ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
33.

Dňa 18. decembra 2008 Rada prijala nariadenie č. 1355/2008. V odôvodnení č. 17 tohto nariadenia je uvedené: „Po uložení dočasných opatrení všetci traja čínski spolupracujúci vyvážajúci výrobcovia zaradení do vzorky a dvaja neprepojení dovozcovia z ES spochybnili použitie cien výrobného odvetvia Spoločenstva na výpočet normálnej hodnoty. Konštatovali, že normálna hodnota sa mala vypočítať na základe výrobných nákladov v [Číne], pričom by sa zobrali do úvahy všetky príslušné úpravy súvisiace s rozdielmi medzi trhmi v [Spoločenstve] a [Číne]. V tejto súvislosti sa poznamenáva, že použitie informácií z krajiny s iným ako trhovým hospodárstvom, a najmä od spoločností, ktorým nebolo poskytnuté trhovohospodárske zaobchádzanie, by bolo v rozpore s ustanoveniami článku 2 ods. 7 písm. a) základného nariadenia. Toto tvrdenie bolo preto zamietnuté. Tvrdilo sa tiež, že vzhľadom na nedostatočnú spoluprácu analogickej krajiny sa ako prijateľné riešenie mohli použiť údaje o cenách zo všetkých ostatných dovážajúcich krajín alebo príslušné uverejnené informácie. Takéto všeobecné informácie by však na rozdiel od údajov, ktoré použila Komisia, nebolo možné overiť ani urobiť krížovú kontrolu ich presnosti v súlade s ustanoveniami článku 6 ods. 8 základného nariadenia. Toto tvrdenie sa preto zamieta. Nebolo predložené žiadne iné tvrdenie, ktoré by mohlo vyvolať pochybnosti o skutočnosti, že metodika, ktorú použila Komisia, je v súlade s ustanoveniami článku 2 ods. 7 písm. a) základného nariadenia, a najmä o skutočnosti, že v tomto konkrétnom prípade predstavuje jediný zostávajúci opodstatnený základ na účely výpočtu normálnej hodnoty.“
92.

Nepresvedčilo ma konštatovanie Všeobecného súdu, podľa ktorého si Rada splnila povinnosť odôvodnenia sporného nariadenia prijatého v roku 2008, pretože v roku 2003 v spoločnej pozícii, v ktorej bol odvolateľ uvedený na zozname po prvýkrát, uviedla dôvody, ktoré ju viedli k rozšíreniu zmrazenia na rodinných príslušníkov. ( 85 ) Na jednej strane odôvodnenie č. 3 spoločnej pozície 2003/297, na ktorej Všeobecný súd založil svoje odôvodnenie, len uvádza, že pôsobnosť obmedzujúcich opatrení sa rozširuje na osoby, ktoré majú prospech z politiky mjanmarskej vlády, ako aj na ich rodinných príslušníkov, bez toho, aby bolo poskytnuté vysvetlenie, pokiaľ ide o dôvody tohto rozšírenia na rodinných príslušníkov. Na druhej strane nie je možné tvrdiť, že iba na základe toho bol odvolateľ, ktorý mal vtedy 16 rokov, schopný brániť svoje práva a že tento skutkový stav pretrvával až do prijatia sporného nariadenia, keď bol odvolateľ zaradený do prílohy, z ktorej nadpisu je jasné, že dôvod jeho zaradenia je práve to, že má prospech z hospodárskej politiky mjanmarskej vlády. ( 86 ) Skutočnosť, že v uvedenej prílohe nie sú zapísaní všetci rodinní príslušníci pána Taya Zu, ma vedie k tomu, že odvolateľ sa teda mohol len ťažko domnievať, že dôvodom jeho zaradenia do zoznamu bola a stále je jedine jeho rodinná príslušnosť. Vyhlásenia obsiahnuté v pôvodnej spoločnej pozícii a prebraté v následných spoločných pozíciách, najmä v tej, ktorú vykonáva sporné nariadenie, sa obmedzujú len na tvrdenie, že rodinným príslušníkom osôb, ktoré majú uvedený prospech, sa musia zmraziť finančné prostriedky. ( 87 ) Jednoduché tvrdenie tohto typu nemôže platiť ako odôvodnenie, pokiaľ nebol preukázaný samotný základ zmrazenia aktív týchto osôb. Dôkazom toho je skutočnosť, že Všeobecný súd musel, ako som už uviedol, vytvoriť ex nihilo domnienku umožňujúcu a posteriori vysvetliť dôvody zaradenia odvolateľa do zoznamu.
54.

