Predbežné znenie

NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

JEAN RICHARD DE LA TOUR

prednesené 17. novembra 2022( )

Vec C‑338/21

Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid,

za účasti

S. S.,

N. Z.

a

S. S.

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Raad van State (Štátna rada, Holandsko)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Azylová politika – Nariadenie (EÚ) č. 604/2013 – Kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu – Odvolanie podané proti rozhodnutiu o odovzdaní vydanému vo vzťahu k žiadateľovi o azyl – Lehota na odovzdanie – Pozastavenie lehoty na uskutočnenie odovzdania – Smernica 2004/81/ES – Obchodovanie s ľuďmi“





I. Úvod

1. Prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 27 ods. 3 a článku 29 nariadenia (EÚ) č. 604/2013( ) v spojení s článkom 8 smernice 2004/81/ES( ) a poskytuje Súdnemu dvoru príležitosť spresniť vzájomný vzťah medzi týmito ustanoveniami v prípade, keď štátny príslušník tretej krajiny, ktorý je žiadateľom o medzinárodnú ochranu, jednak podal žalobu proti rozhodnutiu o odovzdaní bez toho, aby požiadal o odklad výkonu tohto rozhodnutia, a jednak podal návrh na preskúmanie správneho rozhodnutia, ktorým bola zamietnutá jeho žiadosť o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81.

2. Tento návrh bol podaný v rámci sporov medzi S. S., N. Z. a S. S., štátnymi príslušníkmi tretích krajín, a Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (štátny tajomník pre spravodlivosť a bezpečnosť, Holandsko; ďalej len „štátny tajomník“), ktorých predmetom sú rozhodnutia, ktoré prijal štátny tajomník, o zamietnutí ich žiadostí o medzinárodnú ochranu bez posúdenia a ich odovzdaní do zodpovedného členského štátu. Títo štátni príslušníci zároveň podali žiadosti o povolenie na pobyt na základe článku 8 smernice 2004/81, ktoré štátny tajomník zamietol. Uvedení štátni príslušníci podali návrh na preskúmanie týchto zamietavých rozhodnutí.

3. Táto vec súvisí s vecou Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavenie lehoty na odovzdanie v odvolacom konaní) (C‑556/21), ktorú prejednáva Súdny dvor a v ktorej vzniká otázka, či možno na žiadosť príslušného vnútroštátneho orgánu odložiť výkon rozhodnutia o odovzdaní, a teda pozastaviť lehotu na odovzdanie, ktorá je stanovená v nariadení Dublin III, v odvolacom konaní, ktorého predmetom je žaloba o neplatnosť rozhodnutia o odovzdaní vydaného voči žiadateľovi o medzinárodnú ochranu, hoci tento žiadateľ nepožiadal o odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní.

4. Napriek tomu, že Raad van State (Štátna rada, Holandsko) sa v týchto dvoch veciach pýta na dôsledky odkladu výkonu rozhodnutia o odovzdaní pre počítanie lehoty na odovzdanie stanovenej v článku 29 ods. 1 nariadenia Dublin III (ďalej len „lehota na odovzdanie“) ako takej, konkrétne otázky, ktoré sa kladú, sú odlišné. Preto v uvedených veciach prednesiem samostatné návrhy, a to v ten istý deň.

5. V týchto návrhoch na základe svojej analýzy navrhnem, aby Súdny dvor rozhodol, že článok 27 ods. 3 a článok 29 nariadenia Dublin III sa majú vykladať v tom zmysle, že výkon rozhodnutia o odovzdaní prijatého v súlade s ustanoveniami tohto nariadenia sa musí na základe článku 47 Charty základných práv Európskej únie( ) odložiť, ak sa podá opravný prostriedok proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81, a že lehota na odovzdanie nie je pozastavená, ak dotknutý štátny príslušník tretej krajiny podal návrh na preskúmanie rozhodnutia o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 tejto smernice.

II. Právny rámec

A. Právo Únie

1. Smernica 2004/81

6. V odôvodnení 6 smernice 2004/81 sa uvádza:

„táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznávané napríklad [Chartou]“.

7. Článok 1 tejto smernice stanovuje:

„Účelom tejto smernice je definovať podmienky vydávania povolení na trvalý pobyt s obmedzenou dobou platnosti… štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí spolupracujú v boji proti nezákonnému obchodovaniu s ľuďmi alebo proti konaniu umožňujúcemu nelegálne prisťahovalectvo.“

8. Článok 6 uvedenej smernice, nazvaný „Čas na premyslenie“, stanovuje, že štátnym príslušníkom tretích krajín sa poskytne čas na premyslenie, aby sa mohli rozhodnúť o tom, či budú spolupracovať s príslušnými orgánmi, a vzchopiť sa, a že počas celého trvania tohto času na rozmyslenie nie je možné vykonať voči nim žiadny príkaz na vyhostenie.

