Vec T‑217/06

Arkema France a i.

proti

Európskej komisii

„Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s metakrylátmi – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Pripísateľnosť protiprávneho správania – Povinnosť odôvodnenia – Zásada rovnosti zaobchádzania – Zásada riadnej správy vecí verejných – Pokuty – Závažnosť porušenia – Konkrétny dopad na trh – Odstrašujúci účinok pokuty – Opakované porušovanie – Zásada ne bis in idem – Zásada proporcionality – Poľahčujúce okolnosti – Neuplatnenie dohôd v praxi – Pripísanie zodpovednosti za zaplatenie v rámci skupiny spoločností – Neobmedzená právomoc“

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska jednotka – Kritériá posúdenia

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

2. Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska jednotka – Kritériá posúdenia

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

3. Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska jednotka – Kritériá posúdenia

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

4. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah – Rozhodnutie o uplatnení pravidiel hospodárskej súťaže – Rozhodnutie, ktoré je určené viacerým osobám

(Články 81 ES, 82 ES a 253 ES)

5. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Zohľadnenie konkrétneho dopadu na trh – Rozsah

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

6. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Odstrašujúci charakter

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

7. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Odstrašujúci charakter

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

8. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Voľná úvaha Komisie – Súdne preskúmanie – Neobmedzená právomoc súdu Únie

(Článok 81 ods. 1 ES a článok 229 ES; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 48; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 31)

9. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Odstrašujúci charakter

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

10. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Obrat podniku, ktorý sa dopustil porušenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003)

11. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie, prijaté po iných odsudzujúcich rozhodnutiach, ktorými sa zohľadnilo opakované porušovanie – Porušenie zásady ne bis in idem – Neexistencia

(Charta základných práv Európskej únie, článok 50; článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003)

12. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Poľahčujúce okolnosti – Správanie odlišné od správania dohodnutého v rámci kartelu

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3 druhá zarážka)

13. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Zohľadnený obrat – Hranica stanovená v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 – Spôsoby uplatnenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

1. Správanie dcérskej spoločnosti môže byť pripísané materskej spoločnosti najmä vtedy, keď si dcérska spoločnosť napriek tomu, že má vlastnú právnu subjektivitu, neurčuje správanie na trhu samostatne, ale v podstate uplatňuje pokyny, ktoré jej dáva materská spoločnosť, berúc do úvahy najmä hospodárske, organizačné a právne väzby medzi týmito dvomi právnymi subjektmi. Je to tak totiž preto, lebo v takej situácii sú materská spoločnosť a dcérska spoločnosť súčasťou tej istej hospodárskej jednotky, a preto tvoria jeden podnik, čo Komisii umožňuje adresovať rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty, materskej spoločnosti bez toho, aby bolo potrebné preukázať jej osobnú účasť na porušení.

V konkrétnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, jednak táto materská spoločnosť môže uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti a jednak existuje vyvrátiteľná domnienka, že táto materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti. Na domnienku, že materská spoločnosť uplatňuje rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku dcérskej spoločnosti, za týchto podmienok postačuje, ak Komisia preukáže, že materská spoločnosť vlastní podiel zodpovedajúci celému základnému imaniu dcérskej spoločnosti. V dôsledku toho môže Komisia voči materskej spoločnosti vyvodiť solidárnu zodpovednosť za zaplatenie pokuty, ktorá bola uložená jej dcérskej spoločnosti, ibaže by táto materská spoločnosť, ktorej prináleží vyvrátiť túto domnienku, predložila dostatočné dôkazy, ktoré preukazujú, že jej dcérska spoločnosť sa na trhu správa samostatne.

Uplatnenie tejto domnienky nie je podmienené existenciou dodatočných dôkazov.

Materská spoločnosť, ktorá vlastní takmer celý kapitál svojej dcérskej spoločnosti, sa v zásade nachádza v rovnakej situácii, ako je situácia výlučného vlastníka, pokiaľ ide o jeho právomoc uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti so zreteľom na hospodárske, organizačné a právne väzby, ktoré ju s uvedenou dcérskou spoločnosťou spájajú. Komisia je preto oprávnená uplatniť na túto situáciu rovnaký dôkazný režim, a to uplatniť domnienku, že uvedená materská spoločnosť skutočne využíva svoju právomoc uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti.

(pozri body 43 – 46, 50, 53)

2. Ak Komisia použije domnienku uplatňovania rozhodujúceho vplyvu, aby materskej spoločnosti pripísala protiprávne správanie jej dcérskej spoločnosti v oblasti práva hospodárskej súťaže, môže materskú spoločnosť považovať za solidárne zodpovednú za zaplatenie pokuty uloženej jej dcérskej spoločnosti.

Na vyvrátenie uvedenej domnienky prináleží dotknutej spoločnosti predložiť „dostatočné dôkazy“ preukazujúce, že dcérska spoločnosť sa na trhu správa samostatne. Pokiaľ ide o Komisiu, prináleží jej preskúmať tieto dôkazy, a nie predkladať skutočné dôkazy preukazujúce uplatňovanie takéhoto vplyvu. Navyše, ak by stačilo, aby dotknutá strana spochybnila uvedenú domnienku len uvedením nepodložených tvrdení, domnienka by bola zbavená užitočnosti.

(pozri body 101, 110)

3. Okolnosť, že spoločnosť je holdingom, nemôžu postačovať na vylúčenie toho, že materská spoločnosť uplatňovala rozhodujúci vplyv na svoje dcérske spoločnosti najmä koordinovaním finančných investícií v rámci skupiny. V kontexte skupiny spoločností je totiž holding spoločnosťou, ktorej poslaním je zoskupovať podiely v rôznych spoločnostiach a ktorej úlohou je zabezpečiť jednotu ich riadenia.

Rozdelenie skupiny spoločností na odvetvia, ktoré navyše nezohľadňuje kapitálové väzby medzi spoločnosťami skupiny, je silným dôkazom, že koordinácia činností týchto odvetví prináleží materskej spoločnosti na čele skupiny. Takáto funkcia materskej spoločnosti môže vylúčiť autonómiu správania dcérskej spoločnosti na trhu.

Okolnosť, že materská spoločnosť musí schvaľovať veľké investície svojej dcérskej spoločnosti, predstavuje nepriamy dôkaz o tom, že dcérska spoločnosť sa na trhu správa s ohľadom na záujmy materskej spoločnosti.

(pozri body 107, 113, 114)

4. Odôvodnenie vyžadované článkom 253 ES musí byť prispôsobené povahe dotknutého aktu a musia z neho jasne a jednoznačne vyplývať úvahy inštitúcie, ktorá akt prijala, umožňujúce dotknutým osobám pochopiť dôvody prijatia opatrenia a príslušnému súdu preskúmať ho. Požiadavka uvedenia dôvodov musí byť posudzovaná v závislosti od okolností prípadu, najmä v závislosti od obsahu aktu, povahy uvádzaných dôvodov a záujmu, ktorý na jeho objasnení môžu mať osoby, ktorým je akt určený, alebo iné osoby, ktorých sa akt priamo a osobne týka. Nevyžaduje sa, aby v odôvodnení boli presne uvedené všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, keďže otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky článku 253 ES, sa má posudzovať nielen s ohľadom na jeho znenie, ale aj s ohľadom na jeho kontext a na všetky právne predpisy upravujúce dotknutú oblasť.

Ak sa rozhodnutie o uplatnení článku 81 ES týka viacerých subjektov a ide o otázku pripísateľnosti porušenia, musí obsahovať dostatočné odôvodnenie vo vzťahu ku každému zo subjektov, ktorým je určené, najmä vo vzťahu k tým z nich, ktoré podľa tohto rozhodnutia musia niesť zodpovednosť za toto porušenie. Aby bolo rozhodnutie Komisie dostatočne odôvodnené vo vzťahu k materským spoločnostiam podnikov stíhaných za porušenia práva hospodárskej súťaže, musí teda obsahovať najmä podrobné uvedenie dôvodov odôvodňujúcich pripísateľnosť porušenia týmto spoločnostiam. Okrem toho, pokiaľ má toto pripísanie vplyv na situáciu uvedených podnikov, keďže podniky toto pripísanie spochybnili počas správneho konania, a teda majú záujem v tomto bode spochybniť rozhodnutie prijaté voči nim, musí sa im, ako aj ich materských spoločnostiam umožniť poznať odôvodnenie stanoviska Komisie. Z uvedeného vyplýva, že ak Komisia založí pripísanie porušenia na domnienke uplatňovania rozhodujúceho vplyvu a ak dotknuté spoločnosti počas správneho konania predložili dôkazy smerujúce k vyvráteniu tejto domnienky, uvedené rozhodnutie musí obsahovať dostatočné uvedenie dôvodov odôvodňujúcich stanovisko, podľa ktorého tieto dôkazy neumožňovali vyvrátiť uvedené domnienku.

Hoci je Komisia podľa článku 253 ES povinná odôvodniť svoje rozhodnutia uvedením skutkových a právnych okolností, od ktorých závisí právne odôvodnenie opatrenia, a úvah, ktoré ju viedli k prijatiu svojho rozhodnutia, nevyžaduje sa, aby prejednávala všetky skutkové a právne otázky, ktoré vzniesla každá dotknutá osoba v priebehu správneho konania. Hoci teda Komisia musí vo svojom rozhodnutí uviesť, z akých dôvodov sa domnieva, že uvedené skutočnosti sú nedostatočné na vyvrátenie domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu, nevyplýva z toho, že by bola v každom prípade povinná osobitne prejednať každú zo skutočností uvedených dotknutými podnikmi. Všeobecná odpoveď môže byť podľa okolností prejednávanej veci postačujúca na to, aby podnik mohol účinne brániť svoje práva a aby Všeobecný súd mohol vykonať svoje preskúmanie.

(pozri body 133 – 135, 141)

5. Závažnosť porušení musí byť preukázaná na základe veľkého množstva faktorov, akými sú osobitné okolnosti prípadu, jeho kontext a odstrašujúci dosah pokút, pričom tu nejde o záväzný alebo taxatívny zoznam kritérií, ktoré treba povinne vziať do úvahy. Medzi faktory, na ktoré treba prihliadať pri posúdení závažnosti porušení, patrí konanie každého podniku, úloha každého z nich pri zavádzaní zosúladených postupov, zisk, ktorý z týchto postupov mohli mať, ich veľkosť a hodnota dotknutých tovarov, ako aj riziko, ktoré porušenia tohto typu predstavujú pre ciele Únie.

Z uvedeného vyplýva, že účinok protisúťažného postupu nie je sám osebe určujúcim kritériom pri posudzovaní primeranej výšky pokuty. Osobitne skutočnosti týkajúce sa úmyslu môžu byť dôležitejšie než tie, ktoré sa týkajú uvedeného účinku, najmä ak ide o porušenia, ktoré sú skutočne závažné. Kartely si už z dôvodu svojej povahy zasluhujú prísnejšie pokuty. Ich prípadný konkrétny dopad na trh, najmä otázka, nakoľko obmedzenie hospodárskej súťaže viedlo k vyššej cene na trhu, než aká by prevládala, pokiaľ by kartel neexistoval, nie je rozhodujúcim kritériom na určenie úrovne pokút. V takom prípade predstavuje konkrétny dopad porušenia len jednu z okolností, ktorá v prípade, že je merateľná, umožňuje Komisii zvýšiť východiskovú sumu pokuty nad úroveň zamýšľanej minimálnej sumy.

Navyše skutočnosť, že Komisia v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO spresnila svoj prístup k hodnoteniu závažnosti porušenia, nevylučuje, aby ju hodnotila ucelene, v závislosti od všetkých relevantných okolností danej veci vrátane skutočností, ktoré nie sú výslovne uvedené v týchto usmerneniach.

(pozri body 178 – 182)

6. Odstrašenie predstavuje jednu z okolností, ktoré sa majú zohľadniť pri stanovovaní výšky pokuty. Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že pokuty uložené z dôvodu porušení článku 81 ES, ktoré sú stanovené v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, majú za cieľ potrestať protiprávne akty dotknutých podnikov i odstrašiť tak predmetné podniky, ako aj ostatné hospodárske subjekty od porušovania pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže v budúcnosti. Komisia tak môže pri stanovovaní výšky pokuty zohľadniť najmä veľkosť a hospodársku silu dotknutého podniku.

Navyše celkový obrat podniku je ukazovateľom, hoci len približným a neúplným, veľkosti podniku a jeho hospodárskej sily. Na stanovenie pokuty na takej úrovni, ktorá zabezpečí, aby mala dostatočne odstrašujúci charakter, je Komisii dovolené zohľadniť celkový obrat dotknutého podniku.

Potreba zabezpečiť dostatočne odstrašujúci účinok pokuty, hoci neodôvodňuje zvýšenie celkovej výšky pokút v rámci vykonávania politiky hospodárskej súťaže, totiž vyžaduje upraviť pokutu tak, aby mala požadovaný dosah na podnik, ktorému je uložená, a to tak, aby sa nestala zanedbateľnou, alebo naopak, neprimerane vysokou, predovšetkým s ohľadom na finančné schopnosti dotknutého podniku v súlade s požiadavkami vyplývajúcimi jednak z potreby zabezpečiť efektívnosť pokuty a jednak dodržiavania zásady proporcionality.

Z pohľadu dostatočného odstrašujúceho účinku pokuty preto môže byť uplatnenie násobiteľa odôvodnené najmä možnosťou dotknutého podniku ľahšie zhromaždiť prostriedky potrebné na zaplatenie svojej pokuty. Z uvedeného vyplýva, že od Komisie nemožno vyžadovať, aby preukázala dodatočnú väzbu medzi použitím zdrojov podniku a porušením, ktorého sa podnik dopustil, aby tieto zdroje mohli byť zohľadnené na účely stanovenia dostatočne odstrašujúcej úrovne pokuty, keďže v tomto kontexte sú faktormi, na ktorých záleží, samotná veľkosť a hospodárska sila podniku, ktorý sa dopustil porušenia.

