ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(10)

Táto skutočnosť má za následok značné obmedzenie obchodných transakcií medzi členskými štátmi. To je v rozpore s článkom 14 zmluvy, podľa ktorého by podnikatelia mali mať možnosť obchodovať na vnútornom trhu za podmienok, ktoré zaručujú, že cezhraničné obchodné transakcie neprinášajú so sebou väčšie riziká než domáci obchod. Pri uplatňovaní podstatne rozdielnych pravidiel na domáce a cezhraničné obchodné transakcie by došlo k narušeniu voľnej hospodárskej súťaže.
28

Vnútroštátny súd sa teda domnieva, že pokiaľ by táto vec patrila do pôsobnosti smernice 2000/78 a dochádzalo by k diskriminácii, pán Maruko by sa mohol odvolávať na ustanovenia tejto smernice.
22

Pokiaľ ide v druhom rade o uplatniteľnosť nariadenia č. 1408/71 na CSG a na CRDS, Súdny dvor rozhodol, že tieto príspevky patria do pôsobnosti tohto nariadenia. Súdny dvor dospel k záveru, že nemožno prijať tvrdenie, podľa ktorého sa CSG a CRDS vzhľadom na to, že sú v skutočnosti kvalifikované ako dane, nachádzajú mimo rozsah pôsobnosti tohto nariadenia. Doplnil, že skutočnosť, že určitý odvod je vnútroštátnymi právnymi predpismi kvalifikovaný ako daň, neznamená, že ho z hľadiska tohto nariadenia nemožno považovať za odvod, ktorý patrí do jeho pôsobnosti (pozri v tomto zmysle rozsudky z 15. februára 2000, Komisia/Francúzsko, C-34/98, Zb. s. I-995, body 33 a 34, ako aj Komisia/Francúzsko, C-169/98, Zb. s. I-1049, body 31 a 32). Napokon treba uviesť, že otázka položená vnútroštátnym súdom vychádza v zásade z toho, že predmetné príspevky do pôsobnosti nariadenia č. 1408/71 patria.
16

Ďalej dopĺňa, že článok 48 uvedeného nariadenia by bola táto inštitúcia povinná aplikovať v prípade žiadateľa o dôchodok, ktorý má bydlisko mimo Spoločenstva, iba vtedy, ak by dávky, ktoré majú byť predmetom úhrnu, boli exportovateľné na základe článku 10 nariadenia. Tento článok pritom zaručuje iba možnosť exportovať dôchodok do iného členského štátu. Z toho vyplýva, že dánske orgány nie sú povinné exportovať dôchodok do tretieho štátu, takže by bolo nelogické, aby článok 48 nariadenia zaväzoval holandské orgány zohľadniť poistné, ktoré pán Chuck zaplatil v Dánsku.
4

Články 203 a 204 colného kódexu stanovujú: „Článok 203 1. Colný dlh pri dovoze vzniká: — nezákonným odňatím tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu spod colného dohľadu. 2. Colný dlh vzniká v okamihu, keď je tovar odňatý spod colného dohľadu. 3. Dlžníkmi sú: — osoba, ktorá odňala tovar spod colného dohľadu, — akékoľvek osoby, ktoré sa tohto odňatia zúčastnili a ktoré si boli vedomé alebo si mali byť vedomé toho, že tovar je odnímaný spod colného dohľadu, — akékoľvek osoby, ktoré tovar odňatý spod colného dohľadu získali alebo prechovávali a ktoré si boli alebo si mali byť v čase získania alebo prijatia takéhoto tovaru vedomé, že tento bol odňatý spod colného dohľadu, a — prípadne taktiež osoba, ktorá má plniť povinnosti vyplývajúce z dočasného uskladnenia tovaru alebo z použitia colného režimu, do ktorého bol tovar prepustený. Článok 204 1. Colný dlh pri dovoze vzniká: a) neplnením jednej z povinností vyplývajúcej z dočasného uskladnenia tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu alebo z použitia colného režimu, do ktorého bol tento prepustený, alebo b) nedodržaním niektorej podmienky stanovenej na prepustenie tovaru do daného režimu alebo pre udelenie zníženej alebo nulovej sadzby dovozného cla v dôsledku konečného použitia tovaru, s výnimkou prípadov, ktoré sú uvedené v článku 203, pokiaľ sa nezistí, že nedodržanie týchto podmienok nemá podstatný vplyv na správne vykonávanie dočasného uskladnenia alebo daného colného režimu. 2. Colný dlh vzniká buď v okamihu, keď prestane byť plnená povinnosť, ktorej nesplnením colný dlh vzniká, alebo okamihom, keď je tovar prepustený do daného režimu a ak sa dodatočne zistí, že podmienky stanovené na prepustenie tovaru do uvedeného režimu alebo udelenie zníženej alebo nulovej sadzby dovozného cla v dôsledku konečného použitia tovaru neboli v skutočnosti splnené. 3. Dlžníkom je osoba, ktorá má buď plniť povinnosti vyplývajúce z dočasného uskladnenia tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu alebo z použitia colného režimu, do ktorého bol tento tovar prepustený, alebo osoba, ktorá má plniť podmienky spojené s prepustením tovaru do daného režimu.“
13