Po prvé ide o verejný prenos v zmysle článku 8 ods. 2 smernice 2006/115. Tento pojem je autonómnym pojmom práva Únie, ktorý sa má vykladať takisto ako pojem verejný prenos v článku 3 ods. 1 smernice 2001/29. V prospech toho svedčí, že v oboch ustanoveniach sa použilo to isté slovné spojenie. To, že medzi úrovňou ochrany autorských práv a s nimi súvisiacich práv existujú rozdiely, nehovorí proti rovnakému výkladu pojmu verejný prenos. Podľa cieľov smernice majú byť nielen autori, ale aj výkonní umelci a výrobcovia zvukových záznamov primerane odmeňovaní, pričom výrobcom zvukových záznamov sa má zabezpečiť primeraná odmena za riskantné investície v oblasti výroby zvukových záznamov. Francúzska vláda v tejto súvislosti poukazuje na to, že aj cieľ smernice 2001/29, a to zabrániť deformáciám, ktoré sú spôsobené odlišnými právnymi predpismi, hovorí v prospech rovnakého výkladu pojmu verejný prenos. Deformácie, ktoré vznikli na základe toho, že členské štáty už majú možnosť stanoviť výnimky a obmedzenia, by sa ešte zväčšili, ak by výklad pojmu verejný prenos spadal do oblasti voľnej úvahy členských štátov. Jednotný výklad pojmu verejný prenos je potrebný aj preto, že tento pojem má podľa smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/116/ES z 12. decembra 2006 o lehote ochrany autorského práva a niektorých súvisiacich práv (kodifikované znenie) ( 10 ) význam pre lehotu ochrany autorských práv a súvisiacich práv. Žalobkyňa v konaní vo veci samej poukazuje na to, že tento pojem zahŕňa aj nepriame prenosy. V rozsudku SGAE/Rafael Hoteles Súdny dvor v porovnateľnom prípade rozhodol, že ide o verejný prenos v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 2001/29. Postačuje, že sa rozhlasový a televízny program sprístupnia tým, že sa poskytnú rozhlasové a televízne prijímače a že sa do nich prenáša signál. To, či hoteloví hostia tieto prijímače skutočne použijú, nie je relevantné. Tým, že prevádzkovatelia hotelov umožnili prístup k rozhlasovým a televíznym programom, poskytli totiž dodatočnú službu a sledovali tým hospodársky cieľ.
75.

Zodpovedajúcim spôsobom sa Portugalsko vo svojom vyjadrení k návrhu venuje tomuto bodu len v krátkosti. Toto konanie má síce svoj základ v rozpore medzi Komisiou a Portugalskom, ktorý sa týka správneho výpočtu vlastných zdrojov v súvislosti s osobitnou úpravou pre poľnohospodárov; ako však uvádza samotná Komisia, nie je to predmetom tohto konania. Aj keby sa Súdny dvor priklonil k takému výkladu spoločnej paušálnej úpravy, ktorý prezentuje Komisia, nemôže to viesť k zvýšeniu portugalského príspevku na vlastné zdroje, pretože maximálna úroveň už bola dosiahnutá. Portugalsko navyše vo svojej duplike upozorňuje na to, že Komisia sa opiera o ustanovenia šiestej smernice 77/388, ktoré upravujú výpočet vlastných zdrojov v súvislosti so spoločnou paušálnou úpravou pre poľnohospodárov, ( 48 ) ktoré sa už dlhšie, ale najneskôr odvtedy, ako vstúpilo do platnosti nariadenie č. 1553/89 ( 49 ), neuplatňujú a v smernici o spoločnom systéme DPH sa tiež nenachádzajú nijaké obdobné ustanovenia.
72.

