ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Článok 27 ods. 3 a 4 tohto nariadenia stanovuje: „3. Na účely odvolania proti rozhodnutiu o odovzdaní alebo jeho preskúmania členské štáty vo svojom vnútroštátnom práve stanovia, že: a) na základe odvolania alebo preskúmania získava dotknutá osoba právo zotrvať na území daného členského štátu až do prijatia rozhodnutia vo veci odvolania alebo preskúmania, alebo b) odovzdanie sa automaticky odkladá a tento odklad zanikne po určitom primeranom období, počas ktorého má súd po podrobnom a prísnom preskúmaní rozhodnúť o tom, či má odvolanie alebo preskúmanie odkladný účinok, alebo c) dotknutá osoba môže v primeranej lehote požiadať súd o odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní do prijatia rozhodnutia vo veci jej odvolania alebo preskúmania. Členské štáty zabezpečia, aby bol k dispozícii účinný opravný prostriedok, a to odkladom odovzdania do prijatia rozhodnutia o prvej žiadosti o odklad. Každé rozhodnutie o tom, či sa výkon rozhodnutia o odovzdaní odloží, sa prijme v primeranej lehote, ktorá zároveň umožní podrobné a prísne preskúmanie žiadosti o odklad. V rozhodnutí o tom, že výkon rozhodnutia o odovzdaní sa neodloží, sa uvedú dôvody, na ktorých sa zakladá. 4. Členské štáty môžu stanoviť, že príslušné orgány môžu bez návrhu rozhodnúť, že výkon rozhodnutia o odovzdaní sa odloží do prijatia rozhodnutia o odvolaní alebo preskúmaní.“
44

Za týchto podmienok Juzgado de Primera Instancia n ° 10 bis de Barcelona (Súd prvého stupňa č. 10a Sevilla) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Je skrátené konanie o návrhu advokáta na vyplatenie odmeny, ktoré nedovoľuje súdu ex offo preskúmať prípadnú nekalú povahu podmienok, ktoré sú súčasťou spotrebiteľskej zmluvy, vzhľadom na to, že súd nerozhoduje v žiadnej fáze tohto konania okrem prípadu, keď klient podá námietky proti uvedenému návrhu a niektorý z účastníkov konania neskôr podá sťažnosť proti konečnému rozhodnutiu súdneho tajomníka, v súlade so smernicou 93/13 a so zásadou efektivity, ktorá je v nej stanovená, v spojení s právom na účinnú súdnu ochranu v zmysle článku 47 Charty? 2. Je v súlade so smernicou 93/13 a so zásadou efektivity, ktorá je v nej stanovená, v spojení s právom na účinnú súdnu ochranu v zmysle článku 47 Charty, ak súd prípadne skúma nekalú povahu ex offo alebo na návrh účastníka konania v takomto skrátenom konaní na základe sťažnosti podanej proti rozhodnutiu, ktoré vydal mimosúdny orgán, akým je súdny tajomník, pričom toto skúmanie v zásade musí byť obmedzené výlučne na to, čo bolo predmetom tohto rozhodnutia, a neumožňuje vykonať iné dôkazy, než sú listinné dôkazy, ktoré už predložili účastníci konania? 3. Má sa ustanovenie, ktoré je súčasťou zmluvy uzavretej medzi advokátom a spotrebiteľom, akým je sporné ustanovenie, ktoré stanovuje, že v osobitnom prípade, keď klient bez vedomia alebo v rozpore so stanoviskom advokátskej kancelárie vezme návrh na začatie súdneho konania pred jeho skončením späť alebo uzavrie dohodu s dotknutou inštitúciou, klient musí zaplatiť určitú odmenu, považovať za podmienku, na ktorú sa vzťahuje článok 4 ods. 2 smernice 93/13, lebo ide o hlavnú podmienku týkajúcu sa predmetu zmluvy, v tomto prípade cenu? 4. V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku, môže byť takéto ustanovenie, ktoré stanovuje odmeny podľa sadzobníka advokátskej komory, ktorý stanovuje odlišné pravidlá, ktoré sa majú uplatniť podľa jednotlivého prípadu, a ktoré nebolo uvedené v rámci vopred uvádzaných informácií, považované za jasné a zrozumiteľné v zmysle článku 4 ods. 2 smernice 93/13? 5. V prípade zápornej odpovede na predchádzajúcu otázku, možno vloženie ustanovenia do zmluvy uzavretej medzi advokátom a spotrebiteľom, akým je sporné ustanovenie, ktoré stanovuje odmenu advokáta len prostredníctvom odkazu na sadzobník advokátskej komory, ktorý stanovuje odlišné pravidlá, ktoré sa majú uplatniť, podľa jednotlivého prípadu, a ktorá vôbec nebola spomenutá v obchodnej ponuke a vo vopred uvádzaných informáciách, považovať za nekalú obchodnú praktiku v zmysle smernice 2005/29?“ O prípustnosti
f)