(pozri body 210, 211, 213, 214)

7. Nevyhnutnosť zabezpečiť odstrašujúci účinok pokút uložených za porušenia práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže je všeobecnou požiadavkou, ktorou sa má Komisia riadiť počas celého výpočtu pokút. To nevyhnutne nevyžaduje, aby sa tento výpočet vyznačoval osobitnou etapou určenou na celkové posúdenie všetkých okolností relevantných na dosiahnutie tohto účelu. Zvýšenie východiskovej sumy pokuty s cieľom, aby sa jej zabezpečil dostatočný odstrašujúci účinok vzhľadom na veľkosť a hospodársku silu každého podniku, predstavuje etapu výpočtu pokuty, ktorá vyplýva z potreby upraviť východiskovú sumu tak, aby pokuta mala dostatočne odstrašujúci charakter pri zohľadnení celkových zdrojov podniku a jeho schopnosti zhromaždiť zdroje potrebné na zaplatenie pokuty.

Pokiaľ ide o otázku, či je Komisia v rozhodnutí o uložení sankcie podniku povinná z dôvodu odstrašujúceho účinku zohľadniť pokuty uložené tomu istému podniku predtým za skutky, ku ktorým došlo v rovnakom čase ako k porušeniu, ktoré je predmetom tohto rozhodnutia, v tom zmysle, že dodatočné zvýšenie z dôvodu uvedeného odstrašujúceho účinku pokuty uloženej za nové porušenie by nebolo potrebné vzhľadom na dostatočný odstrašujúci účinok predchádzajúcich pokút, je nutné konštatovať, že takéto riešenie je v rozpore s cieľom odstrašenia, ktorý Komisia sleduje vo svojej politike v oblasti pokút. Toto riešenie by vyústilo do paradoxnej situácie, v ktorej by sa podniku opakovane sa zúčastňujúcemu na rôznych protiprávnych konaniach progresívne znižovali marginálne náklady na každú sankciu.

Navyše také riešenie je založené na predpoklade, že Komisia mala určiť výšku pokuty v závislosti od pravdepodobnosti, že sa dotknutý podnik v budúcnosti dopustí nových porušení, čo je pravdepodobnosť, ktorú mala posúdiť vzhľadom na celkovú výšku pokút uložených tomuto podniku počas určitého časového obdobia. Takýto predpoklad je však nezlučiteľný s pojmom odstrašenie v práve hospodárskej súťaže.

V tomto ohľade právomoc Komisie ukladať pokuty podnikom, ktoré sa úmyselne alebo z nedbanlivosti dopustili porušenia ustanovení článku 81 ods. 1 ES alebo článku 82 ES, predstavuje jeden z prostriedkov priznaných Komisii s cieľom umožniť jej plniť si úlohu vykonávania dohľadu, ktorú jej zveruje právo Únie. Táto úloha iste zahŕňa úlohu prešetrovať a sankcionovať jednotlivé porušenia, ale zahŕňa tiež povinnosť viesť všeobecnú politiku s cieľom uplatňovať v oblasti hospodárskej súťaže zásady stanovené Zmluvou a usmerňovať v tomto zmysle správanie podnikov. Pokuty uložené z dôvodu porušení článku 81 ES, ktoré sú stanovené v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, tak majú za cieľ potrestať protiprávne akty dotknutých podnikov i odstrašiť tak predmetné podniky, ako aj ostatné hospodárske subjekty od porušovania pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže v budúcnosti. Faktor odstrašenia sa teda hodnotí so zohľadnením viacerých okolností, nielen osobitnej situácie dotknutého podniku. Komisia pri posudzovaní potreby zvýšiť pokuty na účely zabezpečenia ich odstrašujúceho účinku takisto nemá žiadnu povinnosť hodnotiť pravdepodobnosť, že dotknuté podniky sa znovu dopustia porušenia. Táto etapa výpočtu pokuty preto spočíva vo zvýšení východiskovej sumy pokuty vzhľadom na objektívne okolnosti, ako sú veľkosť a hospodárska sila dotknutého podniku, a nie na subjektívne okolnosti týkajúce sa posúdenia pravdepodobnosti dopustenia sa nového porušenia v budúcnosti.

(pozri body 224, 225, 228, 231 – 235)

8. Pokiaľ ide o preskúmavanie rozhodnutí Komisie v oblasti hospodárskej súťaže vykonávané súdmi Únie, z neobmedzenej právomoci, ktorú Všeobecnému súdu priznáva na základe článku 229 ES článok 31 nariadenia č. 1/2003, vyplýva oprávnenie tohto súdu zmeniť napadnutý akt, a to aj bez toho, aby ho zrušil, s prihliadnutím na všetky skutkové okolnosti s cieľom zmeniť napríklad výšku uloženej pokuty.

Ustanovenia článku 48 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu nemôžu brániť Všeobecnému súdu v tom, aby na základe svojej neobmedzenej právomoci zohľadnil tvrdenie uvedené žalobcom na pojednávaní s cieľom preskúmať, či zvýšenie pokuty uloženej podniku žalobcovi z dôvodu odstrašujúceho účinku bolo odôvodnené vzhľadom na skutkovú okolnosť ktorú uviedol, o to viac vtedy, keď Komisia mala možnosť predniesť pripomienky k tejto otázke.

(pozri body 252, 253)

9. Cieľ odstrašenia, ktorý je Komisia oprávnená sledovať pri stanovovaní výšky pokuty uloženej za porušenie práva hospodárskej súťaže, možno platne dosiahnuť len zohľadnením situácie sankcionovaného podniku ku dňu uloženia pokuty. Celkové zdroje podniku, ktoré môžu značne kolísať nahor alebo nadol v relatívne krátkom čase, najmä v období od ukončenia porušenia do prijatia rozhodnutia ukladajúceho pokutu, sa tak musia posúdiť ku dňu uloženia pokuty, aby sa správne dosiahol odstrašujúci cieľ, a to pri dodržaní zásady proporcionality.

Pri stanovení výšky pokuty Komisia síce môže zohľadniť skutočnosť, že podniky veľkých rozmerov väčšinou disponujú právnymi a ekonomickými znalosťami a infraštruktúrami, ktoré im umožňujú lepšie posúdiť protiprávny charakter svojho správania a dôsledky, ktoré z toho vyplývajú z hľadiska práva hospodárskej súťaže. Za tohto predpokladu sa obrat, na základe ktorého Komisia posudzuje veľkosť predmetných podnikov, a teda aj ich schopnosť rozpoznať povahu a dôsledky svojho správania, musí vzťahovať na ich situáciu v čase porušenia, a nie v čase prijatia napadnutého rozhodnutia.

Zohľadnenie okolnosti týkajúcej sa právnych a ekonomických infraštruktúr, ktoré umožňujú veľkému podniku rozpoznať protiprávnu povahu svojho správania, však v rámci zvýšenia pokuty predstavuje dôvod odlišný od dôvodu týkajúceho sa potreby zabezpečiť dostatočný odstrašujúci účinok pokuty a sleduje odlišné ciele.

Pritom pokiaľ jednak odôvodnenosť uplatnenia násobiteľa je pri stanovení výšky pokuty založená na požadovanom dosahu pokuty na sankcionovaný podnik, a nie na úvahách týkajúcich sa spomínaných právnych a ekonomických infraštruktúr, a jednak hospodárska jednotka, ktorá spája sankcionovaný podnik s jeho materskou spoločnosťou, je zrušená pred dátumom prijatia rozhodnutia, ktorým sa ukladá pokuta, zdroje materskej spoločnosti už nemôžu byť zohľadnené pri určení násobiteľa uplatniteľného na uvedený podnik.

Preto veľkosť a hospodárska sila takého podniku musia byť na účely uplatnenia násobiteľa posúdené ku dňu rozhodnutia, ktorým sa ukladá pokuta.

(pozri body 260, 263 – 265, 270 – 272)

10. Aj keby chyba pri určení výšky pokuty, ktorú treba uložiť podniku, bola pripísateľná tomuto podniku, táto okolnosť nemôže odôvodniť zachovanie výšky pokuty, ktorá mu bola uložená, keďže vyplynula zo zohľadnenia vecne nesprávnej skutkovej okolnosti.

(pozri bod 274)

11. Zásada ne bis in idem, základná zásada práva Únie, zakotvená aj v článku 50 Charty základných práv Európskej únie, v oblasti hospodárskej súťaže zakazuje, aby bol podnik znovu odsúdený alebo stíhaný za protisúťažné správanie, za ktoré mu už bola uložená sankcia, alebo vo vzťahu ku ktorému už bolo skorším rozhodnutím, proti ktorému už nemožno podať opravný prostriedok, určené, že zaň nie je zodpovedný. Uplatnenie tejto zásady podlieha trojitej podmienke totožnosti skutkových okolností, jednoty porušovateľa a jednoty chráneného právneho záujmu.

Uvedená zásada nie je nijako porušená skutočnosťou, že rozhodnutie, ktorým Komisia uložila podniku pokutu, je založené na predchádzajúcich odsúdeniach, ktorými už bolo odôvodnené uplatnenie zvýšenia pokuty uloženej tomuto podniku z dôvodu opakovaného porušovania vo viacerých predchádzajúcich rozhodnutiach. Skutočnosť, že Komisia vo viacerých rozhodnutiach založila zistenie opakovaného porušovania na tých istých predchádzajúcich odsúdeniach, totiž vôbec neznamená, že Komisia odsúdila dotknutý podnik viackrát za to isté porušenie.

Zohľadnenie opakovaného porušovania ako priťažujúcej okolnosti v rámci analýzy závažnosti každého z porušení, ktorého sa podnik dopustil, sa nevyhnutne vzťahuje na analýzu závažnosti každého z týchto porušení, ktoré jedno nezávisle od druhého predstavujú opakovanie protiprávneho správania proti pravidlám hospodárskej súťaže svedčiace o sklone uvedeného podniku nevyvodiť z týchto odsúdení primerané dôsledky.

Preto je zohľadnenie opakovaného porušovania v takom prípade odôvodnené potrebou ďalšieho odstrašenia, o ktorej svedčí skutočnosť, že rôzne skoršie zistenia porušenia nepostačovali na zabránenie novému porušeniu.

(pozri body 292, 293, 295, 296, 299)

12. Okolnosť, že podnik pripustí čiastočné vykonanie niektorých protisúťažných dohôd, sama osebe nepostačuje na odôvodnenie zamietnutia priznať mu prospech z poľahčujúcej okolnosti. V tejto súvislosti na účely priznania poľahčujúcej okolnosti týkajúcej sa skutočného neuplatnenia protiprávnych dohôd je podľa bodu 3 druhej zarážky usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO dôležité overiť, či sa počas obdobia, keď sa dotknutý podnik pripojil k uvedeným dohodám, skutočne vyhýbal ich uplatňovaniu súťažným správaním na trhu, alebo prinajmenšom či jasne a významne porušoval povinnosti smerujúce k vykonávaniu tohto kartelu do tej miery, že narušil jeho samotné fungovanie.

(pozri body 308, 309)

13. Podľa článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 pokuta uložená každému podniku, ktorý sa zúčastnil na porušení, nepresiahne 10 % jeho celkového obratu v predchádzajúcom obchodnom roku.

Podľa judikatúry, len ak sa ukáže, že viaceré osoby, ktorým je rozhodnutie ukladajúce pokutu určené, tvoria podnik v zmysle hospodárskeho subjektu zodpovedného za sankcionované porušenie, a to ku dňu prijatia tohto rozhodnutia, sa môže horná hranica vypočítať na základe celkového obratu tohto podniku, teda všetkých jeho kumulovaných zložiek. Naopak, ak bola táto hospodárska jednotka medzičasom zrušená, každá osoba, ktorej je rozhodnutie určené, má právo na to, aby bola na ňu individuálne uplatnená predmetná horná hranica.

(pozri bod 352)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (štvrtá komora)

zo 7. júna 2011 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s metakrylátmi – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Pripísateľnosť protiprávneho správania – Povinnosť odôvodnenia – Zásada rovnosti zaobchádzania – Zásada riadnej správy vecí verejných – Pokuty – Závažnosť porušenia – Konkrétny dopad na trh – Odstrašujúci účinok pokuty – Opakované porušovanie – Zásada ne bis in idem – Zásada proporcionality – Poľahčujúce okolnosti – Neuplatnenie dohôd v praxi – Pripísanie zodpovednosti za zaplatenie v rámci skupiny spoločností – Neobmedzená právomoc“

Vo veci T‑217/06,

Arkema France, so sídlom v Colombes (Francúzsko),

Altuglas International SA, so sídlom v Puteaux (Francúzsko),

Altumax Europe SAS, so sídlom v Puteaux,

v zastúpení: pôvodne A. Winckler, S. Sorinas Jimeno a P. Geffriaud, neskôr S. Sorinas Jimeno a E. Jégou, advokáti,

žalobkyne,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: pôvodne F. Arbault a V. Bottka, neskôr V. Bottka a F. Castillo de la Torre, splnomocnení zástupcovia,

žalovanej,

ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2006) 2098 v konečnom znení z 31. mája 2006 týkajúceho sa konania podľa článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (prípad č. COMP/F/38.645 – Metakryláty) v rozsahu, v akom sa týka žalobkýň, a subsidiárne návrh na zrušenie alebo zníženie pokuty uloženej žalobkyniam v uvedenom rozhodnutí,

VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora),

v zložení: predseda komory O. Czúcz, sudcovia I. Labucka (spravodajkyňa) a K. O’Higgins,

tajomník: T. Weiler, referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 15. decembra 2009,

vyhlásil tento

Rozsudok

Okolnosti predchádzajúce sporu

Úvod

1 Rozhodnutím Komisie K(2006) 2098 v konečnom znení z 31. mája 2006 týkajúcim sa konania podľa článku 81 ES a článku 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore (EHP) (prípad č. COMP/F/38.645 – Metakryláty) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) Komisia uložila solidárne spoločnosti Arkema SA a jej dcérskym spoločnostiam Altuglas International SA (ďalej len „Altuglas“) a Altumax Europe SAS (ďalej len „Altumax“ a spoločne „Arkema“) pokutu 219 131 250 eur za ich účasť na karteli v odvetví metakrylátov v období od 23. januára 1997 do 12. septembra 2002 (ďalej len „dotknutý kartel“). Ich materské spoločnosti Total SA a Elf Aquitaine SA sa považovali za solidárne zodpovedné za zaplatenie pokuty vo výške 140,4 milióna a 181,5 milióna eur (článok 2 napadnutého rozhodnutia).