Vyžadovať v prípade zmeny subjektov, aby nástupnícka zdaniteľná osoba predložila faktúru vystavenú na svoje meno, alebo – v rovnakom zmysle – odmietnuť faktúru z dôvodu, že bola vystavená na meno pôvodnej zdaniteľnej osoby, znamená stanoviť podmienku, ktorú je ťažké či dokonca nemožné splniť. Takýto výsledok by bol nezlučiteľný s judikatúrou Súdneho dvora, ktorý viackrát konštatoval, že „ak správca dane disponuje údajmi potrebnými na určenie, či je zdaniteľná osoba ako príjemca predmetných služieb povinná zaplatiť DPH, nemôže v súvislosti s právom tejto zdaniteľnej osoby odpočítať DPH stanoviť dodatočné požiadavky, ktoré môžu mať za následok absolútnu nemožnosť uplatnenia takého práva.“ ( 36 ) Práve taký prípad by nastal v prejednávanej veci, keďže zmena subjektov v prospech spoločnosti, ktorá by sa nevzťahovala na faktúru za kúpu nehnuteľnosti vystavenú na meno „budúcich spoločníkov“, by nepriamo viedla k odopretiu práva na odpočet.
14.

Lotyšská vláda má pochybnosti, pokiaľ ide o prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania, keďže D. P. O’Brien väčšinu svojej práce vo funkcii recordera, v súvislosti s ktorou požiadal o dôchodok, vykonal ešte pred nadobudnutím účinnosti smernice 98/23, ktorá rozšírila uplatniteľnosť smernice o práci na kratší pracovný čas na Spojené kráľovstvo. Smernica nadobudla účinnosť 7. apríla 1998, pričom Spojené kráľovstvo ju malo prebrať do vnútroštátneho práva do 7. apríla 2000. D. P. O’Brien pôsobil ako recorder od 1. marca 1978. Do tejto funkcie bol naposledy vymenovaný v roku 1999 a vykonával ju až do 31. marca 2005.
32.

Na základe uvedeného zastávam názor, že ak by sa táto podotázka položila v abstraktných súvislostiach a netýkala by sa okolností tohto konkrétneho prípadu, odpoveď na ňu by mala byť kladná. Inak povedané, podstatné zvýšenie významu už existujúcich údajov – realizované prostredníctvom začlenenia týchto údajov do databáz – môže predstavovať „usporiadanie ich obsahov“, ktoré možno zohľadniť na účely ochrany podľa autorského práva. Podľa môjho názoru nie sú pochybnosti o tom, že v kontexte smernice môže byť skutočnosť, že začlenenie údajov do databázy zvyšuje hodnotu alebo význam týchto údajov v rámci celkového hodnotenia, podstatná na to, aby sa uznala autorskoprávna ochrana samotnej databázy. Práve to je napokon účelom ustanovení, ktorých zámerom je chrániť to, čo databáza akýmkoľvek spôsobom „pridá“ k pôvodným údajom, ktoré boli do databázy začlenené. V prípade prvkov, ktoré charakterizujú zápasy vo futbalových súťažiach, sú však všetky tieto podrobnosti súčasťou pôvodných údajov a nie výsledkom začlenenia údajov do databázy.
43.

V každom prípade, aj keby sme si chceli predstaviť osobitne tvrdohlavého porušovateľa, ktorý by sa rozhodol podať žalobu o porušenie proti tretej strane pri použití svojho dizajnu, táto tretia strana by mala k dispozícii veľmi účinnú zbraň: protinávrh na výmaz. Vzhľadom najmä na výsledok predchádzajúceho súdneho konania, na základe ktorého je porušovateľ povinný ukončiť uvádzanie svojho výrobku na trh z dôvodu konfliktu so skorším zapísaným dizajnom, je podľa môjho názoru zrejmé, že dotknutá tretia strana by pred vnútroštátnym súdom ľahko dosiahla vo väčšine prípadov ( 13 ) rozhodnutie o výmaze dizajnu porušovateľa na základe protinávrhu, z dôvodu nedostatku novosti alebo osobitného charakteru v zmysle článku 5 a článku 6 nariadenia. Podobné dôvody neplatnosti totiž môže uplatniť v zmysle článku 25 v spojení s článkom 84 nariadenia ktokoľvek, kto má na tom záujem. Dizajn porušovateľa by bol v takom prípade s konečnou platnosťou vymazaný a skončil by stav jeho právnej neistoty. Paradoxne by teda správanie porušovateľa, ktorý by sa rozhodol ďalej používať svoj neskorší dizajn na to, aby podával súdne žaloby proti tretím stranám, spôsobilo, že by sa predmetný dizajn vyhlásil za neplatný, a preto by sa s konečnou platnosťou objasnila situácia.
148.

Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor na návrh na začatie prejudiciálneho konania odpovedal takto: 1. Článok 81 ES a článok 3 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 sa v členskom štáte, ktorý k Európskej únii pristúpil 1. mája 2004, neuplatnia na obdobie pred jeho vstupom do Európskej únie, a to ani vtedy, ak má byť stíhaný medzinárodne činný kartel, ktorý predstavuje jediné a nepretržité porušenie a ktorý bol spôsobilý prejaviť sa na území dotknutého členského štátu tak pred dátumom pristúpenia, ako aj po pristúpení. 2. Ak začne Európska komisia v súvislosti s takýmto kartelom konanie podľa kapitoly III nariadenia č. 1/2003, vnútroštátny orgán pre hospodársku súťaž dotknutého členského štátu nestráca svoju právomoc podľa článku 11 ods. 6 v spojení s článkom 3 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 stíhať na základe vnútroštátneho práva hospodárskej súťaže protisúťažné dôsledky kartelu na území tohto členského štátu, pokiaľ ide o časové obdobia pred jeho vstupom do Európskej únie. 3. Zásada ne bis in idem zakotvená v práve Únie nebráni sankciám proti podnikom zúčastneným na kartelovej dohode, ktoré vnútroštátny orgán pre hospodársku súťaž dotknutému členskému štátu uloží za protisúťažné dôsledky kartelu na území tohto členského štátu pred jeho vstupom do Európskej únie, pokiaľ predmetom pokút, ktoré voči týmto účastníkom kartelovej dohody už predtým uložila Európska komisia, neboli tieto dôsledky.
22.

Hoge Raad síce poukazuje na to, že holandské právne predpisy o používaní aktív zahrnutých do majetku podniku na súkromné účely až do 1. januára 2007 neobsahovali úpravu zdanenia použitia na súkromné účely podľa článku 6 ods. 2 písm. a) šiestej smernice. Nezávisle od toho je však potrebné uviesť, že predmetná holandská právna úprava upravuje zdanenie osobných motorových vozidiel, ktoré sa používajú nielen na podnikateľské, ale aj na súkromné účely a ktoré zakladali právo na okamžitý a úplný odpočet dane. Na to, aby bolo možné poskytnúť vnútroštátnemu súdu účelné usmernenia, ako posúdiť zlučiteľnosť danej úpravy so šiestou smernicou, je potrebný výklad článku 6 ods. 2 prvého pododseku písm. a) a článku 20 šiestej smernice, a nie článku 17 ods. 6 tejto smernice.
81.

Pokiaľ by však bola v prejednávanej veci prijatá prvá možnosť výkladu, uložené obmedzenie by sa zďaleka neobmedzovalo len na povinnosť uloženú zahraničným podnikateľom, aby sa na účely vykonávania činnosti prevádzkovania hier podrobili kontrole vnútroštátnych orgánov. Zahraničným podnikateľom by sa jednoducho bránilo pôsobiť na vyššie uvedenom trhu len preto, že miestom hlavného sídla podniku je iný členský štát a že právny vzťah so zákazníkmi má cezhraničnú povahu, a to napriek existujúcej možnosti vykonať policajnú kontrolu ich zástupcov, ktorí sa prípadne trvalo zdržiavajú na vnútroštátnom území.
2.

Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd a Risen Footwear (HK) Co. Ltd sú povinné nahradiť trovy konania.
42.

Takýto výklad je navyše, ako správne uviedla spoločnosť ADV Allround, viac v súlade s cieľom článku 9 šiestej smernice, ktorým je zabezpečenie rozumného vymedzenia daňových právomocí, ktoré by lepšie slúžilo záujmom zjednodušenia administratívy, zabraňovalo problémom v praxi a zvyšovalo právnu istotu pri vykonávaní kolíznych právnych noriem stanovených v tomto článku, ( 15 ) v porovnaní so situáciou, v ktorej by sa miesto zdanenia v prípade poskytovania pracovnej sily muselo určovať podľa toho, či sú poskytnuté osoby zamestnané u poskytovateľa, alebo samostatne zárobkovo činné, napriek tomu, že obe plnenia by slúžili na ten istý účel.
13.