‚osoba oprávnená na doplnkovú ochranu‘ je štátny príslušník tretej krajiny alebo osoba bez štátneho občianstva, ktorá nie je oprávnená ako utečenec, ale vzhľadom ku ktorej boli preukázané podstatné dôvody domnievať sa, že dotknutá osoba by v prípade, keď by bola vrátená do svojej krajiny pôvodu alebo v prípade osoby bez štátneho občianstva do krajiny svojho doterajšieho pobytu, čelila reálnemu riziku utrpenia vážneho bezprávia, ako je definované v článku 15, a na ktorú sa neuplatňuje článok 17 ods. 1 a 2 a ktorá nemôže prijať alebo v dôsledku takéhoto rizika odmieta ochranu tejto krajiny“.
18

Ak by tento súd mal uplatniť toto pravidlo všeobecnej premlčacej lehoty, výsledkom by bolo, že zamestnávateľ, ktorý si nesplnil svoje povinnosti, keďže neumožnil pracovníkovi skutočne čerpať jeho platenú dovolenku, by bol od týchto povinností oslobodený a mal by z tejto situácie finančný prospech.
8

Článok 1 arrêté royal no 20, du 20 juillet 1970, fixant les taux de la taxe sur la valeur ajoutée et déterminant la répartition des biens et des services selon ces taux (kráľovské nariadenie č. 20 z 20. júla 1970, ktorým sa stanovujú sadzby dane z pridanej hodnoty a určuje sa rozdelenie tovarov a služieb podľa týchto sadzieb), stanovuje, že štandardná sadzba DPH uplatniteľná na tovary a služby uvedené v tomto zákonníku je stanovená na 21 % a že odchylne od tejto zásady sa daň vyberá so zníženou sadzbou 6 %, pokiaľ ide o tovary a služby uvedené v tabuľke A prílohy k tomuto kráľovskému nariadeniu. Tento článok však stanovuje, že táto znížená sadzba sa nemôže uplatniť, ak služby uvedené v tabuľke A sú vedľajšími službami v rámci komplexnej dohody, ktorej predmetom sú najmä iné služby.
18

Podľa ustálenej judikatúry Súdnemu dvoru prináleží preskúmať podmienky, za akých sa vnútroštátny súd naň obrátil s cieľom preveriť svoju vlastnú právomoc (rozsudok z 15. júla 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, bod 45 a citovaná judikatúra).
27

Z položky 8517 KN však vyplýva, že časti tovarov, na ktoré sa táto položka vzťahuje, sa zatrieďujú do špecifickej podpoložky KN, a to do podpoložky 851770 týkajúcej sa „častí a súčastí“. Z toho vyplýva, že antény pre smerovače (routery) nemožno zatriediť do podpoložky 85176200 KN, do ktorej patria tieto prístroje.
3

