnotení porušení v pomere k ich povahe a k okolnostiam prípadu. Článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 nevyžaduje, aby výška pokuty bola proporcionálna k obratu dotknutého podniku. Vyplýva z neho iba to, že ak je pokuta vyššia ako 1 milión eur, nemôže presiahnuť strop 10 % obratu dotknutého podniku (rozsudok LR AF 1998/Komisia, už citovaný v bode 27 vyššie, bod 278).

39 Usmernenia navyše Komisii umožňujú vziať do úvahy, pokiaľ to vyžadujú okolnosti, osobitnú situáciu, v ktorej sa MSP nachádzajú v pomere k podnikom s vyšším obratom na relevantnom trhu alebo vo všeobecnosti. Súd prvého stupňa už v tomto ohľade rozhodol, že pri uplatnení usmernení možno obrat dotknutých podnikov vziať do úvahy pri zohľadnení efektívnej ekonomickej kapacity vinníkov spôsobiť značnú škodu iným súťažiteľom a nevyhnutnosti zabezpečiť dostatočne odstrašujúci účinok pokuty alebo pri zohľadnení skutočnosti, že veľké podniky majú zväčša postačujúcu základňu na získanie právnych a ekonomických znalostí, ktoré im umožňujú lepšie posúdiť protiprávny charakter ich správania a dôsledky, ktoré z neho vyplývajú z hľadiska práva hospodárskej súťaže. Obrat dotknutých podnikov možno rovnako vziať do úvahy pri stanovení pomernej váhy, a teda reálneho dosahu porušenia pravidiel každým podnikom na hospodársku súťaž, predovšetkým pokiaľ existuje značná nerovnosť vo veľkosti podnikov, ktoré sa dopúšťajú porušení rovnakej povahy. Obrat podnikov môže takisto predstavovať informáciu o prípadnej ekonomickej alebo finančnej výhode nadobudnutej vinníkmi, alebo o ich iných osobitných vlastnostiach, ktoré treba podľa okolností vziať do úvahy (rozsudky Lögstör Rör/Komisia, už citovaný v bode 33 vyššie, body 295 a 296, a Dansk Rørindustri/Komisia, už citovaný v bode 33 vyššie, bod 203).

40 Pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu, podľa ktorého usmernenia porušujú článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 v tom, že ustanovujú paušálnu sumu najmenej 20 miliónov eur za veľmi závažné porušenia, aj keď je dotknutý podnik MSP, je namieste konštatovať, že základné čiastky ustanovené usmerneniami sú iba „pravdepodobné“ (bod 1.A.). Komisia má teda úplnú voľnosť stanoviť základnú čiastku nižšiu ako 20 miliónov eur. Hoci sa žalobca dopustil v prejednávanej veci veľmi závažného porušenia, Komisia tak stanovila východiskovú sumu jeho pokuty na 3 milióny eur, čo je suma zreteľne nižšia ako 20 miliónov eur, ktoré usmernenia predpokladajú za veľmi závažné porušenia (odôvodnenie č. 309 napadnutého rozhodnutia).

41 Čo sa týka tvrdenia žalobcu, podľa ktorého usmernenia vedú k ukladaniu vyšších pokút v pomere k obratu, ako sú pokuty uložené iným podnikom v skorších porovnateľných veciach, treba zdôrazniť, že skoršia rozhodovacia prax Komisie neslúži sama osebe ako právny rámec pokút vo veciach hospodárskej súťaže (rozsudok LR AF 1998/Komisia, už citovaný v bode 27 vyššie, bod 234). Skutočnosť, že Komisia v minulosti uplatnila pri určitých typoch porušenia pokuty na určitej úrovni ju totiž nemôže zbaviť možnosti zvýšiť túto úroveň v rámci hraníc uvedených v nariadení č. 17, ak je to nevyhnutné na zabezpečenie uskutočňovania politiky hospodárskej súťaže Spoločenstva (rozsudok Súdneho dvora zo 7. júna 1983, Musique diffusion française a i./Komisia, 100/80 až 103/80, Zb. s. 1825, bod 109, a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. mája 1998, Europa Carton/Komisia, T‑304/94, Zb. s. II‑869, bod 89).

42 V rozsahu, v akom Komisia ukladá podnikom zapojeným do toho istého porušenia pokuty zdôvodnené pre každý z nich v pomere k závažnosti a dĺžke trvania porušenia, jej nemožno vyčítať, že pre niektoré z týchto podnikov je suma pokuty v pomere k obratu vyššia ako pokuta iných podnikov v skorších veciach (pozri analogicky LR AF 1998/Komisia, už citovaný v bode 27 vyššie, bod 278).

43 Je potrebné dodať, že závažnosť porušenia sa musí stanoviť v závislosti od početných faktorov, ako sú najmä osobitné okolnosti veci, jej kontext a odstrašujúci dosah pokút, bez toho, aby bol stanovený záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré treba povinne vziať do úvahy (rozsudok Súdneho dvora zo 17. júla 1997, Ferriere Nord/Komisia, C‑219/95 P, Zb. s. I‑4411, bod 33, a rozsudok LR AF 1998/Komisia, už citovaný v bode 27 vyššie, bod 236). Relevantné údaje, ako sú trhy, výrobky, krajiny, podniky a dotknuté obdobia, sa pritom v každej veci líšia. Z toho plynie, že Komisia nemôže byť povinná ukladať pokuty predstavujúce rovnaký podiel obratov vo všetkých veciach, ktoré sú porovnateľné z hľadiska závažnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. januára 2004, JCB Service/Komisia, T‑67/01, Zb. s. II‑49, body 187 až 189).

44 V každom prípade treba pripomenúť, že „paušálne“ sumy ustanovené usmerneniami sú iba orientačné, a preto samy osebe nemôžu predstavovať porušenie zásady proporcionality.

45 Pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu, podľa ktorého usmernenia vedú k dvojitému zohľadneniu faktora týkajúceho sa dĺžky trvania porušenia, je namieste uviesť, že článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 výslovne stanovuje, že pri stanovení výšky pokuty treba zohľadniť „jednak závažnosť porušenia a tiež jeho trvanie“. Vo svetle tohto textu a dokonca aj za predpokladu, že určité porušenia sú zo svojej podstaty konštruované ako trvajúce, nemožno Komisii zakázať, aby ich skutočnú dĺžku trvania brala v každom jednotlivom prípade do úvahy. Škodlivý účinok kartelov, ktoré napriek skutočnosti, že majú trvať dlhodobo, Komisia odhalila alebo účastníci oznámili po krátkom čase skutočného fungovania, je tak nevyhnutne nižší ako za predpokladu, že by skutočne dlhodobo fungovali. Preto je v každom prípade dôležité rozlišovať medzi dĺžkou trvania porušenia a jeho závažnosťou, aká vyplýva z jeho samotnej povahy (pozri v tomto zmysle rozsudok Tokai Carbon a i./Komisia, už citovaný v bode 37 vyššie, bod 259).

46 Z toho plynie, že námietka nezákonnosti musí byť zamietnutá.

B – O dôvodoch žaloby o neplatnosť

47 Žalobca uvádza päť žalobných dôvodov. Prvý žalobný dôvod je založený na porušení článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a usmernení. Druhý žalobný dôvod je založený na porušení zásady proporcionality. Tretí žalobný dôvod je založený na porušení zásady rovnosti zaobchádzania. Štvrtý žalobný dôvod je založený na porušení článku 7 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (ďalej len „EDĽP“). Piaty žalobný dôvod je založený na porušení článku 253 ES.

1. O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a usmernení

48 Žalobca tvrdí, že za predpokladu rozhodnutia o zákonnosti usmernení je namieste sa domnievať, že Komisia ich nesprávne uplatnila. Článok 3 písm. b) napadnutého rozhodnutia podľa neho porušuje tak článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17, ako aj usmernenia. Tento žalobný dôvod sa skladá z troch častí, v ktorých žalobca tvrdí, že:

– Komisia nesprávne posúdila závažnosť porušenia,

– nezohľadnenie skutočnosti, že bola dotknutá iba malá časť jeho obratu, zo strany Komisie predstavuje porušenie článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a usmernení,

– Komisia nezohľadnila jeho ekonomickú kapacitu.

a) O prvej časti založenej na nesprávnom posúdení závažnosti porušenia

49 Podľa žalobcu je pre výpočet pokút podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 určujúca závažnosť porušenia. V prejednávanej veci je kvalifikácia porušenia ako „veľmi závažné“ z dôvodu jeho povahy a účinkov na trh, ktorú Komisia uskutočnila (odôvodnenie č. 300 napadnutého rozhodnutie), chybná. Žalobca uvádza, že Komisia na jednej strane nezobrala do úvahy všetky relevantné skutočnosti, najmä mierny charakter porušenia, a na druhej strane nesprávne analyzovala činitele, ktoré jej boli predložené. Ak by porušenie správne zhodnotila, musela by uložiť nižšiu pokutu.

50 Táto prvá časť prvého žalobného dôvodu zahŕňa štyri výhrady založené na tom, že Komisia zle posúdila:

– povahu porušenia,

– účinky porušenia na trh,

– krízu v odvetví fosfátu zinku ako poľahčujúcu okolnosť,

– skutočnosť, že porušenie sa odlišuje od iných kartelov kvalifikovaných ako veľmi závažné.

