ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
31.

Podľa názoru Komisie táto inštitúcia unesie svoje dôkazné bremeno na účely preukázania existencie výhody v súlade s judikatúrou v prípade, že v rozhodnutí o začatí konania uvedie, tak ako v prejednávanej veci, odôvodnenie, ktorého základom sú ťažkosti podniku, ktorý je príjemcom záruky, a charakteristiky takejto záruky, z čoho vyvodí rating podniku, a keď po tom, čo vyzve členský štát a dotknuté strany, aby sa v danej veci vyjadrili, pričom požiada o poskytnutie všetkých relevantných informácií na účely posúdenia pomoci, nijaká súčasť spisu nenasvedčuje tomu, že by na trhu existovali podobné transakcie (potvrdili to aj dotknuté strany). Za týchto okolností z povinnosti náležitej starostlivosti nevyplýva, že Komisia by bola povinná vyhľadávať informácie, ktorých existencia je nepravdepodobná alebo čisto hypotetická. Neexistuje nijaký logický dôvod, pre ktorý by Komisia bola za takýchto okolností navyše nútená využiť svoje právomoci voči členskému štátu, tretím dotknutým stranám alebo aj iným subjektom. Výzva uvedená v rozhodnutí o začatí konania je dostatočná na to, aby členský štát a/alebo dotknuté strany oznámili podobné transakcie, pokiaľ existujú. V zásade je to členský štát, ktorý uvádza, že sa správal ako racionálny súkromný subjekt pôsobiaci v rámci trhového hospodárstva, a ktorý musel preskúmať, či na trhu existujú podobné transakcie. Orgány verejnej moci a príjemca opatrenia sú z hľadiska zisťovania existencie podobných transakcií v lepšej pozícii než Komisia. Okrem toho Komisiu nemožno vyzvať na predloženie negatívnych dôkazov. Judikatúra Súdneho dvora aj Všeobecného súdu tento prístup potvrdzujú.
48.

Pripúšťam, že skutkové okolnosti, o ktoré ide v prejednávanej veci, neodrážajú typický scenár, ktorý by sme mali na mysli pri diskusii o článku 41 smernice o DPH. Takýto scenár by totiž zahŕňal tri členské štáty, pričom napríklad zdaniteľná osoba so sídlom v Holandsku by pod svojím holandským identifikačným číslom pre DPH nadobudla tovar v Poľsku, ktorý by bol určený na dodanie do Nemecka. ( 24 ) V takejto situácii by holandské orgány konali na základe fikcie stanovenej v článku 41 smernice o DPH, aby „zabezpečili“ výber dane, pokiaľ daň nie je skutočne zaplatená v členskom štáte konečného určenia tovaru (v danom príklade v Nemecku).
68.

V tomto rozsudku Súdny dvor rozhodol, že v prípade schémy pomoci je Komisia povinná vykonať svoje preskúmanie s ohľadom na článok 107 ods. 1 ZFEÚ, a to vychádzajúc z času prijatia dotknutého režimu, vykonávajúc ex ante analýzu. ( 16 ) Presnejšie Komisia musí podľa Súdneho dvora preukázať, že daňový režim „môže zvýhodňovať jej príjemcov, a to tak, že overí, že celkovo môže v okamihu jej prijatia vzhľadom na vlastnosti, ktorými sa vyznačuje, viesť k nižšiemu zdaneniu v porovnaní s tým, ktoré vyplýva z uplatnenia všeobecného daňového režimu“ ( 17 ). V tejto súvislosti Súdny dvor vysvetlil, že preskúmanie, ktoré vykonáva Komisia podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ, nemôže zvýhodňovať členské štáty, ktoré vyplatili pomoc v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ, na úkor tých, ktoré v súlade s týmto ustanovením oznámia pomoc vo fáze zámeru a zdržia sa jej realizácie, kým Komisia prijme konečné rozhodnutie. Ak by totiž Komisii prináležalo overiť, či sa selektívna výhoda prejavila na základe posúdenia praxe daňového orgánu v rámci schémy pomoci založenej na diskrečnom povolení, dotknutý členský štát by nemohol oznámiť opatrenia patriace do takejto schémy vo fáze zámeru. Naopak by bol povinný počkať na jej realizáciu zo strany daňového orgánu, čo by nevyhnutne predpokladalo poskytnutie protiprávnej pomoci pred oznámením. ( 18 )
121.