9. Článok 8 ods. 1 smernice 2004/81 stanovuje:

„Po uplynutí doby na rozmyslenie [času na premyslenie – neoficiálny preklad] alebo skôr, ak príslušné orgány dospeli k záveru, že dotknutý štátny príslušník tretej krajiny už splnil kritériá stanovené v [písmene] b), členské štáty posúdia:

a) možnosť vyšetrovania alebo súdneho konania vyplývajúcu z jeho predĺženého pobytu na území členského štátu, a

b) či dotknutý štátny príslušník tretej krajiny dokázal jednoznačný úmysel spolupracovať a

c) či prerušil všetky kontakty s osobami podozrivými zo spáchania činov, ktoré by mohli predstavovať trestné činy uvedené v článku 2 písm. b) a c).“

10. V článku 13 ods. 2 tejto smernice sa uvádza:

„Ak uplynie doba platnosti povolenia na trvalý pobyt vydaného na základe tejto smernice, budú sa uplatňovať bežné zákony o cudzincoch.“

2. Nariadenie Dublin III

11. Podľa článku 1 nariadenia Dublin III toto nariadenie stanovuje kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanú v jednom z členských štátov štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti. Odôvodnenia 4, 5 a 19 tohto nariadenia v tejto súvislosti stanovujú:

„(4) V záveroch [Európskej rady prijatých na jej mimoriadnom zasadnutí v] Tampere [v dňoch 15. a 16. októbra 1999] sa… konštatuje, že spoločný európsky azylový systém by mal zahŕňať z krátkodobého hľadiska jasnú a uplatniteľnú metódu na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o azyl.

(5) Takáto metóda by mala byť založená na objektívnych a spravodlivých kritériách ako pre členské štáty, tak aj pre dotknuté osoby. Mala by umožniť najmä rýchle určenie zodpovedného členského štátu, aby bol zaručený efektívny prístup k postupom na udelenie medzinárodnej ochrany a aby nebolo ohrozené rýchle vybavovanie žiadostí o medzinárodnú ochranu.

…

(19) S cieľom zaručiť účinnú ochranu práv dotknutých osôb by sa mali v súvislosti s rozhodnutiami o odovzdaní do zodpovedného členského štátu stanoviť právne záruky a právo na účinný prostriedok nápravy predovšetkým v súlade s článkom 47 [Charty]. S cieľom zabezpečiť dodržanie medzinárodného práva by mal účinný prostriedok nápravy voči takýmto rozhodnutiam zahŕňať preskúmanie uplatňovania tohto nariadenia, ako aj právnej a faktickej situácie v členskom štáte, do ktorého sa žiadateľ odovzdáva.“

12. Článok 27 ods. 3 a 4 uvedeného nariadenia stanovuje:

„3. Na účely odvolania proti rozhodnutiu o odovzdaní alebo jeho preskúmania členské štáty vo svojom vnútroštátnom práve stanovia, že:

a) na základe odvolania alebo preskúmania získava dotknutá osoba právo zotrvať na území daného členského štátu až do prijatia rozhodnutia vo veci odvolania alebo preskúmania, alebo

b) odovzdanie sa automaticky odkladá a tento odklad zanikne po určitom primeranom období, počas ktorého má súd po podrobnom a prísnom preskúmaní rozhodnúť o tom, či má odvolanie alebo preskúmanie odkladný účinok, alebo

c) dotknutá osoba môže v primeranej lehote požiadať súd o odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní do prijatia rozhodnutia vo veci jej odvolania alebo preskúmania. Členské štáty zabezpečia, aby bol k dispozícii účinný opravný prostriedok, a to odkladom odovzdania do prijatia rozhodnutia o prvej žiadosti o odklad. Každé rozhodnutie o tom, či sa výkon rozhodnutia o odovzdaní odloží, sa prijme v primeranej lehote, ktorá zároveň umožní podrobné a prísne preskúmanie žiadosti o odklad. V rozhodnutí o tom, že výkon rozhodnutia o odovzdaní sa neodloží, sa uvedú dôvody, na ktorých sa zakladá.

4. Členské štáty môžu stanoviť, že príslušné orgány môžu bez návrhu rozhodnúť, že výkon rozhodnutia o odovzdaní sa odloží do prijatia rozhodnutia o odvolaní alebo preskúmaní.“

13. Článok 29 ods. 1 prvý pododsek a článok 29 ods. 2 nariadenia Dublin III znejú:

„1. Odovzdanie žiadateľa… zo žiadajúceho členského štátu do zodpovedného členského štátu sa uskutoční v súlade s vnútroštátnym právom žiadajúceho členského štátu, po porade medzi dotknutými členskými štátmi, akonáhle to je prakticky možné a najneskôr do šiestich mesiacov od akceptovania dožiadania iným členským štátom o prevzatie alebo prijatie späť dotknutej osoby alebo konečného rozhodnutia o odvolaní alebo preskúmaní, ak majú v súlade s článkom 27 ods. 3 odkladný účinok.

…

2. Ak sa odovzdanie neuskutoční v lehote šiestich mesiacov, zodpovedný členský štát bude zbavený svojej povinnosti prevziať alebo prijať späť dotknutú osobu a táto zodpovednosť sa presunie na žiadajúci členský štát. Táto lehota sa môže predĺžiť najviac na jeden rok, ak sa odovzdanie nemohlo uskutočniť kvôli uväzneniu dotknutej osoby, alebo najviac na osemnásť mesiacov, ak je dotknutá osoba na úteku.“

B. Holandské právo

1. Všeobecný zákon o správnom práve

14. § 8:81 ods. 1 Algemene wet bestuursrecht (všeobecný zákon o správnom práve)( ) zo 4. júna 1992 stanovuje:

„Ak sa podá žaloba proti rozhodnutiu na správnom súde, alebo ak sa pred podaním prípadnej žaloby na správnom súde podá návrh na preskúmanie…, sudca správneho súdu poverený rozhodovaním o predbežných opatreniach, ktorý je alebo sa môže stať príslušným v konaní vo veci samej, môže na základe návrhu nariadiť predbežné opatrenia, ak je to vzhľadom na predmetné záujmy z dôvodu naliehavosti nevyhnutné.“

15. Podľa § 8:108 ods. 1 tohto zákona:

„Pokiaľ v tejto hlave nie je stanovené niečo iné, hlavy 8.1 až 8.3 sa primerane uplatnia na odvolanie…“.