O povahe porušenia

– Tvrdenia účastníkov konania

51 Žalobca tvrdí, že Komisia mala porušenie kvalifikovať ako mierne, a teda mu mala uložiť nižšiu pokutu. Pripúšťa, že kartel bol vážnym porušením práva hospodárskej súťaže, ale domnieva sa, že riziko pre hospodársku súťaž bolo pomerne obmedzené so zreteľom na mierniace aspekty kartelu. Uvádza, že podľa ustálenej judikatúry „pri stanovení výšky pokút treba vziať do úvahy všetky faktory, ktoré sú spôsobilé ovplyvniť posúdenie závažnosti porušenia“ (rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2000, Cimenteries CBR a i./Komisia, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Zb. s. II‑491, bod 4949, a rozsudok Musique diffusion française a i./Komisia, už citovaný v bode 41 vyššie, body 120 a 129). V minulosti sa Komisia tejto judikatúry pridŕžala. V prejednávanej veci naopak síce v oznámení o výhradách uznala existenciu skutočností preukazujúcich mierny charakter porušenia, ale po zjavnom obrate svojej politiky vo veciach pokút neskôr v napadnutom rozhodnutí tie isté skutočnosti obišla. Komisia navyše vo svojom vyjadrení odporcu zmenila stanovisko, pokiaľ ide o dôležitosť mierniacich aspektov. Pripustila v ňom totiž, že tieto aspekty boli relevantné pri jej analýze závažnosti porušenia, ale nemenili nič na skutočnosti, že porušenie bolo treba kvalifikovať ako „veľmi závažné“.

52 Žalobca ďalej vysvetľuje dôvody, pre ktoré sa podľa neho porušenie nemalo kvalifikovať ako „veľmi závažné“.

53 Po prvé tvrdí, že porušenie pozostávalo z neformálnej dohody, ktorú nesprevádzal žiaden osobitný mechanizmus uskutočňovania dotknutými podnikmi. Hoci Komisia túto skutočnosť uznala v oznámení o výhradách, v napadnutom rozhodnutí pokutu neznížila. Vo svojom rozhodnutí Polypropylén Komisia naopak uložila nízku pokutu so zreteľom na skutočnosť, že dotknuté podniky nezaviedli mechanizmus uskutočňovania [rozhodnutie Komisie 86/398/EHS z 23. apríla 1986 týkajúce sa konania o uplatnení článku 85 Zmluvy EHS (IV/31.149 – Polypropylén) (Ú. v. ES L 230, s. 1, ďalej len „rozhodnutie Polypropylén“), bod 108]. Porušenie má zo svojej podstaty menej nepriaznivé účinky na trh, pokiaľ mu chýba mechanizmus uskutočňovania. Žalobca odmieta dôvodnosť tvrdenia Komisie, podľa ktorého sa aktuálna vec odlišuje od veci, ktorá viedla k rozhodnutiu Polypropylén, v tom, že účastníci aktuálnych dohôd boli podrobení tlakom, ktoré mali rovnakú funkciu a rovnaké účinky, ako formálny mechanizmus uskutočňovania. Usudzuje, že skutočnosť, že žiadne donucovacie opatrenie, ktoré by bolo spôsobilé zabezpečiť dodržiavanie kvót, sa nezaviedlo ani vo veci Polypropylén, ani v prejednávanej veci, je určujúcim faktorom.

54 Ako odpoveď na tvrdenie, podľa ktorého Komisia nie je povinná brať do úvahy svoju skoršiu prax, žalobca uvádza, že judikatúra Komisiu zaväzuje, aby zvážila všetky faktory, ktoré sú spôsobilé ovplyvniť posúdenie závažnosti porušenia (rozsudok Cimenteries CBR a i./Komisia, už citovaný v bode 51 vyššie, bod 4949). Komisia preto nemôže „svojvoľne a bez presvedčivého zdôvodnenia“ nebrať do úvahy kritériá, o ktorých v skorších rozhodnutiach rozhodla, že sú relevantné pre posúdenie závažnosti porušenia. Komisia okrem toho prekrútila rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. mája 1998, Mayr-Melnhof/Komisia (T‑347/94, Zb. s. II‑1751). Žalobca uznáva, že Súd prvého stupňa v tomto rozsudku vyhlásil, že „zo samotnej skutočnosti, že Komisia vo svojej skoršej rozhodovacej praxi usúdila, že určité faktory predstavujú poľahčujúce okolnosti na účely stanovenia výšky pokuty, nevyplýva, že je povinná pridŕžať sa rovnakého posúdenia v neskoršom rozhodnutí“ (bod 368). Usudzuje však, že toto vyhlásenie neovplyvňuje povinnosť Komisie brať do úvahy všetky relevantné faktory. Žalobca uvádza, že podstatnými faktormi pre správne posúdenie závažnosti porušenia sú absencia mechanizmu uskutočňovania, absencia prekážok hospodárskej súťaže medzi štátmi (pozri bod 56 nižšie) a druhoradá rola cien (pozri bod 57 nižšie). Dodáva, že Komisia neprihliadla na žiadny z faktorov priaznivých pre dotknuté podniky, hoci pre posúdenie závažnosti porušenia boli podstatné. Spresňuje, že vo veci, ktorá viedla k už citovanému rozsudku Mayr‑Melnhof/Komisia, sa ako poľahčujúca okolnosť alebo ako objektívny faktor v zmysle bodu 5 usmernení musela vziať do úvahy najmä existujúca kríza odvetvia, ktorá je menej dôležitá pre posúdenie závažnosti porušenia ako faktory uvedené žalobcom v prejednávanej veci. Žalobca navyše popiera, že rozsudok LR AF 1998/Komisia, už citovaný v bode 27 vyššie, Komisii umožňuje neprihliadať na svoju skoršiu rozhodovaciu prax. Konštatovania uskutočnené Súdom prvého stupňa v tomto rozsudku totiž predstavujú odpoveď na tvrdenie LR AF, podľa ktorého zmena skoršej úrovne pokút spôsobená usmerneniami predstavovala zmenu právneho rámca určujúceho pokuty, ktoré možno ukladať. Tento rozsudok Komisii neumožňuje neprihliadať na faktory relevantné pre posúdenie závažnosti porušenia.

55 Čo sa týka tvrdenia Komisie, podľa ktorého Súd prvého stupňa vo svojom rozsudku zo 14. mája 1998, Enso Española/Komisia (T‑348/94, Zb. s. II‑1875), konštatoval, že absencia opatrení na kontrolu uskutočňovania nemôže sama osebe predstavovať poľahčujúcu okolnosť, žalobca poznamenáva, že táto judikatúra nemá význam pre posúdenie závažnosti porušenia. Dodáva, že Súd prvého stupňa vo svojom rozsudku zo 17. decembra 1991, Enichem Anic/Komisia (T‑6/89, Zb. s. II‑1623, body 269 až 271), rozhodol, že absencia mechanizmu uskutočňovania predstavuje poľahčujúcu okolnosť.

56 Po druhé žalobca uvádza, že kvóty určené kartelom boli zavedené výlučne na európskej úrovni. Dotknuté podniky sa nepokúšali určiť kvóty na krajinu, a teda nedošlo k deleniu vnútroštátnych trhov. V dôsledku toho bolo riziko pre hospodársku súťaž od počiatku obmedzené. Žalobca tvrdí, že Komisia v rozpore so svojím rozhodnutím 94/815/ES z 30. novembra 1994 týkajúcim sa konania o uplatnení článku 85 Zmluvy ES (vec IV/33.126 a 33.322 – Cement) (Ú. v. ES L 343, s. 1, ďalej len „rozhodnutie Cement“), kde prikladala osobitnú dôležitosť skutočnosti, že dotknuté podniky určili kvóty na krajinu, a tak delili vnútroštátne trhy, nezobrala túto okolnosť do úvahy pri stanovení výšky pokuty v prejednávanej veci.

57 Po tretie dohoda o cenách hrala na rozdiel od iných porušení kvalifikovaných ako „veľmi závažné“ druhoradú rolu. Žalobca pripúšťa, že v priebehu početných rokovaní sa ceny spomínali, ale spresňuje, že diskusia na túto tému sa obmedzovala – najmä na začiatku porušovania – na sťažnosti týkajúce sa nízkej úrovne cien, ako aj cenových rozdielov medzi členskými štátmi. Rukopisné poznámky urobené počas rokovaní v rokoch 1994 a 1995 neobsahujú žiadnu informáciu týkajúcu sa cien, pretože na začiatku kartelu sa ceny neurčovali. Uvádza, že – ako to Komisia spomína v bode 99 oznámenia o výhradách – kartel bol založený na zásade „iba množstvá, nie ceny“. Minimálne ceny sa však určili. Žalobca dodáva, že dotknuté podniky určili výlučne referenčné ceny a také ceny majú zo svojej podstaty – ako to Komisia uznáva – obmedzenejšie účinky ako pevné ceny. Žalobca spresňuje, že nespochybňuje zistený skutkový stav, ale jeho posúdenie.

58 Žalobca kritizuje konštatovanie Komisie, podľa ktorého medzi predmetným kartelom a inými kartelmi, v ktorých sa počítalo s presným určením cien a kvót spolu s efektívnym uskutočňovaním, neexistuje opravdivý rádový rozdiel. Trvá na skutočnosti, že riziká obmedzenia hospodárskej súťaže a prekážok integrácie sú v prejednávanej veci značne nižšie.

59 Po štvrté žalobca tvrdí, že s výnimkou jediného zákazníka, Tekno Winter, a jedinej situácie, keď James Brown zvažoval pridelenie niekoľkých malých podnikov v Spojenom kráľovstve, nedošlo k prideľovaniu zákazníkov.

60 Komisia zo svojej strany uvádza, že žalobca netvrdí, že prekročila svoj rozsah voľnej úvahy alebo sa dopustila iných chýb v posúdení. Uspokojuje sa s tvrdením všeobecného charakteru, že Komisia sa „svojvoľne a bez presvedčivého zdôvodnenia“ odchýlila od svojej skoršej rozhodovacej praxe.

61 Komisia vysvetľuje, že v súlade so zásadami zavedenými judikatúrou zvážila všetky faktory relevantné pre posúdenie povahy porušenia a dospela k záveru, že porušenie musí byť zo samej svojej podstaty kvalifikované ako „veľmi závažné“.

62 Komisia sa domnieva, že žalobca zle pochopil judikatúru vo veci. Pripúšťa, že je povinná zvažovať všetky relevantné faktory, ale tvrdí, že judikatúra nevyžaduje, aby určité skutkové okolnosti – najmä tie, ktorých sa žalobca dovoláva v prejednávanej veci – museli viesť k zníženiu východiskovej sumy pokuty. Z judikatúry totiž vyplýva, že záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré treba povinne vziať do úvahy, neexistuje. Dôležitosť každého z kritérií pri analýze závažnosti porušenia navyše závisí od okolností prípadu.