V tejto súvislosti z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že dodržanie zásady ekvivalencie vyžaduje rovnaké zaobchádzanie so žalobami vychádzajúcimi z porušenia vnútroštátneho práva a s podobnými žalobami vychádzajúcimi z porušenia práva Únie, a nie ekvivalenciu medzi vnútroštátnymi procesnými pravidlami, ktoré sú uplatniteľné na rôzne druhy konaní. ( 62 ) Na jednej strane treba teda identifikovať porovnateľné konania alebo žaloby a na druhej strane určiť, či sa so žalobami vychádzajúcimi z vnútroštátneho práva zaobchádza priaznivejšie ako so žalobami týkajúcimi sa ochrany práv, ktoré jednotlivcom vyplývajú z práva Únie. ( 63 ) Pokiaľ ide o porovnateľnosť žalôb, prináleží vnútroštátnemu súdu, ktorý priamo pozná uplatniteľné vnútroštátne procesné pravidlá, aby overil podobnosť dotknutých žalôb z hľadiska ich predmetu, dôvodu a podstatných náležitostí. ( 64 ) Pokiaľ ide o podobné zaobchádzanie so žalobami, treba pripomenúť, že každý prípad, v ktorom sa vynára otázka, či je vnútroštátne procesné ustanovenie týkajúce sa žalôb založených na práve Únie menej výhodné, ako sú ustanovenia vzťahujúce sa na obdobné žaloby vnútroštátnej povahy, musí skúmať vnútroštátny súd s prihliadnutím na postavenie dotknutých ustanovení v celom konaní, priebeh uvedeného konania a jeho osobitosti na rôznych stupňoch vnútroštátnych súdov. ( 65 )
91.

Z už citovanej judikatúry tak vyplýva, že vnútroštátny súd návrhom výrobcov na náhradu škody nemôže vyhovieť, pretože tieto návrhy sa zakladajú na protiprávnej pomoci. Ako sa uvádza v bode 70 vyššie, nárok na náhradu škody by mal de facto rovnaký účinok ako uplatňovanie právnych predpisov, ktoré sú v rozpore s právom Únie a ktoré by viedli k narušeniu hospodárskej súťaže. Výrobcovia by totiž dostali sumu rovnajúcu sa sume, ktorú by dostali na základe režimu protiprávnej pomoci, čomu musí vnútroštátny súd v zásade zabrániť.
30.

Naproti tomu, ako v inej súvislosti v návrhoch vo veci Alcon/ÚHVT poznamenala generálna advokátka, hoci lieky, ktoré nie sú viazané na lekársky predpis, možno kúpiť aj na podnet lekára, v mnohých prípadoch sú to koneční spotrebitelia, kto samostatne rozhodne o ich kúpe, a preto je reklama na tieto lieky adresovaná konečným spotrebiteľov. ( 18 ) Na to, aby sa predišlo neodôvodnenému užívaniu liekov neviazaných na lekársky predpis, musí takáto reklama určená spotrebiteľom patriť do pôsobnosti smernice 2001/83. Pre úplnosť dodávam, že úvaha, že do pôsobnosti uvedenej smernice patrí len reklama konkrétneho lieku, by z praktického hľadiska značne obmedzila osobnú pôsobnosť ustanovení hláv VIII a VIIIa uvedenej smernice. Takúto reklamu zameranú na konkrétny liek používajú v zásade podniky, ktoré tento liek vyrábajú. Súdny dvor však tým, že rozhodol v prospech výkladu, ktorý umožňuje uznať primerane širokú osobnú pôsobnosť týchto ustanovení, objasnil, že definícia „reklamy liekov“ uvedená v článku 86 ods. 1 tej istej smernice výslovne kladie dôraz na účel oznámenia a neobsahuje nijakú zmienku o osobách, ktoré túto informáciu rozširujú. ( 19 )
45.