2. Zákon o cudzincoch z roku 2000

16. § 28 ods. 1 písm. a) Vreemdelingenwet 2000 (zákon o cudzincoch z roku 2000)( ) z 23. novembra 2000 stanovuje:

„Minister van Veiligheid en Justitie [minister bezpečnosti a spravodlivosti (Holandsko)] má právomoc:

a) vyhovieť žiadosti o vydanie povolenia na pobyt na dobu určitú, zamietnuť ju, neposúdiť ju, vyhlásiť ju za neprípustnú alebo zastaviť jej posudzovanie“.

17. § 73 ods. 1 tohto zákona znie:

„Účinnosť rozhodnutia o zamietnutí žiadosti… je pozastavená, kým neuplynie lehota na podanie návrhu na preskúmanie…, alebo ak bol podaný návrh na preskúmanie…, kým sa nerozhodne o tomto návrhu na preskúmanie.“

18. V § 82 ods. 1 spomenutého zákona sa uvádza:

„Účinnosť rozhodnutia o povolení na pobyt je pozastavená, kým neuplynie lehota na podanie žaloby, alebo ak bola podaná žaloba, kým sa nerozhodne o tejto žalobe.“

3. Vyhláška o cudzincoch z roku 2000

19. § 3.48 ods. 1 písm. a) Vreemdelingenbesluit 2000 (vyhláška o cudzincoch z roku 2000)( ) z 23. novembra 2000 znie:

„Riadne povolenie na pobyt na dobu určitú možno vydať pod podmienkou súvisiacou s dočasnými humanitárnymi dôvodmi cudzincovi, ktorý:

a) je obeťou a oznamovateľom obchodovania s ľuďmi, pokiaľ sa vedie predbežné prešetrovanie alebo vyšetrovanie v rámci trestného konania týkajúce sa osoby podozrivej zo spáchania trestného činu, ktorý je predmetom oznámenia, alebo bolo vydané rozhodnutie voči tejto osobe vo veci samej“.

20. § 7.3 ods. 1 tejto vyhlášky stanovuje:

„Ak bol podaný návrh na vydanie predbežného opatrenia na účely zabránenia vráteniu na hranicu alebo odovzdaniu pred vydaním rozhodnutia o žalobe proti rozhodnutiu, ktoré bolo vydané na základe žiadosti o povolenie na pobyt na dobu určitú z dôvodu azylu, cudzinec je oprávnený počkať na vydanie rozhodnutia o tomto návrhu v Holandsku.“

4. Obežník o cudzincoch z roku 2000

21. Oddiel B1/7.2. Vreemdelingencirculaire 2000 (obežník o cudzincoch z roku 2000) znie:

„Ak bola účinnosť rozhodnutia o zamietnutí žiadosti o riadne povolenie na pobyt na dobu určitú podľa § 73 ods. 1 [zákona o cudzincoch z roku 2000] pozastavená podaním návrhu na preskúmanie, automaticky sa predpokladá, že tento odkladný účinok má za následok aj odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní vydanému voči cudzincovi v zmysle článku 27 ods. 3 nariadenia [Dublin III].

…“

III. Skutkové okolnosti sporov vo veci samej a prejudiciálna otázka

22. S. S., N. Z. a S. S. sú štátni príslušníci tretích krajín, ktorí podali v Holandsku dva typy žiadostí.

23. Pokiaľ ide o prvé konanie, žalobcovia vo veci samej podali 19. apríla 2019, 5. septembra 2019 a 7. októbra 2019 žiadosti o medzinárodnú ochranu. Štátny tajomník požiadal talianske orgány, aby ich prevzali alebo prijali späť. Tieto orgány 12. júna 2019, 20. novembra 2019 a 28. novembra 2019 výslovne alebo konkludentne akceptovali tieto dožiadania o prevzatie alebo prijatie späť.

24. V dôsledku toho štátny tajomník 1. augusta 2019, 17. januára 2020 a 8. februára 2020 rozhodol, že žiadosti o medzinárodnú ochranu, ktoré podali žalobcovia vo veci samej, sa bez posúdenia zamietnu a žalobcovia vo veci samej budú odovzdaní do Talianska. Žalobcovia vo veci samej podali proti týmto rozhodnutiam žaloby o neplatnosť.

25. Príslušné prvostupňové súdy 21. novembra 2019, 1. septembra 2020 a 16. septembra 2020 zrušili uvedené rozhodnutia. Tieto súdy totiž po tom, čo konštatovali, že vzhľadom na to, že N. Z. a S. S. v súvislosti so žalobami, ktoré podali proti rozhodnutiu o odovzdaní, nepodali alebo vzali späť návrh na odklad výkonu tohto rozhodnutia, lehota na odovzdanie uplynula a Holandské kráľovstvo sa teda stalo zodpovedným za posúdenie ich žiadostí o medzinárodnú ochranu. Pokiaľ ide o S. S., rozhodnutie o odovzdaní bolo zrušené z dôvodov, ktoré podľa názoru vnútroštátneho súdu nie sú potrebné na posúdenie prejudiciálnej otázky. Vnútroštátny súd sa však domnieva, že na to, aby mohol rozhodnúť o žalobe, musí určiť, či lehota na odovzdanie uplynula a či sa Holandské kráľovstvo stalo zodpovedným za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu, ako to tvrdí S. S. Prvostupňové súdy v dôsledku toho, že Holandské kráľovstvo sa stalo zodpovedným za posúdenie žiadostí o medzinárodnú ochranu, a to aj pokiaľ ide o S. S. a N. Z., uložili štátnemu tajomníkovi povinnosť opäť rozhodnúť o týchto žiadostiach.