63 Komisia ďalej skúma otázku údajných mierniacich aspektov, ktorých sa žalobca dovoláva, a usudzuje, že neznižujú závažnosť porušenia. V tomto ohľade zdôrazňuje, že nie je nijako povinná pridŕžať sa svojej skoršej rozhodovacej praxe.

– Posúdenie Súdom prvého stupňa

64 Na úvod treba uviesť, že žalobca chce dosiahnuť iba zrušenie pokuty alebo zníženie jej sumy. Nespochybňuje článok 1 napadnutého rozhodnutia, a teda uznáva dôvodnosť záverov Komisie, pokiaľ ide o jeho účasť na karteli a porušenie článku 81 ES. Vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách vyhlásil, že v podstate nespochybňuje skutkový stav, ktorý bol v ňom uvedený, a tak dosiahol zníženie sumy svojej pokuty o 10 % na základe oznámenia o spolupráci (odôvodnenia č. 360 a 363 napadnutého rozhodnutia).

65 Ďalej je potrebné odmietnuť tvrdenie žalobcu, podľa ktorého Komisia v napadnutom rozhodnutí obišla všetky okolnosti, ktoré preukazovali mierny charakter porušenia a boli spomenuté v oznámení o výhradách. Komisia totiž v napadnutom rozhodnutí zobrala do úvahy všetky predmetné okolnosti. V rozpore s tým, čo uvádza žalobca, je tvrdenie Komisie, podľa ktorého „dohoda o predajoch a kvótach mala skôr podobu neformálnej dohody, pre ktorú účastníci neuplatnili žiaden osobitný mechanizmus uskutočňovania“ (bod 67 oznámenia o výhradách), v skutočnosti v podstate zopakované v odôvodnení č. 72 napadnutého rozhodnutia. Tvrdenie, ktoré žalobca pripisuje Komisii, zatiaľ čo v skutočnosti pochádza od Union Pigments, podľa ktorého sa kartel zakladal na zásade „iba množstvá, nie ceny“ (bod 99 oznámenia o výhradách), je zopakované v odôvodnení č. 104 napadnutého rozhodnutia. Komisia popritom zvážila skutočnosť, že kvóty sa uplatňovali výlučne na európskej úrovni a dotknuté podniky nedelili svoje príslušné vnútroštátne trhy (odôvodnenia č. 267 a 273 napadnutého rozhodnutia). Rovnako vzala do úvahy tvrdenie, podľa ktorého došlo medzi účastníkmi kartelu k prideleniu jediného zákazníka (odôvodnenia č. 270 a 277). Komisia sa navyše – v rozpore s tým, čo tvrdí žalobca – k týmto tvrdeniam vyslovila v napadnutom rozhodnutí (odôvodnenia č. 104, 274, a 290 až 298).

66 Okrem toho treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sa posúdenie závažnosti porušenia musí uskutočniť najmä so zohľadnením povahy obmedzení spôsobených hospodárskej súťaži (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. júla 2003, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia, T‑224/00, Zb. s. II‑2597, bod 117 a tam citovanú judikatúru).

67 Žalobca pritom nespochybňuje, že kartel určil ceny a zaviedol kvóty na európskej úrovni, a že došlo k prideleniu najmenej jedného zákazníka. V tomto ohľade je potrebné pripomenúť, že príklady kartelov spomínané v článku 81 ods. 1 písm. a), b) a c) ES ako prvé, výslovne vyhlásené za nezlučiteľné so spoločným trhom, sú práve tie, ktoré:

„a) priamo alebo nepriamo určujú nákupné alebo predajné ceny alebo iné obchodné podmienky,

b) obmedzujú alebo kontrolujú výrobu, odbyt, technický rozvoj alebo investície,

c) rozdeľujú trhy alebo zdroje zásobovania,

...“

68 Porušenia tohto typu, najmä pokiaľ ide o horizontálne kartely, preto judikatúra kvalifikuje ako „osobitne závažné“ (rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. marca 1999, Thyssen Stahl/Komisia, T‑141/94, Zb. s. II‑347, bod 675) alebo ako „zjavné porušenia pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva“ (rozsudky Súdu prvého stupňa zo 6. apríla 1995, Tréfilunion/Komisia, T‑148/89, Zb. s. II‑1063, bod 109, a zo 14. mája 1998, BPB de Eendracht/Komisia, T‑311/94, Zb. s. II‑1129, body 303 a 338).

69 Rovnako je potrebné pripomenúť, že „veľmi závažnými“ porušeniami v zmysle usmernení sú „vo všeobecnosti horizontálne obmedzenia, ako sú cenové kartely a kvóty podielu na trhu, alebo iné praktiky, ktoré ohrozujú náležité fungovanie jednotného trhu, ako napríklad delenie národných trhov a nesporné zneužívanie dominantného postavenia zo strany podnikov, ktoré držia faktický monopol“ (bod 1.A., druhý odsek, tretia zarážka).

70 Z uvedeného vyplýva, že Komisia oprávnene kvalifikovala predmetné porušenie s ohľadom na jeho povahu ako veľmi závažné. Treba však preskúmať údajné mierniace aspekty, ktorých sa žalobca dovoláva.

71 Po prvé, čo sa týka tvrdenia žalobcu, podľa ktorého porušenie pozostávalo z neformálnej dohody, pre ktorú dotknuté podniky neuplatnili žiaden osobitný mechanizmus uskutočňovania, je namieste poznamenať, že na to, aby kartelová dohoda medzi podnikmi zodpovedala zakázanej dohode, nie je nevyhnutná existencia zmluvy záväznej povahy. Postačuje, aby dotknuté podniky prejavili svoju vôľu správať sa určitým spôsobom na trhu (rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. decembra 2003, Ventouris/Komisia, T‑59/99, Zb. s. II‑5257, bod 52). Absencia formálnych opatrení na kontrolu uskutočňovania nemusí nevyhnutne ovplyvniť závažnosť porušenia. Skutočnosť, že nedovolený kartel sa uskutočňuje neformálnym spôsobom, nevylučuje jeho efektívnosť.

72 Hoci Komisia zmiernila pokutu v rozhodnutí Polypropylén, jej skoršia rozhodovacia prax neslúži sama osebe ako právny rámec pokút vo veciach hospodárskej súťaže, ako je uvedené v bode 41 vyššie.

73 V prejednávanej veci je vo vzťahu k dohode o predajoch a kvótach namieste uviesť, že Komisia v napadnutom rozhodnutí pripustila, že táto dohoda mala „skôr povahu ‚gentlemen’s agreement‘ v tom, že účastníci kartelu nezaviedli žiaden osobitný mechanizmus výkonu rozhodnutí“ (odôvodnenie č. 72). Komisia však konštatovala, že „dodržiavanie predajných kvót sa dosahovalo tlakom vykonávaným na účastníkov počas rokovaní kartelu“ (odôvodnenia č. 72 a 276 napadnutého rozhodnutia). Žalobca nepopiera, že v období od marca 1994 do mája 1998 sa medzi účastníkmi kartelu uskutočnilo šestnásť rokovaní (odôvodnenie č. 70 napadnutého rozhodnutia) a dotknuté podniky si počas týchto rokovaní vymieňali informácie týkajúce sa predajov a rozoberali svoje príslušné podiely na trhu. Tieto podniky si totiž vymieňali svoje údaje týkajúce sa predajov fosfátu zinku za použitia združení výrobcov zinku ako sprostredkovateľov, pričom týmto spôsobom mohli overovať, či každý dodržiava svoj podiel na trhu (odôvodnenia č. 69 a 284). Union Pigments okrem toho uviedol, že účastníci kartelu sa počas rokovaní často hádali a obviňovali sa z prekračovania dohovorených kvót, a preto sa dodržiavanie týchto kvót zabezpečovalo tlakom vykonávaným počas týchto rokovaní (bod 67 vyhlásenia Union Pigments). Aj keď Trident zdôrazňuje, že žiaden systém kompenzácií neexistoval, potvrdzuje, že účastníci sa počas rokovaní kartelu obviňovali a sťažovali sa, ak ich podiely na trhu klesli (bod 2.4.19 vyhlásenia Tridentu).

74 Z napadnutého rozhodnutia okrem toho vyplýva, že „rozdelenie zákazníkov sa používalo ako forma kompenzácie, pokiaľ podnik nevyčerpal svoju kvótu“ (odôvodnenie č. 72). Toto tvrdenie dosvedčuje vyhlásenie Union Pigments, podľa ktorého bol roku 1995 SNCZ pridelený zákazník Tekno Winter (ďalej len „Teknos“) na zabezpečenie toho, aby SNCZ malo svoju kvótu 24 % (bod 67). Union Pigments takisto konštatuje, že sa v určitom momente nepokúšal získať nových zákazníkov, pretože by to zo sebou prinieslo odvetné opatrenia zo strany ďalších dotknutých podnikov (bod 77 vyhlásenia Union Pigments).

75 Žalobca navyše nespochybňuje, že skutočné podiely dotknutých podnikov na trhu boli na ročnej báze veľmi blízke podielom na trhu, ktoré sa im pridelili (odôvodnenie č. 72 napadnutého rozhodnutia). Táto skutočnosť preukazuje, že systém uskutočňovania dohody o predajoch bol efektívny, aj keď ho nesprevádzal systém formálnych sankcií.