Odôvodnenia 12, 16 a 28 smernice 2011/7 stanovujú: „(12) Oneskorená platba predstavuje porušenie zmluvy, ktoré sa v dôsledku nízkych alebo žiadnych účtovaných úrokov z omeškania a/alebo zdĺhavých konaní o náhradu škody vo väčšine členských štátov stáva finančne atraktívnym pre dlžníkov. Na odvrátenie tohto trendu a odradenie od oneskorených platieb je potrebná rázna zmena smerom ku kultúre včasných platieb vrátane toho, že vylúčenie práva na účtovanie úroku by sa malo vždy považovať za značne nevýhodnú zmluvnú podmienku alebo obchodnú praktiku. Takáto zmena by takisto mala zahŕňať zavedenie konkrétnych ustanovení o lehotách splatnosti a náhrade nákladov vzniknutých veriteľovi a okrem iného by tiež mala znamenať, že vylúčenie práva na náhradu nákladov na vymáhanie by sa malo považovať za značne nevýhodné, ak sa nepreukáže opak. … (16) Táto smernica by nemala veriteľovi ukladať povinnosť vymáhať úrok z omeškania. V prípade oneskorenej platby by táto smernica mala veriteľovi umožniť, aby uplatnil účtovanie úroku z omeškania bez akéhokoľvek predchádzajúceho upozornenia o neplnení alebo podobného upozornenia, ktorým sa dlžníkovi pripomína jeho povinnosť zaplatiť. … (28) Táto smernica by mala zakázať zneužívanie zmluvnej slobody na úkor veriteľov. V dôsledku toho možno prípad, keď zmluvná podmienka alebo obchodná praktika týkajúca sa dňa alebo lehoty splatnosti, sadzby úroku z omeškania alebo náhrady nákladov na vymáhanie nie je opodstatnená na základe podmienok stanovených pre dlžníka alebo slúži hlavne na účel zabezpečenia dodatočnej likvidity pre dlžníka na úkor veriteľa, považovať za zneužívanie. … Najmä priame vylúčenie práva na účtovanie úroku by sa malo vždy považovať za značne nevýhodné, zatiaľ čo vylúčenie práva na náhradu nákladov na vymáhanie by sa malo považovať za značne nevýhodné, ak sa nepreukáže opak. Touto smernicou by nemali byť dotknuté vnútroštátne ustanovenia týkajúce sa spôsobu uzatvárania zmlúv ani upravujúce platnosť zmluvných podmienok, ktoré sú pre dlžníka nespravodlivé.“
13

Tento súd uvádza, že osobné údaje, ktoré Digi skopírovala do testovacej databázy, boli získané na účely uzavretia a plnenia zmlúv o predplatenej službe a že zákonnosť pôvodného získania údajov Úrad nespochybnil. Pýta sa však, či kopírovanie pôvodne získaných údajov do inej databázy malo za následok zmenu účelu pôvodného získania a spracúvania týchto údajov. Dodáva, že musí tiež určiť, či vytvorenie testovacej databázy a ďalšie spracúvanie údajov zákazníkov v tejto inej databáze sú zlučiteľné s účelom pôvodného získania. Domnieva sa, že zásada „obmedzenia účelu“, ako je uvedená v článku 5 ods. 1 písm. b) nariadenia 2016/679, jej neumožňuje určiť interné systémy, v ktorých má prevádzkovateľ právo spracúvať zákonne získané údaje, ani zistiť, či tento prevádzkovateľ môže skopírovať tieto údaje do testovacej databázy bez toho, aby zmenil účel pôvodného získania údajov.
2.

Majú sa ustanovenia článku 2 ods. 1 a 2, ako aj ustanovenia článku 3 ods. 1 písm. c) na konci smernice [2000/78] vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, akou je článok 1 ods. 2 [rámcového zákona č. 330/2009] v zmysle výkladu [rozsudkom Najvyššieho a kasačného súdu, Rumunsko] v nadväznosti na to, že [dotknutí sudcovia] nemali zákonnú možnosť požiadať o zvýšenie funkčného príplatku v čase svojho nástupu do funkcie sudcu po nadobudnutí účinnosti rámcového zákona č. 330/2009 – právneho aktu, ktorý výslovne stanovuje, že právami na plat sú a zostávajú výlučne tie práva, ktoré sú upravené v [tomto] zákone, čo znamená, že existuje diskriminácia v odmeňovaní vo vzťahu k ich kolegom, a to aj na základe kritéria veku, pretože len najstarším sudcom, ktorí do funkcie nastúpili pred januárom 2010 a vzťahovali sa na nich rozsudky z obdobia rokov 2006 až 2009, ktorých výroky boli v roku 2019 predmetom výkladu prostredníctvom [rozsudku Najvyššieho a kasačného súdu], boli spätne uspokojené nároky na plat (analogické s tými, o ktoré sa žiada súdnymi žalobami, ktoré sú predmetom tohto konania) počas decembra 2019/januára 2020 za obdobie od roku 2010 do roku 2015, hoci v uvedenom období si aj [dotknutí sudcovia] plnili svoje funkcie sudcov, vykonávali rovnaké pracovné činnosti za rovnakých podmienok a v rovnakej inštitúcii?
62