26. Štátny tajomník sa odvolal proti týmto rozsudkom na Raad van State (Štátna rada), pričom tvrdil, že lehoty na odovzdanie neuplynuli, lebo boli pozastavené podaním návrhu na preskúmanie, ktorý podali žalobcovia vo veci samej v konaniach, ktorých predmetom boli rozhodnutia o zamietnutí ich žiadostí o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81( ). Štátny tajomník podal spolu s týmito odvolaniami návrhy na vydanie predbežných opatrení, ktorými sa domáhal, aby bol oslobodený od povinnosti opäť rozhodnúť o žiadostiach o medzinárodnú ochranu, kým sa nerozhodne o odvolaní. Raad van State (Štátna rada) 22. apríla 2020, 21. septembra 2020 a 16. novembra 2020 vyhovela týmto návrhom na vydanie predbežných opatrení.

27. Pokiaľ ide o druhé konanie, žalobcovia vo veci samej 1. októbra 2019, 21. februára 2020 a 4. marca 2020 oznámili trestné činy obchodovania s ľuďmi, ktorých obeťou sa údajne stali v Holandsku a/alebo v Taliansku. Štátny tajomník považoval tieto oznámenia za žiadosti o povolenie na pobyt viazaný na dočasné humanitárne dôvody v zmysle § 3.48 vyhlášky o cudzincoch z roku 2000. Štátny tajomník rozhodnutiami zo 7. októbra 2019, z 3. marca 2020 a zo 6. apríla 2020 tieto žiadosti zamietol.

28. Žalobcovia vo veci samej podali proti týmto rozhodnutiam 4. novembra 2019, 30. marca 2020 a 4. mája 2020 návrhy na preskúmanie.

29. Tieto návrhy na preskúmanie boli zamietnuté štátnym tajomníkom alebo vzaté späť 16. decembra 2019, 22. apríla 2020 a 28. augusta 2020.

30. Vnútroštátny súd spresňuje, že bude môcť preskúmať odvolanie, ktoré podal štátny tajomník proti rozsudku, ktorým bolo zrušené rozhodnutie o odovzdaní vydané voči S. S., ak sa rozhodne – ako to tvrdí štátny tajomník –, že lehota na odovzdanie bola pozastavená podaním návrhu na preskúmanie proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o povolenie na dočasný pobyt uvedené v článku 8 smernice 2004/81 a v § 3.48 vyhlášky o cudzincoch z roku 2000.

31. Tento súd sa domnieva, že v prospech takého pozastavenia svedčia štyri argumenty.

32. Po prvé toto pozastavenie je potrebné na zaručenie potrebného účinku nariadenia Dublin III a smernice 2004/81 a zároveň zabránenie zneužívaniu práva. Pokiaľ totiž návrh na preskúmanie podaný proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o povolenie na dočasný pobyt bráni vyhosteniu dotknutej osoby, uplynutiu lehoty na odovzdanie sa nedá predísť, ak taký návrh na preskúmanie podá osoba, voči ktorej bolo vydané rozhodnutie o odovzdaní. Ak by teda v takej situácii nedošlo k pozastaveniu lehoty na odovzdanie, podporovalo by to „forum shopping“ a nabádalo by to vnútroštátne orgány, aby nevenovali takým oznámeniam dostatočnú pozornosť.

33. Po druhé článok 27 ods. 3 nariadenia Dublin III možno vykladať v tom zmysle, že podanie odvolania, ktoré bráni skutočnému vykonaniu rozhodnutia o odovzdaní, tiež spôsobuje pozastavenie lehoty na odovzdanie. Podanie návrhu na preskúmanie rozhodnutia o zamietnutí žiadosti o povolenie na dočasný pobyt uvedené v článku 8 smernice 2004/81 preto vzhľadom na to, že bráni výkonu rozhodnutia o odovzdaní, a hoci samo osebe nepredstavuje odvolanie proti samotnému rozhodnutiu o odovzdaní, svedčí v prospech pozastavenia lehoty na odovzdanie.

34. Po tretie členský štát sa môže rozhodnúť pre pozastavenie lehoty na odovzdanie na základe svojej procesnej autonómie.

35. Po štvrté tri možnosti vymenované v článku 27 ods. 3 nariadenia Dublin III sa vzájomne nevylučujú. Skutočnosť, že Holandské kráľovstvo sa rozhodlo uplatniť možnosť uvedenú v článku 27 ods. 3 písm. c) tohto nariadenia, preto nebráni tomu, aby sa konštatovalo, že návrhy na preskúmanie, o aké ide vo veci samej, patria pod kombináciu článku 27 ods. 3 písm. a) a článku 27 ods. 3 písm. c) uvedeného nariadenia.

36. Za týchto podmienok Raad van State (Štátna rada) rozhodla o prerušení konania a položila Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:

„Majú sa článok 27 ods. 3 a článok 29 nariadenia [Dublin III] vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide v prejednávanej veci, ktorou sa členský štát rozhodol vykonať článok 27 ods. 3 písm. c) [tohto nariadenia], ale tiež priznal odkladný účinok – vo vzťahu k vykonaniu rozhodnutia o odovzdaní – návrhu na preskúmanie alebo žalobe proti rozhodnutiu vydanému v konaní o žiadosti o povolenie na pobyt v súvislosti s obchodovaním s ľuďmi, ktoré nie je rozhodnutím o odovzdaní, ale ktoré dočasne bráni skutočnému odovzdaniu?“

37. Písomné pripomienky predložili žalobcovia vo veci samej, holandská a nemecká vláda, ako aj Európska komisia.

38. Na spoločnom pojednávaní s vecou C‑556/21, ktorú prejednáva Súdny dvor, konanom 14. júla 2022, boli žalobcovia vo veci samej, holandská vláda, ako aj Komisia vypočutí a najmä vyzvaní, aby odpovedali na otázky Súdneho dvora, ku ktorým sa mali ústne vyjadriť.