76 Čo sa týka dohôd o cenách a prideľovania zákazníkov, Komisia vskutku ani v napadnutom rozhodnutí (pozri napríklad odôvodnenia č. 285 a 286), ani vo svojich písomných podaniach neidentifikovala osobitný mechanizmus uskutočňovania. Treba však uviesť, že z judikatúry vyplýva, že pri stanovovaní súm pokút má Komisia právo voľnej úvahy s cieľom usmerňovať správanie podnikov v zmysle dodržiavania pravidiel hospodárskej súťaže (rozsudky Súdu prvého stupňa zo 6. apríla 1995, Martinelli/Komisia, T‑150/89, Zb. s. II‑1165, bod 59, a Archer Daniels Midland a Archer Daniel Midland Ingredients/Komisia, už citovaný v bode 66 vyššie, bod 56). Vzhľadom na povahu dotknutého porušenia a judikatúru citovanú v bodoch 68 a 71 vyššie, ako aj jeho dôsledky a účinky (pozri body 111 až 118 a 129 nižšie) Súd prvého stupňa usudzuje, že Komisia neprekročila v prejednávanej veci rozsah voľnej úvahy.

77 Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu, podľa ktorého bolo riziko pre hospodársku súťaž obmedzené v tom, že kvóty určené kartelom sa zaviedli výlučne na európskej úrovni, je potrebné pripomenúť, že usmernenia uvádzajú porušenia, ktorých cieľom je delenie vnútroštátnych trhov, iba orientačne, ako príklady porušení, ktoré možno kvalifikovať ako veľmi závažné (bod 1.A., druhý odsek, tretia zarážka). Súd prvého stupňa okrem toho už v rozsudku Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia, už citovanom v bode 66 vyššie, rozhodol, že kartel, ktorý zahŕňa najmä stanovenie cenových cieľov, sa nemôže vyhnúť kvalifikácii ako veľmi závažné porušenie iba z dôvodu, že ide o celosvetový kartel, ktorý nepristúpil k deleniu vnútroštátnych trhov v rámci spoločného trhu (body 123 až 125). Rovnaká úvaha sa uplatní v prejednávanej veci.

78 Čo sa týka rozhodnutia Cement, ktorého sa dovoláva žalobca, skutočnosť, že Komisia v tomto rozhodnutí kvalifikovala delenie vnútroštátnych trhov ako veľmi závažné, nie je v prejednávanej veci relevantná. Ak by kartel predmetný v aktuálnej veci mal za následok delenie vnútroštátnych trhov, Komisia by mohla uložiť ešte vyššiu pokutu. V tomto ohľade treba uviesť, že usmernenia okrem iného ustanovujú, že „[v] rámci každej z týchto kategórií, predovšetkým však pri vážnych a veľmi vážnych porušeniach, bude navrhované rozpätie pokút umožňovať uplatnenie diferencovaného prístupu k podnikom, podľa povahy nimi spáchaného priestupku“ (bod 1.A., tretí odsek).

79 Popritom stojí za poznamenanie, že podľa Union Pigments sa počas prvého rokovania kartelu 24. marca 1994 rozhodlo, že „ceny sa nemajú od krajiny ku krajine príliš líšiť, aby výrobky neprekračovali hranice“ (body 51 a 74 vyhlásenia Union Pigments). Preto sa zdá, že v prejednávanej veci dotknuté podniky zamýšľali delenie vnútroštátnych trhov v určitom rozsahu.

80 Po tretie, pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého sa porušenie nemalo kvalifikovať ako veľmi závažné, pretože dohoda o cenách hrala iba druhoradú rolu a týkala sa výlučne referenčných cien, ktoré majú zo svojej podstaty obmedzenejšie účinky ako pevné ceny, je namieste pripomenúť, že Komisia v napadnutom rozhodnutí dospela k záveru, že účastníci kartelu sa dohovorili na cenových „stropoch“ a/alebo „odporúčaných“ cenách pre fosfát zinku (odôvodnenie č. 65).

81 Určenie ceny, aj keď len orientačné, ovplyvňuje hospodársku súťaž tým, že umožňuje všetkým účastníkom kartelu s primeranou mierou istoty predvídať, akú cenovú politiku budú uskutočňovať ich konkurenti (rozsudok Súdneho dvora zo 17. októbra 1972, Vereeniging van Cementhandelaren/Komisia, 8/72, Zb. s. 977, bod 21). Všeobecnejšie, také kartely so sebou prinášajú priamy zásah do základných parametrov hospodárskej súťaže na predmetnom trhu (rozsudok Thyssen Stahl/Komisia, už citovaný v bode 68 vyššie, bod 675). Dotknutí výrobcovia totiž tým, že vyjadrili spoločnú vôľu uplatňovať určitú cenovú hladinu na svoje výrobky, už neurčujú autonómnym spôsobom svoju politiku na trhu, čím ohrozujú vnútornú koncepciu ustanovení Zmluvy, ktoré sa týkajú hospodárskej súťaže (rozsudok BPB de Eendracht/Komisia, už citovaný v bode 68 vyššie, bod 192).

82 Vzhľadom na tieto úvahy sa predmetný kartel nemôže vyhnúť kvalifikácii ako veľmi závažné porušenie iba z dôvodu, že určil referenčné ceny (pozri v tomto zmysle rozsudok Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia, už citovaný v bode 66 vyššie, body 118 až 120).

83 Čo sa týka tvrdenia žalobcu, podľa ktorého dohoda o cenách mala iba „druhoradú“ rolu, Súd prvého stupňa usudzuje, že vyhlásenie Komisie, že určenie predajných kvót bolo „základným kameňom“ dohody (odôvodnenie č. 66 napadnutého rozhodnutia), nemá za následok, že dohodu o cenách treba považovať za druhoradú. Dohoda o kvótach, dohoda o zákazníkoch a dohoda o určení cien totiž tvoria tri aspekty jediného kartelu. Závažnosť kartelu sa pritom musí posudzovať v celkovej perspektíve. S ohľadom na povahu porušenia v prejednávanej veci ho Komisia oprávnene kvalifikovala ako veľmi závažné.

84 Súd prvého stupňa v každom prípade usudzuje, že dohoda o cenách bola dôležitým aspektom kartelu. Komisia koniec koncov zhromaždila písomné dôkazy, ktoré preukazujú, že odporúčané ceny sa rozoberali v priebehu viacerých rokovaní kartelu (odôvodnenia č. 134, 139, 140, 162, 178 a 186 napadnutého rozhodnutia). Dohoda o cenách navyše – v rozpore s tým, čo uvádza žalobca – tvorila jeden z prvkov kartelu od roku 1994. V priebehu správneho konania totiž medzi dotknutými podnikmi iba žalobca tvrdil, že k tejto dohode došlo až od roku 1996 (odôvodnenie č. 268 napadnutého rozhodnutia). Ako je pritom uvedené vyššie, podľa Union Pigments sa dotknuté podniky počas prvého rokovania 24. marca 1994 rozhodli, že ceny sa nemajú od krajiny ku krajine príliš líšiť (bod 51 vyhlásenia Union Pigments). Z vyhlásenia Tridentu (bod 2.4.24) takisto vyplýva, že kartel určoval ceny na každom rokovaní. O prvých rokovaniach nie sú tak rozsiahle listinné dôkazy ako o neskorších rokovaniach. Program rokovania z 27. marca 1995 však preukazuje zámer rozoberať vývoj cien v Nemecku, vo Francúzsku, v Beneluxe, Spojenom kráľovstve, severských krajinách, Spojených štátoch a vo zvyšku sveta (odôvodnenie č. 121 napadnutého rozhodnutia).

85 Po štvrté z okolnosti, že s výnimkou jediného zákazníka, Teknos, a jedinej situácie, keď James Brown zvažoval pridelenie niekoľkých malých podnikov v Spojenom kráľovstve, nedošlo k prideľovaniu zákazníkov, nemožno vyvodiť, že Komisia toto porušenie kvalifikovala ako veľmi závažné neoprávnene.

86 Žalobca nespochybňuje, že došlo k prideleniu Teknosu, ktorý sa radí medzi osem hlavných výrobcov farbív v západnej Európe (odôvodnenie č. 52 napadnutého rozhodnutia).

87 Dotknuté podniky mali pravidelné rozhovory týkajúce sa pridelenia tohto zákazníka a zaradom zabezpečovali pre neho určené dodávky (odôvodnenia č. 68, 96 až 97 napadnutého rozhodnutia; body 63 a 67 vyhlásenia Union Pigments). Mali pružný systém prideľovania, aby zaručili, že Teknos „nemá nijaké podozrenie o predmete dohody“ (odôvodnenia č. 99 a 100 napadnutého rozhodnutia). Súd prvého stupňa konštatuje, že cena účtovaná Teknosu tvorila objekt tejto dohody a bolo dohovorené, že žiadny iný výrobca ako ten, ktorý je „na rade“, nemôže účtovať cenu nižšiu ako dohovorenú (odôvodnenie č. 96 napadnutého rozhodnutia a bod 2.4.22 vyhlásenia Tridentu).

88 Žalobca okrem toho ani nespochybňuje, že James Brown zvažoval pridelenie niekoľkých malých podnikov (odôvodnenia č. 180 a 277 napadnutého rozhodnutia). Samotný James Brown tieto pridelenia nepopiera.

89 Navyše je potrebné uviesť, že Komisia na základe oznámenia Union Pigments z 30. marca 1995 tvrdí, že sa rozoberalo pridelenie Jotunu (odôvodnenie č. 277 napadnutého rozhodnutia). Aj keď toto oznámenie priamo nepodáva správu o pridelení Jotunu, žalobca toto tvrdenie priamo nespochybňuje. Jotun sa rovnako nachádza medzi ôsmimi hlavnými výrobcami farbív v západnej Európe (odôvodnenie č. 52 napadnutého rozhodnutia).

90 Z toho plynie, že Komisia správne konštatovala, že došlo k prideleniu určitých zákazníkov. Skutočnosť, že toto pridelenie sa týkalo iba určitých zákazníkov, a nie všetkých zákazníkov prítomných na trhu, nemôže spochybniť záver, podľa ktorého sporný kartel mal veľmi závažnú povahu.

91 Vzhľadom na tieto úvahy je namieste zamietnuť výhradu žalobcu, podľa ktorej predmetné porušenie nie je zo svojej podstaty veľmi závažným porušením.