Napokon treba poznamenať, že z cieľov estónskej schémy, ako ju schválila Komisia, vyplýva, že má uľahčiť vstup nových subjektov na trh s energiou z obnoviteľných zdrojov. Z rozhodnutí z rokov 2014 a 2017 nijako nevyplýva, že by cieľom tejto schémy bolo dlhodobo podporovať (alebo aspoň počas dlhšieho obdobia, než je obdobie 12 rokov, ktoré bolo stanovené touto schémou) výrobcov, ktorým už bola poskytnutá štátna pomoc na uskutočnenie investícií do energie z obnoviteľných zdrojov. Okrem rizika nadmernej náhrady by teda umožnenie, aby každá výmena zariadenia prispela k začatiu plynutia nového obdobia 12 rokov poskytovania pomoci, viedlo k tomu, že príslušné spoločnosti by dostávali dotácie automaticky a (takmer) nepretržite, čím by sa vylúčilo akékoľvek obchodné riziko. Ak by sa teda popri riziku nadmernej náhrady pripustilo, že každá výmena zariadenia by prispela k tomu, že začne plynúť nové obdobie pomoci 12 rokov, malo by to za následok to, že dotknuté podniky získavajú dotácie automaticky a (quasi) nepretržite, čím by sa odstránilo akékoľvek obchodné riziko.
51.

Ako naopak zdôrazňuje Komisia, už samotná preprava odpadu na skládku, ako aj prípadné opatrenia na mieste súvisiace so spracovaním, vyvolávajú dodatočné účinky na životné prostredie: v tejto súvislosti treba zohľadniť najmä prepravu a skutočnosť, že de lege artis uzavretá skládka by z dôvodu úplného prikrytia pravdepodobne vypúšťala do ovzdušia menej emisií, najmä rušivých zápachov alebo prachu, ako skládka, ktorá sa aj naďalej plní odpadom. Takéto účinky na životné prostredie spojené s prevádzkou by sa v dôsledku predĺženia obdobia skládkovania ďalšieho odpadu prinajmenšom z časového hľadiska zvýšili. Na tieto účinky by sa vzťahoval pojem „znečisťovanie životného prostredia“ v zmysle článku 3 bodu 2 smernice o priemyselných emisiách.
45.

Vychádzajúc z tohto predpokladu, keďže zásada subsidiarity sa uplatňuje v oblastiach, ktoré patria do spoločnej právomoci členských štátov a Únie (článok 5 ods. 3 ZEÚ), nevzťahuje sa na plnenie rozpočtu Únie. Aj keby to však tak bolo a predpokladalo by sa, že uvedená zásada sa uplatní, domnievam sa, že nedošlo k porušeniu podstatných procesných predpisov, ktoré namieta poľská vláda.
27.

Za týchto okolností Supreme Court (Najvyšší súd) položil Súdnemu dvoru tieto otázky: So zreteľom na skutočnosť, že Írsko má výhodu zachovania suverenity v rámci [priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti], s výhradou práva Írska rozhodnúť sa pre opatrenia prijaté Úniou v tejto oblasti podľa hlavy V tretej časti ZFEÚ; so zreteľom na skutočnosť, že hmotnoprávnym základom dohody o vystúpení (a rozhodnutia o jej uzavretí) je článok 50 ZEÚ; so zreteľom na skutočnosť, že uvedeným hmotnoprávnym základom dohody o obchode a spolupráci (a rozhodnutia o jej uzavretí) je článok 217 ZFEÚ; a so zreteľom na skutočnosť, že z toho vyplýva, že sa nevychádzalo z toho, že by sa od Írska vyžadovalo alebo mu bolo umožnené právo voľby („opt in“), takže také právo voľby („opt in“) nebolo uplatnené: a) Môžu byť ustanovenia dohody o vystúpení, ktoré stanovujú pokračovanie režimu [európskeho zatykača] pre Spojené kráľovstvo počas prechodného obdobia stanoveného v tejto dohode, považované za záväzné pre Írsko so zreteľom na význam ich obsahu v rámci [priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti]; a b) môžu byť ustanovenia dohody o obchode a spolupráci, ktoré stanovujú pokračovanie režimu [európskeho zatykača] pre Spojené kráľovstvo po uplynutí prechodného obdobia, považované za záväzné pre Írsko so zreteľom na význam ich obsahu v rámci [priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti]?
26.