IV. Analýza

A. Úvodné poznámky

39. Prejednávaná vec nadväzuje na vec, v ktorej bol vydaný rozsudok z 20. októbra 2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Vyhostenie obete obchodovania s ľuďmi),( ) a v ktorej mal Súdny dvor po prvý raz rozhodnúť o vzájomnom vzťahu medzi predpismi týkajúcimi sa jednak poskytnutia času na premyslenie, ktorý sa má poskytnúť štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, ktorý je obeťou obchodovania s ľuďmi, na základe článku 6 smernice 2004/81, a jednak konania o odovzdaní tohto štátneho príslušníka do členského štátu zodpovedného za posúdenie jeho žiadosti o medzinárodnú ochranu, ktoré upravuje nariadenie Dublin III.

40. Súdny dvor v rozsudku Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Vyhostenie obete obchodovania s ľuďmi) rozhodol, že pokiaľ ide o štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý je žiadateľom o medzinárodnú ochranu a zároveň obeťou obchodovania s ľuďmi, článok 6 ods. 2 smernice 2004/81 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby členský štát počas času na premyslenie uvedeného v tomto ustanovení vykonal rozhodnutie o odovzdaní tohto štátneho príslušníka do členského štátu zodpovedného za posúdenie jeho žiadosti o medzinárodnú ochranu na základe nariadenia Dublin III. Súdny dvor však nespresnil dôsledky tohto zákazu pre počítanie lehoty na odovzdanie.

41. V prejednávanej veci má Súdny dvor rozhodnúť, či vnútroštátny súd môže na základe svojho vnútroštátneho práva odložiť výkon rozhodnutia o odovzdaní, a teda pozastaviť lehotu na odovzdanie, ak štátny príslušník tretej krajiny jednak podal žalobu proti rozhodnutiu o odovzdaní bez toho, aby požiadal o odklad výkonu tohto rozhodnutia, a jednak podal návrh na preskúmanie správneho rozhodnutia, ktorým bola zamietnutá jeho žiadosť o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81.

42. Domnievam sa, že pred zodpovedaním prejudiciálnej otázky je potrebné uviesť dve poznámky, ktorých cieľom je po prvé konštatovať, že žiadne ustanovenie nariadenia Dublin III alebo smernice 2004/81 neupravuje vzájomný vzťah medzi týmito dvoma predpismi, a po druhé sformulovať prístup, ktorý zohľadňuje vlastné pravidlá a ciele stanovené v tejto smernici.

1. O nariadení Dublin III a smernici 2004/81

43. V prvom rade poznamenávam, že nariadenie Dublin III a smernica 2004/81 patria do vlastných a osobitných režimov a sledujú odlišné ciele.( )

44. Smernica 2004/81 stanovuje vydanie povolenia na pobyt štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí sú obeťami obchodovania s ľuďmi a ktorí sa rozhodnú spolupracovať na účely trestného vyšetrovania a/alebo súdneho konania. Tento predpis má tiež umožniť, aby tieto obete, ktoré sú mimoriadne zraniteľné, boli chránené a nevrátili sa do zločineckej siete.

45. Nariadenie Dublin III zapadá do rámca riadenia migračných tokov a stanovuje postup posúdenia čisto administratívnej povahy, v ktorom ide o to, aby sa určil členský štát zodpovedný za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu.

46. Toto nariadenie navyše stanovuje prísne lehoty, ktoré rozhodujúcim spôsobom prispievajú k dosiahnutiu cieľa rýchleho vybavovania žiadostí o medzinárodnú ochranu.( )

47. Aj keď však smernica 2004/81 stanovuje, že ňou nie je dotknutá ochrana poskytovaná žiadateľom o medzinárodnú ochranu( ), výslovne neodkazuje na nariadenie Dublin III.

48. Okrem toho účelom nariadenia Dublin III je podľa jeho článku 1 určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu, a to aj v situácii, o akú ide v konaní vo veci samej, v ktorej žiadateľ o medzinárodnú ochranu podal odvolanie proti rozhodnutiu o odovzdaní prijatému v súlade s týmto nariadením. Uvedené nariadenie neodkazuje ani na smernicu 2004/81( ), ani na žiadny iný opravný prostriedok podaný žiadateľom o medzinárodnú ochranu proti inému rozhodnutiu o pobyte, ktoré by malo za následok odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní.

49. Stanovenie vzájomného vzťahu medzi opravným prostriedkom podaným proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt, ktoré je uvedené v článku 8 smernice 2004/81, na jednej strane a výkonom rozhodnutia o odovzdaní prijatého v súlade s nariadením Dublin III si preto vyžaduje vypracovanie vyváženého prístupu, ktorý zohľadní nielen prísne lehoty stanovené v tomto nariadení, ale aj zraniteľnosť štátneho príslušníka tretej krajiny, a to tak z dôvodu jeho postavenia obete obchodovania s ľuďmi, ako aj z dôvodu jeho postavenia žiadateľa o medzinárodnú ochranu.( )

2. O smernici 2004/81 a odklade výkonu rozhodnutia o odovzdaní

50. V druhom rade poznamenávam, že hoci – tak ako vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Vyhostenie obete obchodovania s ľuďmi) – účastníci konania sa vo svojich pripomienkach vyjadrili výlučne k dosahu článku 27 ods. 3 a článku 29 nariadenia Dublin III, v situácii, o ktorú ide v konaní vo veci samej, sa jeden z opravných prostriedkov, ktoré podali žalobcovia vo veci samej, týka preskúmania rozhodnutí o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81.