O účinkoch porušenia

– Tvrdenia účastníkov konania

92 Žalobca na úvod poznamenáva, že Komisia založila svoj záver týkajúci sa veľmi závažného charakteru porušenia predovšetkým na jeho účinkoch na trh. Tvrdí, že Komisia sa v tomto ohľade dopustila chýb v posúdení. Podľa judikatúry mala Komisia pri posúdení závažnosti porušenia vziať do úvahy všetky okolnosti, ktoré sú spôsobilé byť relevantné pre účinky na trh (rozsudok Cimenteries CBR a i./Komisia, už citovaný v bode 51 vyššie, bod 4949). Komisia v súlade s touto judikatúrou vo svojej skoršej rozhodovacej praxi potvrdila, že obmedzené účinky na trh, ako aj absencia úplného uplatnenia dohôd sú faktory, ktoré sú spôsobilé ovplyvniť posúdenie závažnosti porušenia [rozhodnutie Polypropylén, bod 108, a rozhodnutie Komisie 1999/271/ES z 9. decembra 1998 týkajúce sa konania o uplatnení článku 85 Zmluvy ES (IV/34.466 – Grécke trajekty) (Ú. v. ES L 109, s. 24, ďalej len „rozhodnutie Grécke trajekty“), bod 162]. V rozhodnutí Grécke trajekty Komisia usúdila, že skutočnosť, že účastníci úplne neuplatňovali osobitné dohody o cenách a konkurovali si cenami tým, že praktizovali odstupňované zľavy, bola dôvodom, aby porušenie kvalifikovala ako závažné, a nie ako veľmi závažné. V prejednávanej veci Komisia naopak nevzala do úvahy ani skutočnosť, že príslušné dohody neboli úzkostlivo uskutočňované, ani skutočnosť, že mali iba obmedzené účinky na trh.

93 Po prvé, pokiaľ ide o uskutočňovanie porušenia, žalobca tvrdí, že Komisia chybne konštatovala, že dotknuté podniky starostlivo uskutočňovali dohodu týkajúcu sa cien. V prvom rade, Komisia založila svoj záver týkajúci sa uskutočňovania dohôd o cenách na vyhlásení Tridentu, podľa ktorého jeho vnútorný cenník odrážal dohovorené ceny (odôvodnenie č. 285 napadnutého rozhodnutia). Pritom skreslila toto vyhlásenie. Trident v skutočnosti takisto konštatoval, že podľa jeho skúsenosti „ceny, ktoré sa rozoberali na rokovaniach, sa nedodržiavali a vo všeobecnosti sa pripúšťalo, že predaje sa uskutočňovali pod referenčné ceny, ktoré boli dohovorené“ (bod 2.4.25 vyhlásenia Tridentu). Tento výrok bol potvrdený vyhlásením Union Pigments, podľa ktorého jednak bolo prakticky nemožné určiť ceny a jednak sa referenčné ceny nedodržiavali v škandinávskych krajinách (bod 60). Samotná skutočnosť, že Trident zopakoval orientačné ceny vo svojom cenovom katalógu neumožňuje – s prihliadnutím na okolnosti – záver, že relevantné dohody sa starostlivo uplatňovali.

94 V druhom rade, dotknuté podniky predávali štandardný fosfát zinku pod dohovorené ceny a pravidelne sa poskytovali cenové zľavy. Osobitne ceny stanovené žalobcom boli zreteľne nižšie ako referenčné ceny určené kartelom. Ceny oxidu zinočnatého, teda zinku, vymedzujú rozhodujúcim spôsobom cenu fosfátu zinku, keďže predstavujú podstatnú zložku výrobných nákladov. Cena zinku podliehala v priebehu obdobia rokov 1990 až 2000 prudkým výkyvom. Žalobca tvrdí, že zvýšenie jeho cien roku 1997 je spojené s prudkým zvýšením ceny zinku, a nie s dodržiavaním referenčných cien. Trident okrem toho predložil Komisii dokumenty, ktoré dokazujú, že dotknuté podniky pravidelne predávali pod dohovorené ceny. V treťom rade, dotknuté podniky museli udržiavať ceny na nízkej úrovni najmä vzhľadom na riziko dovozov z tretích krajín. Stručne povedané, dotknuté podniky nedodržiavali – v rozpore so závermi Komisie – dohody o cenách. Žalobca poznamenáva, že Komisia sa k vyššie uvedeným tvrdeniam nevyslovila vo svojom vyjadrení odporcu.

95 V rozhodnutí Grécke trajekty sa Komisia rozhodla znížiť pokutu a kvalifikovať porušenie ako závažné, a nie ako veľmi závažné z dôvodu, že dohody neboli úplne uskutočnené. V prejednávanej veci sa Komisia mala tejto praxe pridŕžať. Ako odpoveď na tvrdenie, podľa ktorého Komisia nie je svojou skoršou rozhodovacou praxou viazaná, žalobca opätovne uvádza, že musí brať do úvahy všetky faktory, ktoré sú spôsobilé ovplyvniť posúdenie závažnosti porušenia, vrátane faktorov, o ktorých vo svojich skorších rozhodnutiach rozhodla, že sú relevantné. Judikatúra Súdu prvého stupňa potvrdzuje, že pri výpočte pokuty sa musí zohľadniť konkrétny dosah následkov porušenia na trh (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. mája 1998, Cascades/Komisia, T‑308/94, Zb. s. II‑925, body 172 a nasledujúce). Čo sa týka tvrdenia Komisie, podľa ktorého pokutu možno znížiť, iba ak sa neuplatnila nijaká časť dohody, žalobca uvádza, že aj keby sa neuskutočnila iba časť dohody, musí sa táto skutočnosť brať do úvahy. V prejednávanej veci mala byť skutočnosť, že dohoda o cenách sa neuplatňovala, zohľadnená pri znížení sumy pokuty.

96 Po druhé, pokiaľ ide o účinky kartelu na trh, Komisia sa takisto dopustila chýb v posúdení. V prvom rade, žalobca spochybňuje konštatovanie Komisie, podľa ktorého porušenie malo efektívne účinky, keďže dotknuté podniky podnikali na 90 % trhu EHP. Aj keď uvedené podniky pokrývajú významnú časť trhu, porušenie sa nikdy netýkalo modifikovaného fosfátu zinku, ale výlučne štandardného fosfátu zinku, ktorý predstavuje iba 55 % európskeho trhu s fosfátom zinku. Porušenie teda malo účinky iba na časť európskeho trhu s fosfátom zinku. Čo sa týka tvrdenia Komisie, podľa ktorého sa príklon kupujúcich k modifikovanému fosfátu zinku musí posudzovať ako efektívny účinok na trh, žalobca odpovedá, že jednak toto tvrdenie nebolo uvedené v napadnutom rozhodnutí a jednak toto konštatovanie nemení nič na skutočnosti, že porušenie sa týkalo iba časti trhu, a teda účinky boli tým skôr obmedzené. V druhom rade, dotknuté podniky nedosiahli svoje podstatné ciele. Žalobca v tomto ohľade uvádza, že jednak vzhľadom na to, že trh nebol nikdy predmetom rozdelenia po krajinách, v jednotlivých členských štátoch vládla „silná konkurencia týkajúca sa zákazníkov, a teda podielov na trhu“. Predkladá grafy na preukázanie existencie významných odchýlok vo svojich predajoch v jednotlivých členských štátoch, a teda silnej konkurencie, ktorá existovala na relevantnom trhu. Jednak rozdelenie zákazníkov v rámci kartelu bolo výnimočné. Referenčné ceny sa napokon nikdy nedosiahli, čo dokazuje existenciu silnej konkurencie.

97 Žalobca tvrdí, že účinky kartelu boli obmedzené z viacerých dôvodov. V prvom rade, kupujúcimi fosfátu zinku sú veľké podniky, ktoré majú veľkú silu pri rokovaniach o cenách a systematicky vyhľadávajú najlepšie ponuky. Ako odpoveď na tvrdenie Komisie, podľa ktorého táto kúpna sila nerelativizuje účinky kartelu, žalobca uvádza, že porušovanie má citeľne obmedzenejšie účinky, pokiaľ je protivník na trhu silný, ako vtedy, pokiaľ sú kupujúci slabší. V druhom rade, prítomnosť iných konkurentov na trhu a existencia substitučných výrobkov vrátane fosfátu vápnika dovážaného z tretích krajín vyvolávala na cenu štandardného fosfátu zinku značný tlak. V treťom rade, žalobca opakuje, že cena fosfátu zinku počas trvania porušenia značne závisela od ceny zinku a významné výkyvy ceny zinku ovplyvňovali cenu fosfátu zinku. Dohoda o cene fosfátu zinku by teda naozaj nemohla mať následky. Vo štvrtom rade, fosfát zinku predstavuje iba malú časť nákladov na konečný výrobok, a to 0,08 %. Drobné zmeny, ktoré dohody priniesli, teda prakticky nemajú negatívne účinky na cenu farbív, ani na spotrebiteľov. V tomto ohľade žalobca poznamenáva, že Komisia v rozpore so svojou skoršou praxou v prejednávanej veci nepreskúmala, či spotrebitelia utrpeli ujmu.

98 Ako odpoveď na tvrdenie Komisie, podľa ktorého obmedzené účinky predstavujú dôležitý prvok v analýze závažnosti porušenia, žalobca uvádza, že to nemení nič na skutočnosti, že Komisia musí pri určovaní závažnosti porušenia zohľadniť jeho konkrétny dosah na trh. Čím je dosah na trh obmedzenejší, tým menej možno porušenie kvalifikovať ako závažné (rozsudok Cascades/Komisia, už citovaný v bode 95 vyššie, body 172 a nasledujúce).

99 Žalobca napokon uvádza, že faktické neuplatnenie dohôd treba „najmä“ považovať za poľahčujúcu okolnosť zdôvodňujúcu zníženie pokuty v súlade s bodom 3 usmernení. Vo svojej replike naopak tvrdí, že tvrdenia, ktoré uvádza na podporu tejto časti prvého žalobného dôvodu, sa týkajú „otázky, či sa absencia úplného uplatnenia dohôd a obmedzený charakter účinkov porušenia musia zohľadniť pri posúdení závažnosti porušenia“, a nie otázky faktického neuplatnenia dohôd ako poľahčujúcej okolnosti.