V roku 2009 Balkan and Sea Properties ADSITS (ďalej len „Balkan and Sea“), realitná investičná spoločnosť, kúpila od Ravda tur EOOD viaceré nehnuteľnosti nachádzajúce sa v meste Ravda za celkovú sumu 21318852 BGN ( 11 ). Ravda tur EOOD bola spoločnosť s ručením obmedzeným s jedným spoločníkom prepojená s Balkan and Sea v zmysle § 1 ods. 3 dodatočných ustanovení DOPK. DPH bola vybratá z tejto sumy ( 12 ) a spoločnosť Balkan and Sea si uplatňovala právo na odpočítanie tejto dane od svojej DPH na výstupe.
45.

Sloboda prekročiť hranice členských štátov je nepochybne chránená základnou slobodou zakotvenou v článku 21 ZFEÚ. Možnosti, ktoré priniesla Zmluva o fungovaní Európskej únie v oblasti voľného pohybu, by nemohli mať plný účinok, ak by ich občan Únie nemohol využívať v dôsledku prekážok spojených s využitím týchto možností. ( 27 ) Článok 21 ZFEÚ bráni teda takým opatreniam, ktoré by bez legitímneho dôvodu mohli občanom Únie brániť v tom, aby vycestovali do iných členských štátov, resp. by ich mohli odradiť alebo spôsobiť, že realizácia tejto slobody bude menej atraktívna. ( 28 )
38.

Analýza podobná tej, ktorú navrhuje W. Hofmann, by totiž mala za následok, že by členský štát nemohol použiť svoje vnútroštátne predpisy týkajúce sa obmedzenia, zadržania, odobratia alebo zrušenia vodičského oprávnenia na vodičov, ktorým boli ich vodičské preukazy vydané pred 19. januárom 2013. To by bolo úplne v rozpore s cieľom smernice 2006/126, ktorým je zlepšenie bezpečnosti cestnej premávky.
56.

V každom prípade treba v tejto súvislosti pripomenúť to, čo som uviedol v bode 42 a nasl. vyššie: v prejednávanom prípade sporné rozhodnutie všeobecne neposudzuje iba to, či exkluzivita alebo zľavy mohli mať „ako také“ negatívny dopad na hospodársku súťaž. Dokazuje sa v ňom skôr to, či tieto postupy smerovali k tomu, aby mali alebo mohli mať také účinky v rámci okolností prípadu. Práve uvedený prístup je totiž správny. Poukázanie na negatívne účinky by nemalo byť automatické. (Pravdepodobná) existencia takých vylučujúcich účinkov v osobitnom prípade by sa nemala iba predpokladať, ale mala by byť posúdená a preukázaná.
7.

Článok 8 smernice 2004/48 stanovuje: „1. Členské štáty zabezpečia, aby v súvislosti s konaním týkajúcim sa porušenia práva duševného vlastníctva mohli príslušné súdne orgány na odôvodnený a primeraný návrh navrhovateľa nariadiť, aby porušovateľ a/alebo akákoľvek iná osoba poskytla informácie o pôvode a distribučných sieťach tovarov alebo služieb, ktoré porušujú právo duševného vlastníctva, ak: a) sa zistí, že má v držbe taký tovar v komerčnom rozsahu; b) sa zistí, že využíva také služby v komerčnom rozsahu; c) sa zistí, že v komerčnom rozsahu poskytuje služby využívané v činnostiach spojených s porušovaním práv; alebo d) ak osoba uvedená v písmene a), b) alebo c) uviedla, že sa zúčastnil na produkcii, výrobe alebo distribúcii takéhoto tovaru alebo poskytovaní takýchto služieb. 2. Informácie uvedené v odseku 2 musia, ak je to potrebné, obsahovať: a) mená a adresy producentov, výrobcov, distributérov, dodávateľov a iných predošlých vlastníkov tovarov alebo služieb, ako aj zamýšľaných veľko- a malopredajcov; b) informácie o vyprodukovaných, vyrobených, dodaných, obdržaných alebo objednaných množstvách, ako aj cenu príslušného tovaru alebo služieb. 3. Odseky 1 a 2 sa uplatňujú bez toho, aby boli dotknuté iné zákonné ustanovenia, ktoré: … e) upravujú ochranu dôvernosti zdrojov informácií alebo spracovanie osobných údajov.“
36.