2 Arkema (predtým Atofina SA) je akciová spoločnosť založená podľa francúzskeho práva, ktorá združuje tri okruhy činností: vinylové produkty, priemyselná chémia a energeticky účinné produkty. V období uvedenom v napadnutom rozhodnutí bola Arkema vo vlastníctve spoločnosti Elf Aquitaine, ktorá v nej vlastnila najskôr 97,6 % a po tom, čo 17. apríla 2000 prevzala skupinu Elf spoločnosť Total Fina SA, 96,48 %. Od tohto dátumu a počas zvyšku dotknutého obdobia porušovania bolo 99,43 % samotnej Elf Aquitaine vo vlastníctve spoločnosti Total (predtým Total Fina, potom TotalFinaElf SA) (odôvodnenia č. 265 a 266 napadnutého rozhodnutia).

3 Arkema sa stala Arkema France 18. mája 2006 pri príležitosti jej vstupu na burzu.

4 Altuglas (predtým Atohaas a Atoglas SA) a Altumax sú hlavné dcérske spoločnosti Arkema činné v odvetví metakrylátov a osobitne polymetylmetakrylátu (ďalej len „PMMA“), ktoré postupovali zosúladene tak, ako bolo opísané v napadnutom rozhodnutí (odôvodnenie č. 259 napadnutého rozhodnutia). Spoločnosť Altumax bola počas celej dĺžky trvania porušenia v 100 % vlastníctve spoločnosti Arkema. Spoločnosť Altuglas bola v 100 % vlastníctve spoločnosti Arkema od roku 1998. Pred týmto dátumom vlastnila Elf Atochem SA len 50 % jej kapitálu, ale bola zodpovedná za jej bežnú prevádzku (odôvodnenie č. 263 napadnutého rozhodnutia).

Správne konanie

5 Vyšetrovanie, ktoré viedlo k prijatiu napadnutého rozhodnutia, sa začalo po tom, čo 20. decembra 2002 spoločnosť Degussa AG podala žiadosť o oslobodenie podľa oznámenia Komisie z 19. februára 2002 o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s.155, ďalej len „oznámenie o spolupráci“).

6 V dňoch 25 a 26. marca 2003 Komisia vykonala inšpekcie, najmä v priestoroch spoločnosti Arkema. Po týchto inšpekciách Arkema podala 3. apríla 2003 žiadosť o oslobodenie alebo zníženie pokuty podľa oznámenia o spolupráci (odôvodnenie č. 60 napadnutého rozhodnutia).

7 Dňa 17. augusta 2005 Komisia prijala oznámenie o výhradách týkajúce sa porušenia v odvetví metakrylátov a zaslala ho najmä spoločnostiam Total, Elf Aquitaine, Arkema, Altuglas a Altumax (odôvodnenie č. 85 napadnutého rozhodnutia).

8 Vypočutie sa konalo 15. a 16. decembra 2005 a zúčastnili sa na ňom všetky osoby, ktorým bolo oznámenie o výhradách určené (odôvodnenie č. 87 napadnutého rozhodnutia).

9 Dňa 31. mája 2006 Komisia prijala napadnuté rozhodnutie.

Napadnuté rozhodnutie

10 Na účely tohto sporu sú obzvlášť relevantné dva aspekty napadnutého rozhodnutia: identifikácia osôb, ktorým bolo určené a výpočet pokuty.

Osoby, ktorým bolo napadnuté rozhodnutie určené

11 Komisia sa po tom, čo uviedla, že je potrebné určiť, ktorým právnym subjektom možno pripísať zodpovednosť za porušenie (odôvodnenie č. 245 napadnutého rozhodnutia), domnievala, že spoločnosti Altuglas, Altumax, Arkema a Elf Aquitaine sú solidárne zodpovedné za porušenie, ktorého sa dopustili Altuglas a Altumax počas obdobia od 23. januára 1997 do 12. septembra 2002. Spoločnosť Total sa solidárne považuje za zodpovednú za porušenie, ktorého sa Altuglas a Altumax dopustili od 1. mája 2000 do 12. septembra 2002 (odôvodnenie č. 277 napadnutého rozhodnutia).

12 Konkrétnejšie, pokiaľ ide o zodpovednosť spoločnosti Elf Aquitaine, Komisia vzhľadom na skutočnosť, že členovia správnej rady spoločnosti Arkema boli vymenovaní spoločnosťou Elf Aquitaine a že Elf Aquitaine vlastnila vo svojej dcérskej spoločnosti kapitálovú účasť 97,6 % a po apríli 2000 kapitálovú účasť 96,48 %, predpokladala, že spoločnosť Elf Aquitaine mala rozhodujúci vplyv a skutočnú kontrolu nad správaním spoločnosti Arkema (odôvodnenie č. 265 napadnutého rozhodnutia).

13 Pokiaľ ide o zodpovednosť spoločnosti Total, Komisia konštatovala, že od apríla 2000 až do konca trvania porušenia táto spoločnosť priamo alebo nepriamo kontrolovala kapitál všetkých prevádzkových spoločností skupiny, vrátane spoločností, ktoré zohrávali priamu úlohu v dotknutom karteli. Za týchto okolností Komisia predpokladala, že spoločnosť Total mala rozhodujúci vplyv na správanie svojich dcérskych spoločností Elf Aquitaine, Arkema, Altuglas a Altumax a zaslala oznámenie o výhradách všetkým týmto subjektom (odôvodnenie č. 267 napadnutého rozhodnutia).

14 Spoločnosti Arkema na jednej strane a Total a Elf Aquitaine na druhej strane samostatne doručili odpovede na oznámenie o výhradách, pričom tvrdili najmä, že Arkema mala byť jedinou osobou, ktorej malo byť napadnuté rozhodnutie určené (odôvodnenia č. 268 a 269 napadnutého rozhodnutia). Komisia zamietla ich tvrdenia a potvrdila zodpovednosť piatich subjektov uvedených v predchádzajúcom bode (odôvodnenia č. 270 až 277 napadnutého rozhodnutia). V ďalšej časti tohto rozsudku sa bude na všetky tieto spoločnosti odkazovať ako na spoločnosti tvoriace „skupinu Total“.

Výpočet pokuty

15 Pokiaľ ide o výpočet pokuty, Komisia po prvé preskúmala závažnosť porušenia a konštatovala predovšetkým, že vzhľadom na povahu porušenia a skutočnosť, že toto porušenie sa vzťahovalo na celé územie EHP, ide o veľmi závažné porušenie v zmysle usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia“) (odôvodnenia č. 319 až 331 napadnutého rozhodnutia). Ďalej Komisia použila rozdielne zaobchádzanie na podniky, ktoré sa zúčastnili na porušení, pričom vzhľadom na obrat spoločnosti Arkema dosiahnutý v EHP pre tri výrobky z PMMA zaradila skupinu Total do prvej kategórie. Na tomto základe Komisia stanovila pre túto skupinu východiskovú sumu 65 miliónov eur (odôvodnenia č. 332 až 336 napadnutého rozhodnutia). Komisia nakoniec so zreteľom na celosvetový obrat skupiny Total uplatnila násobiteľa 3 na pokutu uloženú skupine Total, aby zabezpečila odstrašujúci účinok pokuty. Východisková suma pokuty tak predstavuje 195 miliónov eur (odôvodnenia č. 337 až 350 napadnutého rozhodnutia).

16 Po druhé Komisia preskúmala dĺžku trvania porušenia a konštatovala, že vzhľadom na to, že sa Arkema zúčastňovala na porušení počas piatich rokov a siedmich mesiacov, východisková suma sa musí zvýšiť o 55 %. Toto zvýšenie sa uplatnilo na spoločnosti Elf Aquitaine, Arkema, Altuglas a Altumax. Pokiaľ ide o spoločnosť Total, ktorá bola vlastníčkou kapitálu svojich dcérskych spoločností počas kratšieho obdobia, Komisia zvýšila pokutu o 20 % (odôvodnenia č. 351 až 353 napadnutého rozhodnutia). Základná suma pokuty vypočítaná pre spoločnosť Arkema (vrátane Elf Aquitaine) tak predstavuje 302,25 milióna eur. Spoločnosť Total sa solidárne považuje za zodpovednú za zaplatenie 234 miliónov eur z tejto sumy (odôvodnenie č. 354 napadnutého rozhodnutia).

17 Po tretie Komisia preskúmala prípadnú prítomnosť priťažujúcich okolností. Pokiaľ ide o spoločnosť Arkema, Komisia so zreteľom na existenciu troch predchádzajúcich rozhodnutí určených tejto spoločnosti konštatovala, že Arkema sa opakovane dopúšťala porušovania toho istého typu a rozhodla zvýšiť základnú sumu pokuty pre spoločnosť Arkema o 50 %. Komisia však spresnila, že spoločnosti Total a Elf Aquitaine sa nedopúšťali opakovaného porušovania a teda toto zvýšenie sa uplatňuje len na spoločnosti Arkema, Altuglas a Altumax (odôvodnenie č. 369 napadnutého rozhodnutia a s ním súvisiaca poznámka pod čiarou č. 250).

18 Po štvrté Komisia zamietla poľahčujúce okolnosti uvedené skupinou Total.

19 V tomto štádiu, so zreteľom na zohľadnenie alebo nezohľadnenie priťažujúcich a poľahčujúcich okolností, bola výška pokuty 365 218 750 eur pre spoločnosti Arkema, Altuglas a Altumax. Pre spoločnosť Total zostala výška pokuty stanovená na 234 miliónov eur. Pre spoločnosť Elf Aquitaine zostala výška pokuty 302,25 milióna eur (odôvodnenie č. 397 napadnutého rozhodnutia). Podľa článku 23 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] Zmluvy (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) sa Komisia domnievala, že pokuta nepresahuje 10 % obratu dotknutého podniku (odôvodnenia č. 398 a 399 napadnutého rozhodnutia).

20 Po piate nakoniec Komisia uplatnila oznámenie o spolupráci a podľa bodu 23 písm. b) prvej zarážky tohto oznámenia rozhodla znížiť o 40 % sumu pokuty, ktorá by inak bola uložená skupine Total (odôvodnenia č. 403 až 410 napadnutého rozhodnutia).

21 V článku 2 písm. b) napadnutého rozhodnutia tak Komisia stanovila konečnú sumu pokuty takto:

„Arkema…, Altuglas… a Altumax… podliehajú spoločne a nerozdielne pokute vo výške: 219,13125 mil. EUR, z tejto celkovej sumy sa na spoločnosť Total… spoločne a nerozdielne vzťahuje čiastka 140,4 mil. EUR a na spoločnosť Elf Aquitaine SA spoločne a nerozdielne čiastka 181,35 mil. EUR“.

Konanie a návrhy účastníkov konania

22 Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 10. augusta 2006 žalobkyne Arkema France, Altuglas a Altumax podali túto žalobu.

23 Keďže došlo k zmene zloženia komôr Všeobecného súdu, sudca spravodajca bol pridelený k štvrtej komore, ktorej bola v dôsledku toho prejednávaná vec pridelená.

24 Na základe správy sudcu spravodajcu Všeobecný súd (štvrtá komora) rozhodol o začatí ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania jednak vyzval účastníkov konania, aby odpovedali na určité otázky a jednak vyzval Komisiu, aby predložila dokument. Účastníci konania vyhoveli týmto žiadostiam v stanovenej lehote.

25 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní 15. decembra 2009. Po ukončení pojednávania bola ústna časť konania ukončená.

26 Uznesením z 26. novembra 2010 Všeobecný súd rozhodol o opätovnom začatí ústnej časti konania v súlade s článkom 62 svojho rokovacieho poriadku s cieľom vyzvať účastníkov konania v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania, aby predložili dokumenty a odpovedali na otázky. Účastníci konania vyhoveli týmto žiadostiam v stanovenej lehote. Ústna časť pojednávania bola následne ukončená 9. marca 2011.

27 Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:

– zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týka žalobkýň,

– subsidiárne zrušil alebo znížil pokutu, ktorá im bola uložená v napadnutom rozhodnutí,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

28 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– zaviazal žalobkyne na náhradu trov konania.

Právny stav

29 Žalobkyne na podporu svojej žaloby uvádzajú v podstate osem žalobných dôvodov. Prvý žalobný dôvod je založený na porušení pravidiel týkajúcich sa pripísateľnosti postupov dcérskej spoločnosti jej materskej spoločnosti a na porušení zásady zákazu diskriminácie. Druhý žalobný dôvod je založený na skutkových omyloch, ktorých sa Komisia dopustila, keď pripísala porušenie, ktorého sa dopustila spoločnosť Arkema, spoločnostiam Total a Elf Aquitaine. Tretí žalobný dôvod je založený na porušení povinnosti odôvodnenia a zásady riadnej správy vecí verejných pri uplatnení pravidiel pripísateľnosti. Štvrtý žalobný dôvod je založený na nedodržaní kritéria konkrétneho dopadu na trh pri stanovení východiskovej sumy pokuty na 65 miliónov eur. Piaty žalobný dôvod je založený na existencii nesprávneho právneho posúdenia a skutkových omylov pri zvýšení východiskovej sumy pokuty z dôvodu odstrašujúceho účinku. Šiesty žalobný dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení Komisie pri zvýšení pokuty z dôvodu opakovaného porušovania. Siedmy žalobný dôvod je založený na skutkovom omyle spočívajúcom v tom, že Komisia nepriznala žalobkyniam zníženie pokuty z dôvodu, že Arkema v skutočnosti nevykonala niektoré z dotknutých postupov. Ôsmy žalobný dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení a skutkovom omyle spočívajúcom v tom, že Komisia im zamietla priznať zníženie pokuty na základe „iných faktorov“. Navyše žalobkyne počas pojednávania taktiež uviedli dodatočnú výhradu smerujúcu k spochybneniu zvýšenia pokuty z dôvodu dostatočne odstrašujúceho účinku.