Na druhej strane výkon takéhoto rozhodnutia v skorom štádiu, do ktorého spadá čas na premyslenie poskytnutý obeti obchodovania s ľuďmi, by mohol ohroziť spoluprácu tejto obete pri vyšetrovaní trestného činu a/alebo súdnom konaní. Odovzdanie uvedenej obete do iného členského štátu predtým, ako mala možnosť vyjadriť svoju ochotu spolupracovať pri tomto vyšetrovaní a/alebo konaní počas času na premyslenie, ktorý mala k dispozícii, by totiž nielenže pripravilo príslušné orgány o svedectvo, ktoré by mohlo byť obzvlášť užitočné pre stíhanie páchateľov predmetného trestného činu, ale paradoxne by viedlo k vyhosteniu dotknutej osoby z územia dotknutého členského štátu, hoci by sa v tomto členskom štáte mala nachádzať, aby sa mohla v čo najväčšej miere podieľať na uvedenom vyšetrovaní a/alebo konaní.
3

Odôvodnenia 4, 16 a 129 GDPR znejú: „(4) Spracúvanie osobných údajov by malo byť určené na to, aby slúžilo ľudstvu. Právo na ochranu osobných údajov nie je absolútne právo; musí sa posudzovať vo vzťahu k jeho funkcii v spoločnosti a musí byť vyvážené s ostatnými základnými právami, a to v súlade so zásadou proporcionality. Toto nariadenie rešpektuje všetky základné práva a dodržiava slobody a zásady uznané v Charte [základných práv Európskej únie], ako sú zakotvené v zmluvách, najmä rešpektovanie súkromného a rodinného života, obydlia a komunikácie, ochrana osobných údajov, sloboda myslenia, svedomia a náboženského vyznania, sloboda prejavu a právo na informácie, sloboda podnikania, právo na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces, a kultúrna, náboženská a jazyková rozmanitosť. … (16) Toto nariadenie sa nevzťahuje na otázky ochrany základných práv a slobôd ani na voľný tok osobných údajov týkajúcich sa činností, ktoré nepatria do pôsobnosti práva Únie, ako sú činnosti týkajúce sa národnej bezpečnosti. Toto nariadenie sa nevzťahuje na spracúvanie osobných údajov členskými štátmi pri vykonávaní činností v súvislosti so spoločnou zahraničnou a bezpečnostnou politikou [Európskej únie]. … (129) S cieľom zabezpečiť konzistentné monitorovanie a presadzovanie tohto nariadenia v celej Únii by dozorné orgány mali mať vo všetkých členských štátoch rovnaké úlohy a účinné právomoci vrátane právomocí v oblasti vyšetrovania, nápravných opatrení a sankcií a právomocí v oblasti povoľovania a poradenstva… Takéto právomoci by mali tiež zahŕňať právomoc nariadiť dočasné alebo trvalé obmedzenie spracúvania, vrátane zákazu spracúvania. … Predovšetkým by každé opatrenie malo byť vhodné, potrebné a primerané vzhľadom na zabezpečenie súladu s týmto nariadením…“
27

Okrem toho, pokiaľ ide o ciele Montrealského dohovoru, treba pripomenúť, že medzi nimi sa v zmysle druhého a tretieho odseku preambuly tohto dohovoru okrem modernizácie a konsolidácie Varšavského dohovoru nachádza cieľ zabezpečiť „ochranu záujmov spotrebiteľov v medzinárodnej leteckej doprave a potrebu spravodlivého odškodnenia založeného na princípe náhrady“, najmä v prípade nehody, prostredníctvom režimu objektívnej zodpovednosti leteckých dopravcov. Potreba spravodlivého odškodnenia, ktorá tiež vyžaduje, aby sa zabezpečila rovnosť zaobchádzania s cestujúcimi, ktorí utrpeli ujmu, či už fyzickú, alebo duševnú, rovnakej závažnosti v dôsledku tej istej nehody, by bola spochybnená, ak by sa článok 17 ods. 1 Montrealského dohovoru vykladal v tom zmysle, že vylučuje náhradu duševnej ujmy spôsobenej takouto nehodou, pokiaľ nie je spojená so žiadnym telesným zranením.
28