Odôvodnenia č. 2 až 4 a 7 tohto rozhodnutia sú formulované takto: „2. Určité materiály a komponenty obsahujúce olovo, ortuť, kadmium, šesťmocný chróm, polybromované bifenyly (PBB) alebo polybromované difenylétery (PBDE) by sa mali vyňať zo zákazu, lebo ešte stále nie je možné uskutočniť elimináciu a substitúciu týchto nebezpečných látok v takýchto špecifických materiáloch a komponentoch. 3. Keďže sa hodnotením rizika Deka-BDE podľa nariadenia Rady (EHS) č. 793/93 z 23. marca 1993 o vyhodnocovaní a kontrole rizík existujúcich látok [(Ú. v. ES L 84, s. 1; Mim. vyd. 15/002, s. 212) zmeneného a doplneného nariadením (ES) č. 1882/2003 Európskeho parlamentu a Rady (Ú. v. EÚ L 284, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 447] dospelo k záveru, že v súčasnosti nie sú potrebné žiadne opatrenia na zníženie rizík pre spotrebiteľov nad rámec tých, ktoré sa už uplatňujú, ale z hľadiska hodnotenia rizika sú potrebné dodatočné skúšky, Deka-BDE môžu byť až do ďalšieho oznámenia vyňaté z požiadaviek článku 4 ods. 1 smernice 2002/95/ES. Ak by sa novými dôkazmi dospelo k inému záveru, pokiaľ ide o hodnotenie rizika, toto rozhodnutie by sa opäť preskúmalo a v prípade potreby by sa zmenilo a doplnilo. Zároveň sa v priemysle implementuje program dobrovoľného zníženia emisií. 4. Rozsah výnimiek z tohto zákazu na určité špecifické materiály alebo komponenty by sa mal obmedziť, aby sa nebezpečné látky v elektrických a elektronických zariadeniach postupne prestali používať, za predpokladu, že bude možné vyhnúť sa použitiu týchto látok v takýchto prístrojoch. … 7. Komisia predložila… opatrenia ustanovené v tomto rozhodnutí na hlasovanie vo výbore zriadenom na základe článku 18 smernice 75/442/EHS… . Za návrh rozhodnutia nehlasovala kvalifikovaná väčšina. Z tohto dôvodu bol návrh rozhodnutia Rady v súlade s postupom stanoveným v článku 18 smernice 75/442/EHS predložený 6. júna 2005 Rade. Keďže Rada navrhnuté opatrenia neprijala do lehoty stanovenej v článku 7 ods. 2 smernice 2002/95/ES, ani voči nim v súlade s článkom 5 ods. 6 rozhodnutia Rady 1999/468/ES z 28. júna 1999, ktorým sa ustanovujú postupy pre výkon vykonávacích právomocí prenesených na Komisiu [(Ú. v. ES L 184, s. 23; Mim. vyd. 01/003, s. 124], nevyjadrila svoje námietky, Komisia by mala tieto opatrenia prijať.“
9