O prvom žalobnom dôvode, založenom na porušení pravidiel týkajúcich sa pripísateľnosti postupov dcérskej spoločnosti jej materskej spoločnosti a na porušení zásady zákazu diskriminácie

30 Žalobkyne uvádzajú, že použitím domnienky, podľa ktorej v prípade, ak materskej spoločnosti patrí celý alebo takmer celý kapitál dcérskej spoločnosti, uplatňuje materská spoločnosť skutočne rozhodujúci vplyv na dcérsku spoločnosť (ďalej len „domnienka uplatňovania rozhodujúceho vplyvu“) a bez predloženia dôkazu o skutočnom ovládaní sa Komisia dopustila nesprávneho právneho posúdenia (prvá časť tohto žalobného dôvodu). Komisia týmto porušila tiež zásadu zákazu diskriminácie, keď na spoločnosť Arkema uplatnila odlišný dôkazný štandard v porovnaní so štandardom uplatneným na ostatné dcérske spoločnosti, ktoré sa zúčastnili dotknutých postupov (druhá časť tohto žalobného dôvodu).

O prvej časti, založenej na nedodržaní pravidiel týkajúcich sa pripísateľnosti zodpovednosti za postupy dcérskej spoločnosti jej materskej spoločnosti

– Tvrdenia účastníkov konania

31 Žalobkyne tvrdia, že v súlade s ustálenou judikatúrou a rozhodovacou praxou Komisie ak podnik, ktorý sa dopustil porušenia, patrí do skupiny spoločností, v zásade je za vykonané porušenie zodpovedná len dotknutá dcérska spoločnosť. Konanie dcérskej spoločnosti možno pripísať materskej spoločnosti len za určitých okolností. Tak by tomu bolo v prípade, ak materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti vzhľadom na to, že dcérskej spoločnosti si svoju obchodnú politiku neurčujú autonómne, takže ak sa materská spoločnosť zúčastnila (aktívne alebo pasívne z dôvodu jednoduchej znalosti skutočností) na porušení, ktorého sa dopustila dcérske spoločnosť.

32 Žalobkyne uvádzajú, že podľa uplatniteľnej judikatúry samotná držba 100 % kapitálu (a a fortiori 99,43, 97,6 alebo 96,48 %) neumožňuje automaticky dospieť k záveru, že materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku svojej dcérskej spoločnosti. Podľa žalobkýň judikatúra v tejto súvislosti vždy vyžadovala dodatočné skutočnosti, ako sú skutočnosť, že materská spoločnosť počas správneho konania vystupovala ako jediný partner Komisie za skupinu, nespochybnenie existencie skutočného ovládania dcérskej spoločnosti a neexistencia ani najmenšieho dôkazu týkajúceho sa autonómie dcérskej spoločnosti.

33 V prejednávanej veci však okrem priamej alebo nepriamej držby takmer celého kapitálu spoločnosti Arkema jej vtedajšími materskými spoločnosťami Komisia v napadnutom rozhodnutí nepredložila žiaden dôkaz, ktorý by mohol preukázať, že spoločnosti Total a/alebo Elf Aquitaine počas dotknutého obdobia skutočne uplatňovali rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku spoločnosti Arkema alebo pri vykonávaní dotknutých postupov. Podľa žalobkýň osobitne skutočnosť, uvedená Komisiou v napadnutom rozhodnutí, že členovia správnej rady spoločnosti Arkema boli v čase skutkových okolností vymenovaní spoločnosťou Elf Aquitaine, je len logickým odrazom väčšinovej držby kapitálu spoločnosti Arkema a nemôže byť dôkazom o uplatňovaní rozhodujúceho vplyvu na túto spoločnosť.

34 Žalobkyne sa preto domnievajú, že keď Komisia pri pripísaní postupov uvedených v napadnutom rozhodnutí spoločnostiam Total a Elf Aquitaine vychádzala z domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu spočívajúceho výlučne v priamej alebo nepriamej držbe takmer celého kapitálu spoločnosti Arkema, dopustila sa nesprávneho právneho posúdenia, ktoré odôvodňuje zrušenie napadnutého rozhodnutia.

35 Napokon keď sa ich Všeobecný súd opýtal na dôsledky rozsudku Súdneho dvora z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia (C‑97/08 P, Zb. s. I‑8237) pre prejednávaný spor, žalobkyne na pojednávaní tvrdili, že skutočnosti vo veci, ktorá viedla k tomuto rozsudku a najmä kontrola vykonávané materskou spoločnosťou nad jej dcérskymi spoločnosťami, ktoré sa zúčastnili na porušení, boli odlišné od skutočností a kontroly v prejednávanej veci. Žalobkyne okrem iného pripomenuli, že v tejto veci bola úroveň kapitálovej účasti materskej spoločnosti v jej dcérskej spoločnosti 100 %, zatiaľ čo v prejednávanej veci táto úroveň nebola dosiahnutá (ide o 99,43, 97,6 a 96,48 %). V každom prípade žalobkyne tvrdia, že ak by sa mal rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný, vykladať tak, že umožňuje pripísať porušenie, ktorého sa dopustila dcérska spoločnosť, jej materskej spoločnosti bez ďalšieho doplňujúceho prvku iného ako kapitálová súvislosť, potom by sa táto judikatúra mala opätovne preskúmať, keďže by vytvárala režim objektívnej zodpovednosti nezlučiteľný s nariadením č. 1/2003.

36 Komisia uvádza, že zastáva názor žalobkýň, podľa ktorého zodpovednosť vyplývajúcu z protiprávneho správania dcérskej spoločnosti možno pripísať materskej spoločnosti len za určitých okolností. Takáto možnosť by existovala, ak materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti. Podľa Komisie však z ustálenej judikatúry vyplýva, že je oprávnená domnievať sa, že spoločnosť vlastniaca celý alebo takmer celý kapitál svojej dcérskej spoločnosti skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na svoju dcérsku spoločnosť, ak materská spoločnosť nevyvrátila domnienku uplatňovania rozhodujúceho vplyvu tým, že predložila dôkaz o autonómii správania jej dcérskej spoločnosti.

– Posúdenie Všeobecným súdom

37 Treba pripomenúť, že z odôvodnení č. 245 až 252 a 259 až 277 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia pripísala sporné porušenie spoločnostiam Total a Elf Aquitaine z dôvodu, že predstavujú jednu spoločnosť s Arkema a jej dcérskymi spoločnosťami Altuglas a Altumax, ktoré sa zúčastnili na tajne dohodnutom správaní. Komisii k tomuto záveru dospela na základe domnienky uvedenej v oznámení o výhradách, podľa ktorej spoločnosti Total a Elf Aquitaine uplatňovali rozhodujúci vplyv na správanie ich dcérskych spoločností. Pokiaľ ide o spoločnosť Elf Aquitaine, domnienka uplatňovania rozhodujúceho vplyvu sa zakladala na skutočnosti, že členovia správnej rady spoločnosti Arkema boli vymenovaní spoločnosťou Elf Aquitaine a na skutočnosti, že Elf Aquitaine vlastnila v spoločnosti Arkema kapitálovú účasť 97,6 %, neskôr 96,48 % (odôvodnenie č. 265 napadnutého rozhodnutia). Pokiaľ ide o spoločnosť Total, uvedená domnienka sa zakladala na skutočnosti, že spoločnosť Total od apríla 2000 priamo alebo nepriamo kontrolovala kapitál všetkých spoločností skupiny, vrátane spoločností, ktoré zohrávali priamu úlohu v dotknutom porušení, z dôvodu jej kapitálovej účasti vo výške 99,43 % v spoločnosti Elf Aquitaine (odôvodnenia č. 266 a 267 napadnutého rozhodnutia). Z tohto rozhodnutia vyplýva, že dotknuté spoločnosti uviedli v ich odpovedi na oznámenie o výhradách určitý počet tvrdení smerujúcich k vyvráteniu domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu, ale Komisia ich považovala za nedostatočné (pozri najmä odôvodnenia č. 272 a 274 napadnutého rozhodnutia).

38 Ďalej treba pripomenúť judikatúru Súdneho dvora v tejto oblasti.

39 V tejto súvislosti treba uviesť, že právo Únie v oblasti hospodárskej súťaže sa týka činností podnikov a že pojem podnik zahŕňa každý subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť, bez ohľadu na jeho právne postavenie a spôsob financovania (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 35 vyššie, bod 54 a tam citovanú judikatúru).

40 Súdny dvor rovnako spresnil, že pod pojmom „podnik“ v tomto kontexte treba rozumieť hospodársku jednotku, aj keď je táto hospodárska jednotka z právneho hľadiska zložená z viacerých fyzických alebo právnických osôb (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 35 vyššie, bod 55 a tam citovanú judikatúru).

41 Ak takýto hospodársky subjekt porušuje pravidlá hospodárskej súťaže, podľa zásady osobnej zodpovednosti zodpovedá za toto porušovanie (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 35 vyššie, bod 56 a tam citovanú judikatúru).

42 Porušenie práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže treba jednoznačne pripísať právnickej osobe, ktorej možno uložiť pokuty, a oznámenie o výhradách musí byť určené tejto osobe. Takisto je dôležité, aby v oznámení o výhradách bolo uvedené, v akom postavení sa právnickej osobe vytýkajú uvádzané skutočnosti (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 35 vyššie, bod 57 a tam citovanú judikatúru).

43 Z ustálenej judikatúry vyplýva, že správanie dcérskej spoločnosti môže byť pripísané materskej spoločnosti najmä vtedy, keď si dcérska spoločnosť napriek tomu, že má vlastnú právnu subjektivitu, neurčuje správanie na trhu samostatne, ale v podstate uplatňuje pokyny, ktoré jej dáva materská spoločnosť, berúc do úvahy najmä hospodárske, organizačné a právne väzby medzi týmito dvomi právnymi subjektmi (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 35 vyššie, bod 58 a tam citovanú judikatúru).

44 Je to tak preto, lebo v takej situácii sú materská spoločnosť a dcérska spoločnosť súčasťou tej istej hospodárskej jednotky, a preto tvoria jeden podnik vo vyššie uvedenom zmysle. Skutočnosť, že materská spoločnosť a dcérska spoločnosť tvoria jeden podnik v zmysle článku 81 ES, Komisii umožňuje adresovať rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty, materskej spoločnosti bez toho, aby bolo potrebné preukázať jej osobnú účasť na porušení (rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 35 vyššie, bod 59).

45 Súdny dvor tiež rozhodol, že v konkrétnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, jednak táto materská spoločnosť môže uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti a jednak existuje vyvrátiteľná domnienka, že táto materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 35 vyššie, bod 60 a tam citovanú judikatúru).

46 Súdny dvor teda spresnil, že na domnienku, že materská spoločnosť uplatňuje rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku dcérskej spoločnosti, za týchto podmienok postačuje, ak Komisia preukáže, že materská spoločnosť vlastní podiel zodpovedajúci celému imaniu dcérskej spoločnosti. V dôsledku toho môže Komisia voči materskej spoločnosti vyvodiť solidárnu zodpovednosť za zaplatenie pokuty, ktorá bola uložená jej dcérskej spoločnosti, ibaže by táto materská spoločnosť, ktorej prináleží vyvrátiť túto domnienku, predložila dostatočné dôkazy, ktoré preukazujú, že jej dcérska spoločnosť sa na trhu správa samostatne (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 35 vyššie, bod 61 a tam citovanú judikatúru).

47 So zreteľom na túto judikatúru Súdneho dvora treba konštatovať, že metóda, ktorú Komisia použila v prejednávanej veci pre pripísanie sporného porušenia materským spoločnostiam žalobkýň, uvedená v bode 37 vyššie, je správna.

48 Jednak na rozdiel od toho, čo zrejme tvrdia žalobkyne, toto pripísanie nebolo založené len na vlastníckej štruktúre kapitálu, ale aj na zistení, že domnienka uplatňovania rozhodujúceho vplyvu nebola vyvrátená (pozri najmä odôvodnenia č. 272 a 274 napadnutého rozhodnutia).

49 Z tejto judikatúru tiež jasne vyplýva (pozri najmä body 45 a 46 vyššie), že vlastnícka štruktúra kapitálu je dostatočným kritériom na uplatnenie uvedenej domnienky bez toho, aby Komisia bola povinná uviesť dodatočné dôkazy týkajúce sa skutočného uplatňovania vplyvu materskej spoločnosti, ako to požadujú žalobkyne.

50 Tento záver nie je spochybnený tvrdeniami žalobkýň, že skutočnosti, ktoré viedli k rozsudku Akzo Nobel a i./Komisia, už citovanému v bode 35 vyššie, a najmä kontrola vykonávaná materskou spoločnosťou dotknutou v tejto veci nad jej dcérskymi spoločnosťami, boli odlišné od skutočností prejednávanej veci. Predovšetkým bez ohľadu na skutočnosť, že takéto dodatočné dôkazy mohli v tejto veci byť uvedené (rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. decembra 2007, Akzo Nobel a i./Komisia, T‑112/05, Zb. s. II‑5049, body 13 a 54), tak z rozsudku z 12. decembra 2007, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaného (body 61 a 62), ako aj z rozsudku z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaného v bode 35 vyššie (body 61 a 62), jednoznačne vyplýva, že uplatnenie tejto domnienky nie je podmienené existenciou takýchto dodatočných dôkazov.

51 Treba ešte uviesť, že vyššie uvedená judikatúra sa týka osobitne „konkrétneho prípadu, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti“ (rozsudok z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 35 vyššie, bod 60). V prejednávanej veci však spoločnosti Total a Elf Aquitaine nevlastnia celý kapitál svojich dcérskych spoločností.

52 Treba však zdôrazniť, že aj keď žalobkyne na pojednávaní uviedli túto skutkovú rozdielnosť (pozri bod 35 vyššie), neuviedli žiadne osobitné tvrdenie, ktorým by namietali uplatnenie toto istého dôkazného režimu v oboch situáciách, hoci problematika použitia domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu v iných prípadoch, než je držba celého kapitálu dcérskej spoločnosti materskou spoločnosťou, bola predmetom písomnej otázky, ktorú Všeobecný súd položil Komisii, a neskôr predmetom diskusie na pojednávaní.