51. Zastávam pritom názor, že pokiaľ ide o štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý je žiadateľom o medzinárodnú ochranu a zároveň obeťou obchodovania s ľuďmi, podanie opravného prostriedku proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81 bráni tomu, aby žiadajúci členský štát počas skúmania tohto opravného prostriedku vykonal rozhodnutie o odovzdaní toho istého štátneho príslušníka do zodpovedného členského štátu na základe nariadenia Dublin III.

52. Je pravda, že situácia, o akú ide v konaní vo veci samej, v ktorej sa po uplynutí času na premyslenie štátnemu príslušníkovi tretej krajiny nevydá povolenie na pobyt uvedené v článku 8 smernice 2004/81, nie je upravená touto smernicou, ktorá – na rozdiel od iných sekundárnych právnych predpisov( ) – nestanovuje ani procesné záruky v prospech tohto štátneho príslušníka.

53. Pokiaľ však ide o nevyhnutné dodržiavanie požiadaviek vyplývajúcich z práva na účinný prostriedok nápravy, je potrebné zdôrazniť, že smernica 2004/81 sa má vykladať – ako to vyplýva z jej odôvodnenia 6( ) – v súlade so základnými právami a zásadami uznanými v Charte, najmä v jej článku 47, v ktorom je zakotvené právo na účinnú súdnu ochranu. Z judikatúry Súdneho dvora pritom možno vyvodiť, že na to, aby sa vo vzťahu k štátnemu príslušníkovi tretej krajiny zabezpečilo dodržanie požiadaviek vyplývajúcich z článku 47 Charty, musí byť možné, aby každý opravný prostriedok podaný proti rozhodnutiu, ktorého výkon môže viesť k odovzdaniu tohto štátneho príslušníka do iného členského štátu, mal odkladný účinok.( )

54. Okrem toho zastávam názor, že riešenie, ktoré Súdny dvor použil v rozsudku Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Vyhostenie obete obchodovania s ľuďmi), podľa ktorého je zakázané vykonať rozhodnutie o odovzdaní prijaté v súlade s nariadením Dublin III, kým neuplynul čas na premyslenie zaručený v článku 6 ods. 1 smernice 2004/81, možno uplatniť na neskoršie štádium konania.

55. Pripomínam totiž, že jednotlivé fázy postupu pri vydávaní povolenia na dočasný pobyt sú koncipované nielen s ohľadom na osobitné postavenie štátneho príslušníka tretej krajiny ako obete, ale aj s ohľadom na závažnosť predmetného trestného činu, a každá z týchto fáz si vyžaduje, aby obeť zostala na území príslušného členského štátu počas času na premyslenie.( )

56. Cieľom možnosti, aby štátny príslušník tretej krajiny zostal na území dotknutého členského štátu v skorom štádiu konania, až kým príslušné orgány nerozhodnú o jeho žiadosti o povolenie na dočasný pobyt uvedené v článku 8 smernice 2004/81, je neohroziť dosiahnutie dvojitého cieľa sledovaného touto smernicou, ktorý spočíva v ochrane práv obete obchodovania s ľuďmi najmä tým, že sa umožní, aby táto obeť unikla spod vplyvu páchateľov trestných činov, a v prispievaní k efektívnosti trestného konania.( )

57. Zdá sa mi pritom nelogické domnievať sa, že tieto ciele by neboli ohrozené, ak by štátny príslušník tretej krajiny, ktorý je obeťou obchodovania s ľuďmi, v neskoršej fáze konania, keď bol podaný opravný prostriedok proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81, nebol oprávnený zostať na území dotknutého členského štátu.

58. V prípade, ak taký opravný prostriedok môže viesť k zrušeniu tohto rozhodnutia a k tomu, že príslušný orgán prijme nové rozhodnutie, ktorým tomuto štátnemu príslušníkovi vydá povolenie na dočasný pobyt, je totiž mimoriadne dôležité umožniť mu, aby zostal na území dotknutého členského štátu, kým príslušné orgány nerozhodnú o tomto opravnom prostriedku.

59. V opačnom prípade by sa štátny príslušník tretej krajiny opäť mohol dostať pod vplyv páchateľov trestných činov, ktorých je obeťou, čo by ohrozilo spoluprácu tejto obete pri trestnom vyšetrovaní a/alebo súdnom konaní, zatiaľ čo by sa na tomto vyšetrovaní alebo konaní mohla zúčastniť, ak by sa vyhovelo opravnému prostriedku, ktorý podala proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na pobyt.

60. Ak by sa teda konštatovalo, že podanie opravného prostriedku proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81 nemusí mať za následok odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní prijatého na základe ustanovení nariadenia Dublin III, znamenalo by to, že nielen právo na účinnú súdnu ochranu, ktoré je stanovené v práve Únie( ), ale aj postup pri vydávaní tohto povolenia na dočasný pobyt by boli zbavené potrebného účinku.

