ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU EURÓPSKEJ ÚNIE

(samosudca)

z 10. júna 2016

HI

proti

Európskej komisii

„Verejná služba — Úradníci — Článok 11 služobného poriadku — Povinnosť zachovávať lojálnosť — Článok 11a — Konflikt záujmov — Úradník poverený dohliadaním na projekt financovaný Úniou — Rodinný vzťah medzi týmto úradníkom a zamestnancom prijatým pre potreby projektu spoločnosťou poverenou uvedeným projektom — Disciplinárne konanie — Disciplinárny postih — Zaradenie do nižšej platovej triedy — Zákonnosť zloženia disciplinárnej komisie — Povinnosť odôvodnenia — Dĺžka konania — Primeraná lehota — Porušenie práva na obhajobu — Zásada ne bis in idem — Zjavne nesprávne posúdenie — Primeranosť postihu — Poľahčujúce okolnosti“

Predmet:

Žaloba podaná podľa článku 270 ZFEÚ, uplatniteľného na Zmluvu o ESAE na základe jej článku 106a, ktorou HI navrhuje zrušenie rozhodnutia menovacieho orgánu Európskej komisie z 10. decembra 2014, ktorým mu bol uložený postih zaradenia do nižšej platovej triedy o dve platové triedy nižšie v rovnakej funkčnej skupine, ako aj zaviazanie Komisie na náhradu nemajetkovej ujmy, ktorá podľa jeho názoru vyplynula z dĺžky konania

Rozhodnutie:

Žaloba sa zamieta. HI znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Európska komisia.

Abstrakt

Služobný poriadok vo svojom článku 86 a vo svojej prílohe IX, týkajúcej sa disciplinárneho konania použiteľného na úradníkov Únie, nezakotvuje žiadnu premlčaciu dobu pre skutky, ktoré môžu viesť k začatiu disciplinárneho konania voči úradníkovi, ktorému je vytýkané porušenie niektorej z jeho služobných povinností. Inštitúcia, alebo prípadne Európsky úrad pre boj proti podvodom (OLAF), však majú povinnosť konať s náležitou starostlivosťou od okamihu, keď sa dozvedia o skutočnostiach a o konaniach, ktoré môžu predstavovať porušenia povinností úradníkov a zamestnancov, aby posúdili, či treba začať vyšetrovanie, a ak áno, potom aj počas vedenia tohto vyšetrovania, a prípadne počas vedenia disciplinárneho konania. V oblasti začatia vyšetrovania sa dodržanie primeranej lehoty posudzuje podľa prípadu a od okamihu, keď sa administratíva dozvedela o skutočnostiach a o konaniach, ktoré môžu predstavovať porušenia služobných povinností úradníka. V tejto súvislosti žiadne špecifické ustanovenie práva Únie neupravuje dĺžku vyšetrovaní, ktoré vedie OLAF. Prináleží preto súdu Únie, aby posúdil, či tento úrad konal v primeranej lehote a na účely tohto preskúmania musí súd Únie zohľadniť význam sporu pre dotknutú osobu, zložitosť veci a správanie prítomných účastníkov konania. V každom prípade nemožno vytýkať menovaciemu orgánu, že počkal na výsledky vyšetrovania, ktoré viedol OLAF, pred tým, ako sa rozhodol uvažovať o začatí disciplinárneho konania proti dotknutej osobe. Pokiaľ ide o dĺžku disciplinárneho konania podľa služobného poriadku vo vlastnom zmysle slova, lehoty, ktoré z časového hľadiska vymedzujú priebeh disciplinárneho konania, nie sú prekluzívne, ale predstavujú predovšetkým pravidlo riadnej správy vecí verejných, ktoré od inštitúcie vyžaduje, aby disciplinárne konanie viedla s náležitou starostlivosťou a postupovala tak, aby každý procesný úkon nasledoval v primeranej lehote po predchádzajúcom úkone. Pri posúdení primeranej lehoty, v ktorej musí byť vedené disciplinárne konanie, je tak súd Únie povinný zohľadniť iba čas, ktorý uplynul medzi jedným procesným úkonom a nasledujúcim úkonom a toto posúdenie nezávisí od celkovej dĺžky disciplinárneho konania. (pozri body 107 – 109, 112, 113, 116, 118 a 121) Odkaz: Súd prvého stupňa: rozsudok z 26. januára 1995, D/Komisia, T‑549/93, EU:T:1995:15, bod 25, a rozsudok z 10. júna 2004, François/Komisia, T‑307/01, EU:T:2004:180, bod 48 Súd pre verejnú službu: rozsudky z 8. marca 2012, Kerstens/Komisia, F‑12/10, EU:F:2012:29, body 122, 124 a 125 a citovaná judikatúra; z 19. júna 2013, Goetz/Výbor regiónov, F‑89/11, EU:F:2013:83, bod 126; z 30. apríla 2014, López Cejudo/Komisia, F‑28/13, EU:F:2014:55, body 88, 90 a 97, a zo 17. marca 2015, AX/ECB, F‑73/13, EU:F:2015:9, body 173 až 175 a citovaná judikatúra