Podľa článku 65 ods. 1 zákona o verejnom obstarávaní spôsobuje správne vyhlásenie neplatnosti prípravných aktov súvisiacich so zmluvou alebo so zadaním zákazky — za predpokladu, že je konečné — v každom prípade neplatnosť samotnej zmluvy, ktorá tým vstupuje do etapy zrušenia.
15

Awb obsahuje tieto ustanovenia týkajúce sa vyplatenia a vymáhania: „Článok 4:46 1. Ak bolo vydané rozhodnutie o pridelení subvencie, správny orgán určí subvenciu vo výške stanovenej v tomto rozhodnutí. 2. Subvenciu možno stanoviť v nižšej sume v prípade: a) ak činnosti, na ktoré sa subvencia pridelila, neboli vykonané alebo neboli vykonané v plnom rozsahu; b) ak príjemca nedodržal podmienky spojené s poskytnutím subvencie; c) ak príjemca poskytol nesprávne alebo neúplné údaje, pričom v prípade poskytnutia správnych a úplných údajov by sa o jeho žiadosti o poskytnutie subvencie rozhodlo inak; d) ak rozhodnutie o pridelení subvencie bolo nesprávne z iného dôvodu a príjemcovi táto skutočnosť bola známa alebo musela byť známa. … Článok 4:49 1. Správny orgán môže zrušiť rozhodnutie o stanovení subvencie alebo ho zmeniť v neprospech príjemcu: a) na základe skutočností alebo okolností, o ktorých rozumne nemohol v čase stanovenia subvencie vedieť a ktoré by mali za následok stanovenie subvencie v nižšej sume, ako je suma uvedená v rozhodnutí o pridelení subvencie; b) ak bolo rozhodnutie o stanovení subvencie nesprávne, pričom jej príjemca o tom vedel alebo mal vedieť, alebo c) ak príjemca po prijatí rozhodnutia o stanovení subvencie nesplnil podmienky spojené s pridelením tejto subvencie. 2. Pokiaľ sa nerozhodne inak, zrušenie subvencie alebo jej zmena majú spätnú účinnosť ku dňu, ku ktorému bola subvencia stanovená. 3. Rozhodnutie o stanovení subvencie nemožno zrušiť ani zmeniť v neprospech príjemcu po uplynutí piatich rokov od dňa jeho oznámenia, alebo v prípade upravenom v odseku 1 písm. c) odo dňa porušenia povinnosti alebo odo dňa, keď sa táto povinnosť mala splniť. … Článok 4:57 Vrátenie subvencií a neoprávnene vyplatených preddavkov možno požadovať do piatich rokov odo dňa stanovenia subvencie alebo odo dňa, keď došlo k udalostiam uvedeným v článku 4:49 ods. 1 písm. c). …“
28

Finanzgericht Hamburg usúdil, že vyriešenie sporu závisí od výkladu článku 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98, a preto rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Obsahuje ustanovenie článku 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98 výnimku, v dôsledku čoho nesie Hauptzollamt dôkazné bremeno, pokiaľ ide o splnenie podmienok tohto ustanovenia? 2. V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku, vyžaduje sa pre záver v zmysle článku 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98, že nebola dodržaná smernica [91/628], dôkaz o porušení [tejto] smernice v konkrétnom prípade alebo si orgán splní svoju povinnosť odôvodnenia a dôkazného bremena už tým, že uvedie a preukáže okolnosti, ktoré z celkového pohľadu so značnou pravdepodobnosťou poukazujú na to, že smernica [91/628] nebola dodržaná (najmä) vo vzťahu k predmetnému vývozu? 3. Bez ohľadu na odpovede na prvú a druhú otázku, môže orgán odmietnuť vyplatiť (v celom rozsahu) vývozcovi vývoznú náhradu podľa článku 5 ods. 3 nariadenia č. 615/98, ak v súvislosti s predmetným vývozom nič nepoukazuje na to, že v dôsledku (prípadného) porušenia smernice 91/628/EHS bolo ovplyvnené blaho zvierat počas prepravy?“
6