Okrem toho sa Komisia domnieva, že Artegodan nepochopila jednotlivé funkcie žaloby o náhradu škody a žaloby o neplatnosť, ktoré Všeobecný súd pripomenul v napadnutom rozsudku, a že zotrváva na svojej argumentácii uvedenej v prvostupňovom konaní, pričom presnejšie neidentifikuje akékoľvek nesprávne právne posúdenie v odôvodnení Všeobecného súdu. Komisia sa teda domnieva, že podľa ustálenej judikatúry, a ako to správne uvádza Všeobecný súd, porušenie právneho pravidla, ktoré vedie k určeniu neplatnosti rozhodnutia, samo osebe nepostačuje na konštatovanie, že cieľom tohto pravidla je priznanie práva jednotlivcom, a teda na vznik mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva. Odlišný výklad by totiž viedol k tomu, že kritérium „právneho pravidla, ktorého cieľom je priznať práva jednotlivcom“, by stratilo význam, pretože nezákonnosť by sama osebe postačovala na splnenie podmienky týkajúcej sa vzniku mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva.
41.

Neutralita dane z pridanej hodnoty pre podniky dovážajúce tovar by bola ohrozená práve vtedy, ak by bola neobmedzene prípustná taká právna úprava, ako je francúzsky CGI. Vo všetkých prípadoch, kde by členský štát nevyužil možnosť podľa článku 23 ods. 2 smernice, by bola totiž zdaniteľná osoba povinná platiť vopred. Najprv by bola povinná zaplatiť daň z pridanej hodnoty colným orgánom a až v rámci daňového priznania za príslušné zdaňovacie obdobie, ktoré by bolo pravdepodobne podané oveľa neskôr, by mohla vykonať odpočet zaplatenej sumy.
59.

Umožniť dovoz lacnejších liekov podľa článku 5 ods. 1 iba z uvedeného dôvodu by rozšírilo rozsah tohto ustanovenia väčšmi, než bolo zámerom normotvorcu. Namiesto toho by členské štáty mali riešiť problém cenovo nedostupných liekov, na ktoré bolo udelené povolenie na uvedenie na trh, v rámci právomocí, ktoré sú im priznané podľa článku 4 ods. 3 smernice 2001/83. Uvedené ustanovenie stanovuje, že žiadne ustanovenie smernice 2001/83 nemá vplyv na právomoci úradov členských štátov, pokiaľ ide o stanovovanie cien liekov alebo o ich zaradenie do národných systémov zdravotného poistenia na základe zdravotných, ekonomických alebo sociálnych podmienok. Takéto právomoci sa môžu vykonávať v súlade so smernicou Rady 89/105/EHS z 21. decembra 1988 o transparentnosti opatrení upravujúcich stanovovanie cien humánnych liekov a ich zaraďovanie do vnútroštátnych systémov zdravotného poistenia ( 20 ).
37.

