ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Rozhodnutím C(2017) 3130 final zo 4. mája 2017 (ďalej len „druhé napadnuté rozhodnutie“) Komisia zamietla žiadosť žalobkyne. Najskôr pripomenula, že predmetné dokumenty sú súčasťou správneho spisu týkajúceho sa konania o preskúmaní štátnej pomoci, a odvolaním sa na judikatúru usúdila, že na tieto samotné dokumenty sa vzťahuje všeobecná domnienka dôvernosti, ktorá sa zakladá na výnimkách uvedených v článku 4 ods. 2 prvej a tretej zarážke nariadenia č. 1049/2001, a to aj po definitívnom skončení vyšetrovania. Komisia najmä pripomenula, že pokiaľ ide o konania o preskúmaní štátnej pomoci, nariadenie Rady (EÚ) 2015/1589 z 13. júla 2015 stanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 108 [ZFEÚ] (Ú. v. EÚ L 248, 2015, s. 9) obsahuje osobitné pravidlá, pokiaľ ide o spracovanie informácií získaných v rámci konania o preskúmaní štátnej pomoci, v dôsledku čoho, ak by sa na základe nariadenia č. 1049/2001 povolil prístup k spisu z tohto konania iným tretím osobám než dotknutému členskému štátu, viedlo by to k narušeniu rovnováhy, ktorú normotvorca zamýšľal nastoliť medzi povinnosťou členských štátov oznámiť Komisii citlivé informácie, vrátane tých, ktoré sa týkajú dotknutých podnikov, a zárukou posilnenej ochrany informácií, ktoré boli takto predložené Komisii, podľa nariadenia 2015/1589. Okrem toho Komisia, ktorá pripomenula, že nariadenie 2015/1589 vyžaduje ochranu služobného tajomstva, pričom sa odvolala na judikatúru, usúdila, že na predmetné dokumenty, keďže obsahujú citlivé informácie týkajúce sa hospodárskej činnosti dotknutých podnikov, sa vzťahuje všeobecná domnienka dôvernosti, podľa ktorej by ich zverejnenie v zásade narušilo ochranu obchodných záujmov týchto podnikov, a to aj po skončení vyšetrovania.
60

Ako vyplýva z bodov 42 až 44 a 47 vyššie, úlohou Komisie je zaručiť účinnosť práva byť vypočutý, a preto jej prináleží, aby preukázala, že žalobkyni umožnila účinne vyjadriť jej stanovisko k skutočnostiam, na ktorých chcela založiť svoje rozhodnutie. Komisia sa nemohla v prejednávanej veci na účely tvrdenia, že žalobkyňa mala možnosť oboznámiť sa so sporným listom a že na tento list neodpovedala, ako to urobila v napadnutom rozhodnutí, uspokojiť so správou o prečítaní, ktorá, ako sama uznáva, je zasielaná automaticky počítačovým systémom.
6

Staršia ochranná známka bola zapísaná pre služby zaradené do triedy 36, ktoré zodpovedajú tomuto opisu: „Poisťovníctvo a finančníctvo, a to: poistky, zmenárne; vydávanie cestovných šekov a akreditívov; bankovníctvo, menové záležitosti, bankové služby; konzervatívne fondy; elektronická správa bankového a peňažného toku; služby elektronickej peňaženky (platobné služby); vydávanie predplatených kariet, platobných kariet, kreditných kariet, debetných kariet, čipových kariet s integrovaným obvodom, magnetických kariet a pamäťových kariet a s tým súvisiace služby; vydávanie neelektronických bankových kariet; služby v oblasti výberu peňazí prostredníctvom čipových kariet s integrovaným obvodom, elektronický prevod peňažných prostriedkov; služby v oblasti elektronických platieb; služby v oblasti platieb kartou; služby predplatených kariet; služby v oblasti finančných operácií na účet držiteľov kariet prostredníctvom bankomatov; služby v oblasti autentifikácie a overovania strán; služby v oblasti finančného informovania prostredníctvom akéhokoľvek telekomunikačného prostriedku; služby v oblasti povoľovania a riadenia platieb na základe čísiel kariet; služby v oblasti chránených platieb na diaľku; finančné informovanie, a to hromadenie finančných informácií a údajov na základe telekomunikačných prostriedkov“.
55