53 V každom prípade treba konštatovať, že materská spoločnosť, ktorá vlastní takmer celý kapitál svojej dcérskej spoločnosti, sa v zásade nachádza v rovnakej situácii, ako je situácia výlučného vlastníka, pokiaľ ide o jeho právomoc uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti so zreteľom na hospodárske, organizačné a právne väzby, ktoré ju s uvedenou dcérskou spoločnosťou spájajú. Komisia je preto oprávnená uplatniť na túto situáciu rovnaký dôkazný režim, a to uplatniť domnienku, že uvedená materská spoločnosť skutočne využíva svoju právomoc uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti. Zaiste, nie je vylúčené, že v určitých prípadoch môžu menšinoví spoločníci disponovať vo vzťahu k dcérskej spoločnosti právami umožňujúcimi spochybniť vyššie uvedenú analógiu. Okrem skutočnosti, že takéto práva sa vo všeobecnosti nevzťahujú na úplne zanedbateľné podiely, akými sú podiely dotknuté v prejednávanej veci, však žalobkyne v prejednávanej veci neuviedli nijaký dôkaz takejto povahy. Komisia teda správne uplatnila domnienku uplatňovania rozhodujúceho vplyvu vo vzťahu k materským spoločnostiam žalobkýň.

54 Pokiaľ ide o tvrdenie, že judikatúra vyplývajúca z rozsudku z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia (už citovaný v bode 35 vyššie), by mala byť opätovne preskúmaná, sa Všeobecný súd domnieva, že za okolností prejednávanej veci mu neprislúcha znova sa zaoberať právnou otázkou, o ktorej Súdny dvor jasne rozhodol v nedávnom rozsudku.

55 Prvá časť tohto žalobného dôvodu sa preto musí zamietnuť.

O druhej časti, založenej na porušení zásady zákazu diskriminácie

– Tvrdenia účastníkov konania

56 Žalobkyne tvrdia, že zatiaľ čo v ich prípade Komisia na účely pripísania porušenia materskej spoločnosti vychádzala výlučne z domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu, vo väčšine ostatných dcérskym spoločností, ktorým bolo napadnuté rozhodnutie určené, zohľadnila dodatočné dôkazy. Žalobkyne v tejto súvislosti uvádzajú vyhradené zaobchádzanie Komisie so spoločnosťami Degussa, ICI plc a Lucite International Ltd v napadnutom rozhodnutí.

57 Komisia mala týmto uplatniť neodôvodnenú diskrimináciu pri zabezpečovaní dôkazov. Žalobkyne zdôrazňujú, že keby Komisia uplatnila na spoločnosť Arkema rovnaký dôkazný štandard ako vo vzťahu k ostatným podnikom, bola by nevyhnutne dospela k záveru, že porušenie možno pripísať len spoločnosti Arkema.

58 Okrem toho, pokiaľ ide o tvrdenie Komisie založené na tom, že v napadnutom rozhodnutí sa spomína vymenovanie členov správnej rady spoločnosti Atofina spoločnosťou Elf Aquitaine, žalobkyne zdôrazňujú, že ide len o logický odraz väčšinovej držby kapitálu spoločnosti Arkema a tvrdia, že tento dôkaz je neporovnateľný s dôkazmi uvádzanými Komisiou, pokiaľ ide o spoločnosť Degussa, pri ktorej Komisia zohľadnila aktívnu účasť materskej spoločnosti na porušení. V každom prípade žalobkyne pripomínajú, že tento dôkaz platí len pre spoločnosť Elf Aquitaine a nie pre spoločnosť Total.

59 Komisia túto argumentáciu spochybňuje.

– Posúdenie Všeobecným súdom

60 Je potrebné pripomenúť, že zásada rovnosti zaobchádzania alebo zákazu diskriminácie vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a s rôznymi situáciami rovnako, pokiaľ to nie je objektívne odôvodnené (pozri rozsudok Súdneho dvora z 11. septembra 2007, Lindorfer/Rada, C‑227/04 P, Zb. s. I‑6767, bod 63 a tam citovanú judikatúru).

61 Treba sa domnievať, že žalobkyne nepreukazujú, že Komisia porušila túto zásadu, keď pripísala sporné porušenie osobám, ktorým bolo napadnuté rozhodnutie určené.

62 Najskôr treba konštatovať, že situácia spoločnosti ICI Acrylics nie je porovnateľná so situáciou žalobkýň. Z napadnutého rozhodnutia totiž jasne vyplýva, že ICI Acrylics – subjekt, ktorý sa priamo zúčastnil na spornom porušení – bola len obchodnou jednotkou spoločnosti ICI bez právnej subjektivity a nie dcérskou spoločnosťou ICI, ktorú mala v 100 % alebo takmer 100 % vlastníctve (pozri najmä odôvodnenia č. 280, 287 a 288 napadnutého rozhodnutia). Komisia preto, pokiaľ ide o spoločnosť ICI, nepoužila domnienku uplatňovania rozhodujúceho vplyvu (podporenú alebo nepodporenú inými skutočnosťami), ale len identifikovala právnickú osobu, ktorej súčasťou bola v čase skutkových okolností obchodná jednotka, ktorá sa dopustila porušenia (odôvodnenia č. 288 a 289 napadnutého rozhodnutia).

63 Ďalej, pokiaľ ide o spoločnosť Degussa, treba uviesť, že Komisia v odôvodnení č. 255 napadnutého rozhodnutia konštatovala toto:

„Röhm GmbH & Co. KG (100 % dcérska spoločnosť spoločnosti Degussa) a Para-Chemie GmbH (100 % dcérska spoločnosť spoločnosti Röhm) sú nezávislé právne subjekty. Keďže tieto dva podniky boli priamo alebo nepriamo v 100 % vlastníctve spoločnosti Degussa… a dozorná rada spoločnosti Röhm je sčasti zložená z členov vedenia spoločnosti Degussa…, Komisia považuje spoločnosť Degussa za zodpovednú za protiprávne správanie spoločností Röhm… a Para-Chemie…“

64 Pokiaľ ide o spoločnosť Lucite International, Komisia v odôvodnení č. 294 napadnutého rozhodnutia tvrdila toto:

„Lucite International UK Ltd je jednou z jej 100 % dcérskych spoločností. Navyše členovia správnej rady spoločnosti Lucite International… boli počas dĺžky trvania porušenia taktiež členmi správnej rady spoločnosti Lucite International UK…“

65 Je tak správne, že Komisia pri pripísaní protiprávneho správania ich dcérskych spoločností spoločnostiam Degussa a Lucite International vychádzala z domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu vyplývajúceho z vlastníctva 100 % kapitálu dcérskej spoločnosti materskou spoločnosťou, pričom uviedla dodatočnú skutočnosť, a to v prvom prípade prítomnosť členov vedenia materskej spoločnosti v dozornej rade dcérskej spoločnosti a v druhom prípade totožnosť členov správnej rady oboch spoločností.

66 Z toho však nevyplýva, že so spoločnosťami Degussa a Lucite International, ako aj s ich dcérskymi spoločnosťami, sa zaobchádzalo rozdielne ako so žalobkyňami a ich materskými spoločnosťami, čo by predstavovalo porušenie zásady rovnosti zaobchádzania.

67 Treba totiž zdôrazniť, že tak ako voči materským spoločnostiam žalobkýň, aj voči spoločnostiam Degussa a Lucite International bola vyvodená zodpovednosť za protiprávne správanie ich dcérskych spoločností (odôvodnenia č. 258 a 296 napadnutého rozhodnutia). Nič v napadnutom rozhodnutí však neumožňuje domnievať sa, že by ich Komisia zbavila tejto zodpovednosti, ak by neodhalila vyššie uvedené dodatočné skutočnosti.

68 V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Komisia v odôvodneniach č. 245 až 252 napadnutého rozhodnutia uviedla zásady, ktorými sa riadila pri určení osôb, ktorým bolo napadnuté rozhodnutie určené. Jasne z nich vyplýva, že pri existencii kontroly celého alebo takmer celého kapitálu dcérskej spoločnosti sa Komisia považovala za oprávnenú konštatovať, že táto dcérska spoločnosť nebola autonómna, len na základe domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu, pod podmienkou, že táto domnienka nebola vyvrátená v priebehu správneho konania, a teda pripísať jej protiprávne správanie materskej spoločnosti z dôvodu, že materská spoločnosť bola súčasťou toho istého podniku (pozri najmä odôvodnenia č. 247 a 248 napadnutého rozhodnutia).

69 Treba teda konštatovať, že, ako to tvrdí Komisia, Komisia len nadbytočne uviedla existenciu iných skutočností ako je kapitálová väzba, pokiaľ boli dostupné. Okrem toho, pokiaľ ide o skupinu Total, Komisia tiež uviedla skutočnosť, že členovia správnej rady spoločnosti Arkema boli vymenovaní spoločnosťou Elf Aquitaine. Komisia však nijako nepodmienila pripísanie protiprávneho správania 100 % alebo takmer 100 % vlastnenej dcérskej spoločnosti jej materskej spoločnosti existenciou takýchto dodatočných skutočností. Tento výklad je navyše potvrdený skutočnosťou, že pokiaľ ide o niektoré materské spoločnosti, napadnuté rozhodnutie uvádza výlučne kapitálovú väzbu. Tak je tomu v prípade spoločnosti Total (odôvodnenie č. 266) a spoločností skupiny Barlo, a to Barlo Plastics Europe NV, Barlo Plastics NV a Barlo Group plc (odôvodnenie č. 301).

70 Navyše treba pripomenúť, že metóda, ktorú Komisia použila v prejednávanej veci pre pripísanie sporného porušenia materským spoločnostiam žalobkýň, je správna, ako to vyplýva z vyššie uvedeného (pozri bod 47 vyššie).

71 Druhá časť tohto žalobného dôvodu sa preto musí zamietnuť, v dôsledku čoho sa musí zamietnuť aj prvý žalobný dôvod ako celok.

O druhom žalobnom dôvode, založenom na skutkových omyloch, ktorých sa Komisia dopustila, keď pripísala porušenie, ktorého sa dopustila spoločnosť Arkema, spoločnostiam Total a Elf Aquitaine

72 Žalobkyne tvrdia, že aj za predpokladu, že by metóda spočívajúca v použití domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu voči nim bola platná, Komisia nemohla z vecného hľadiska dôvodne pripísať porušenie spoločnostiam Total a Elf Aquitaine. Preukázali totiž jednak neexistenciu akejkoľvek účasti vedúcich predstaviteľov spoločností Elf Aquitaine a Total na predmetných postupoch a jednak autonómiu spoločnosti Arkema pri určovaní svojej obchodnej politiky.

O prvej časti, založenej na nerešpektovaní neúčasti vedúcich predstaviteľov spoločností Total a Elf Aquitaine na postupoch uvedených v napadnutom rozhodnutí

– Tvrdenia účastníkov konania

73 Žalobkyne zdôrazňujú, že Komisia v napadnutom rozhodnutí netvrdí, že vedúci predstavitelia spoločností Elf Aquitaine alebo Total sa akýmkoľvek spôsobom zúčastnili na predmetných postupoch alebo že by vedeli o porušeniach. Žalobkyne okrem iného uvádzajú, že v priebehu vyšetrovania Komisia nezaslala týmto podnikom žiadnu žiadosť o informácie, ani nevykonala šetrenia v ich priestoroch.

74 Podľa názoru žalobkýň však z rozhodovacej praxe Komisie vyplýva, že neexistencia aktívnej alebo pasívnej účasti materskej spoločnosti na porušení môže Komisiu viesť k vylúčeniu pripísateľnosti porušenia, ktorého sa dopustila dcérska spoločnosť, materskej spoločnosti aj v prípadoch, keď materská spoločnosť vlastní väčšinu alebo celý kapitál uvedenej dcérskej spoločnosti.

75 Žalobkyne v tejto súvislosti okrem iného pripomínajú, že skupina, ku ktorej patrili v čase skutkových okolností, kládla dôraz na absolútne dodržiavanie pravidiel v oblasti hospodárskej súťaže, čo viedlo spoločnosť Arkema k zavedeniu programu dodržiavania práva hospodárskej súťaže od januára 2001, teda len niekoľko mesiacov po prevzatí skupiny Elf spoločnosťou Total Fina 17. apríla 2000. Žalobkyne sa teda domnievajú, že ak by spoločnosti Total a/alebo Elf Aquitaine mohli vedieť o protisúťažných postupoch uplatňovaných spoločnosťou Arkema, boli by bezodkladne prikázali ich zastavenie.

76 Podľa žalobkýň preto Komisia mohla vychádzať z tejto skutočnosti, aby dospela k záveru, že tieto spoločnosti, hoci počas dotknutého obdobia vlastnili takmer celý kapitál spoločnosti Arkema, neboli zodpovedné za jej protiprávne správanie na trhu s PMMA.

77 Komisia spochybňuje túto argumentáciu.

– Posúdenie Všeobecným súdom

78 Treba pripomenúť, že z odôvodnení č. 245 až 252 a 259 až 277 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia pripísala sporné porušenie spoločnostiam Total a Elf Aquitaine z dôvodu, že v čase skutkových okolností predstavovali jeden hospodársky subjekt, a teda v zmysle práva hospodárskej súťaže jeden podnik so spoločnosťou Arkema a jej dcérskymi spoločnosťami Altuglas a Altumax, ktoré sa zúčastnili na tajne dohodnutom správaní. Keď Komisia dospela k tomuto záveru, vychádzala z domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu a konštatovala, že táto domnienka nebola v priebehu správneho konania vyvrátená. Ako vyplýva z preskúmania prvého žalobného dôvodu, táto metóda bola použitá správne.

79 Ako však vyplýva z judikatúry, skutočnosť, že materská spoločnosť a jej dcérska spoločnosť tvoria jeden podnik v zmysle článku 81 ES, umožňuje Komisii určiť rozhodnutie ukladajúce pokuty materskej spoločnosti bez toho, aby sa vyžadovalo preukázanie jej osobnej účasti na porušení (rozsudok z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 35 vyššie, bod 50). Nebolo preto potrebné, aby Komisia preukázala priamu účasť vedúcich predstaviteľov materskej spoločnosti alebo ich znalosť dotknutých skutočností. Rovnako tak správanie Komisie počas správneho konania a najmä skutočnosť, že materským spoločnostiam nezaslala žiadnu žiadosť o informácie ani nevykonala šetrenia v ich priestoroch, nemá vplyv na otázku, či materské spoločnosti tvoria s ich dcérskou spoločnosťou jeden podnik v zmysle článku 81 ES.