100 Komisia tvrdí, že nie je povinná znížiť základnú čiastku pokuty, pokiaľ sa všetky časti dohody neuskutočnili a zamýšľané výsledky na trhu úplne nedosiahli. Dodáva, že vyčerpávajúci zoznam kritérií posúdenia závažnosti porušenia neexistuje.

101 Komisia ďalej popiera, že jej závery sú chybné. Po prvé, pripomína, že jej záver týkajúci sa porušovania sa neobmedzoval na určenie cien, ale zahŕňal takisto rozdelenie častí trhu a pridelenie najmenej jedného zákazníka (odôvodnenia č. 72, 284, 286 a 287 napadnutého rozhodnutia), čo sú faktory, ktoré žalobca nespochybnil. Faktické zavedenie orientačných cien je preukázané nielen vyhlásením Tridentu, podľa ktorého jeho vnútorný cenník odrážal dohovorené ceny (odôvodnenie č. 285 napadnutého rozhodnutia), ale aj skutočnosťou, že priemerné ceny žalobcu sa s určitým časovým odstupom pridŕžali cien odporúčaných pre Nemecko. V každom prípade, aj keby sa orientačné ceny celkom presne nedosiahli, tak to neznamená, že žalobca neprispel k uskutočňovaniu dohôd. Dotknuté podniky tým, že dohodli trhové kvóty a cieľové ceny, majú manévrovací priestor na vykorisťovanie svojich zákazníkov. Z judikatúry vyplýva, že podnik, ktorý sa nespráva v súlade s kartelom, môže jednoducho skúšať jeho využitie na vlastný prospech (rozsudok Cascades/Komisia, už citovaný v bode 95 vyššie, bod 230). V prejednávanej veci teda nemôže ísť o „nerealizovanie v praxi porušujúcich dohovorov“ v zmysle usmernení.

102 Po druhé, Komisia popiera, že sa dopustila chýb v posúdení, čo sa týka účinkov kartelu na trh. V prvom rade, hoci sa porušenie týkalo výlučne štandardného fosfátu zinku, a nie jeho modifikovanej obmeny, skutočnosťou zostáva, že kartel v praxi kontroloval celosvetovú výrobu fosfátu zinku. Aj keby malo porušenie podnietiť zákazníkov k tomu, aby sa uspokojili s modifikovaným fosfátom zinku, treba túto reakciu takisto považovať za reálny následok porušenia. V druhom rade Komisia pripomína, že v napadnutom rozhodnutí pripustila, že výsledky zamýšľané dotknutými podnikmi sa nedosiahli úplne (odôvodnenie č. 297). Účinky porušenia na trh však boli významné. Tieto účinky dokazovala jednak skutočnosť, že podiely na trhu, ktoré dotknuté podniky skutočne dosiahli, boli prakticky zhodné s podielmi, ktoré sa im pridelili v rámci ich dohody o množstvách (odôvodnenie č. 72 napadnutého rozhodnutia), a jednak skutočnosť, že priemerné ceny žalobcu sa s určitým časovým odstupom verne pridŕžali odporúčaných cien. Tento vývoj priemerných cien tiež preukazuje, že aj keby výkyvy ceny zinku ovplyvňovali cenu fosfátu zinku, nič by to nemenilo na účinkoch opatrení, ktoré navyše ustanovili účastníci kartelu. V každom prípade, ak je cena fosfátu zinku vymedzená iba cenou zinku, žalobca nevysvetľuje, prečo kartel počas obdobia štyroch rokov určoval odporúčané ceny (odôvodnenia č. 92 až 94, 104, 274 a 285 napadnutého rozhodnutia).

103 Čo sa týka dôvodov obmedzených účinkov porušenia, ktorých sa žalobca dovoláva, Komisia tvrdí, že hoci aj obmedzené následky, ako tie, ktorých existenciu žalobca pripúšťa, sú významné, pokiaľ ide o stanovenie závažnosti porušenia. Spochybňuje však tvrdenia uvádzané žalobcom v tomto ohľade.

– Posúdenie Súdom prvého stupňa

104 Komisia sa v bode 1.A. usmernení výslovne zaviazala brať pri hodnotení závažnosti porušenia do úvahy okrem skutočnej povahy porušenia a veľkosti relevantného zemepisného trhu aj jeho konkrétny dosah na trh, pokiaľ je merateľný. V terajšom prípade sú všetky tieto kritériá spomenuté v odôvodnení č. 300 napadnutého rozhodnutia.

105 V rozpore s tým, čo tvrdí žalobca, Komisia nezaložila svoj záver týkajúci sa závažnosti porušenia „predovšetkým“ na jeho následkoch. Následkom porušenia nepriznala väčšiu dôležitosť ako iným faktorom. Zmiernila totiž dôležitosť konkrétneho dosahu, keď jednak poznamenala, že bolo „extrémne ťažké“ dospieť k záveru o následkoch tohto typu kartelu (odôvodnenie č. 279), a jednak vzala do úvahy skutočnosť, že dotknuté podniky nedosiahli všetky svoje ciele (odôvodnenie č. 297).

106 Je namieste pripomenúť, že podľa judikatúry sa Komisia má pri posudzovaní konkrétneho dosahu porušenia na trh odvolávať na hospodársku súťaž, ktorá by normálne existovala pri absencii porušenia (pozri rozsudok Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia, už citovaný v bode 66 vyššie, bod 150 a v ňom citovanú judikatúru).

107 Pokiaľ ide o dohodu o predajných kvótach, Súd prvého stupňa usudzuje, že Komisia oprávnene dospela k záveru, že sa uskutočňovala „úzkostlivo“ (pozri body 73 a 74 vyššie a odôvodnenia č. 72, 284 a 287 napadnutého rozhodnutia). Ako sa totiž uvádza v bode 75 vyššie, je nesporné, že – na ročnej báze – „skutočné podiely piatich výrobcov na trh boli veľmi blízke podielom na trhu, ktoré sa im pridelili“ (odôvodnenie č. 72 napadnutého rozhodnutia). Z toho plynie, že Komisia právom dospela k záveru, že dohoda o predajných kvótach mala účinky na trh. Treba dodať, že na pojednávaní žalobca pripustil, že táto dohoda ovplyvnila hospodársku súťaž v tom, že viedla k väčšej stabilite cenovej hladiny (rovnako pozri odôvodnenie č. 114 napadnutého rozhodnutia). Stabilita podielov na trhu tak mala ten následok, že nebolo nevyhnutné uplatňovať agresívnu politiku znižovania cien, ako počas cenovej vojny v rokoch predchádzajúcich kartelu (pozri odôvodnenia č. 74 a 75, 114 a 115 napadnutého rozhodnutia).

108 Žalobca tvrdí, že odchýlky v predajoch na vnútroštátnych trhoch preukazujú, že dohoda nemala následky. V tomto ohľade je potrebné pripomenúť, že kvóty boli zavedené na európskej úrovni. Preto aj keby vnútroštátne predaje kolísali, nič to nemení na skutočnosti, že európske kvóty sa dodržiavali.

109 Za týchto podmienok sa konkrétny dosah dohody o kvótach – „základný kameň“ kartelu (odôvodnenie č. 66 napadnutého rozhodnutia) – musí považovať za právne dostatočne dokázaný.

110 Pokiaľ ide o dohodu o cenách, Komisia v napadnutom rozhodnutí tvrdí, že sa uskutočňovala rovnako úzkostlivo (odôvodnenia č. 283 a 285). Žalobca toto tvrdenie popiera.

111 Je namieste pripomenúť, že Komisia právom poznamenala, že predmetná dohoda sa týkala cenových cieľov (pozri bod 80 vyššie). Uskutočňovanie dohody týkajúcej sa cenových cieľov, a nie pevných cien, pritom neznamená, že sa uplatňuje cena zodpovedajúca dohodnutému cenovému cieľu, ale skôr to, že účastníci sa snažia priblížiť svojim cenovým cieľom (rozsudok Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia, už citovaný v bode 66 vyššie, bod 271).

112 Súd prvého stupňa usudzuje, že v prejednávanej veci sa účastníci snažili priblížiť svojim cenovým cieľom. Cenová hladina sa rozoberala počas každého rokovania a boli určované odporúčané ceny (pozri bod 84 vyššie). Takéto určovanie nevyhnutne zhoršovalo hospodársku súťaž na trhu. Kupujúci tak vnímali svoj priestor na rokovanie o cenách ako obmedzený (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. apríla 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Zb. s. II‑931, bod 745). Navyše, ako je uvedené v bode 81 vyššie, určenie ceny, aj keď len orientačné, ovplyvňuje hospodársku súťaž tým, že umožňuje všetkým účastníkom kartelu s primeranou mierou istoty predvídať, akú cenovú politiku budú uskutočňovať ich konkurenti (rozsudok Vereeniging van Cementhandelaren/Komisia, už citovaný v bode 81 vyššie, bod 21).

113 Komisia sa okrem toho oprávnene dovolávala pokynov, ktoré Britannia a Trident vydali o ich vnútorných tarifách, na podporu svojho záveru, podľa ktorého sa dohoda o cenách uskutočňovala. Tieto pokyny sa totiž takmer presne pridŕžali cenových stropov, ktoré sa určili na rokovaniach (rovnako pozri bod 2.4.25 vyhlásenia Tridentu a odôvodnenia č. 92 a 285 napadnutého rozhodnutia). Trident pripustil, že tieto pokyny slúžili ako základ pri rokovaniach o cenách so zákazníkmi (bod 2.4.26 vyhlásenia Tridentu). Z týchto taríf totiž vyplýva, že v pokynoch uvedené ceny zodpovedajú „minimálnym cenovým hladinám“ a „nesmú sa znížiť bez predchádzajúceho rozhovoru s [meno zamestnanca]“, čo je osoba, ktorá sa zúčastňovala rokovaní kartelu za Trident (predtým spoločnosť Britannia). Hoci Komisia nepreukázala, že všetky dotknuté podniky vydali také pokyny, Súd prvého stupňa usudzuje, že pokyny Tridentu a spoločnosti Britannia predstavujú dôležitý dôkazný prostriedok (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa zo 17. decembra 1991, Hercules Chemicals/Komisia, T‑7/89, Zb. s. II‑1711, body 340 až 342, a Cascades/Komisia, už citovaný v bode 95 vyššie, bod 194).