Platí to o to viac, ako to bolo uvedené v bodoch 32 a 36 vyššie, že príslušný člen Komisie má širokú diskrečnú právomoc pri výbere svojich spolupracovníkov prijatých na základe článku 2 písm. c) PZOZ, čo mu poskytuje značný priestor pre navrhovanie prepúšťania uvedených spolupracovníkov, ako aj zrušenie takého návrhu.
V tejto súvislosti totiž Komisia v odpovedi spomenutej v bode 84 vyššie tiež spresnila, že v súlade s článkom 41 PZOZ sadzba príspevku do systému dôchodkového zabezpečenia Únie (ktorý je percentuálnou časťou zo základného platu) „je rovnaká bez ohľadu na to, či je zamestnanec úradníkom alebo dočasným zamestnancom“. Preto v konkrétnom prípade žalobkyne, hoci, ako poznamenáva Komisia, „[jej] základný plat sa výrazne líšil, keďže v čase, keď si vzala PVOO, aby mohla pracovať v agentúre Frontex ako dočasná zamestnankyňa zaradená do platovej triedy AD 12, platového stupňa 2 [a následne keď] ju agentúra EMSA prijala do zamestnania do platovej triedy AD 12, platového stupňa 3, bola úradníčkou zaradenou do platovej triedy AD 8, platového stupňa 1“, skutočnosťou zostáva, že nikdy neprestala byť poistená v uvedenom systéme dôchodkového zabezpečenia a nikdy neprestala platiť príspevky do tohto systému práve na základe týchto rôznych základných platov.
1

… Konštatovanie neexistencie zblíženia medzi predmetnými ochrannými známkami vo vnímaní príslušnej skupiny verejnosti nemôže byť spochybnené tvrdením žalobkyne, ktorá uvádza, že odvolací senát mal zohľadniť aj tovary, pre ktoré nemala staršia obrazová ochranná známka Európskej únie MONSTER ENERGY dobré meno, ako napríklad „samolepky“, „obtlačky“ a „pretlače“ patriace do triedy 16, pre ktoré bola uvedená staršia ochranná známka zapísaná. Neexistencia dobrého mena totiž znamená, že jedna z podmienok uplatnenia článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009 nie je splnená, a preto nedošlo k nijakému narušeniu predmetnej staršej ochrannej známky. Inými slovami, keďže dobré meno staršej ochrannej známky je nevyhnutnou podmienkou existencie niektorého zo zásahov uvedených v článku 8 ods. 5 daného nariadenia, a to vrátane ujmy spôsobenej rozlišovacej spôsobilosti staršej ochrannej známky, čo sa označuje pojmom oslabenie ochrannej známky, vyplýva z toho, že nijaké porušenie uvedené v tomto ustanovení nemožno konštatovať s ohľadom na tovary a služby, pri ktorých podmienka týkajúca sa dobrého mena staršej ochrannej známky nie je splnená. Treba teda zamietnuť tvrdenie, ktoré uviedla žalobkyňa v rámci svojho štvrtého odvolacieho dôvodu a podľa ktorého sa odvolací senát dopustil nesprávneho posúdenia, keď zobral do úvahy na účely preukázania súvislosti medzi dotknutými ochrannými známkami len výrobky, pre ktoré bolo dobré meno staršej ochrannej známky preukázané. [omissis]
140

V tejto súvislosti treba pripomenúť, že „organizačné potreby spojené so získavaním nových spôsobilostí“ sú osobitným aspektom služobných dôvodov v rámci článku 42c služobného poriadku. Z judikatúry pritom vyplýva, že inštitúcie majú pri určovaní služobných dôvodov širokú mieru voľnej úvahy bez ohľadu na to, v rámci akého preskúmania alebo pri prijímaní akého rozhodnutia sa majú služobné dôvody zohľadniť (pozri rozsudok zo 16. mája 2018, Barnett/EHSV, T‑23/17, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2018:271, bod 36 a citovanú judikatúru). Taká široká miera voľnej úvahy bola konkrétne priznaná inštitúciám pri vypovedaní zmluvy dočasného zamestnanca (rozsudok z 12. decembra 2000, Dejaiffe/ÚHVT, T‑223/99, EU:T:2000:292, bod 53). Z toho vyplýva, že ani v prípade, ak by sa uznala argumentácia žalobkyne opísaná v bode 139 vyššie, nie je dôvod nepriznať inštitúciám širokú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o vyhodnotenie „organizačných potrieb spojených so získavaním nových spôsobilostí“, vzhľadom na to, že nástup na pracovné voľno zo služobných dôvodov nemá pre dotknutých úradníkov horšie dôsledky, než sú dôsledky predčasnej výpovede pracovnej zmluvy. Okrem toho, ako Rada tiež správne poznamenáva, záujem dotknutého úradníka v každom prípade nie je jedným z faktorov určujúcich rozsah voľnej úvahy menovacieho orgánu pri hodnotení služobných dôvodov, ale Rada ho musí vziať do úvahy na základe svojej povinnosti starostlivosti. Z toho vyplýva, že argumentáciu žalobkyne opísanú v bode 139 vyššie treba zamietnuť.
61