61. Napokon dodávam, že podľa ustálenej judikatúry v prípade, ak pravidlá Únie v danej oblasti nie sú harmonizované, prináleží vnútroštátnemu právnemu poriadku každého členského štátu, aby na základe zásady procesnej autonómie upravil procesné náležitosti týkajúce sa žalôb, ktorými sa má zaručiť ochrana práv osôb podliehajúcich súdnej právomoci, avšak pod podmienkou, že nesmú byť menej priaznivé než pravidlá, ktoré upravujú podobné situácie podliehajúce vnútroštátnemu právu (zásada ekvivalencie), a že nesmú prakticky znemožniť alebo nadmerne sťažiť výkon práv, ktoré priznáva právo Únie (zásada efektivity).( )

62. Z toho vyplýva, že nič nebráni predmetnej vnútroštátnej praxi, podľa ktorej v prípade, ak návrh na preskúmanie rozhodnutia o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81 spôsobuje odklad výkonu tohto rozhodnutia, má to automaticky za následok odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní prijatého v súlade s nariadením Dublin III.

63. Faktom zostáva, že pri výkone tejto procesnej autonómie sa musí dodržiavať právo Únie.

64. Pokiaľ teda v situácii, o ktorú ide v konaní vo veci samej, štátni príslušníci tretích krajín, ktorí podali opravný prostriedok proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81, sú tiež žiadateľmi o medzinárodnú ochranu podľa nariadenia Dublin III a bolo voči nim vydané rozhodnutie o odovzdaní do iného členského štátu, je potrebné, aby následky spojené s týmto rozhodnutím boli v súlade s uvedeným nariadením.

65. Je teda potrebné určiť, či podanie opravného prostriedku, ktorý má odkladný účinok, proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 tejto smernice spôsobuje aj pozastavenie lehoty na odovzdanie.

B. O pozastavení lehoty na odovzdanie

66. Vnútroštátny súd sa svojou prejudiciálnou otázkou v podstate pýta Súdneho dvora, či sa článok 27 ods. 3 a článok 29 ods. 1 nariadenia Dublin III majú vykladať v tom zmysle, že ak dotknutý štátny príslušník tretej krajiny podá opravný prostriedok, ktorý má odkladný účinok, proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81, lehota na odovzdanie sa pozastaví.

67. Inak povedané, tento súd chce zistiť, či má podanie takého opravného prostriedku, ktorý je odlišný od odvolania proti rozhodnutiu o odovzdaní v zmysle článku 27 ods. 3 nariadenia Dublin III, ale ktorý – tak ako toto odvolanie – spôsobuje odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní, za následok pozastavenie lehoty na odovzdanie.

68. V tejto súvislosti nariadenie Dublin III upravuje len situáciu, v ktorej žiadateľ o medzinárodnú ochranu podá odvolanie proti rozhodnutiu o odovzdaní prijatému na základe tohto nariadenia a požiada o odklad výkonu tohto rozhodnutia počas posudzovania jeho odvolania. Tento odklad, ak sa povolí, má za následok pozastavenie lehoty na odovzdanie na základe článku 29 uvedeného nariadenia. Naopak nariadenie Dublin III ani smernica 2004/81 neobsahujú ustanovenia týkajúce sa vplyvu návrhu na preskúmanie rozhodnutia o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 tejto smernice na lehotu na odovzdanie.

69. Pokiaľ však ide o odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní a počítanie lehoty na odovzdanie, ustanovenia, ktoré sa nachádzajú v článku 27 ods. 3 a v článku 29 nariadenia Dublin III, sú jasné, presné a majú vlastný účel.

70. Začiatok lehoty na odovzdanie možno odložiť na základe článku 29 ods. 1 uvedeného nariadenia len v prípade, ak sa povolil odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní podľa jednej z troch možností uvedených v článku 27 ods. 3 tohto nariadenia.

71. V tejto súvislosti možno uviesť viaceré poznámky.

72. Po prvé pripomínam, že Holandské kráľovstvo sa rozhodlo vykonať článok 27 ods. 3 písm. c) nariadenia Dublin III, podľa ktorého má dotknutá osoba právo požiadať súd o odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní do prijatia rozhodnutia vo veci jej odvolania alebo preskúmania.

73. To znamená, že odvolanie alebo návrh na preskúmanie, ktoré podal žiadateľ o medzinárodnú ochranu proti rozhodnutiu o odovzdaní prijatému na základe nariadenia Dublin III, automaticky nespôsobuje odklad výkonu tohto rozhodnutia, a teda ani pozastavenie lehoty na odovzdanie. Taký odklad je možný až po vydaní rozhodnutia, ktorým sa tento odklad povolí.

74. Navyše v rozpore s tým, čo tvrdí štátny tajomník, tri spôsoby odkladu výkonu rozhodnutia o odovzdaní, ktoré sú uvedené v článku 27 ods. 3 nariadenia Dublin III, nie sú kumulatívne, ale alternatívne, o čom svedčí skutočnosť, že v písmenách a) a b) tohto ustanovenia je použitá priraďovacia spojka „alebo“.( )

75. Preto vzhľadom na to, že sa mi zdá – čo musí overiť vnútroštátny súd –, že žalobcovia vo veci samej nepožiadali o odklad výkonu rozhodnutí o odovzdaní vydaných vo vzťahu k nim v rámci opravných prostriedkov, ktoré podali proti týmto rozhodnutiam o odovzdaní, lehota na odovzdanie začala plynúť okamihom, keď zodpovedný členský štát akceptoval dožiadanie o prevzatie alebo prijatie dotknutej osoby späť.( )

76. Po druhé opravné prostriedky uvedené v článku 27 nariadenia Dublin III sa týkajú len odvolaní podaných proti rozhodnutiu o odovzdaní prijatému na základe tohto nariadenia, a nie proti iným rozhodnutiam.

77. Domnievam sa teda, že slovné spojenie „odvolani[e] proti rozhodnutiu o odovzdaní“ v zmysle článku 27 ods. 3 nariadenia Dublin III sa nevzťahuje na každý opravný prostriedok, ktorý by bránil výkonu rozhodnutia o odovzdaní, ale len opravných prostriedkov podaných proti samotnému rozhodnutiu o odovzdaní.