Podľa článkov 98 a 101 oddielu IV zákona z roku 1996 o vysielaní (Broadcasting Act 1996) v znení nariadenia z roku 2000 o televíznom vysielaní (The Television Broadcasting Regulations 2000, ďalej len „zákon o vysielaní“): „98. Kategórie služieb (1) Pre ciele tohto oddielu sa služby televíznych programov a služby vysielania cez satelit poskytované v [Európskom hospodárskom priestore (ďalej len „EHP“)] rozdeľujú do dvoch nasledujúcich kategórií: a) služby televíznych programov a programov a služby vysielania cez satelit poskytované v EHS, ktoré spĺňajú stanovené podmienky až do novelizácie, a b) všetky ostatné služby televíznych programov a programov a služby vysielania cez satelit poskytované v EHP. (2) V rámci tohto článku sa ‚stanovenými podmienkami‘, ktoré musí služba spĺňať, chápu tieto podmienky: a) príjem služby je bezplatný a b) služba musí byť prijímaná minimálne 95 % obyvateľov Spojeného kráľovstva. … 101. Obmedzenie vysielania podujatia uvedeného v zozname (1) Každý poskytovateľ televíznych programov, ktorý poskytuje jednu z dvoch kategórií služieb uvedených v článku 98 ods. 1 (‚prvá služba‘) určenú pre celé územie alebo časť územia Spojeného kráľovstva môže v rámci tejto služby vysielať v priamom prenose celú udalosť zapísanú na zozname alebo jej časť bez predchádzajúceho súhlasu [nezávislej komisie pre televíziu, ďalej len „ITC“] iba v prípade: a) že iný poskytovateľ televíznych programov zabezpečujúci službu patriacu do inej kategórie definovanej v tomto odseku (‚druhá služba’) nadobudol právo zahrnúť do nej vysielanie v priamom prenose celej udalosti alebo časti tejto udalosti a b) že región, v ktorom je druhá služba šírená, zahŕňa celý alebo takmer celý región, v ktorom je služba prijímaná. …“
29

Keďže sa v konaní vo veci samej, ako to poznamenal vnútroštátny súd, výdavky spojené s plneniami realizovanými v rámci vydávania akcií a finančných podielov nedali priradiť výlučne k hospodárskym činnostiam, ktoré vykonala spoločnosť Securenta na výstupe, netvoria časť samotných prvkov tvoriacich cenu plnení vzťahujúcich sa na uvedené činnosti. Ak by to napriek tomu tak bolo, predmetné plnenia by priamo a bezprostredne súviseli s hospodárskymi činnosťami zdaniteľnej osoby (pozri rozsudky Abbey National, už citovaný, body 35 a 36, ako aj Cibo Participations, už citovaný, bod 33). V každom prípade zo spisového materiálu, ktorý bol predložený Súdnemu dvoru, vyplýva, že náklady vynaložené spoločnosťou Securenta na finančné plnenia, o ktoré ide v spore vo veci samej, boli prinajmenšom sčasti určené na vykonávanie činností, ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami.
6

V článku 3 ods. 8 smernice 2003/54 s nadpisom „Povinnosti služby vo verejnom záujme a ochrana zákazníka“ sa uvádza: „Členské štáty sa môžu rozhodnúť, že nebudú uplatňovať ustanovenia článkov 6, 7, 20 a 22 do takej miery, pokiaľ by ich uplatňovanie, právne alebo fakticky, bránilo vykonávaniu povinností uložených elektroenergetickým podnikateľským subjektom vo všeobecnom hospodárskom záujme a pokiaľ by nebol ovplyvnený rozvoj obchodu v takom rozsahu, že by to protirečilo záujmom spoločenstva. Záujmy spoločenstva zahŕňajú okrem iného aj hospodársku súťaž vo vzťahu k oprávneným zákazníkom v súlade s touto smernicou a článkom 86 Zmluvy.“
4