Hoci žalobkyňa tvrdí, že sa môže dovolávať neprerušeného reťazca používania a práv týkajúcich sa „ochrannej známky“ a obchodného názvu obsahujúceho prvok „swemac“ pochádzajúceho z rozličných období, ktoré predchádzali zápisu staršieho označenia (1991, 1995, december 1998, 2001, 2004), nepredložila o tom žiadny dôkaz. Ako uviedol odvolací senát v bodoch 62 a 64 napadnutého rozhodnutia, a ako v podstate uvádzajú EUIPO a vedľajší účastník konania, žalobkyňa v konaniach pred orgánmi EUIPO neuviedla žiadny prvok, ktorý by preukazoval používanie napadnutej ochrannej známky alebo iného označenia obsahujúceho prvok „swemac“. Dôkazy, ktoré po prvýkrát predložila pred Všeobecným súdom, nemožno, ako bolo uvedené v bode 19 vyššie, vziať do úvahy. Žalobkyňa in concreto nepredložila nijaký dôkaz, že spĺňa podmienky uplatnenia ustanovení kapitoly 1 švédskeho zákona o ochranných známkach, ktoré uvádza. Presnejšie, vôbec nepreukázala, že jej uvádzané staršie právo patrí do pôsobnosti § 7 a 15 kapitoly 1 švédskeho zákona o ochranných známkach, konkrétne že bolo usadené na trhu alebo že ho podstatná časť príslušnej skupiny verejnosti vníma ako údaj o relevantných výrobkoch alebo službách, a to pred alebo po zápise staršieho označenia.
61

Podľa žalobcu v prípade, že by sa príslušné kritérium vzťahovalo len na osoby, ktoré sa dopustili takého konania, Rada by musela vykonať vlastnú kontrolu proporcionality. V tejto súvislosti žalobca pripúšťa, že podľa judikatúry sa Rada v zásade môže oprieť o informácie, ktoré jej zaslal BPG. Rada však nie je oslobodená od povinnosti posúdiť otázku, či poskytnuté informácie stačia na konštatovanie, že konanie vytýkané osobe, ktorá je predmetom vyšetrovania, môže ohroziť právny štát na Ukrajine. Len ubezpečením sa, že to tak naozaj je, by Rada dodržala zásadu proporcionality. V opačnom prípade by akékoľvek zásahy zo strany inštitúcií Únie do prebiehajúcich trestných konaní v tretích krajinách nepatrili do oblasti SZBP, ale do oblasti súdnej spolupráce a policajnej spolupráce v trestných veciach. Aby sa neporušil článok 40 ZEÚ, také opatrenia si vyžadujú iný právny základ ako článok 29 ZEÚ a článok 215 ZFEÚ, pričom treba prihliadnuť na to, že použitie posledného uvedeného článku predpokladá prijatie predchádzajúceho rozhodnutia, ktoré patrí do oblasti SZBP.
42

V bodoch 22 až 24 napadnutých rozhodnutí odvolací senát dospel k záveru, že bolo potrebné overiť, či z pohľadu príslušnej skupiny verejnosti existoval dostatočne priamy a konkrétny vzťah medzi dotknutými označeniami a spornými tovarmi a službami. Odvolací senát na tento účel zoskupil uvedené tovary a služby do kategórií. Rozdelil teda sporné tovary patriace do triedy 9 do troch rozdielnych kategórií, a to kategórie c) „Prístroje na záznam, spracovanie, posielanie, prijímanie a zobrazovanie signálov, údajov, obrazov a zvukov“, kategórie d) „Meracie, kontrolné a regulačné prístroje; analýzne prístroje“ a kategórie e) „Tovary určené na dodávku elektrickej energie“. Ďalej rozdelil sporné služby patriace do triedy 37 do dvoch kategórií, a to kategórie k) „Vstavanie, údržba a obnova častí a príslušenstva rôznych tovarov“ a kategórie l) „Opravy a obnova motorových vozidiel pri športových motoristických podujatiach“. Okrem toho dospel k záveru, že sporné služby patriace do tried 38 a 41 patrili každá do samostatnej kategórie pre každú triedu, t. j. kategórie m) „Vysielanie, prenos zvuku, údajov a obrazu cez satelity“ a kategórie n) „Vzdelávanie a výučba tretích subjektov v oblasti elektrotechniky a elektroniky“. Napokon uviedol, že sporné služby patriace do triedy 42 by mali byť rozdelené do dvoch kategórií, t. j. kategórie o) „Vyhotovenie a inštalácia počítačových programov na spracovanie údajov“ a kategórie p) „Technická poradenská služba“.
62