78. Po tretie článok 29 ods. 1 nariadenia Dublin III spresňuje, že lehota na odovzdanie opäť začína plynúť od „konečného rozhodnutia o odvolaní alebo preskúmaní“, ak majú podľa článku 27 ods. 3 tohto nariadenia odkladný účinok.

79. Pripomínam pritom, že odvolanie podané proti rozhodnutiu o odovzdaní podľa ustanovení nariadenia Dublin III a opravný prostriedok podaný proti inému rozhodnutiu týkajúcemu sa pobytu – v prejednávanej veci opravný prostriedok podaný proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81 – sú predmetom dvoch rôznych konaní.

80. V tejto súvislosti, tak ako Súdny dvor uznal, že faktická nemožnosť vykonať rozhodnutie o odovzdaní sa nemá považovať za takú, ktorá by odôvodňovala pozastavenie lehoty na odovzdanie( ), zastávam názor, že všetky prípady právnej nemožnosti vykonať rozhodnutie o odovzdaní tiež nemôžu spôsobiť pozastavenie tejto lehoty.

81. Ak by totiž Súdny dvor uznal, že lehota na odovzdanie sa pozastavuje podaním opravného prostriedku proti inému rozhodnutiu týkajúcemu sa pobytu vždy, keď má tento opravný prostriedok za následok odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní prijatého na základe nariadenia Dublin III, hrozilo by, že počítanie lehoty na odovzdanie by mohlo byť opakovane oneskorené v rámci rôznych konaní, čo by ohrozilo cieľ týkajúci sa rýchleho určenia členského štátu zodpovedného za posudzovanie žiadostí o medzinárodnú ochranu, ktorý je zakotvený v tomto nariadení.

82. Zastávam teda názor, že návrh na preskúmanie rozhodnutia o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81 nepredstavuje odvolanie proti rozhodnutiu o odovzdaní prijatému podľa nariadenia Dublin III, a teda nemôže spôsobiť pozastavenie lehoty na odovzdanie.

83. Okrem toho, pokiaľ ide o vzájomný vzťah medzi konaním o odovzdaní, na ktoré sa vzťahujú prísne lehoty stanovené nariadením Dublin III, a postupom pri vydávaní povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81, nič nebráni žiadajúcemu členskému štátu v tom, aby počas trvania konania, v ktorom bol podaný opravný prostriedok proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt, pripravil výkon rozhodnutia o odovzdaní vydaného na základe nariadenia Dublin III, pokiaľ tieto opatrenia nespochybnia potrebný účinok práva na účinnú súdnu ochranu.( )

84. Taký výklad nemôže ohroziť dodržiavanie záväzných a jasne definovaných lehôt, ktorými sa riadi administratívny postup prenesenia právomoci posúdenia žiadosti o medzinárodnú ochranu na dožiadaný členský štát podľa ustanovení nariadenia Dublin III.( )

85. V tejto súvislosti prináleží členským štátom, aby zabezpečili rovnováhu medzi dĺžkou konaní o opravných prostriedkoch podaných proti ktorémukoľvek rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81 a dodržaním lehoty stanovenej v článku 29 ods. 1 a 2 nariadenia Dublin III, aby sa zabezpečil správny vzťah a zachovanie potrebného účinku týchto nástrojov.( )

86. Napokon vo všetkých prípadoch, v ktorých by vzájomný vzťah medzi týmito dvoma postupmi neumožnil, aby žiadajúci členský štát odovzdal dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny v šesťmesačnej lehote uvedenej v článku 29 ods. 1 nariadenia Dublin III, tento členský štát vždy môže uplatniť doložku o práve vlastného uváženia stanovenú v článku 17 tohto nariadenia a rozhodnúť, že posúdi žiadosť o medzinárodnú ochranu, ktorú mu predložil štátny príslušník tretej krajiny, aj keď na základe kritérií stanovených v uvedenom nariadení nie je zodpovedný za jej posúdenie.( )

87. So zreteľom na tieto okolnosti navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol, že ak dotknutý štátny príslušník tretej krajiny podal návrh na preskúmanie rozhodnutia o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice 2004/81, výkon rozhodnutia o odovzdaní prijatého na základe ustanovení nariadenia Dublin III sa musí odložiť na celé obdobie trvania konania o opravnom prostriedku, pričom týmto odkladom sa neprerušuje lehota na odovzdanie.

V. Návrh

88. Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálnu otázku, ktorú mu položila Raad van State (Štátna rada, Holandsko), takto:

Článok 27 ods. 3 a článok 29 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 604/2013 z 26. júna 2013, ktorým sa stanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti v jednom z členských štátov,

sa majú vykladať v tom zmysle, že:

– výkon rozhodnutia o odovzdaní prijatého v súlade s ustanoveniami tohto nariadenia sa musí na základe článku 47 Charty základných práv Európskej únie odložiť v prípade podania opravného prostriedku proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o vydanie povolenia na dočasný pobyt uvedeného v článku 8 smernice Rady 2004/81/ES z 29. apríla 2004 o povoleniach na trvalý pobyt, vydávaných štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí sú obeťami nezákonného obchodovania s ľuďmi alebo ktorí boli predmetom konania umožňujúceho nelegálne prisťahovalectvo a ktorí spolupracovali s príslušnými orgánmi,

– tento odklad nemá za následok pozastavenie lehoty na odovzdanie stanovenej v článku 29 ods. 1 nariadenia č. 604/2013.