Ôsme až desiate odôvodnenie tohto nariadenia stanovuje: „keďže na zamestnancov a samostatne zárobkovo činné osoby, ktoré sa pohybujú v rámci spoločenstva, sa má vzťahovať systém sociálneho zabezpečenia iba jedného členského štátu, aby sa predišlo prekrývaniu uplatňovaných právnych predpisov rôznych členských štátov a komplikáciám, ktoré by mohli z tohto plynúť; keďže situácie, keď osoba podlieha právnym predpisom dvoch členských štátov súčasne, ako výnimka zo všeobecného pravidla, majú byť čo najviac obmedzené v počte aj v rozsahu; keďže hľadisko zaručenia rovnakého zaobchádzania so všetkými pracovníkmi, ktorí sú zamestnaní na území členského štátu, tak účinne ako je to možné, je vhodné za právne predpisy, ktoré sa majú uplatňovať, určiť právne predpisy toho členského štátu, v ktorom je osoba v zamestnaneckom vzťahu alebo vykonáva samostatnú zárobkovú činnosť“.
16

Aj za predpokladu, že by daňový režim, o ktorý ide vo veci samej, zahŕňal obmedzujúce účinky na voľný pohyb kapitálu, takéto účinky by boli nevyhnutným dôsledkom prípadného obmedzenia slobody usadiť sa a neodôvodňovali by preskúmanie uvedeného daňového režimu vo vzťahu k článku 56 ES (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. septembra 2006, Cadbury Schweppes a Cadbury Schweppes Overseas, C-196/04, Zb. s. I-7995, bod 33; z 3. októbra 2006, Fidium Finanz, C-452/04, Zb. s. I-9521, body 48 a 49, ako aj z 13. marca 2007, Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, C-524/04, Zb. s. I-2107, bod 34).
35

Na položené otázky je teda potrebné odpovedať tak, že základné pravidlá Zmluvy týkajúce sa slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb, ako aj všeobecná zásada zákazu diskriminácie nepripúšťajú takú vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá vo vzťahu k zmluvám s hodnotou nižšou, ako je prahová hodnota stanovená v článku 6 ods. 1 písm. a) smernice 93/37, majúcim nepochybný cezhraničný význam, kogentne ukladá verejným obstarávateľom, aby v prípade, že počet platných ponúk je vyšší ako päť, automaticky vylúčili ponuky, ktoré sa na základe určitého matematického kritéria stanoveného danou právnou úpravou považujú za ponuky s neobvykle nízkou cenou v pomere k prácam, ktoré majú byť vykonané, a neumožňuje im, aby overili základné prvky týchto ponúk tým, že si od dotknutých uchádzačov vyžiadajú vysvetlenia. Nebolo by to tak v prípade, ak by vnútroštátna alebo miestna právna úprava alebo dokonca dotknutý verejný obstarávateľ vzhľadom na príliš vysoký počet ponúk, ktorý by verejného obstarávateľa mohol nútiť k tomu, aby na základe diskusie s uchádzačmi overil taký veľký počet ponúk, že by to presahovalo jeho kapacitné možnosti alebo by to z dôvodu omeškania, ktoré by toto overenie mohlo spôsobiť, mohlo ohroziť realizáciu projektu, stanovili primeraný prah, za ktorým by sa uplatňovalo automatické vylúčenie ponúk s neobvykle nízkou cenou.
58

Rada nemôže s úspechom tvrdiť, že postup prijímania stanovený napadnutými ustanoveniami nie je v rozpore so spolurozhodovacím postupom vzhľadom na to, že zoznamy bezpečných krajín sa nebudú prijímať na základe článku 63 ES, ale na základe spomínaných ustanovení, ktoré stanovujú menej náročný postup, než je ten, v súlade s ktorým bol prijatý základný právny akt. Také úvahy by totiž viedli k tomu, že by sa ustanoveniam odvodených právnych predpisov dala prednosť pred ustanoveniami primárneho práva, v prejednávanej veci pred ustanoveniami článku 67 ES, ktorého odseky 1 a 5 sa uplatnia postupne v súlade s podmienkami, ktoré na tieto účely stanovia.
3