80 Pokiaľ ide o rozhodovaciu prax Komisie uvedenú žalobkyňami, treba konštatovať, že aj za predpokladu, že v nej Komisia podmienila pripísanie porušenia materskej spoločnosti priamou účasťou jej vedúcich predstaviteľov na porušení, nemá to žiaden vplyv na zákonnosť napadnutého rozhodnutia v tejto otázke, keďže metóda použitá v prejednávanej veci bola správna. Navyše žalobkyne vo svojej replike spresňujú, že netvrdia, že samotná neúčasť materskej spoločnosti na porušení, ktorého sa dopustila jej dcérska spoločnosť, stačí pre vylúčenie zodpovednosti materskej spoločnosti, ale predstavuje len jednu skutočnosť, ktorú Komisia môže na tento účel zohľadniť.

81 Ako Komisia správne tvrdí, neexistencia priamej účasti vedúcich predstaviteľov materskej spoločnosti alebo ich neznalosť predmetných skutočností, aj za predpokladu, že môžu byť preukázané, nemôže stačiť pre vyvrátenie domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu.

82 Prvá časť tohto žalobného dôvodu sa preto musí zamietnuť.

O druhej časti, založenej na nerešpektovaní skutočností preukazujúcich skutočnú autonómiu spoločnosti Arkema pri určovaní svojej obchodnej politiky

– Tvrdenia účastníkov konania

83 Žalobkyne tvrdia, že spoločnosť Arkema v priebehu správneho konania preukázala, že jej obchodná politika nebola nikdy definovaná spoločnosťami Elf Aquitaine alebo Total počas obdobia uvedeného v napadnutom rozhodnutí. Skutočnosti, že v čase skutkových okolností bola z právneho hľadiska dcérskou spoločnosťou Elf Aquitaine a že členovia jej správnej rady boli vymenovaní spoločnosťou Elf Aquitaine, nemali vplyv na jej autonómiu pri určovaní svojej obchodnej politiky. Komisia sa preto pripísaním porušenia, ktorého sa dopustila spoločnosť Arkema, jej vtedajším materským spoločnostiam dopustila skutkového omyla.

84 Po prvé, žalobkyne uvádzajú, že skutočnosť, že ani spoločnosť Total ani spoločnosť Elf Aquitaine nedefinujú obchodnú politiku svojich dcérskych spoločností, vyplýva zo samotnej štruktúry skupiny. Tieto podniky sú totiž holdingovými spoločnosťami, akcionármi viacerých skupín spoločností konajúcich samostatne vo svojich odvetviach činnosti.

85 Po druhé, žalobkyne tvrdia, že spoločnosť Arkema preukázala, že pri určovaní svojej obchodnej politiky týkajúcej sa PMMA a najmä jej cenovej politiky a politiky výberu zákazníkov bola úplne autonómna. Žalobkyne uvádzajú, že práve Arkema bola materskou spoločnosťou odvetvia chémie a že práve ona dávala smernice svojim vlastným dcérskym spoločnostiam, ako sú Altuglas a Altumax. Pred vstupom spoločnosti Arkema bol vzťah len taký, aký bežne prevláda medzi akcionárom, ktorý chráni svoje finančné záujmy, a nezávislým manažmentom povereným riadením činnosti odvetvia chémie. Úloha spoločností Total a Elf Aquitaine sa tak obmedzovala na povoľovanie veľkých investícií a schvaľovanie účtovných a finančných informácií týkajúcich sa výsledkov ich dcérskej spoločnosti, ako to vyžaduje príslušná právna úprava. Žalobkyne v tejto súvislosti odkazujú na internú poznámku nazvanú „Interné právomoci a záväzky týkajúce sa výdavkov“, pripojenú k žalobe.

86 Žalobkyne v tejto súvislosti rozlišujú dve obdobia: od roku 1992 do roku 2000 a od roku 2001 do roku 2004.

87 Pokiaľ ide o obdobie od roku 1992 do roku 2000, žalobkyne uvádzajú, že obchodná politika týkajúca sa činností súvisiacich s PMMA, bola autonómne definovaná spoločnosťou Elf Atochem prostredníctvom divízie „Organické medziprodukty syntézy (ďalej len „DIOS“). Hlavné smery tejto politiky vo forme päťročného podnikateľského plánu boli najskôr každý rok schvaľované výborom generálneho riaditeľstva spoločnosti Elf Atochem, ktorý tiež odsúhlasoval rozpočet DIOS.

88 Pokiaľ ide o obdobie od roku 2001 do roku 2004, obchodná politika týkajúca sa činností súvisiacich s PMMA bola autonómne definovaná spoločnosťou Arkema prostredníctvom spoločnosti Atoglas (teraz Altuglas). Hlavné smery tejto politiky vo forme päťročného podnikateľského plánu boli najskôr každý rok schvaľované výborom riaditeľstva pre chémiu, ktorý bol výkonným orgánom odvetvia chémie. Rozpočet činností týkajúcich sa PMMA bol predkladaný výkonnému výboru spoločnosti Total v rámci predkladania celkového rozpočtu spoločnosti Atoglas. Tento výkonný výbor pôsobil v oblasti investícií pri rozhodnutiach týkajúcich sa sumy vyššej ako 10 miliónov eur a posudzoval úroveň rizika a rentability týchto investícií.

89 Žalobkyne osobitne zdôrazňujú, že ani spoločnosť Total ani spoločnosť Elf Aquitaine neurčovali obchodnú politiku spoločnosti Arkema pre činnosti, o aké ide v prejednávanej veci, ktoré boli len marginálnym zlomkom ich obratu. Žalobkyne v tejto súvislosti pripomínajú, že v roku 2002 (posledný rok trvania porušenia) bol celosvetový obrat dosiahnutý spoločnosťou Arkema v súvislosti s predajom PMMA 416 miliónov eur, čo predstavovalo 2,1 % celkového obratu odvetvia chémie a 0,4 % celkového obratu skupiny Elf Aquitaine/Total.

90 Žalobkyne okrem toho zdôrazňujú, že aj za predpokladu, že by domnienka uplatňovania rozhodujúceho vplyvu bola platná, dôkazné bremeno zaťažujúce dotknutý podnik by sa muselo týkať neexistencie skutočnej kontroly materskej spoločnosti nad obchodnou politikou dcérskej spoločnosti na dotknutom trhu, a teda v prejednávanej veci na trhu s PMMA, aby jej umožnilo vyvrátiť takúto domnienku. Podľa názoru žalobkýň by odlišné stanovisko spočívajúce vo vyžadovaní preukázania úplnej autonómie vo vzťahu k materskej spoločnosti a teda vyvrátenia abstraktnej možnosti materskej spoločnosti uplatňovať rozhodujúci vplyv na svoju dcérsku spoločnosť v situácii, kedy v nej vlastní 100 % kapitálu, predstavovalo probatio diabolica a znamenalo by zavedenie nevyvrátiteľnej domnienky.

91 Po tretie, žalobkyne pripomínajú, že všeobecná kontrola vykonávaná spoločnosťami Total a Elf Aquitaine nad spoločnosťou Arkema je v protiklade s kontrolou vykonávanou spoločnosťou Arkema nad jej dcérskymi spoločnosťami Altuglas a Altumax, ktoré boli integrované v rámci spoločnosti Arkema tak na prevádzkovej úrovni, ako aj na funkčnej úrovni. Žalobkyne taktiež zdôrazňujú, že spoločnosť Arkema konala počas celého konania vo svojom vlastnom mene a v mene svojich dcérskych spoločností a v priebehu vyšetrovania nikdy nespochybnila existenciu skutočnej kontroly nad svojimi dcérskymi spoločnosťami.

92 Na jednej strane, na prevádzkovej úrovni tak Arkema, na rozdiel od spoločností Elf Aquitaine a Total, ktoré sa nezúčastňovali na výrobnom procese metakrylátov, vykonávala činnosť výroby metylmetakrylátu, suroviny používanej – čiastočne – jej dcérskymi spoločnosťami Altuglas a Altumax pre vlastnú spotrebu na výrobu a distribúciu PMMA.

93 Na druhej strane, na funkčnej úrovni činnosť týkajúca sa PMMA, hoci ju vykonávali dcérske spoločnosti Arkema (Altuglas a Altumax), bola vždy zahrnutá do obchodnej organizácie spoločnosti Arkema, najskôr v rámci DIOS do roku 2000, potom od roku 2001 prostredníctvom obchodnej jednotky osobitne venovanej PMMA. Navyše počas dotknutého obdobia väčšina členov správnej rady spoločnosti Altuglas bola zložená z predstaviteľov právneho a finančného riaditeľstva spoločnosti Arkema. Títo predstavitelia okrem toho vykonávali funkcie nielen v rámci spoločnosti Arkema, ale aj v rámci spoločnosti Altuglas, ktorá nemala vlastné právne a finančné oddelenia. Napokon všetci zamestnanci spoločnosti Altuglas, ktorí sa zúčastnili na postupoch uvedených v napadnutom rozhodnutí, pravidelne informovali člena manažmentu spoločnosti M. G., ktorý bol počas trvania porušenia najskôr riaditeľom DIOS do roku 2000 a potom od roku 2001 členom výboru riaditeľstva pre chémiu.

94 Žalobkyne okrem toho uvádzajú, že táto funkčná a prevádzková integrácia medzi spoločnosťou Arkema a jej dcérskymi spoločnosťami Altuglas a Altumax bola potvrdená v roku 2004 počas reorganizácie odvetvia chémie skupiny Total a vytvorením spoločnosti Arkema a následne v máji 2006 vstupom spoločnosti Arkema na burzu.

95 Po štvrté, žalobkyne zdôrazňujú, že žiaden z dokumentov získaných počas konania nepreukazuje, že spoločnosť Arkema priamo alebo nepriamo dostala akýkoľvek pokyn alebo odporúčanie zo strany spoločností Elf Aquitaine alebo Total týkajúce sa obchodnej politiky, ktorú má viesť na troch s metakrylátmi, hoci Komisia zadržala v sídle spoločnosti Arkema stovky dokumentov.

96 Po piate, žalobkyne tvrdia, že stanovisko prijaté Komisiou v napadnutom rozhodnutí je v rozpore s jej vlastnou predchádzajúcou praxou. V rozhodnutí Komisie K(2003) 4570 v konečnom znení z 10. decembra 2003 o konaní podľa článku 81 [ES] a podľa článku 53 Dohody o EHP (Prípad COMP/E-2/37.857 – Organické peroxidy), ďalej len „rozhodnutie Organické peroxidy“) totiž Komisia nepripísala zodpovednosť za porušenie, ktorého sa dopustila spoločnosť Arkema, spoločnosti Elf Aquitaine napriek kapitálovej väzbe, ktorá existovala medzi týmito dvomi spoločnosťami. Komisia tým pripustila, že spoločnosť Arkema bola skutočne autonómna pri určovaní svojej obchodnej politiky. Podľa názoru žalobkýň keďže sa obdobie, na ktoré sa rozhodnutie Organické peroxidy vzťahuje, sčasti prekrýva s obdobím, ktoré je uvedené v napadnutom rozhodnutí a keďže hospodárske a finančné vzťahy spájajúce spoločnosti Arkema a Elf Aquitaine boli v oboch veciach striktne totožné, Komisia sa neodôvodnene odchýlila od stanoviska prijatého vo veci, ktorá viedla k rozhodnutiu Organické peroxidy.

97 Okrem toho obmedzená a všeobecná kontrola vykonávaná spoločnosťami Total a Elf Aquitaine nad ich dcérskymi spoločnosťami bola nedávno potvrdená francúzskym výborom pre hospodársku súťaž, ktorý v rozhodnutí týkajúcom sa trhu distribúcie palív na diaľnicach konštatoval, že spoločnosti Total Raffinage Distribution SA a Elf Antar France SA disponujú dostatočnou autonómiou pri určovaní svojej obchodnej politiky.

98 Žalobkyne napokon tvrdia, že Komisia sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia pri posúdení povahy a rozdelenia dôkazného bremena. Žalobkyne sa domnievajú, že vzhľadom na to, že domnienka uplatňovania rozhodujúceho vplyvu uvedená Komisiou nebola doplnená žiadnou dodatočnou skutočnosťou, ktorá by preukazovala skutočnú kontrolu materských spoločností nad obchodnou politikou spoločnosti Arkema v súvislosti s trhom s PMMA, samotná skutočnosť, že Arkema v priebehu správneho konania predložila dôkazy preukazujúce jej skutočnú autonómiu na trhu, postačuje pre vyvrátenie dôkazného bremena. Podľa nich teda prináleží Komisie, aby napriek týmto skutočnostiam preukázala, že spoločnosti Total a Elf Aquitaine uplatňovali rozhodujúci vplyv na svojimi dcérskymi spoločnosťami, pokiaľ ide o dotknutý trh.

99 Komisia tvrdí, že dôkazy predložené žalobkyňami v priebehu správneho konania a uvedené v žalobe nie sú ani pri ich zvážení ako celku dostatočné pre preukázanie autonómie správania spoločnosti Arkema na trhu vo vzťahu k spoločnosti Elf Aquitaine a teda pre vyvrátenie domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu.

– Posúdenie Všeobecným súdom

100 Na úvod treba konštatovať, že v rozpore s tým, čo tvrdia žalobkyne (pozri body 90 a 98 vyššie), Komisia v prejednávanej veci neporušila pravidlá v oblasti dôkazného bremena.

101 V tejto súvislosti treba pripomenúť, že z judikatúry prijatej v rozsudku z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia (už citovaný v bode 35 vyššie, bod 61), vyplýva, že na vyvrátenie domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu prináleží dotknutej spoločnosti predložiť „dostatočné dôkazy“ preukazujúce, že dcérska spoločnosť sa na trhu správa samostatne. Pokiaľ ide o Komisiu, prináleží jej preskúmať tieto dôkazy, a nie predkladať skutočné dôkazy preukazujúce uplatňovanie takéhoto vplyvu. Navyše, ak by stačilo, aby dotknutá strana spochybnila uvedenú domnienku len uvedením nepodložených tvrdení, domnienka by bola zbavená užitočnosti.

