23.

Iveco Orecchia a talianska vláda zastávajú názor, že rovnocennosť je potrebné preukazovať pri predložení ponuky, zatiaľ čo z pohľadu Komisie je dostatočné, ak sa preukáže v priebehu verejného obstarávania, v každom prípade pred zadaním zákazky. Ich tvrdenia možno zhrnúť takto: – pokiaľ platí, že v článku 34 ods. 4 a 5 smernice 2004/17 sa ako čas, kedy má uchádzač preukázať rovnocennosť, označuje okamih predloženia ponuky, skutočnosť, že v odseku 8 rovnakého článku sa v danej súvislosti nič neuvádza, nenaznačuje, že by z uvedeného pravidla existovala výnimka, – predmetom článku 34 ods. 8 smernice 2004/17 je podľa vyššie uvedených účastníkov konania jednak zákaz uvádzať v technických špecifikáciách akúkoľvek zmienku o určitej výrobe alebo konkrétnom pôvode, jednak určenie, v akých výnimočných prípadoch sa takáto zmienka pripúšťa. Ide o špecifický obsah, ktorý normotvorca Únie zahrnul do uvedeného ustanovenia, a preto by nemalo prekvapiť, že tento normotvorca nepovažoval za potrebné opätovne zopakovať údaj o čase, v ktorom sa má dôkaz o rovnocennosti poskytnúť, – cieľom preukazovania rovnocennosti je, bez ohľadu na predmet zákazky, dosiahnuť, aby verejný obstarávateľ pochopil, v akom rozsahu je uchádzač schopný splniť podmienky danej zákazky. Takýto dôkaz možno predložiť iba v priebehu verejného obstarávania vzhľadom na to, že až po ukončení príslušného konania musí verejný obstarávateľ prijať rozhodnutie, komu zákazku zadá, a to v závislosti od toho, ktorá ponuka najviac zodpovedá podmienkam oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania, – odlišný výklad by viedol k rozporu medzi ustanoveniami článku 34 ods. 4 a 5 smernice 2004/17 na jednej strane a odsekom 8 rovnakého článku na strane druhej, a to pri porušení zásady rovnosti zaobchádzania. Ak by sa uchádzačom umožnilo preukázať rovnocennosť po zadaní zákazky, ponuky by už nebolo možné viac porovnať, keďže niektorí uchádzači by mohli predmetné dôkazy predložiť skôr, zatiaľ čo iní by si toto preukázanie mohli odložiť, – ešte významnejším dôsledkom uvedeného by bolo, že verejný obstarávateľ by podstupoval riziko, že sa zaviaže zakúpiť výrobky, ktoré nie sú spôsobilé uspokojiť jeho potreby a neostávala by mu iná možnosť, ako zákazku zrušiť, čo by bol výsledok, ktorý podľa názoru vyššie uvedených subjektov nezodpovedá zámeru, ktorý normotvorca Únie sledoval pri vypracovaní textu smernice 2004/17, – tento výklad potvrdzujú podľa uvedených účastníkov konania ďalšie ustanovenia smernice 2004/17, ako napríklad článok 49 ods. 2 druhá zarážka, podľa ktorého „obstarávatelia podľa možnosti čo najskôr informujú… o dôvodoch neprijatia jeho ponuky, vrátane… dôvodo[v] ich rozhodnutia o nerovnocennosti alebo ich rozhodnutia, že práce, dodávky tovaru alebo služby nespĺňajú výkonnostné alebo funkčné požiadavky“. Uvedené nepochybne znamená, že posudzovanie rovnocennosti výrobku vo vzťahu k výrobku opísanému v súťažnej dokumentácii, a to prostredníctvom použitia technických špecifikácií, sa uskutočňuje pred zadaním zákazky, – k rovnakému záveru vedie podľa názoru uvedených účastníkov konania článok 51 ods. 3 smernice 2004/17. Preukázanie rovnocennosti je nevyhnutné z hľadiska overenia súladu ponuky s technickými špecifikáciami, pričom túto kontrolu je v každom prípade potrebné vykonať pred zadaním zákazky.