Svojou jedinou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 4 ods. 1 smernice 90/435 má vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu, ktorá stanovuje, že dividendy prijaté spoločnosťou sa zahrnú do jej základu dane a následne sa z tohto základu dane odpočítajú do výšky 95 % ich hodnoty, a ktorá prípadne umožňuje prenos tohto odpočtu do neskorších zdaňovacích období, avšak v prípade zániku tejto spoločnosti zlúčením s inou spoločnosťou obmedzuje prenos tohto odpočtu do nástupnickej spoločnosti pomerne k podielu, ktorý predstavujú čisté daňové aktíva zanikajúcej spoločnosti na celkových čistých daňových aktívach nástupníckej spoločnosti a zanikajúcej spoločnosti.
21

Okrem toho podľa uvedeného súdu sa v zásade pripúšťa, že článok 25 nariadenia č. 910/2014 zavádza zákaz spochybniť elektronické dokumenty, takže aj keby sa preukázalo, že na elektronickom dokumente je nekvalifikovaný elektronický podpis, tento dokument by sa považoval za platný. Tento prístup by mal za následok nerovnováhu medzi dokumentom v papierovej podobe s vlastnoručným podpisom na jednej strane a elektronickým dokumentom s elektronickým podpisom na strane druhej. V prípade sťažnosti proti dokumentu vyhotovenému v papierovej podobe, ktorá by viedla ku konštatovaniu, že podpis, ktorý sa nachádza na tomto dokumente, nie je podpisom uvedeného autora, by bol predmetný dokument vyhlásený za neplatný z dôvodu chýbajúceho podpisu. Naopak, pokiaľ ide o elektronický dokument, aj keby sa konštatovalo, že elektronický podpis nepredstavuje „kvalifikovaný elektronický podpis“, nebolo by možné z toho vyvodiť, že dokument nie je podpísaný, a tento dokument by preto bol platný.
35

V tejto súvislosti však treba uviesť, že výklad článku 7 ods. 1 písm. b) smernice 86/653, ktorý by mu priznal kogentný obsah, by nevyhnutne neviedol k zvýšenej ochrane obchodných zástupcov. Ako totiž vysvetlila generálna advokátka v bode 66 svojich návrhov, nemožno vylúčiť, že za takýchto okolností by niektorí zastúpení kompenzovali náklady na províziu, ktorá by bola nevyhnutne splatná za transakciu uzavretú počas trvania zmluvy o obchodnom zastúpení s treťou osobou, ktorú obchodný zástupca predtým získal za zákazníka pre transakcie rovnakého druhu, znížením sadzby základnej provízie, obmedzením alebo vylúčením náhrady výdavkov, ktoré sa predtým nahrádzali, alebo iných prvkov odmeny, alebo dokonca vzdaním sa obnovenia zmluvného vzťahu s obchodným zástupcom.
10

Článok 47 decreto‑legge n. 50 – Disposizioni urgenti in materia finanziaria, iniziative a favore degli enti territoriali, ulteriori interventi per le zone colpite da eventi sismici e misure per lo sviluppo (zákonný dekrét č. 50 o naliehavých opatreniach vo finančnej oblasti, iniciatívach v prospech územnosprávnych subjektov, ďalších opatreniach v prospech oblastí zasiahnutých zemetraseniami a rozvojových opatreniach) z 24. apríla 2017 (GURI č. 95 z 24. apríla 2017 – riadny dodatok č. 20), zmenený na zákon po úpravách prostredníctvom legge n. 96 (zákon č. 96), z 26. júna 2017 (GURI č. 144 z 23. júna 2017), v znení uplatňujúcom sa na spor vo veci samej (ďalej len „zákonný dekrét č. 50/2017“) s názvom „Opatrenia v oblasti železničnej dopravy“ v odseku 11a stanovuje: „S cieľom zvýšiť flexibilitu osobných železničných spojení medzi Sicíliou a Apeninským polostrovom možno službu železničnej dopravy zabezpečovanú morskými vodami podľa článku 2 ods. 1 písm. e) [dekrétu č. 138 T/2000] poskytovať aj prostredníctvom rýchlej prímestskej dopravy, ktorej prevádzkový model je spojený so službou železničnej dopravy s miestami odchodu a príchodu na Sicílii, najmä obojsmerne na tratiach ‚Messina – Villa San Giovanni‘ a ‚Messina – Reggio Calabria‘, ktorá sa má uviesť do prevádzky v rámci zdrojov stanovených platnou právnou úpravou určených pre programovú zmluvu ‚časť služby‘, uzatvorenú medzi štátom a spoločnosťou Rete Ferroviaria italiana SpA, bez toho, aby tým boli dotknuté služby, ktoré sú v nej uvedené.“
22