To nemožno povedať o ustanovení posudzovanom v prejednávanej veci. Ako talianska vláda a Komisia zhodne uvádzajú, toto ustanovenie sa vzťahuje na súdnu fázu, a nie na administratívnu fázu, za ktorú sú zodpovedné daňové orgány. Jeho procesnú povahu zdôrazňuje skutočnosť, že sa nevzťahuje len na DPH, ako to bolo v prípade ustanovení posudzovaných v už citovanom rozsudku Komisia/Taliansko, ale na odvolacie konania pred Commissione Tributaria Centrale týkajúce sa všetkých druhov daní. Nedochádza k oslobodeniu od prešetrovania alebo vyrubenia dane daňovými orgánmi. Všetky posudzované veci boli prešetrené a čiastky, ktoré sa považovali za dlžné, boli uplatnené pred prijatím sporného ustanovenia. Toto ustanovenie má za následok skončenie konania o konečnom odvolaní daňového orgánu proti nepriaznivému súdnemu rozhodnutiu, ale nie je osobitne na prospech osobám, ktoré sa dopustili daňových podvodov. Je to totiž nepravdepodobné (a malo by to byť mimoriadne nepravdepodobné), že takéto osoby by mali dvakrát úspech pred súdmi v spore s daňovým orgánom – nielen v prvom stupni, ale aj v odvolacom konaní. Napokon sporné ustanovenie nadobudlo účinnosť o viac ako 14 rokov po poslednom termíne na podanie konečného odvolania, a nie „veľmi skoro po uplynutí lehôt, v ktorých mali zdaniteľné osoby zaplatiť DPH“. ( 19 )
82.

Vyjadrila som názor, že článok 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95 môže byť vykladaný tak, že pre nároky na úroky zavádza štvorročnú premlčaciu dobu. ( 38 ) Z toho však nevyplýva, že Súdny dvor sa má snažiť o vytvorenie úplného „systému premlčania“ v otázkach úrokov tým, že bude vkladať do textu slová, ktoré tam zjavne nie sú. Bolo by to v rozpore so zásadou právnej istoty. Je úlohou normotvorcu EÚ, aby zvážil, či treba prijať podrobné harmonizované pravidlá na uplatnenie uvedenej štvorročnej premlčacej doby na vymáhanie nárokov na úroky. Takéto pravidlá EÚ v súčasnosti neexistujú.
153.

Napriek tomu nemožno tieto otázky zamietnuť ako irelevantné. Otázka o priamej uplatniteľnosti medzinárodnoprávnych ustanovení by sa totiž mohla stať relevantná vtedy, ak vnútroštátny súd nemôže článok 8 ods. 2 smernice 2006/115 zohľadniť v konaní vo veci samej. Podľa môjho názoru relevantné vnútroštátne ustanovenia síce možno vykladať v súlade so smernicou (a tým aj v súlade medzinárodnými normami). Či je však takýto výklad možný, je nakoniec otázkou vnútroštátneho práva, ktorej zodpovedanie je vo výlučnej kompetencii vnútroštátneho súdu. V prípade (ktorý je z môjho pohľadu nepravdepodobný), že by výklad v súlade so smernicou nebol možný, by však mohlo priame uplatnenie článku 8 ods. 2 smernice stroskotať práve na tom, že ide o spor medzi dvoma súkromnými stranami.
91.

Z obmedzenia by bolo potrebné vychádzať v prípade, pokiaľ by § 40 SGB XI úplne vylučoval zahraničných poskytovateľov zdravotníckych pomôcok a mohli by sa používať len výrobky, ktoré ponúkajú nemeckí poskytovatelia. To ale Komisia netvrdila, nie je to ani predmetom prejednávanej žaloby a z § 40 SGB XI taktiež nevyplývajú žiadne indície v tomto smere.
73.

Situácia belgického daňovníka je okrem toho skomplikovaná okolnosťou, že nemá nijaké informácie o tom, čo znamená členský štát s výrazne výhodnejším daňovým režimom než belgický daňový režim. Ak chce teda využívať služby osoby usadenej v inom členskom štáte, je nútený sám posúdiť, či je daňový režim tohto členského štátu výrazne výhodnejší než belgický daňový režim, aby mohol určiť, akému režimu odpočítania prevádzkových nákladov podlieha, čo ho stavia do situácie právnej neistoty. K tomu sa pridáva skutočnosť, že je obzvlášť náročné presne identifikovať situácie, ktoré by malo použitie príslovky „výrazne“ zahŕňať. Problém vyplývajúci z tejto právnej neistoty by sa síce mohol eliminovať, ak by boli belgické daňové úrady schopné stanoviť zoznam daňových režimov s výrazne výhodnejšími daňami, než je belgický režim, ktoré by mohli spadať do pôsobnosti článku 54 CIR z roku 1992. K tomu však v praxi nedochádza. Okrem toho sa zdá v každom prípade obzvlášť náročné stanoviť všetky možné uplatnenia tohto ustanovenia.