Pokiaľ ide o kritérium naliehavosti, vnútroštátny súd vo veci C‑428/21 PPU uviedol, že ku dňu podania návrhu na začatie prejudiciálneho konania bol HM vo vyšetrovacej väzbe v Maďarsku. Tento súd poznamenal, že ak by udelil súhlas s rozšírením trestných činov, HM by mohol byť vzatý do vyšetrovacej väzby aj za dodatočné skutky, čo by mohlo viesť k predĺženiu doby tejto väzby, a v prípade odsúdenia k prísnejšiemu trestu. Naproti tomu, ak by uvedený súd zamietol žiadosť o rozšírenie trestných činov, príslušný orgán členského štátu vydávajúceho zatykač by v zásade nebol oprávnený vziať HM do vyšetrovacej väzby za skutky, ktorých sa táto žiadosť týka, a v prípade odsúdenia by príslušný súdny orgán tohto členského štátu nebol v zásade oprávnený vykonať trest odňatia slobody uložený za tieto skutky. Vnútroštátny súd sa preto domnieval, že odpoveď Súdneho dvora na prejudiciálne otázky má priamy a rozhodujúci vplyv na trvanie väzby HM v Maďarsku.
104.

Na pripomenutie: BRRD zaväzuje od 1. januára 2015 všetky členské štáty k zriadeniu vnútroštátnych mechanizmov financovania riešenia krízových situácií, ktoré sa podľa článkov 102 a 103 tejto smernice takisto napĺňajú príspevkami ex ante získavanými od bánk až do dosiahnutia určitej cieľovej úrovne. Pre členské štáty bankovej únie je ale praktický význam tohto záväzku malý, keďže pre všetky inštitúcie spadajúce pod nariadenie SRM sa od 1. januára 2016 vnútroštátne mechanizmy financovania nahradili SRF. ( 55 ) Na posilnenie finančnej sily SRF od momentu jeho zriadenia sa členské štáty bankovej únie preto v rámci IGA zaviazali, že príspevky získané od týchto inštitúcií v roku 2015 na základe článku 103 BRRD v plnom rozsahu prevedú do SRF. ( 56 ) Od 1. januára 2016 sa príspevky týchto inštitúcií v zásade ( 57 ) počítajú podľa článkov 69 a 70 nariadenia SRM. Podľa článku 67 ods. 4 nariadenia SRM ich naďalej získavajú vnútroštátne orgány a na základe IGA ich prevádzajú do SRF.
44.

Naproti tomu, ako už Súdny dvor viackrát rozhodol, ustanovenia dohody medzi dvoma členskými štátmi sa nemôžu uplatniť v ich vzťahoch, ak sú v rozpore s ustanoveniami Zmluvy. ( 32 ) To isté musí podľa môjho názoru platiť pre rozpor medzi takouto dohodou a aktmi sekundárneho práva Únie, lebo inak by sa členské štáty mohli navzájom dohodnúť na výnimkách z práva Únie, čím by sa narušila jeho účinnosť. Neexistencia takej dohody, akou je dohoda stanovená v článku 5 zmluvy o hranici z roku 1984, teda nemôže odôvodňovať zachovanie stavu nezlučiteľného s právom Únie, a to nezdanenie plnení uskutočnených na spoločne spravovanom území (kondomínium). Treba tiež uviesť, že zmluva o hranici z roku 1984 bola uzavretá po prijatí smernice 77/388, takže v čase uzavretia tejto zmluvy si oba dotknuté členské štáty boli vedomé povinností vyplývajúcich z tejto smernice.
36.

Podľa odôvodnenia 50 tohto nariadenia by tak spracúvanie osobných údajov „na iné účely“ ako na účely, na ktoré boli osobné údaje pôvodne získané, malo byť umožnené len vtedy, ak je zlučiteľné s účelmi tohto získania. Aj znenie článku 6 ods. 4 uvedeného nariadenia potvrdzuje vyššie uvedený záver. Toto ustanovenie upravuje demonštratívny zoznam kritérií umožňujúcich v danej situácii posúdiť, či je spracúvanie „na iný účel“ zlučiteľné s účelom, na ktorý boli osobné údaje pôvodne získané. Zistenie, že účel získania údajov a účel ich ďalšieho spracúvania je totožný, ako to tvrdí Digi, by teda malo za následok, že otázka zlučiteľnosti by bola bezpredmetná a umožňovalo by dospieť k záveru o zákonnosti tohto spracúvania so zreteľom na zásadu obmedzenia účelu. ( 20 )
46.