Vnútroštátny súd usudzuje, že stanovisko daňového orgánu, podľa ktorého vzhľadom na to, že tak Rakúska republika, ako aj Poľská republika sú povinné vyplácať DN dôchodok, sa uplatní len článok 68 ods. 1 písm. b) bod ii) nariadenia č. 883/2004, nezohľadňuje článok 67 tohto nariadenia a vyplýva z neho, že Poľská republika je prednostne príslušným členským štátom ako členský štát bydliska spoločnej dcéry DN a jeho bývalej manželky. Dokonca aj v tomto prípade, keďže z dôvodu prekročenia hornej hranice príjmu zakladajúceho právo na rodinné dávky v Poľsku, by tieto dávky neboli vyplatené, by bola Rakúska republika povinná vyplatiť rozdielový doplatok podľa článku 68 ods. 2 uvedeného nariadenia vo výške rovnajúcej sa sume, ktorú by musela zaplatiť, ak by bola prednostne príslušným členským štátom.
13

Podľa tohto súdu výsledok sporu, ktorý mu bol predložený, závisí v podstate od toho, či je § 24 ods. 1 ZVPot v súlade so znením a cieľmi smernice 93/13. Konkrétne chce tento súd vedieť, či článok 3 ods. 1 tejto smernice možno do vnútroštátneho práva prebrať tak, že požiadavky „dobrej viery“ a „značnej nerovnováhy“ sú odlišné a navzájom nezávislé, v dôsledku čoho by za okolností veci, o ktorej rozhoduje, nemusel skúmať, či žalovaná vo veci samej konala v dobrej viere.
6

Ustanovenia týkajúce sa zmlúv o obchodnom zastúpení boli vložené do code de droit économique (Hospodársky zákonník) článkom 3 zákona z 2. apríla 2014, ktorým sa do Hospodárskeho zákonníka vkladá kniha X „Zmluvy o obchodnom zastúpení, zmluvy o obchodnej spolupráci a o autorizovanom predaji“ a do prvej knihy Hospodárskeho zákonníka sa vkladajú vymedzenia pojmov špecifické pre knihu X (Moniteur belge z 28. apríla 2014, s. 35053).
57

Na druhej strane výklad pojmu „vzájomný návrh“ v tom zmysle, že v prípade späťvzatia hlavnej žaloby by už súd pre ochranné známky Európskej únie nemohol ďalej rozhodovať o vzájomnom návrhu na vyhlásenie neplatnosti, by majiteľovi ochrannej známky Európskej únie, ktorý vezme späť návrh na začatie konania pre porušenie práv, ktorý sám podal, umožnilo pokračovať v používaní, prípadne v zlej viere, ochrannej známky Európskej únie, ktorá mohla byť zapísaná v rozpore s absolútnymi dôvodmi zamietnutia zápisu uvedenými v článku 7 ods. 1 nariadenia 2017/1001. Takáto situácia by však ohrozila účinné dosiahnutie cieľov sledovaných uvedeným nariadením (pozri v tomto zmysle uznesenie z 30. apríla 2015, Castel Frères/EUIPO, C‑622/13 P, neuverejnené, EU:C:2015:297, body 46 a 47, ako aj citovanú judikatúru).
34