Tretie a štvrté odôvodnenie smernice 95/29 stanovujú: „Keďže niektoré členské štáty majú pravidlá o dĺžke trvania cesty, prestávkach na kŕmenie a napájanie, cykloch odpočinku a hustote naloženia; keďže tieto pravidlá sú v niektorých prípadoch mimoriadne podrobné a niektoré členské štáty ich využívajú na obmedzenie obchodu so živými zvieratami vnútri spoločenstva; keďže osoby zapojené do prepravy zvierat potrebujú jasne vymedzené kritériá, ktoré ich oprávňujú pôsobiť v celom spoločenstve bez toho, že by sa dostali do rozporu s odlišnými vnútroštátnymi ustanoveniami; keďže, aby sa odstránili technické prekážky obchodu so živými zvieratami a aby príslušné trhové organizácie mohli hladko fungovať, pričom bude zabezpečená dostačujúca úroveň ochrany pre príslušné zvieratá, v kontexte vnútorného trhu je nevyhnutné upraviť pravidlá smernice 91/628/EHS s cieľom zosúladiť dĺžku trvania cesty a cykly odpočinku, prestávky na kŕmenie a napájanie a hustotu naloženia pre určité typy zvierat.“
44

Ak by sa pritom množstvá vyvezené bez náhrady pripočítali k vnútornej spotrebe, bola by táto spotreba nadhodnotená. V dôsledku toho by bol exportovateľný zostatok podhodnotený. Takto by bol cieľ systému samofinancovania nákladov na odpredaj nadprodukcie, ktorý od svojho zavedenia nariadením č. 1785/81 zabezpečuje spravodlivým, avšak účinným spôsobom, aby sami výrobcovia plne financovali tieto náklady, a ktorého uplatňovanie Komisiou vždy spočívalo na pojme exportovateľného zostatku, ktorý zahŕňa vývozy cukru, či už za ne boli poskytnuté náhrady, alebo neboli, ohrozený a nemusel by byť dosiahnutý. Zachovanie tohto systému by teda v rozpore s tým, čo stanovuje odôvodnenie č. 12 nariadenia č. 1260/2001, mohlo byť narušené.
16

Súd prvého stupňa teda v bode 45 napadnutého rozsudku uviedol, že… „posúdenie zákonnosti [sporného] rozhodnutia [zahŕňa] aj overenie, či odvolací senát preukázal, že slovné označenie EUROHYPO opisovalo služby ‚finančníctva; peňažných záležitostí; záležitostí súvisiacich s nehnuteľnosťami; finančné služby; financovanie‘ patriace do triedy 36. Ak by to tak bolo, zamietnutie zápisu vychádza zo správneho uplatnenia článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 takisto, ako vychádza zo správneho uplatnenia článku 7 ods. 1 písm. c) toho istého nariadenia, a [sporné] rozhodnutie musí byť potvrdené…“.
101

V tejto súvislosti treba v prvom rade pripomenúť, že neviazaný prístup k účastníckej prípojke umožňuje novým operátorom telekomunikácií bez vlastných infraštruktúr vstúpiť do hospodárskej súťaže s notifikovanými operátormi s použitím ich infraštruktúr. Totiž, ako to uvádza odôvodnenie č. 6 nariadenia č. 2887/2000, bolo by nemožné rýchlo otvoriť sektor telekomunikácií hospodárskej súťaži, ak by bolo potrebné čakať na to, aby každý dotknutý operátor mohol vybudovať svoje vlastné miestne infraštruktúry.
106

Komisia sa domnieva, že dôvod prediskutovaný pred Súdom prvého stupňa sa netýkal omeškania kontrol na mieste, ako sa zdá, že to chápe Belgické kráľovstvo, ale omeškaného zavedenia grafických údajov do GIS-u. Toto omeškané kótovanie údajov do GIS-u neumožnilo vykonať správne kontroly v potrebnom čase, v dôsledku čoho zabránilo vykonaniu neskorších kontrol na mieste alebo spôsobilo ich omeškanie. Belgické úrady ďalej uznali, že omeškané zavedenie grafických údajov do GIS-u malo vplyv na výber žiadosti o pomoc v rámci analýz rizík.
129