Na účely vypočutia podľa článku 3 prílohy IX služobného poriadku musí byť úradník v predvolaní jasne informovaný o všetkých skutočnostiach, ktoré sa mu vytýkajú a o ustanoveniach služobného poriadku, ktoré sú voči nemu uplatňované. V tejto súvislosti je cieľom začatia disciplinárneho konania sprevádzaného vypočutím dotknutej osoby umožniť menovaciemu orgánu preskúmať pravdivosť a závažnosť skutočností vytýkaných dotknutému úradníkovi a vypočuť ho k tomu v súlade s článkom 86 a prílohou IX služobného poriadku, aby si menovací orgán urobil názor jednak na to, či je vhodné zastaviť disciplinárne konanie alebo uložiť úradníkovi disciplinárny postih a jednak na to, či je prípadne potrebné odovzdať vec pred uložením tohto postihu disciplinárnej komisii podľa postupu stanoveného v prílohe IX služobného poriadku. Ak sa na záver vypočutia dotknutej osoby menovací orgán rozhodne obrátiť na disciplinárnu komisiu a to tak, že jej odovzdá správu uvedenú v článku 12 prílohy IX služobného poriadku, na jednej strane z toho môže dotknutý úradník vzhľadom na znenie článku 11 tej istej prílohy vyvodiť, že menovací orgán nepovažoval za vhodné uložiť mu bez konzultácie s disciplinárnou komisiou postih obyčajného písomného napomenutia alebo pokarhania, ale že sa naopak domnieval, že závažnosť vytýkaných skutočností nevyhnutne vyžaduje predloženie veci disciplinárnej komisii s cieľom prípadného uloženia niektorého z postihov uvedených v článku 9 prílohy IX služobného poriadku. Na druhej strane správa menovacieho orgánu disciplinárnej komisii, prijatá po vypočutí dotknutého úradníka, má iba ustáliť skutočnosti najmä vzhľadom na výsledky vypočutia a dať ich do vzájomného vzťahu s povinnosťami alebo ustanoveniami služobného poriadku, ktorých porušenie je tomuto úradníkovi vytýkané. Článok 12 prílohy IX však nevyžaduje a nemožno ho ani vykladať v tom zmysle, že by bol menovací orgán v tomto počiatočnom štádiu konania povinný pri predložení veci disciplinárnej komisii spresniť, ktorý z postihov uvedených v článku 9 prílohy IX služobného poriadku považuje za vhodné uložiť v danom prípade. Naopak, správa tohto orgánu disciplinárnej komisii nemá predbiehať kontradiktórnu diskusiu, ktorá musí prebehnúť medzi dotknutou osobou a menovacím orgánom pred disciplinárnou komisiou. Uložiť menovaciemu orgánu takúto povinnosť by však viedlo k prejudikovaniu veci dotknutého úradníka, čím by sa zasahovalo tak do neutrality vyššie uvedenej kontradiktórnej diskusie, ako aj do nezávislosti disciplinárnej komisie pri jej odporúčaní postihu, ktorý bude považovať za vhodný. (pozri body 128 – 132) Odkaz: Súd prvého stupňa: rozsudky z 12. septembra 2000, Teixeira Neves/Súdny dvor, T‑259/97, EU:T:2000:208, bod 67, a z 13. marca 2003, Pessoa e Costa/Komisia, T‑166/02, EU:T:2003:73, bod 36

Keďže nemožno vylúčiť, že menovací orgán uzná odsúdeniahodnosť niektorých skutočností až po tom, čo vec predložil disciplinárnej komisii, treba považovať za vlastné kontradiktórnemu konaniu pred disciplinárnou komisiou, a potom pred tripartitným menovacím orgánom, že určité okolnosti sa môžu ukázať priťažujúce alebo poľahčujúce v priebehu celého disciplinárneho konania a nemusia byť s konečnou platnosťou a vyčerpávajúco stanovené iba menovacím orgánom v jeho správe disciplinárnej komisii. (pozri bod 135) Odkaz: Súd prvého stupňa: rozsudok z 19. marca 1998, Tzoanos/Komisia, T‑74/96, EU:T:1998:58, bod 58