Okrem toho uvedenú domnienku možno vyvrátiť, pokiaľ by právoplatné súdne rozhodnutie vydané vnútroštátnym alebo medzinárodným súdom, viedlo ku konštatovaniu, že sudca alebo sudcovia, ktorí tvoria vnútroštátny súd, nemajú postavenie nezávislého a nestranného súdu vopred zriadeného zákonom v zmysle článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ v spojení s článkom 47 druhým odsekom Charty základných práv. To isté by platilo, ak by okrem osobnej situácie sudcu alebo sudcov, ktorí formálne podali návrh podľa článku 267 ZFEÚ, existovali iné skutočnosti, ktoré by mali mať vplyv na fungovanie vnútroštátneho súdu, ku ktorému títo sudcovia patria, a tým by prispeli k narušeniu nezávislosti a nestrannosti uvedeného súdu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. marca 2022, Getin Noble Bank, C‑132/20, EU:C:2022:235, body 72 a 75).
62

V tejto súvislosti, tak ako to uvádzajú vo svojich pripomienkach holandská vláda a Komisia, treba poznamenať, že takáto požiadavka opätovného investovania existovala v skoršom režime nariadenia č. 800/2008, ktorého článok 30 bod 1 uvádzal, že „všetky zisky sa musia investovať naspäť do týchto činností [výskumu], do rozširovania ich výsledkov alebo do výučby“ a že táto požiadavka nebola prebratá do nariadenia č. 651/2014.
40

V tejto súvislosti Súdny dvor už rozhodol, že ak by sa dcérskym spoločnostiam spoločností nerezidentov umožnilo previesť svoje zisky vo forme nezvyčajných výhod do ich materských spoločností, mohlo by to ohroziť vyrovnané rozdelenie daňovej právomoci medzi členskými štátmi, a že by to mohlo ohroziť samotný systém rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi, pretože členský štát dcérskej spoločnosti, ktorá poskytuje takéto výhody, by bol nútený vzdať sa svojho práva zdaniť materskú spoločnosť ako štát sídla tejto dcérskej spoločnosti v prospech členského štátu sídla prijímajúcej materskej spoločnosti [pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. októbra 2020, Impresa Pizzarotti (Neobvyklá výhoda poskytnutá spoločnosti nerezidentovi), C‑558/19, EU:C:2020:806, bod 32 a citovanú judikatúru].
25

Za týchto okolností Curtea de Apel Piteşti (Odvolací súd Piteşti, Rumunsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku: „Bráni článok 143 nariadenia č. 1303/2013 v spojení s ustanoveniami článku 310 ZFEÚ (zásada správneho finančného hospodárenia) a článku 40 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1698/2005 [prebratého do článku 33 ods. 3 nariadenia (EÚ) č. 1305/2013] vo vzťahu k zásade ochrany legitímnej dôvery a zásade právnej istoty, praxi vnútroštátnych správnych orgánov zapojených do vykonávania opatrenia nenávratnej finančnej pomoci, ktoré v dôsledku chyby pri výpočte zistenej Európskym dvorom audítorov vydali akty s cieľom nariadiť zníženie sumy finančnej podpory priznanej v rámci [PRV 2007 – 2013], schváleného rozhodnutím Komisie C(2012) 3529 z 25. mája 2012, a to pred prijatím nového rozhodnutia Komisie, ktoré z príslušného financovania vylučuje sumy prekračujúce dodatočné náklady a ušlé príjmy vzniknuté v dôsledku prijatých záväzkov, ktoré sú dôsledkom predmetných chýb pri výpočte?“
27

Z rovnakého dôvodu nie je situácia spoločnosti, ktorá premiestnila svoje registrované sídlo do členského štátu pred prevzatím strát hodnoty zaúčtovaných pred týmto prevodom, porovnateľná, na rozdiel od toho, čo tvrdí VP Capital, so situáciou holdingovej spoločnosti so sídlom v tomto členskom štáte, ktorá vykazuje daňové straty, so situáciou spoločnosti, ktorá v tomto členskom štáte zaúčtovala straty hodnoty, keď v ňom podliehala dani z príjmov právnických osôb, ani so situáciou spoločnosti z toho istého členského štátu, ktorá zatvorí stálu prevádzkareň v inom členskom štáte, kde boli straty hodnoty zaúčtované.