Okrem toho ciele nariadenia č. 1896/2006 nemožno dosiahnuť narušením práva na obranu osôb, ktorým je určený európsky platobný rozkaz, zaručeného v článku 47 Charty. ( 32 ) Ako som už uviedol, vzhľadom na odlišnú povahu týchto dvoch konaní postup preskúmania nenahrádza konanie o odpore. ( 33 ) Výsledok postupu preskúmania zároveň nie je zaručený. Naopak, konanie o odpore zabezpečuje, aby sa pohľadávky nepovažovali za nepopreté a aby sa o nich rozhodlo v riadnom občianskom súdnom konaní, čím sa zachová právo odporcu na účinný prístup k spravodlivosti. Jedinečná a nepredvídaná povaha pandémie ochorenia COVID‑19 do určitej miery ovplyvnila všetkých. Keby boli odporcovia povinní použiť v súvislosti s pandémiou ochorenia COVID‑19 postup preskúmania, predstavovalo by to pre nich veľkú záťaž. Nakoniec ako zdôraznila rakúska vláda na odôvodnenie prijatia § 1 ods. 1 vnútroštátneho zákona o ochorení COVID‑19, ak by sa odporcovia v jednotlivých prípadoch často dovolávali postupu preskúmania, mohlo by to viesť k zvýšeniu počtu vecí na súdoch, čo by malo vplyv na riadny výkon spravodlivosti v dôsledku pandémie ochorenia COVID‑19. ( 34 )
80.

Vnútroštátny orgán takto bude schopný identifikovať súbor (či už ho nazveme zoznamom, skupinou alebo kategóriou) kozmetických výrobkov, ktoré by vzhľadom na to, že súčasťou ich zloženia je určitá látka, mohli nepriaznivo ovplyvniť zdravie ľudí. Ak to platí v súvislosti s článkom 24, z rovnakých dôvodov to bude platiť v súvislosti s článkom 27 ods. 1 nariadenia č. 1223/2009.
15.

V § 67 ods. 5 zákona o DPH sa uvádza: „Ak sa ukáže, že hmotný investičný majetok sa začal používať na inú činnosť, ako je činnosť uvedená v § 58 ods. 1 tohto zákona, alebo sa stratil, odpočítaná daň sa musí upraviť v daňovom priznaní k DPH za to zdaňovacie obdobie, kedy sa uvedené okolnosti preukázali, a to tak, že sa daňová povinnosť zvýši (alebo sa zníži suma odpočítateľnej dane) zodpovedajúcim spôsobom (t. j. v sume odpočítanej dane zaplatenej na vstupe alebo pri dovoze pripadajúcej k obdobiu ostávajúcemu do skončenia doby na úpravu odpočítanej dane).“
15.

C a CD sa podľa dostupných informácií zdržiavali najprv vo Švédsku. Preto Högsta domstolen (Najvyšší súd, Švédsko) rozhodnutím z 8. apríla 2020 (NJA 2020, s. 430) nariadil odovzdanie C do Rumunska. Svea hovrätt (Odvolací súd Svea, Švédsko) rozhodnutím z 30. júla 2020 nariadil odovzdanie CD do Rumunska. Obidve osoby však pred tým, ako došlo k vykonaniu týchto rozhodnutí o odovzdaní, odišli zo Švédska do Fínska.
66.

Vo všeobecnosti si kladiem otázku, či Komisia v skutočnosti nepreceňuje význam účinkov, ktoré si mal článok 3 ods. 2 protokolu č. 36 zachovať aj po skončení prechodného obdobia. Hlasovanie podľa „starých“ pravidiel upravujúcich kvalifikovanú väčšinu po 31. marci 2017 bolo situáciou, ktorá z dôvodu obmedzení uvedených v bode 54 vyššie mohla nastať iba výnimočne. Tvrdenie, že výklad tohto ustanovenia uvedený Všeobecným súdom by bol v rozpore so zásadou demokracie alebo by mohol zmariť niektorý z cieľov, ktoré sledovali tvorcovia Lisabonskej zmluvy, mi pripomína scénku z Montyho Pythona, v ktorej niektorí poľovníci používajú guľomety, bazuky a delostrelectvo, aby zabili komára. Na rozdiel od záveru v uvedenej scénke však táto forma prepiatosti podľa môjho názoru nepovedie k úspechu.
29.