Je vlastné disciplinárnemu konaniu, že porušenie viacerých povinností alebo ustanovení služobného poriadku môže mať za následok, že menovací orgán uloží jediný postih so zreteľom na kumulovanú závažnosť týchto porušení. Skutočnosť, že menovací orgán takto postupoval, teda nemôže predstavovať porušenie zásady ne bis in idem prevzatej do článku 9 ods. 3 prílohy IX služobného poriadku. (pozri bod 141)

Disciplinárna komisia má poradnú úlohu a menovací orgán preto nie je viazaný jej stanoviskom najmä k existencii skutočností, ktoré sa majú zohľadniť, takže sa v rozhodnutí, ktoré prijme na záver disciplinárneho konania, môže odchýliť od skutkových zistení zohľadnených disciplinárnou komisiou v jej odôvodnenom stanovisku, avšak pod podmienkou, že podrobne vysvetlí dôvody svojho odlišného posúdenia, ktoré napokon zohľadnil v tomto rozhodnutí. Ak by totiž posúdenie skutočností disciplinárnou komisiou v jej odôvodnenom stanovisku malo zaväzovať menovací orgán, na jednej strane by takýto výklad disciplinárneho konania podľa služobného poriadku kládol disciplinárnu komisiu na rovnakú úroveň ako je úroveň rozhodovacieho orgánu, čím by ju zbavoval jej povahy poradného orgánu a prípadne bránil menovaciemu orgánu, aby uložil iný postih než postih navrhnutý týmto orgánom, ktorému služobný poriadok priznáva iba poradnú úlohu. Na druhej strane by takýto výklad zbavoval potrebného účinku možnosť každého člena disciplinárnej komisie pripojiť k stanovisku prijatému väčšinou členov tejto komisie svoj odchylný názor, ktorú upravuje článok 18 prílohy IX služobného poriadku. (pozri body 147 a 148) Odkaz: Súd pre verejnú službu: rozsudky zo 17. marca 2015, AX/ECB, F‑73/13, EU:F:2015:9, bod 244, a z 3. júna 2015, Bedin/Komisia, F‑128/14, EU:F:2015:51, body 29 a 30

Ak dodatočné vykonanie dôkazov odhalí nový vytýkaný skutok alebo novú okolnosť, za ktorej boli spáchané vytýkané skutky, alebo akúkoľvek inú skutočnosť, ktorá môže podstatne zmeniť posúdenie existencie, rozsahu alebo závažnosti vytýkaných skutkov a tak zmeniť obsah správy menovacieho orgánu, ktorá bola predložená disciplinárnej komisii, je menovací orgán v skutočnosti podľa článku 28 prílohy IX služobného poriadku vykladaného s prihliadnutím na vyššiu právnu zásadu, ktorou je dodržiavanie práva na obhajobu, povinný obnoviť disciplinárne konanie predložením novej správy disciplinárnej komisii. (pozri bod 149) Odkaz: Súd prvého stupňa: rozsudok z 26. januára 1995, D/Komisia, T‑549/93, EU:T:1995:15, bod 49