Hoci je pravda, ako to aj vyplýva z bodov 40 a 46 už citovaného rozsudku Del Cerro Alonso a ako to bolo zdôraznené v bodoch 123 a 124 tohto rozsudku, že určenie úrovne rôznych častí tvoriacich odmenu pracovníka nie je v právomoci normotvorcu Spoločenstva a nespochybniteľne zostáva v pôsobnosti príslušných orgánov v jednotlivých členských štátoch, nič to nemení na tom, že pri výkone tejto právomoci v oblastiach, ktoré nespadajú do právomoci Spoločenstva, musia uvedené orgány dodržiavať právo Spoločenstva (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. decembra 2007, International Transport Workers’ Federation a Finnish Seamen’s Union, C-438/05, Zb. s. I-10779, bod 40, a z 18. decembra 2007, Laval un Partneri, C-341/05, Zb. s. I-11767, bod 87), najmä doložku 4 rámcovej dohody.
35

V rozsahu, v akom sporné rozhodnutie — ktoré podľa vnútroštátneho súdu predstavuje pôvodcu škody („eventum damni“) — súvisí so skutočným konaním, ktoré Talianskej republike vytýka Nuova Agricast, ktoré spočíva v tom, že Talianska republika Komisiu neinformovala, resp. ju informovala nepresne, a so vznikom škody, ktorej náhrady sa Nuova Agricast domáha, sa vnútroštátny súd domnieva, že na účely preukázania príčinnej súvislosti medzi týmto konaním a touto škodou je potrebné zistiť, či by bolo možné vyhnúť sa vzniku tejto škody za predpokladu, ak by Talianska republika konala ináč, a v tejto súvislosti zistiť, či by Komisia prijala odlišné prechodné ustanovenie za predpokladu, ak by jej boli poskytnuté „presné a úplné informácie o právnych situáciách dotknutých podnikov, ktoré mohli získať subvencie podľa zákona č. 488/1992“.
39

Jemu by prináležalo, aby prípadne zmenil právne normy Spoločenstva na ochranu duševného vlastníctva, ak by sa domnieval, že ochrana autorov nie je dostatočne zabezpečená platnou právnou úpravou a že také využívanie, o aké ide vo veci samej, by malo podliehať udeleniu súhlasu zo strany autorov.
„61

Vzhľadom na odpovede Írska na otázky položené v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania však Súd prvého stupňa bez návrhu vzniesol otázku, či štyria zo žalobcov mali v tomto prípade právny záujem na konaní… Ide o žalobcov Thomas Flaherty (T-224/03), Ocean Trawlers Ltd (T-226/03), Larry Murphy (T-236/03) a O’Neill Fishing Co. Ltd (T-239/03).
34

Táto povinnosť bezplatnosti uvedenia tovaru do súladu, uložená predávajúcemu, či už formou opravy, alebo nahradenia vadného tovaru, smeruje k ochrane spotrebiteľa pred nebezpečenstvom finančných nákladov, ktoré, ako to poznamenala generálna advokátka v bode 49 svojich návrhov, by ho mohli odrádzať od uplatňovania jeho práv za absencie takejto ochrany. Toto zabezpečenie bezplatnosti požadované zákonodarcom Spoločenstva vedie k vylúčeniu akejkoľvek finančnej požiadavky zo strany predávajúceho v rámci plnenia si jeho povinnosti uvedenia tovaru, ktorého sa týka zmluva, do súladu.
14

Dňa 23. októbra 2002 Schwaninger deklaroval vývoz 33 kusov hovädzieho dobytka do Albánska a požiadal, aby mu z toho dôvodu boli priznané vývozné náhrady. Zvieratá boli najprv v priebehu 14 hodín prepravené po ceste z Rakúska do Talianska a v prístave Terst vyložené. Po 24 hodinovom odpočinku, počas ktorého boli nakŕmené a napojené, bol hovädzí dobytok opäť naložený do vozidla, ktorý bol potom naložený na trajekt. Cesta z Terstu do mesta Drač (Albánsko) trvala 41 hodín a 30 minút. Zvieratá boli bez zastavenia nakoniec prepravené po ceste v tom istom vozidle do mesta Lushnja (Albánsko), do ktorého prišli v ten istý deň a kde boli po ceste trvajúcej 46 hodín konečne vyložené.