Po druhé v súlade s tými istými návrhmi, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott a ku ktorým sa pripájam, treba poznamenať, že ak by bolo možné dovolávať sa zásady ochrany legitímnej dôvery upravenej vo vnútroštátnom práve na účely získania výhod a práv vyplývajúcich z práva Únie – ako je napríklad nariadenie č. 1307/2013 – v konečnom dôsledku by to mohlo viesť k rozdielom v uplatňovaní práva Únie v rôznych členských štátoch. ( 27 ) Nachádza sa tu úvaha, ktorá sa týka jednotnosti práva Únie a jeho jednotného uplatňovania na území Európskej únie. Vzhľadom na to, že pôsobnosť zásady ochrany legitímnej dôvery sa v každom vnútroštátnom právnom poriadku môže líšiť, niektoré členské štáty majú v súvislosti s touto ochranou v rámci svojich jurisdikcií priaznivejšiu úpravu než iné ( 28 ) a s jednotlivcami a podnikmi by sa mohlo pri uplatňovaní nariadenia č. 1307/2013 zaobchádzať odlišne. To by mohlo viesť k súbežným narušeniam hospodárskej súťaže v členských štátoch v dôsledku poskytovania výhod určitým jednotlivcom a podnikom oproti iným.
4.

Patrí všeobecná solidárna zodpovednosť orgánu spoločnosti v dôsledku konania, ktoré je v rozpore so záujmami spoločnosti (určitý druh sprenevery), do pôsobnosti smernice o DPH, a teda do pôsobnosti práva Únie, už preto, lebo spoločnosť v dôsledku tohto konania nebola schopná včas, resp. v plnej výške zaplatiť okrem iného svoje dlhy na DPH a úroky z týchto dlhov? Inak povedané, kde sa nachádza hranica pôsobnosti práva Únie v prípade, ak existuje len nepriama súvislosť s výberom DPH?
111.

Pokiaľ ide po druhé o opačnú situáciu uvádzanú vnútroštátnym súdom, v ktorej štátny príslušník tretej krajiny pred uplynutím času na premyslenie vyjadrí svoj úmysel nepodať oznámenie proti údajným páchateľom trestného činu, dalo by sa skutočne usudzovať, že dotknutá osoba prijala rozhodnutie, pokiaľ ide o jej spoluprácu, a že v dôsledku toho čas na premyslenie vyvolal svoje účinky. Podľa môjho názoru by však takéto pravidlo nezaručovalo ochranu obetí obchodovania s ľuďmi, ak by nebolo sprevádzané opatreniami osobitnej obozretnosti. Členský štát by sa totiž v súlade s článkom 6 ods. 1 smernice 2004/81 mal ubezpečiť o tom, že sa dospelo k „informovanému“ rozhodnutiu a toto rozhodnutie je výsledkom slobodnej a informovanej vôle dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny, a nie zastrašovania alebo represálií, ktorým by mohol byť znova vystavený. Pripomínam totiž, že trestný čin obchodovania s ľuďmi sa nad rámec vykorisťovania obete vyznačuje aj ekonomickou a psychologickou kontrolou páchateľa nad obeťou prostredníctvom používania fyzického a psychického násilia. S cieľom zaručiť potrebný účinok času na premyslenie by tak bolo podstatné zabezpečiť, aby nedošlo k tomu, že sa tento čas neprávom skráti, pričom by však obeť nemala čas sa vzchopiť ani uniknúť spod vplyvu páchateľov trestného činu. ( 56 )
31.

VS napadol uvedené rozhodnutie IVSS žalobou na Administrativen săd Blagoevgrad (Správny súd Blagoevgrad, Bulharsko), ktorý kladie Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa článok 1 ods. 1 [smernice 2016/680] vykladať v tom zmysle, že pri uvedení cieľov sú pojmy ‚predchádzani[e] trestným činom, ich vyšetrovani[e], odhaľovani[e] alebo stíhani[e]‘ vymenované ako aspekty všeobecného cieľa? 2. Uplatnia sa ustanovenia [všeobecného nariadenia o ochrane údajov] na prokuratúru Bulharskej republiky so zreteľom na to, že informácie o osobe, ktoré prokuratúra získala v postavení ‚prevádzkovateľa‘ podľa článku 3 bodu 8 [smernice 2016/680] do spisu týkajúceho sa tejto osoby založeného na účely preskúmania okolností nasvedčujúcich spáchaniu trestného činu, boli použité v rámci obrany prokuratúry na súde ako účastníka civilného konania, a to poskytnutím informácie o založení tohto spisu alebo sprístupnením jeho obsahu? 2.1. V prípade kladnej odpovede na túto otázku: Má sa slovné spojenie ‚oprávnen[é] záujm[y]‘ uvedené v článku 6 ods. 1 písm. f) [všeobecného nariadenia o ochrane údajov] vykladať v tom zmysle, že zahŕňa úplné alebo čiastočné poskytnutie informácií, ktoré boli získané do spisu prokuratúry týkajúceho sa tejto osoby založeného na účely predchádzania trestným činom, ich vyšetrovania, odhaľovania alebo stíhania, ak ich prevádzkovateľ poskytne na svoju obranu ako účastník civilného konania, a to bez súhlasu dotknutej osoby?“
28.