Ustanovenia článkov 11, 12, 12b a 17a služobného poriadku sú špecifickým vyjadrením základnej povinnosti lojálnosti a spolupráce, ktorú má úradník voči Únii a svojim nadriadeným. Táto povinnosť zahŕňa predovšetkým povinnosť úradníka zdržať sa konaní narušujúcich dôstojnosť funkcie a rešpekt k Únii. Úradník sa preto musí okrem iného správať mimo akéhokoľvek podozrenia, aby bol stále zachovaný vzťah dôvery existujúci medzi Úniou a ním samotným, a to tým skôr, ak je zaradený do vysokej platovej triedy. Tieto ustanovenia predstavujú v konečnom dôsledku piliere etiky európskej verejnej služby. Tieto pravidlá, ktoré vyjadrujú povinnosti a zodpovednosť európskej verejnej služby, sú odôvodnené úlohami vo všeobecnom záujme, ktorými je poverená Únia a ktoré majú za následok, že občania Únie a členské štáty musia byť schopní dôverovať tomu, že inštitúcie prostredníctvom svojich úradníkov a zamestnancov dbajú na riadne plnenie týchto úloh. Tieto povinnosti teda majú chrániť hlavne vzťah dôvery, ktorý musí existovať medzi Úniou a jej úradníkmi či zamestnancami. Vzhľadom na význam vzťahu dôvery, ktorý existuje medzi Úniou a jej úradníkom tak pokiaľ ide o vnútorné fungovanie Únie, ako aj jej obraz navonok, a s prihliadnutím na všeobecné znenie ustanovení článkov 11, 12, 12b a 17a služobného poriadku, sa tieto ustanovenia vzťahujú na každú okolnosť alebo každé správanie, ktoré musí úradník s prihliadnutím na svoju platovú triedu a funkciu, ktorú vykonáva, ako aj konkrétne okolnosti veci, rozumne chápať tak, že u tretích osôb môže vyvolať rozpaky týkajúce sa záujmov sledovaných Úniou, ktorým má slúžiť. Úradníci a zamestnanci Únie tak svojim správaním musia vytvárať obraz dôstojnosti, ktorý je v súlade so zvlášť korektným a úctivým správaním, ktoré sa oprávnene očakáva od zamestnancov medzinárodnej verejnej organizácie. (pozri body 187 – 190) Odkaz: Súdny dvor: rozsudok zo 6. marca 2001, Connolly/Komisia, C‑274/99 P, EU:C:2001:127, body 44 a 46 Súd prvého stupňa: rozsudok zo 7. marca 1996, Williams/Dvor audítorov, T‑146/94, EU:T:1996:34, bod 65 Súd pre verejnú službu: rozsudky z 8. novembra 2007, Andreasen/Komisia, F‑40/05, EU:F:2007:189, bod 233 a citovaná judikatúra; z 23. októbra 2013, Gomes Moreira/ECDC, F‑80/11, EU:F:2013:159, body 61 až 63; z 19. novembra 2014, EH/Komisia, F‑42/14, EU:F:2014:250, bod 123, a zo 17. marca 2015, AX/ECB, F‑73/13, EU:F:2015:9, body 210 a 232

Zo znenia článku 11a služobného poriadku výslovne vyplýva, že úradník sa pri vykonávaní svojich služobných povinností nemá zaoberať žiadnou záležitosťou, na ktorej má priamy alebo nepriamy osobný záujem, najmä rodinný alebo finančný, ktorý by mohol ohroziť jeho nezávislosť a že ak by mu taká záležitosť mala byť zverená, musí o tom okamžite informovať menovací orgán, ktorý príjme potrebné opatrenia. Napokon článok 11a ods. 3 služobného poriadku okrem iného stanovuje, že úradník si nesmie ponechať v podnikoch, ktoré podliehajú právomoci inštitúcie, ktorej je zamestnancom, podiel, ktorý by svojou povahou alebo veľkosťou mohol ohroziť jeho nezávislosť pri plnení jeho služobných povinností. V tejto súvislosti pri posúdení, či dochádza ku konfliktu záujmov, existencia pracovných alebo rodinných vzťahov medzi úradníkom a treťou osobou nemôže automaticky znamenať, že nezávislosť tohto úradníka je ohrozená alebo sa takou ukáže v prípade, keď má úradník rozhodovať vo veci, v ktorej je dotknutá táto tretia osoba. Keďže však posúdenie existencie konfliktu záujmov prináleží menovaciemu orgánu, článok 11a služobného poriadku neumožňuje úradníkom a zamestnancom, aby toto posúdenie vykonali sami a naopak im ukladá, aby svojmu nadriadenému oznámili prítomnosť svojho rodinného príslušníka v subjekte z prostredia mimo inštitúcie udržiavajúcom priame vzťahy s touto inštitúciou, ktoré patria do rámca povinností týchto úradníkov a zamestnancov, a to tým skôr, ak ide o príbuzného v priamom rade alebo súrodenca. Hoci v tejto súvislosti článok 11a služobného poriadku ukladá dotknutému úradníkovi oznamovaciu povinnosť, prítomnosť rodinného príslušníka osoby z prostredia mimo inštitúcie v danej inštitúcii nezbavuje túto osobu z prostredia mimo inštitúcie možnosti pracovať v spoločnosti podliehajúcej právomoci tejto inštitúcie. Rovnako táto okolnosť nezbavuje rodinného príslušníka úradníka alebo zamestnanca Únie možnosti prihlásiť sa do výberového konania alebo sa uchádzať o pracovné miesto, ak do výberu zasahuje výberová komisia výberového konania alebo výberová skupina, avšak s výhradou oznamovacej povinnosti, ktorú má tento úradník podľa článku 11a služobného poriadku a špecifickej oznamovacej povinnosti, ktorú má uchádzač, ktorý chce pracovať v službe Únie podľa článku 27 služobného poriadku vtedy, keď dotknutý úradník zasadá v tejto výberovej komisii alebo skupine. (pozri body 193 – 196) Odkaz: Súd prvého stupňa: rozsudky z 19. mája 1999, Connolly/Komisia, T‑34/96 a T‑163/96, EU:T:1999:102, bod 168; z 3. februára 2005, Mancini/Komisia, T‑137/03, EU:T:2005:33, bod 33, a z 12. júla 2005, De Bry/Komisia, T‑157/04, EU:T:2005:281, bod 35 Súd pre verejnú službu: uznesenie z 25. februára 2014, García Dominguez/Komisia, F‑155/12, EU:F:2014:24, bod 34; rozsudky z 30. apríla 2014, López Cejudo/Komisia, F‑28/13, EU:F:2014:55, bod 62, a z 22. septembra 2015, Gioria/Komisia, F‑82/14, EU:F:2015:108, bod 36

