15.

Účastníci konania namietajú, že to vedie k predlžovaniu lehôt na vyriešenie sporu. Na výzvu SIMSA, ktorá spochybňuje zlučiteľnosť DL 28/2010 so smernicou o mediácii, sa teda Giudice di pace di Mercato San Severino obrátil na Súdny dvor s nasledujúcimi prejudiciálnymi otázkami: „Bránia články 6 a 13 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, článok 47 Charty základných práv Európskej únie vyhlásenej 7. decembra 2000 v Nice, ako bola prijatá 12. decembra 2007 v Štrasburgu, smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/52/ES z 21. mája 2008 o určitých aspektoch mediácie v občianskych a obchodných veciach, všeobecná zásada práva Únie týkajúca sa účinnej súdnej ochrany a právo Únie vo všeobecnosti tomu, aby členský štát Európskej únie prijal takú právnu úpravu, aká sa v Taliansku zaviedla na základe legislatívneho dekrétu č. 28/2010 a ministerskej vyhlášky č. 180/2010 zmenenej a doplnenej ministerskou vyhláškou č. 145/2011, na základe ktorej: 1. súd môže v konaní, ktoré nasleduje po povinnej mediácii, vyvodiť dôkazy proti účastníkovi konania, ktorý sa na tejto mediácii bez uvedenia náležitých dôvodov nezúčastnil; 2. súd musí vylúčiť náhradu trov účastníka konania, ktorý mal vo veci úspech a ktorý návrh na zmierovacie konanie odmietol, vynaložených po vypracovaní návrhu a zaviazať ho na náhradu trov účastníka konania, ktorý vo veci nemal úspech, za rovnaké obdobie, ako na zaplatenie sumy vo výške už uhradeného poplatku (jednotný poplatok) do štátneho rozpočtu, ak sa rozsudok vo veci začatej na základe žaloby podanej po odmietnutom návrhu na zmierovacie konanie plne zhoduje s obsahom tohto návrhu; 3. súd môže zo závažných a výnimočných dôvodov vylúčiť náhradu trov vynaložených účastníkom konania, ktorý mal vo veci úspech, pokiaľ ide o výdavky zaplatené mediátorovi a odmenu súdneho znalca, aj keď rozhodnutie, ktorým sa súdne konanie končí, plne nezodpovedá obsahu návrhu; 4. súd musí uložiť účastníkovi konania, ktorý sa na mediačnom konaní bez náležitých dôvodov nezúčastnil, povinnosť zaplatiť do štátneho rozpočtu sumu vo výške jednotného poplatku za súdne konanie; 5. mediátor môže alebo dokonca musí podať návrh na zmierovacie konanie aj vtedy, ak nedošlo k dohode účastníkov sporu, a takisto v prípade ich neúčasti na mediácii; 6. lehota, pred ktorej uplynutím sa musí ukončiť pokus o mediáciu, môže predstavovať až štyri mesiace; 7. aj po uplynutí lehoty štyroch mesiacov od začatia mediácie možno žalobu podať až po tom, ako kancelária orgánu mediácie vydá záznam o nedosiahnutí dohody, ktorý vyhotovil mediátor a ktorý obsahuje odmietnutý návrh; 8. nie je vylúčené, že mediačné konanie sa môže opakovať – čo vedie k predlžovaniu lehôt na vyriešenie sporu – vždy, keď sa v priebehu toho istého konania, ktoré sa medzitým začalo, podali ďalšie nové návrhy; 9. náklady na povinné mediačné konanie sú minimálne dvakrát vyššie ako náklady na súdne konanie, ktorému sa proces mediácie snaží zabrániť, a nepomer rastie exponenciálne s rastúcou hodnotou sporu (až pokým náklady na mediáciu nedosahujú aj viac ako šesťnásobok nákladov na súdne konanie) alebo s jeho rastúcou zložitosťou (v tomto prípade je potrebné stanoviť znalca, ktorého výdavky hradia účastníci konania a ktorý pomáha mediátorovi v sporoch vyžadujúcich osobitné odborné znalosti, bez toho, aby posudok vypracovaný znalcom alebo informácie, ktoré získal, boli použité v nasledujúcom konaní)?“