Podľa môjho názoru v prejednávanej veci zjavne nie je predmetom sporu požiadavka na to, aby išlo o zdaniteľnú osobu, pretože investičný fond koná na účely článku 9 ods. 1 prvého pododseku smernice 2006/112 v rámci svojej ekonomickej činnosti. ( 7 ) Pokiaľ ide o požiadavku protihodnoty, je síce nesporné, že subparticipačná transakcia zamýšľaná investičným fondom by bola vykonávaná „za protihodnotu“, no v prejednávanej veci je táto klasifikácia menej zreteľná, a to z dôvodu judikatúry Súdneho dvora.
43.

V prejednávanej veci treba vzhľadom na vyššie uvedené úvahy konštatovať, že ak by sa lízingová zmluva považovala za „faktúru“ v zmysle článku 203 smernice o DPH, Raiffeisen by musela zaplatiť celú sumu DPH, ktorá je splatná na základe lízingovej zmluvy, t. j. sumu 110056,86 eura, v čase uzavretia tejto zmluvy. Len týmto spôsobom by sa vylúčilo riziko straty daňových príjmov – čo je cieľ sledovaný týmto ustanovením – keďže k takejto strate z dôvodu, že RED uplatnila svoje právo na odpočítanie dane, by nemohlo dôjsť. Okrem toho skutočnosť, že sa tieto dve zmluvné strany o približne štyri roky neskôr rozhodli ukončiť lízingovú zmluvu, odôvodňuje žiadosť o opravu DPH s cieľom získať náhradu na základe výpočtu pro rata temporis.
45.

Ak je požadované povolenie iba formalitou, ako tvrdí AquaPri, potom nejde o súhlas v zmysle článku 6 ods. 3 smernice o biotopoch. To by prichádzalo do úvahy napríklad vtedy, ak by sa povolenie muselo povinne udeliť na základe existujúcich povolení z rokov 1999 a 2006.
6.

Podľa článku 55, nazývanom „Informovanie záujemcov a uchádzačov“: „… 3. Verejní obstarávatelia sa môžu rozhodnúť, že neposkytnú určité informácie uvedené v odsekoch 1 a 2 týkajúce sa zadávania zákazky, uzavretia rámcových dohôd alebo poskytnutia prístupu do dynamického nákupného systému v prípadoch, ak by ich uverejnenie bránilo presadzovaniu práva alebo bolo inak v rozpore s verejným záujmom, škodilo oprávneným obchodným záujmom určitého hospodárskeho subjektu, či už verejného alebo súkromného, alebo by mohlo brániť spravodlivej hospodárskej súťaži medzi hospodárskymi subjekt[m]i.“
13.

TO pracovala pre LB ako pracovníčka zodpovedná za dane a účtovníctvo od 1. novembra 1996 do 31. júla 2017. Mala nárok na 24 dní dovolenky za kalendárny rok. Listom z 1. marca 2012 zamestnávateľ LB potvrdil TO, že jej nárok na zvyšok dovolenky v trvaní 76 dní za kalendárny rok 2011, ako aj za predošlé štyri roky 31. marca 2012 nezanikne, keďže si dovolenku z dôvodu vysokého pracovného nasadenia v advokátskej kancelárii nemohla vyčerpať. Od roku 2012 do roku 2017 zamestnávateľ LB poskytol TO celkom 95 dní dovolenky. TO si svoju zákonnú minimálnu dovolenku úplne nevyčerpala. LB nevyzval TO, aby čerpala ďalšiu dovolenku, ani nepoukázal na to, že nevyčerpaná dovolenka môže zaniknúť uplynutím kalendárneho roka alebo obdobia na prenos dovolenky.