102 Hneď na úvod treba uviesť, že žalobkyne vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách predložili veľmi málo konkrétnych dôkazov na podloženie svojich tvrdení o autonómii spoločnosti Arkema na trhu. Osobitne časť III.2 tejto odpovede, nazvaná „Arkema mala [počas obdobia trvania porušenia] skutočnú autonómiu pri určovaní svojej obchodnej politiky“ neodkazuje na žiaden dokument na podporu tvrdení, ktoré obsahuje. Zdá sa tak, že konštatovanie Komisie uvedené v odôvodnení č. 272 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého skutočnosti predložené žalobkyňami sú len tvrdeniami nepodopretými dostatočnými dôkazmi, je správne. Ako vyplýva z predchádzajúceho bodu, umožňuje tak správne sa domnievať, že domnienka uplatňovania rozhodujúceho vplyvu nebola vyvrátená.

103 Okrem toho, na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, stanovisko prijaté v napadnutom rozhodnutí nepredstavuje probatio diabolica. Z judikatúry totiž vyplýva, že pri zisťovaní, či dcérska spoločnosť určuje autonómne svoje správanie na trhu, treba zohľadniť vziať do úvahy všetky relevantné okolnosti súvisiace s hospodárskymi, organizačnými a právnymi väzbami, ktoré spájajú dcérsku spoločnosť s materskou spoločnosťou a ktoré sa môžu z prípadu na prípad meniť, a preto nemôžu byť predmetom taxatívneho výpočtu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 35 vyššie, body 73 a 74). Žalobkyne mali preto uviesť akékoľvek okolnosti súvisiace s hospodárskymi, organizačnými a právnymi väzbami, ktoré spájajú dcérsku spoločnosť s materskou spoločnosťou a ktoré považujú za okolnosti preukazujúce, že netvoria jeden hospodársky subjekt (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. decembra 2007, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 50 vyššie, bod 65). Za predpokladu, že by žalobkyne v prejednávanej veci nemohli predložiť takéto dôkazy, neznamená to, že uvedenú domnienku nemožno v žiadnom prípade vyvrátiť.

104 V rámci týchto všeobecných pripomienok treba preskúmať osobitné tvrdenia uvedené žalobkyňami.

105 Po prvé, žalobkyne sa opierajú o skutočnosť, že spoločnosti Total a Elf Aquitaine sú holdingové spoločnosti a tvrdia, že autonómia ich dcérskych spoločností vyplýva zo samotnej štruktúry skupiny.

106 Na jednej strane treba konštatovať, že tvrdenia, podľa ktorých spoločnosti Total a Elf Aquitaine sú holdingové spoločnosti, nie sú podporené žiadnym dôkazom.

107 Na druhej strane aj za predpokladu, že tieto tvrdenia sú správne, nemôžu postačovať na vylúčenie toho, že predmetné materské spoločnosti uplatňovali rozhodujúci vplyv na svoje dcérske spoločnosti najmä koordinovaním finančných investícií v rámci skupiny. Bolo už totiž rozhodnuté, že v kontexte skupiny spoločností je holding spoločnosťou, ktorej poslaním je zoskupovať podiely v rôznych spoločnostiach a ktorej úlohou je zabezpečiť jednotu ich riadenia (rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. októbra 2008, Schunk a Schunk Kohlenstoff‑Technik/Komisia, T‑69/04, Zb. s. II‑2567, bod 63). V prejednávanej veci samotné žalobkyne tvrdia, že ich materské spoločnosti zasahovali do najdôležitejších rozhodnutí, ktoré mohli mať dopad na úrovni celej skupiny. Tieto tvrdenia, ktoré ani zďaleka nevyvracajú tvrdenie o existencii jednej hospodárskej jednotky zloženej zo žalobkýň a z ich materských spoločností, skôr potvrdzujú, že úlohou materských spoločností bolo zabezpečiť jednotné riadenie a koordináciu, aby mohli ovplyvňovať správanie dcérskych spoločností na trhu.

108 Po druhé, žalobkyne tvrdia, že preukázali, že spoločnosť Arkema bola pri určovaní svojej obchodnej politiky súvisiacej s PMMA úplne autonómna. Arkema bola totiž materskou spoločnosťou odvetvia chémie a dávala smernice svojim vlastným dcérskym spoločnostiam, ako sú Altuglas a Altumax. Pokiaľ ide o spoločnosti Total a Elf Aquitaine, ich úloha sa obmedzovala na povoľovanie veľkých investícií a schvaľovanie účtovných a finančných informácií týkajúcich sa výsledkov ich dcérskej spoločnosti, ako to vyžaduje príslušná právna úprava.

109 V tejto súvislosti treba jednak uviesť, že tvrdenia žalobkýň nie sú podporené žiadnym dôkazom. Pokiaľ však ide o tvrdenia týkajúce sa organizácie a štruktúry skupiny Total a právomocí jednotlivých spoločností skupiny, konkrétny dôkaz mohol byť v zásade predložený.

110 Zaiste, žalobkyne v prílohe k žalobe predložili internú poznámku s názvom „Interné právomoci a záväzky týkajúce sa výdavkov“, smerujúcu k podporeniu ich tvrdenia o tom, že materská spoločnosť sa obmedzovala len na schvaľovanie najvýznamnejších investícií realizovaných spoločnosťou Arkema. Tento dokument však, ako tvrdí Komisia, pričom žalobkyne tomu neprotirečia, nebol uvedený v odpovedi na oznámenie o výhradách. Navyše keď bola žalobkyniam v tejto súvislosti položená otázka na pojednávaní, žalobkyne potvrdili, že tento dokument nebol predložený počas správneho konania. Z rozsudku z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaného v bode 35 vyššie (bod 61), však vyplýva, že ak Komisia použije domnienku uplatňovania rozhodujúceho vplyvu, môže materskú spoločnosť považovať za solidárne zodpovednú za zaplatenie pokuty uloženej jej dcérskej spoločnosti, ibaže by dotknutá spoločnosť, ktorej prináleží vyvrátenie tejto domnienky, predložila dostatočné dôkazy, ktoré preukazujú, že dcérska spoločnosť sa na trhu správala samostatne. Komisia tak v odôvodnení č. 272 napadnutého rozhodnutia mohla platne dospieť k záveru, že predmetné tvrdenia neboli podporené dostatočnými dôkazmi.

111 Na druhej strane v každom prípade, aj za predpokladu, že by tieto tvrdenia boli preukázané, nie sú dostatočné pre vyvrátenie domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu, keďže sa týkajú výlučne určovania obchodnej politiky súvisiacej s PMMA. Na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, totiž pre zistenie, či dcérska spoločnosť určuje autonómne svoje správanie na trhu, treba zohľadniť nielen skutočnosti týkajúce sa obchodnej politiky v oblasti kartelom dotknutých výrobkov, ale aj všetky relevantné okolnosti súvisiace s hospodárskymi, organizačnými a právnymi väzbami, ktoré spájajú dcérsku spoločnosť s materskou spoločnosťou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 35 vyššie, body 67, 68, 73 a 74, a návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott k tomuto rozsudku, Zb. s. I‑8241).

112 Okrem toho niektoré tvrdenia žalobkýň obsahujú indície o tom, že tvorili jeden hospodársky subjekt so svojimi materskými spoločnosťami.

113 Žalobkyne tak pripúšťajú, že Total a Elf Aquitaine museli schvaľovať veľké investície svojej dcérskej spoločnosti. Vykonávanie takejto právomoci však predstavuje nepriamy dôkaz o tom, že dcérska spoločnosť sa na trhu správa s ohľadom na záujmy materskej spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. júla 2008, Lafarge/Komisia, T‑54/03, neuverejnený v Zbierke, bod 547).

114 Žalobkyne tiež opakovane pripomínajú existenciu odvetvia chémie spoločnosti Total. V odpovedi na písomnú otázku Všeobecného súdu žalobkyne potvrdili, že od mája 2000 až do konca porušenia odvetvie chémie zahŕňalo nielen spoločnosť Arkema a jej dcérske spoločnosti, ale aj ostatné spoločnosti skupiny Total. Žalobkyne vysvetlili, že po ukončení fúzie medzi Total Fina a Elf Aquitaine prešli všetky chemické činnosti bývalých skupín z funkčného hľadiska pod záštitu Arkema (vtedy Atofina). Toto funkčné zoskupenie však nie je systematicky sprevádzané kapitálovým zoskupením. Takéto rozdelenie skupiny na odvetvia, ktoré navyše nezohľadňovalo kapitálové väzby medzi spoločnosťami skupiny, je silným dôkazom, že koordinácia činností týchto odvetví prináležala materskej spoločnosti na čele skupiny. Takáto funkcia materskej spoločnosti môže vylúčiť autonómiu správania dcérskej spoločnosti na trhu (pozri v tomto zmysle rozsudky Lafarge/Komisia, už citovaný v bode 113 vyššie, bod 549, a Schunk a Schunk Kohlenstoff-Technik/Komisia, už citovaný v bode 107 vyššie, bod 64).

115 Pokiaľ ide o tvrdenia, podľa ktorých činnosť týkajúca sa PMMA predstavovala len veľmi malú časť celkového obratu spoločností Total a Elf Aquitaine, tieto tvrdenia nemôžu preukázať, že materská spoločnosť ponechala dcérskej spoločnosti úplnú autonómiu pre definovanie jej správania na trhu. Na vyše, ako bolo uvedené vyššie, autonómiu dcérskej spoločnosti vo vzťahu k materskej spoločnosti nemožno posudzovať výlučne s ohľadom na jej činnosť v oblasti výrobkov dotknutých kartelom. Preto aj za predpokladu, že by takéto tvrdenie bolo relevantné, treba posúdiť význam spoločnosti Arkema ako celku pre jej materské spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Schunk a Schunk Kohlenstoff-Technik/Komisia, už citovaný v bode 107 vyššie, bod 66). Žalobkyne však v tomto zmysle nepredložili žiadne tvrdenia.

116 Po tretie, treba zamietnuť tvrdenie, podľa ktorého by všeobecná kontrola vykonávaná spoločnosťami Total a Elf Aquitaine nad spoločnosťou Arkema bola v protiklade s kontrolou vykonávanou spoločnosťou Arkema nad jej dcérskymi spoločnosťami Altuglas a Altumax. Jednak ide opäť o tvrdenie, ktoré nie je podporené dostatočnými dôkazmi týkajúcimi sa vzťahov medzi dotknutými spoločnosťami. Jednak, aj za predpokladu, že by sa preukázalo, že spoločnosti Total a Elf Aquitaine neudržiavali so spoločnosťou Arkema tak úzke vzťahy ako mala Arkema so svojimi vlastnými dcérskymi spoločnosťami, nepostačovalo by to pre preukázanie autonómie správania spoločnosti Arkema na trhu.

117 Po štvrté, pokiaľ ide o tvrdenie založené na tom, že reorganizácia odvetvia chémie spoločnosti Total a vytvorenie spoločnosti Arkema v roku 2004 a následne jej vstup na burzu v roku 2006 potvrdzovali autonómiu tejto spoločnosti, stačí konštatovať, že ide o skutočnosti, ktoré nastali až po období trvania porušovania a ktoré teda nemôžu potvrdzovať autonómiu uvedenej spoločnosti počas tohto obdobia. Navyše výraz „reorganizácia odvetvia chémie skupiny Total“ evokuje, že Total prevzal koordinačnú funkciu, pokiaľ ide o uvedené odvetvie chémie.

118 Po piate, pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého žiaden dokument zo spisu nepreukazuje, že spoločnosť Arkema dostala od spoločností Elf Aquitaine alebo Total pokyn alebo odporúčanie týkajúce sa obchodnej politiky na trhu s metakrylátmi, toto tvrdenie ako také je neúčinné, keďže autonómiu spoločnosti Arkema nemožno posudzovať výlučne vo vzťahu k tomuto trhu. Okrem toho, ako už bolo rozhodnuté, skutočnosť, že zo spisových dokumentov nevyplýva, že materská spoločnosť dávala pokyny svojej dcérskej spoločnosti, nemôže dokazovať, že takéto pokyny neexistovali (pozri v tomto zmysle rozsudok Lafarge/Komisia, už citovaný v bode 113 vyššie, bod 545).

119 Po šieste a na záver, treba pristúpiť k tvrdeniu, podľa ktorého je stanovisko prijaté v napadnutom rozhodnutí v rozpore s predchádzajúcou praxou Komisie, aká vyplýva z rozhodnutia Organické peroxidy, v ktorej Komisia nepripísala porušenie, ktorého sa dopustila spoločnosť Arkema, spoločnosti Elf Aquitaine.

120 V tejto súvislosti treba konštatovať, že z rozhodnutia Organické peroxidy (odôvodnenia č. 373 až 391), na ktoré sa žalobkyne odvolávajú, vyplýva, že Komisia v ňom neanalyzovala problematiku zodpovednosti materskej spoločnosti Arkema a osobitne že nerozhodovala o otázke jej autonómie vo vzťahu k materskej spoločnosti. Takže aj za predpokladu, že skutkové okolnosti v tejto veci boli podobné skutkovým okolnostiam v prejednávanej veci, nemožno tvrdiť, že toto rozhodnutie predstavuje akúkoľvek záruku týkajúcu sa spôsobu, akým Komisia vnímala vzťahy medzi spoločnosťou Arkema a jej materskými spoločnosťami, ani záruku týkajúcu sa kritéria pripísateľnosti uplatniteľnej na túto skupinu spoločností.

121 Okrem toho napadnuté rozhodnutie nie je prvé, v ktorom Komisia pripisuje zodpovednosť za porušenie, ktorého sa dopustila spoločnosť Arkema, spoločnosti Elf Aquitaine. V rozhodnutí Komisie K(2004) 4876 Komisie z 19. januára 2005 týkajúcom sa konania podľa článku 81[ES] a článku 53 Dohody o EHP (vec C 37.773 – MCAA), ďalej len „rozhodnutie MCAA“) už totiž Komisia vykonala takéto pripísanie spoločnosti Elf Aquitaine, a to taktiež na základe domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu na jej dcérsku spoločnosť, ktorá nebola vyvrátená.