114 Treba dodať, že Trident tvrdí, že dotknuté podniky sa na rokovaniach dosť často sťažovali na hladiny predajných cien. V tomto ohľade používali ako porovnávací bod odporúčané ceny (body 2.4.27 a 3.1.2 vyhlásenia Tridentu).

115 Z toho plynie, že aj keby Komisia podrobne nepreukázala, že dohoda o cenách sa uskutočňovala „úzkostlivo“, ani neidentifikovala osobitný mechanizmus uskutočňovania (pozri bod 76 vyššie), oprávnene dospela k záveru, že táto dohoda sa uskutočňovala.

116 Čo sa týka vplyvov dohody o cenách, Súd prvého stupňa zdôrazňuje, že Union Pigments a Trident – čo sú dotknuté podniky, ktoré viac spolupracovali s Komisiou (odôvodnenie č. 366 napadnutého rozhodnutia) – opakovane konštatovali, že táto dohoda mala buď zlepšiť cenovú „súdržnosť“, alebo viesť k rastu cien praktizovaných na trhu. Tieto podniky pripustili, že jednou z výhod účasti na kartelu bol koniec cenovej vojny [bod 49 vyhlásenia Union Pigments a bod 3.1.1(c) vyhlásenia Tridentu; takisto pozri odôvodnenia č. 84 a 103 napadnutého rozhodnutia]. Z toho plynie, že následkom kartelu bolo zvýšenie cien na trhu. Rovnako je potrebné uviesť, že z oznámenia Union Pigments z 30. marca 1995 – teda pochádzajúceho z rozhodného času – vyplýva, že cenové iniciatívy viedli k rastu cien praktizovaných na trhu. V tom istom oznámení Union Pigments uvádza medzi výhodami kartelu skutočnosť, že mohol dosiahnuť „vyššie ceny v prvom štvrťroku 1995“. Union Pigments okrem toho vo svojom vyhlásení tvrdil, že výsledkom kartelu bola rok od roku lepšia cenová „súdržnosť“ s výnimkou severských krajín (bod 73 vyhlásenia Union Pigments). Žalobca tvrdí, že podľa Union Pigments bolo „prakticky nemožné“ určiť ceny a v škandinávskych krajinách sa referenčné ceny nedodržiavali. V tomto ohľade treba uviesť, že Union Pigments vo svojom vyhlásení uviedol, že bolo „ťažké“, a nie „prakticky nemožné“ zabezpečiť, aby ceny od krajiny ku krajine nekolísali z dôvodu menových výkyvov (bod 60 vyhlásenia Union Pigments).

117 Ako žalobca uviedol, Trident konštatoval, že ceny rozoberané na rokovaniach sa celkom presne nedodržiavali a vo všeobecnosti pripustil, že predaje sa uskutočňovali pod referenčné ceny, ktoré boli dohovorené (bod 2.4.25 vyhlásenia Tridentu). Komisia v napadnutom rozhodnutí vzala do úvahy tvrdenie, podľa ktorého sa predajné ceny celkom presne nepridŕžali odporúčaných cien (odôvodnenia č. 275, 291 a 297). Súd prvého stupňa v tomto ohľade zdôrazňuje, že kartel určoval iba cenové ciele, a nie pevné ceny. Zo skutočnosti, že podniky predávali pod referenčné ceny, nemožno vyvodiť, že kartel nemal následky. Prospech získaný členmi kartelu vyplýval zo vzájomnej znalosti o smerovaní cien, ktorá riadila ich rokovania s vlastnými zákazníkmi. Navyše treba poznamenať, že Trident pripúšťa, že tabuľky pripojené k jeho vyhláseniu preukazujú, že od začiatku roku 1995 boli jeho priemerné ceny vyššie ako predtým. Podľa Tridentu možno dospieť k záveru, že stabilita cien na vyššej úrovni bola výsledkom rokovaní kartelu (bod 3.2.7 vyhlásenia Tridentu). Trident rovnako tvrdí, že zmeny jeho predajných cien sa pridŕžali cien odporúčaných podľa kartelu (body 2.4.26 a 3.2.5 vyhlásenia Tridentu).

118 Z nestranných konštatovaní hlavných podnikov, ktoré spolupracovali s Komisiou, tak vyplýva, že cenové iniciatívy mali účinok na cenovú hladinu na trhu (pozri v tomto zmysle rozsudok Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, už citovaný v bode 112 vyššie, body 746 a 747).

119 Žalobca okrem toho tvrdí, že účinky kartelu boli obmedzené z rôznych iných dôvodov.

120 V prvom rade, pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu, podľa ktorého kupujúcimi fosfátu zinku sú veľké podniky, ktoré majú veľkú silu pri rokovaniach o cenách a systematicky vyhľadávajú najlepšie ponuky, je namieste konštatovať, že Komisia netvrdila v napadnutom rozhodnutí opak (odôvodnenia č. 51, 52 a 339). Komisia dospela napriek sile kupujúcich oprávnene k záveru, že predmetná kartelová dohoda skreslila podmienky hospodárskej súťaže.

121 V druhom rade žalobca tvrdí, že prítomnosť iných konkurentov na trhu a existencia substitučných výrobkov vrátane fosfátu vápnika dovážaného z tretích krajín vyvolávala na cenu štandardného fosfátu zinku značný tlak. Žalobca totiž uvádza, že štandardný fosfát zinku predstavuje iba 55 % európskeho trhu s fosfátom zinku, a porušenie teda mohlo mať účinky iba na časť trhu. Vo svojej odpovedi na otázku položenú Súdom prvého stupňa Komisia pripúšťa, že neurobila podrobnú analýzu relevantného trhu, a potvrdzuje, že rozhodnutie sa týka výlučne štandardného fosfátu zinku. Hoci Komisia v napadnutom rozhodnutí odkazuje na čiastočné substitúty vrátane fosfátu vápnika a modifikovaných fosfátov zinku (odôvodnenia č. 45 a 46 napadnutého rozhodnutia), neskúma význam týchto substitútov a najmä nezisťuje, či štandardný fosfát zinku tvorí časť rovnakého trhu ako tieto substitúty.

122 Najprv je potrebné uviesť, že povinnosť uskutočniť vymedzenie trhu v rozhodnutí prijatom podľa článku 81 ES sa Komisii ukladá vtedy, pokiaľ nie je bez takého vymedzenia možné stanoviť, či predmetná dohoda, rozhodnutie združenia podnikateľov alebo zosúladený postup môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a mať za cieľ alebo následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu (rozsudky Súdu prvého stupňa z 15. septembra 1998, European Night Services a i./Komisia, T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 a T‑388/94, Zb. s. II‑3141, body 93 až 95 a 105, a zo 6. júla 2000, Volkswagen/Komisia, T‑62/98, Zb. s. II‑2707, bod 230). Treba dodať, že obrat dosiahnutý pri výrobkoch, ktoré boli predmetom reštriktívneho postupu, predstavuje objektívne kritérium, ktoré udáva skutočnú mieru škodlivosti tohto postupu pre normálnu hospodársku súťaž (rozsudky Súdu prvého stupňa z 11. marca 1999, British Steel/Komisia, T‑151/94, Zb. s. II‑629, bod 643, a z 9. júla 2003, Cheil Jedang/Komisia, T‑220/00, Zb. s. II‑2473, bod 91).

123 V prejednávanej veci žalobca spochybňuje iba presný rozsah následkov porušenia (pozri bod 94 vyššie). Tak vo svojich písomných podaniach, ako aj na pojednávaní (pozri bod 107 vyššie) totiž pripustil, že porušenie malo následky.

124 Navyše je nesporné, že dotknuté podniky kontrolovali 90 % výroby štandardného fosfátu zinku. Aj za predpokladu, že relevantný trh výrobkov zahŕňal takisto ďalšie výrobky, veľká časť tohto trhu bola pod kontrolou dotknutých podnikov. Keďže Komisia predložila konkrétne dôkazy následkov porušenia (pozri body 107 až 118 vyššie), predovšetkým nestranné konštatovania samotných výrobcov v rozhodnom čase, Súd prvého stupňa usudzuje, že následky porušenia preukázala dostatočne. V tomto ohľade je namieste pripomenúť, že Komisia v napadnutom rozhodnutí zmiernila dôležitosť následkov porušenia (pozri bod 105 vyššie).

125 Komisia okrem toho v napadnutom rozhodnutí ako odpoveď na tvrdenie SNCZ, podľa ktorého potenciálna nahraditeľnosť fosfátu zinku inými výrobkami dokazuje, že porušenie nemalo skutočné následky, konštatuje, že jednak uvedená nahraditeľnosť nebola preukázaná a jednak SNCZ pripúšťa, že fosfát vápnika sa stále používa iba v pomerne malých množstvách (odôvodnenie č. 297 napadnutého rozhodnutia). V prejednávanej žalobe žalobca nepredložil dôkaz, že údajné substitučné výrobky vyvolávali „značný tlak na cenu štandardného fosfátu zinku“. Union Pigments naopak jasne konštatoval, že žalobca chcel dosiahnuť vyššie ceny pre štandardný fosfát zinku, aby urobil modifikovaný fosfát zinku viac konkurencieschopný (bod 59 vyhlásenia Union Pigments a oznámenie Union Pigments z 25. marca 1995). Preto tvrdenie žalobcu, podľa ktorého riziko substitúcie obmedzovalo účinky kartelu, nemožno prijať. Navyše je potrebné poznamenať, že z vyhlásenia Union Pigments vyplýva, že dovozy pochádzajúce z tretích krajín zostávali obmedzené (body 33 a 34 vyhlásenia Union Pigments).