Dĺžka disciplinárneho konania sa nenachádza medzi kritériami uvedenými v článku 10 prílohy IX služobného poriadku a nie je relevantná pri určení disciplinárneho postihu, ktorý podľa tohto článku musí byť primeraný závažnosti spáchaného porušenia povinnosti. V dôsledku toho sa toto hľadisko nemá považovať za poľahčujúcu okolnosť. (pozri bod 200)

Prípadná nečinnosť nadriadených úradníka, proti ktorému sa vedie disciplinárne konanie, nemôže odôvodniť porušenia vytýkané tomuto úradníkovi, ktorý zostáva zodpovedný za svoje činy. (pozri bod 202) Odkaz: Súdny dvor: rozsudok z 11. júla 1985, R./Komisia, 255/83 a 256/83, EU:C:1985:324, bod 44 Súd prvého stupňa: rozsudok zo 4. mája 1999, Z/Parlament, T‑242/97, EU:T:1999:92, bod 115 Súd pre verejnú službu: rozsudok zo 17. marca 2015, AX/ECB, F‑73/13, EU:F:2015:9, bod 222

Nezávislosť úradníkov voči tretím osobám, ktorú majú za cieľ chrániť najmä články 11 a 11a služobného poriadku, sa nesmie posudzovať iba zo subjektívneho hľadiska, pretože táto nezávislosť má predovšetkým pri správe verejných financií zabrániť každému správaniu, ktoré by sa mohlo objektívne dotknúť obrazu inštitúcií a narušiť dôveru, ktorú majú vyvolávať u verejnosti. Podľa článku 10 písm. b) prílohy IX služobného poriadku tak inštitúcia môže zohľadniť ako priťažujúcu okolnosť riziko, ktorému správanie úradníka vystavilo integritu, dobré meno alebo záujmy inštitúcie, pričom nie je povinná preukázať, či a koľko osôb z prostredia mimo inštitúcie vedelo o danom správaní dotknutého úradníka. (pozri bod 204) Odkaz: Súd pre verejnú službu: rozsudok z 28. marca 2012, BD/Komisia, F‑36/11, EU:F:2012:49, bod 80

V disciplinárnom konaní musí byť zodpovednosť dotknutého úradníka preskúmaná individuálne a samostatne, to znamená nezávisle od prípadnej zákonnosti alebo nezákonnosti rozhodnutí prijatých voči iným zamestnancom alebo neexistencie takéhoto rozhodnutia. Uvedený úradník sa tak pri napadnutí postihu, ktorý mu bol uložený, nemôže účinne odvolávať na to, že pre skutky analogické skutkom, ktoré sa mu kladú za vinu, nebolo voči inému úradníkovi vedené žiadne disciplinárne konanie s predložením veci disciplinárnej komisii alebo že tomuto inému úradníkovi bol uložený miernejší postih. (pozri bod 205) Odkaz: Súdny dvor: rozsudok zo 4. júla 1985, Williams/Dvor audítorov, 134/84, EU:C:1985:297, bod 14 Súd pre verejnú službu: rozsudok zo 17. marca 2015, AX/ECB, F‑73/13, EU:F:2015:9, bod 123 a citovaná judikatúra

Keďže postup hodnotenia a disciplinárne konanie sú odlišnými konaniami, ktoré nemajú ten istý predmet, hľadisko povýšenia dotknutého úradníka nie je nijako relevantné na účely vymedzenia postihu, ktorý sa má uložiť na konci disciplinárneho konania. (pozri bod 206)