122 V každom prípade z judikatúry vyplýva, že Komisia nie je povinná systematicky overovať, či je možné pripísať protiprávne správanie dcérskej spoločnosti jej materskej spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. decembra 2006, Raiffeisen Zentralbank Österreich a i./Komisia, T‑259/02 až T‑264/02 a T‑271/02, Zb. s. II‑5169, body 330 a 331, potvrdený rozsudkom Súdneho dvora z 24. septembra 2009, Erste Group Bank a i./Komisia, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P a C‑137/07 P, Zb. s. I‑8681, bod 82). Preto aj za predpokladu, že žalobkyne a spoločnosť Elf Aquitaine tvorili jeden podnik aj v čase skutkových okolností dotknutých rozhodnutím Organické peroxidy, samotná skutočnosť, že Komisia nezamýšľala možnosť určiť toto rozhodnutie a uložiť sankciu materskej spoločnosti žalobkýň, nebráni tomu, aby tak urobila v prejednávanej veci v súlade so zásadami stanovenými judikatúrou v oblasti pripísateľnosti.

123 Navyše, aj keby Komisia bola povinná pripísať predmetné porušenie v rozhodnutí Organické peroxidy spoločnosti Elf Aquitaine, skutočnosť, že tak neurobila, svedčí len o nesprávnom posúdení, ktorého sa dopustila v uvedenej veci, a žalobkyne sa na ňu teda nemôžu v prejednávanej veci účinne odvolávať.

124 So zreteľom na vyššie uvedené treba dospieť k záveru, že dôkazy predložené žalobkyňami, hoci aj ako celok, nemôžu stačiť na účely vyvrátenia domnienky, podľa ktorej spoločnosti Total a Elf Aquitaine skutočne uplatňovali rozhodujúci vplyv na správanie ich dcérskych spoločností.

125 Druhá časť tohto žalobného dôvodu sa preto musí zamietnuť, v dôsledku čoho sa musí zamietnuť aj druhý žalobný dôvod ako celok.

O treťom žalobnom dôvode, založenom na porušení povinnosti odôvodnenia a zásady riadnej správy vecí verejných pri uplatnení pravidiel pripísateľnosti

126 Tento žalobný dôvod je rozdelený na dve časti.

O prvej časti, založenej na porušení povinnosti odôvodnenia

– Tvrdenia účastníkov konania

127 Žalobkyne tvrdia, že v rozsahu, v akom napadnuté rozhodnutie neobsahuje odpoveď na všetky tvrdenia spoločnosti Arkema smerujúce k preukázaniu autonómie jej obchodnej politiky, Komisia porušila povinnosť odôvodnenia, ktorá jej prislúcha. Okrem toho vysvetlenia predložené Komisiou vo vyjadrení k žalobe nemôžu túto skutočnosť napraviť.

128 Žalobkyne uvádzajú, že Komisia neodpovedá na všetky tvrdenia uvedené spoločnosťou Arkema, ktoré sú zhrnuté v odôvodnení č. 269 napadnutého rozhodnutia. Komisia sa predovšetkým zdržala odpovede na tvrdenia, podľa ktorých vymenovanie členov správnej rady spoločnosti spoločnosťou Elf Aquitaine ako také nedokazovalo výkon skutočnej kontroly a spoločnosť Arkema bola pri určovaní svojej obchodnej politiky úplne autonómna, pričom zodpovednosť sa obmedzovala na všeobecné informácie oznamované v rámci bežného fungovania skupiny spoločností a týkala sa predovšetkým otázok účtovníctva, financií a auditu.

129 Žalobkyne tiež uvádzajú, že Komisia neodpovedá na niektoré tvrdenia predložené spoločnosťou Arkema v jej odpovedi na oznámenie o výhradách, ktoré nie sú ani zhrnuté v napadnutom rozhodnutí. Ide o tvrdenia, podľa ktorých sa vedúci predstavitelia spoločností Total a Elf Aquitaine nikdy nezúčastnili na dotknutých postupoch a kontrola vykonávaná materskými spoločnosťami sa obmedzovala len na schvaľovanie najvýznamnejších investícií a bola príliš všeobecná na to, aby obmedzovala autonómiu spoločnosti Arkema, najmä pokiaľ ide o určenie cien.

130 Žalobkyne sa domnievajú, že aj keď Komisia nie je povinná prejednať všetky skutkové a právne otázky posudzované počas správneho konania, je však povinná preskúmať dôvodnosť všetkých tvrdení uvedených pre vyvrátenie domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu, a to v ich celku. Akýkoľvek iný prístup by viedol k zavedeniu nevyvrátiteľnej domnienky.

131 Navyše nedostatok odôvodnenia je v prejednávanej veci o to poškodzujúcejší, že jednak postoj zaujatý Komisiou je novátorský, ako to Komisia uznáva v odôvodnení č.271 napadnutého rozhodnutia, a jednak že Komisia vo vzťahu k ostatným dcérskym spoločnostiam spochybneným napadnutým rozhodnutím uviedla prítomnosť dodatočných dôkazov podporujúcich domnienku uplatňovania rozhodujúceho vplyvu ich materskými spoločnosťami. Žalobkyne zdôrazňujú, že podľa judikatúry je povinnosť odôvodnenia prislúchajúca Komisii posilnená, ak vo svojom rozhodnutí zachádza podstatne ďalej ako v predchádzajúcich rozhodnutiach (rozsudok Súdneho dvora z 8. novembra 2001, Silos, C‑228/99, Zb. s. I‑8401, bod 28; uznesenia Súdu prvého stupňa z 21. januára 2004, FNSEA a i./Komisia, T‑245/03, Zb. s. II‑271, bod 52, a FNCBV/Komisia, T‑217/03, Zb. s. II‑239, bod 66).

132 Komisia spochybňuje, že porušila povinnosť odôvodnenia, ktorá jej prislúcha.

– Posúdenie Všeobecným súdom

133 Pokiaľ ide o povinnosť odôvodnenia, ktorá prislúcha Komisii, treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry odôvodnenie vyžadované článkom 253 ES musí byť prispôsobené povahe dotknutého aktu a musia z neho jasne a jednoznačne vyplývať úvahy inštitúcie, ktorá akt prijala, umožňujúce dotknutým osobám pochopiť dôvody prijatia opatrenia a príslušnému súdu preskúmať ho. Požiadavka uvedenia dôvodov musí byť posudzovaná v závislosti od okolností prípadu, najmä v závislosti od obsahu aktu, povahy uvádzaných dôvodov a záujmu, ktorý na jeho objasnení môžu mať osoby, ktorým je akt určený, alebo iné osoby, ktorých sa akt priamo a osobne týka. Nevyžaduje sa, aby v odôvodnení boli presne uvedené všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, keďže otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky uvedeného článku 253 ES, sa má posudzovať nielen s ohľadom na jeho znenie, ale aj s ohľadom na jeho kontext a na všetky právne predpisy upravujúce dotknutú oblasť (pozri rozsudok Súdneho dvora z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Zb. s. I‑1719, bod 63 a tam citovanú judikatúru).

134 Bolo už rozhodnuté, že ak sa rozhodnutie o uplatnení článku 81 ES, tak ako v prejednávanom prípade, týka viacerých subjektov a ide o otázku pripísateľnosti porušenia, musí obsahovať dostatočné odôvodnenie vo vzťahu ku každému zo subjektov, ktorým je určené, najmä vo vzťahu k tým z nich, ktoré podľa tohto rozhodnutia musia niesť zodpovednosť za toto porušenie (rozsudky Súdu prvého stupňa zo 14. mája 1998, SCA Holding/Komisia, T‑327/94, Zb. s. II‑1373, bod 78, a z 27. septembra 2006, Akzo Nobel/Komisia, T‑330/01, Zb. s. II‑3389, bod 93). Aby bolo napadnuté rozhodnutie dostatočne odôvodnené vo vzťahu k materským spoločnostiam žalobkýň, malo teda obsahovať najmä podrobné uvedenie dôvodov odôvodňujúcich pripísateľnosť porušenia týmto spoločnostiam (pozri v tomto zmysle rozsudok SCA Holding/Komisia, už citovaný, bod 80).

135 Okrem toho, pokiaľ má toto pripísanie vplyv na situáciu žalobkýň, keďže žalobkyne toto pripísanie spochybnili počas správneho konania, a teda majú záujem v tomto bode spochybniť napadnuté rozhodnutie, musí sa im, ako aj ich materských spoločnostiam umožniť poznať odôvodnenie stanoviska Komisie.

136 Z uvedeného vyplýva, že ak Komisia, tak ako v prejednávanej veci, založí pripísanie porušenia na domnienke uplatňovania rozhodujúceho vplyvu a ak dotknuté spoločnosti počas správneho konania predložili dôkazy smerujúce k vyvráteniu tejto domnienky, rozhodnutie musí obsahovať dostatočné uvedenie dôvodov odôvodňujúcich stanovisko, podľa ktorého tieto dôkazy neumožňovali vyvrátiť uvedené domnienku.

137 V prejednávanej veci žalobkyne vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách tvrdili najmä, že spoločnosť Arkema mala počas celého obdobia trvania porušenia skutočnú autonómiu pri určovaní svojej obchodnej politiky. Na podporu tohto tvrdenia žalobkyne uviedli v podstate tie isté tvrdenia, ako sú tvrdenia analyzované v rámci druhého žalobného dôvodu.

138 Z predchádzajúceho však vyplýva, že Komisia na tieto tvrdenia odpovedala v odôvodnení č. 272 napadnutého rozhodnutia, keď uviedla, že „ostatné tvrdenia boli len tvrdeniami nepodporenými dostatočnými dôkazmi pre vyvrátenie domnienky zodpovednosti spoločností Total a Elf Aquitaine za konanie, ktorého sa dopustila ich dcérska spoločnosť Atofina“ Žalobkyne teda nesprávne tvrdia, že Komisia neodpovedala na ich tvrdenie uvedené v odôvodnení č. 269 písm. c) napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého spoločnosť Arkema mala vo svojej obchodnej politike a vo svojom správaní na trhu úplnú autonómiu.

139 Navyše treba rozhodnúť, že za okolností prejednávanej veci toto tvrdenie uvedené v odôvodnení č. 272 napadnutého rozhodnutia spĺňa požiadavky stanovené judikatúrou.

140 Komisia tým totiž uviedla dôvod, prečo sa domnievala, že skutočnosti uvedené žalobkyňami a ich materskými spoločnosťami nie sú dostatočné pre vyvrátenie domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu. Napadnuté rozhodnutie im teda poskytlo potrebné údaje umožňujúce im brániť svoje práva. Predovšetkým žalobkyne mohli buď spochybniť presnosť tohto tvrdenia uvedením toho, že svoje tvrdenia podporili dostatočnými dôkazmi, alebo mohli spochybniť relevantnosť tohto tvrdenia tým, že predmetné tvrdenia, aj keď nepodporené, boli v prejednávanej veci dostatočné pre vyvrátenie uvedenej domnienky. Toto odôvodnenie je o to výstižnejšie, keď je konfrontované s dotknutou časťou odpovede na oznámenie o výhradách, ktorá je žalobkyniam známa a ktorá neodkazuje na žiaden dokument na podporu v nej obsiahnutých tvrdení (pozri body 102 a nasledujúce vyššie).

141 Okrem toho, ako Komisia správne uvádza, z judikatúry vyplýva, že hoci je podľa článku 253 ES povinná odôvodniť svoje rozhodnutia uvedením skutkových a právnych okolností, od ktorých závisí právne odôvodnenie opatrenia, a úvah, ktoré ju viedli k prijatiu svojho rozhodnutia, nevyžaduje sa, aby prejednávala všetky skutkové a právne otázky, ktoré vzniesla každá dotknutá osoba v priebehu správneho konania (rozsudok Súdneho dvora z 10. decembra 1985, Stichting Sigarettenindustrie a i./Komisia, 240/82 až 242/82, 261/82, 262/82, 268/82 a 269/82, Zb. s. 3831, bod 88, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 24. októbra 1991, Atochem/Komisia, T‑3/89, Zb. s. II‑1177, bod 222). Hoci teda Komisia musí vo svojom rozhodnutí uviesť, z akých dôvodov sa domnieva, že uvedené skutočnosti sú nedostatočné na vyvrátenie domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu, nevyplýva z toho, že by bola v každom prípade povinná osobitne prejednať každú zo skutočností uvedených dotknutými podnikmi. Všeobecná odpoveď, aká bola poskytnutá v tejto veci, môže byť podľa okolností prejednávanej veci postačujúca na to, aby podnik mohol účinne brániť svoje práva a aby Všeobecný súd mohol vykonať svoje preskúmanie.

142 Pokiaľ ide o skutočnosť, že odôvodnenie č. 269 napadnutého rozhodnutia neuvádza všetky tvrdenia spoločnosti Arkema, táto skutočnosť nie je rozhodujúca.

143 Pokiaľ ide o tvrdenie, že kontrola vykonávaná materskými spoločnosťami sa obmedzovala na schvaľovanie najvýznamnejších investícií a bola príliš všeobecná na to, aby obmedzovala autonómiu spoločnosti Arkema, najmä pokiaľ ide o určenie cien, toto tvrdenie sa prelína s tvrdením, že „Atofina mala vo svojej obchodnej politike a svojom správaní na trhu úplnú autonómiu“, ktoré je uvedené v odôvodnení č. 269 písm. c) napadnutého rozhodnutia a na ktoré sa odpovedá v odôvodnení č. 272 napadnutého rozhodnutia. Navyše treba konštatovať, že body 115 a 117 odpovede žalobkýň na oznámenie o výhradách, v ktorých je toto tvrdenie uvedené, neodkazuje na žiaden dokument na ich podporu. Žalobkyne teda mohli pochopiť, že tvrdenie Komisie uvedené v odôvodnení č. 272 napadnutého rozhodnutia bolo tiež odpoveďou na toto tvrdenie.

144 Taktiež pokiaľ ide o tvrdenie, že vedúci predstavitelia spoločností Total a Elf Aquitaine sa nikdy ne