126 V treťom rade, čo sa týka tvrdenia žalobcu, podľa ktorého zvýšenie jeho cien roku 1997 je spojené s prudkým zvýšením cien zinku, a nie s dodržiavaním referenčných cien, treba uviesť, že Komisia v napadnutom rozhodnutí výslovne tvrdí, že vývoj ceny predmetného výrobku môžu ovplyvňovať viaceré faktory (odôvodnenie č. 279 napadnutého rozhodnutia). Najmä pripúšťa, že fosfát zinku bol silne závislý od ceny kovového zinku (odôvodnenie č. 339). Komisia oprávnene dospela k záveru, že tento faktor nemožno preceňovať. K jedinému významnému zvýšeniu ceny kovového zinku totiž došlo roku 1997, zatiaľ čo kartel fungoval od roku 1994 (odôvodnenie č. 340 napadnutého rozhodnutia). Navyše, hoci roku 1997 došlo k prudkému zvýšeniu ceny zinku, z prílohy 6 žaloby vyplýva, že na konci roku 1997 takisto došlo k prudkému zníženiu tejto ceny, ale bez toho, aby sa cena praktizovaná žalobcom pre fosfát zinku rovnako znížila (takisto pozri odôvodnenie č. 340 napadnutého rozhodnutia).

127 V každom prípade, na stanovenie všeobecnej úrovne pokút sa nezohľadňujú následky vyplývajúce zo skutočného správania, o ktorom podnik tvrdí, že si ho osvojil, ale následky vyplývajúce z celkového porušovania, na ktorom sa podieľal (rozsudok Súdneho dvora z 8. júla 1999, Komisia/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Zb. s. I‑4125, bod 152, a rozsudok Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia, už citovaný v bode 66 vyššie, body 160 a 167).

128 V štvrtom rade, žalobca uvádza, že fosfát zinku predstavuje iba malú časť nákladov na konečný výrobok, a to 0,08 %, a drobné zmeny, ktoré dohody priniesli, teda prakticky nemali negatívne účinky na cenu farbív, ani na spotrebiteľov. Hoci Komisia nespochybňovala, že fosfát zinku predstavuje iba malú časť nákladov na konečný výrobok (odôvodnenia č. 48 a 53 napadnutého rozhodnutia), z napadnutého rozhodnutia nevyplýva, že pri stanovení výšky pokuty tento faktor zvážila. Podľa judikatúry sa hodnota výrobku môže prípadne nachádzať medzi prvkami posúdenia závažnosti porušenia (rozsudok Musique diffusion française a i./Komisia, už citovaný v bode 41 vyššie, body 120 a 121). V prejednávanej veci sa Súd prvého stupňa nedomnieva, že Komisia mala brať tento faktor do úvahy pri stanovení závažnosti porušenia a osobitne pri hodnotení následkov porušenia. Skutočnosť, že fosfát zinku predstavuje iba malú časť nákladov na konečný výrobok, nemá dosah na závažnosť porušenia a – ako uvádza Komisia – nemení nič na skutočnosti, že trhové podmienky boli pre zákazníkov skreslené. Ak by fosfát zinku bol dôležitejším nákladovým faktorom, porušenie by malo ešte rozsiahlejšie následky. Komisia navyše nie je na to, aby porušenie oprávnene kvalifikovala ako veľmi závažné, povinná preukazovať, že kartel prináša spotrebiteľom ujmu.

129 Pokiaľ ide o dohodu o zákazníkoch, Súd prvého stupňa napriek tomu, že Komisia neidentifikovala osobitný mechanizmus uskutočňovania (pozri bod 76 vyššie), usudzuje, že táto dohoda sa prinajmenšom v určitom rozsahu uskutočňovala. Predovšetkým cena účtovaná Teknosu tvorila objekt tejto dohody a bolo dohovorené, že žiadny iný výrobca, ako ten, ktorý je „na rade“, nemôže účtovať cenu nižšiu ako dohovorenú (pozri bod 87 vyššie). Zákaz predajov zákazníkovi pod dohovorenú cenu, pretože tento zákazník bol pridelený inému podniku, má zjavne následky na hospodársku súťaž, ktorá by normálne existovala.

130 Čo sa týka dohôd ako celku, vyčítané praktiky sa uplatňovali – ako to Komisia zdôraznila v napadnutom rozhodnutí (odôvodnenie č. 298) – počas viac ako štyroch rokov. Je preto málo pravdepodobné, že výrobcovia svojho času usudzovali, že im úplne chýbala efektívnosť a užitočnosť (pozri v tomto zmysle rozsudok Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, už citovaný v bode 112 vyššie, bod 748). V tomto ohľade treba dodať, že je nesporné, že kartel mal svoj pôvod v cenovej vojne a jeho cieľom bolo okrem iného ju ukončiť. Ako je uvedené v bode 116 vyššie, jednou z výhod účasti na karteli bol pre dotknuté podniky koniec tejto cenovej vojny [bod 49 vyhlásenia Union Pigments a bod 3.1.1(c) vyhlásenia Tridentu; takisto pozri odôvodnenia č. 84 a 103 napadnutého rozhodnutia]. Súd prvého stupňa usudzuje, že účasť na karteli počas viac ako štyroch rokov rovnako preukazuje, že dotknutým podnikom sa v podstate podarilo túto cenovú vojnu ukončiť. Z toho plynie, že dotknuté podniky upravili svoje ceny, aby dosiahli vyššiu cenovú hladinu transakcií, ako by bola cenová hladina, ktorá by prevládla pri absencii kartelu.

131 Žalobca sa napokon vo svojej žalobe dovoláva nerealizovania v praxi porušenia ako poľahčujúcej okolnosti.

132 Z judikatúry vyplýva, že pokiaľ sa porušenia dopustili viaceré podniky, je namieste preskúmať pomernú závažnosť účasti každého z nich na porušení (rozsudky Súdneho dvora zo 16. decembra 1975, Suiker Unie a i./Komisia, 40/73 až 48/73, 50/73, 54/73 až 56/73, 111/73, 113/73 a 114/73, Zb. s. 1663, bod 623, a Komisia/Anic Partecipazioni, už citovaný v bode 127 vyššie, bod 150), aby sa zistilo, či vo vzťahu k nim existovali priťažujúce alebo poľahčujúce okolnosti.

133 V bode 3 („poľahčujúce okolnosti“) usmernení sa nachádza demonštratívny zoznam okolností, ktoré môžu viesť k zníženiu základnej čiastky pokuty, vrátane nerealizovania dohôd v praxi (bod 3, druhá zarážka). V tomto ohľade je dôležité zistiť, či žalobcom uvádzané okolnosti sú spôsobilé preukázať, že počas obdobia, v ktorom pristúpil k porušujúcim dohodám, sa efektívne vyhýbal ich uplatňovaniu tým, že si osvojil súťažné správanie na trhu (pozri v tomto zmysle rozsudky Cimenteries CBR a i./Komisia, už citovaný v bode 51 vyššie, body 4872 až 4874, a Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia, už citovaný v bode 66 vyššie, bod 268).

134 Žalobca pritom nijako nepreukázal, že sa efektívne vyhýbal uplatňovaniu kartelu tým, že si osvojil súťažné správanie na trhu. Nespochybňuje ani svoju účasť na rokovaniach kartelu, ani to, že si s inými dotknutými podnikmi vymieňal informácie týkajúce sa predajov. Účastnil sa dohody o predajoch a dohody o pridelení zákazníkov. Súd prvého stupňa už odmietol vyjadrenie žalobcu, podľa ktorého neuplatňoval dohodu o cenách. Z toho plynie, že toto tvrdenie nemožno prijať.

135 Zo súhrnu uvedených úvah vyplýva, že Komisia správne usúdila, že kartel mal konkrétne následky.

O nezohľadnení krízy odvetvia ako poľahčujúcej okolnosti

– Tvrdenia účastníkov konania

136 Žalobca vyčíta Komisii, že krízu v odvetví fosfátu zinku v Európe nezohľadnila ako poľahčujúcu okolnosť. V minulosti Komisia usúdila, že existencia štrukturálnych kríz predstavuje poľahčujúcu okolnosť pri stanovení výšky pokuty [rozhodnutie Komisie 2003/382/ES z 8. decembra 1999 týkajúce sa konania o uplatnení článku 85 Zmluvy ES (IV/E-1/35.860-B – Bezšvíkové oceľové rúry) (Ú. v. EÚ L 140, 2003, s. 1, ďalej len „rozhodnutie Bezšvíkové oceľové rúry“) a rozhodnutie Komisie 98/247/ESUO z 21. januára 1998 týkajúce sa konania o uplatnení článku 65 Zmluvy ESUO (vec IV/35.814 – Prirážka za legovanie) (Ú. v. ES L 100, 1998, s. 55, ďalej len „rozhodnutie Prirážka za legovanie“), bod 83]. Hospodárska situácia priemyslu fosfátu zinku je priamo porovnateľná s krízovou situáciou popísanou v rozhodnutí Prirážka za legovanie, kde zohľadnenie ťažkej hospodárskej situácie odvetvia viedlo k zníženiu pokuty o 10 až 30 %. Kríza na trhu s fosfátom zinku pritom bola závažnejšia a existovala počas celej dĺžky trvania porušenia. Cena zinku, všeobecne známa v dôsledku svojho kótovania na komoditnej burze, neustále podlieha výkyvom. Žalobca tvrdí, že vzhľadom na ekonomickú silu kupujúcich fosfátu zinku bolo len ťažko možné preniesť časté zvýšenia ceny zinku na nich, zatiaľ čo títo kupujúci uskutočňovali významný tlak na výrobcov fosfátu zinku, aby zabezpečili, že zníženia ceny zinku sa prenesú na kupujúcich. Žalobca uvádza, že krízu aktivovali určité faktory popísané vyššie vrátane rizika dovozov za nízke ceny pochádzajúcich z krajín mimo