Žalobcovia tvrdia, že aj za predpokladu, že by boli podmienky výnimky stanovenej v článku 4 ods. 3 prvom pododseku rozhodnutia 2004/258 splnené, nič to nemení na tom, že na sprístupnení sporného dokumentu je daný prevažujúci verejný záujem. Podľa žalobcov tento prevažujúci verejný záujem vyplýva vo všeobecnosti po prvé zo skutočnosti, že občania majú v zásade záujem na preskúmaní zákonnosti konania inštitúcií Únie. Okrem toho, ako vyplýva z odôvodnenia 1 rozhodnutia 2004/258, zvýšená transparentnosť umožňuje občanom tesnejšie sa zapájať do rozhodovacieho procesu a posilňuje legitimitu, efektívnosť a zodpovednosť administratívy. Po druhé tento prevažujúci verejný záujem vyplýva najmä zo záujmu dozvedieť sa, do akej miery ECB zvážila rôzne ciele, keď vypracovala dohodu o poskytovaní núdzovej pomoci na zvýšenie likvidity zo 17. mája 2017 a ako jej právni experti vyložili právny rámec, ktorý sa na ňu vzťahuje. Po tretie sa ECB dopustila nesprávneho právneho posúdenia v rámci zváženia dotknutých záujmov, pretože vychádzala z nesprávneho predpokladu nadradenosti záujmu na zachovaní dôvernosti. Najmä z článku 42 Charty základných práv Európskej únie, ako aj z rozsudku z 18. júla 2017, Breyer/Komisia (C‑213/15 P, EU:C:2017:563), vyplýva, že zváženie záujmov je potrebné bez ohľadu na to, že dokument, ku ktorému sa žiadalo o prístup, sa týka administratívnych činností inštitúcie alebo jej hlavnej oblasti činnosti.
44

Komisia tvrdí, že v rámci sporov o náhradu škody je predmetom kompenzačných úrokov predovšetkým napraviť škodu vzniknutú znehodnotením meny, ku ktorej došlo po udalosti spôsobujúcej ujmu, až do zaplatenia náhrady škody a čo možno v najväčšej miere obnoviť majetok poškodeného (zásada restitutio in integrum). Priznanie kompenzačných úrokov teda podlieha splneniu podmienok mimozmluvnej zodpovednosti, ktoré neboli v prejednávanej veci splnené. Tieto úroky by sa mali v každom prípade vypočítať podľa skutočne vzniknutej škody, určenej spravidla s prihliadnutím na mieru inflácie stanovenú za dotknuté obdobie Eurostatom v členskom štáte, kde má sídlo žalobca. V prejednávanej veci však v referenčnom období od 13. marca 2015 do 1. februára 2017 bola miera inflácie v Španielsku 0 %. Aj keby sa mal výpočet kompenzačných úrokov uskutočniť na základe refinančnej sadzby ECB (pozri bod 24 vyššie) a nie na základe miery inflácie, príslušnou refinančnou sadzbou by nebola 0,05 % platnou k 9. marcu 2015, ale sadzba platná v referenčnom období, ktorá by bola stanovená na 0 % od 16. marca 2016. Zvýšenie o dva percentuálne body možno vylúčiť, pretože kompenzačné úroky nemajú viac zaťažiť dlžníka, aby sa zabránilo alebo obmedzilo omeškanie vo výkone jeho platobnej povinnosti, čo by bolo predmetom úrokov z omeškania. Komisia namieta proti tomu, že by bola žalobkyni spôsobená ujma z dôvodu predbežného zaplatenia pokuty a využitia ďalších finančných zdrojov spojených s výdavkami. Pokiaľ ide o úroky z omeškania, ktoré sa ukladajú v nadväznosti na omeškanie vo výkone povinnosti spočívajúcej vo vyplatení určitej sumy, v podstate spresňuje, že tieto úroky sa musia vypočítavať odo dňa uloženia tejto povinnosti rozsudkom až po ich vyplatenie v plnom rozsahu. Na rozdiel od kompenzačných úrokov, úrokovou sadzbou uplatniteľnou na uvedené úroky z omeškania je refinančná sadzba ECB zvýšená o dva percentuálne body. S požadovaným analogickým zvýšením o 3,5 percentuálneho bodu pre úrokovú sadzbu uplatniteľnú v prípade nezaplatenia pokuty v rozhodnutí z roku 2014 nemožno teda súhlasiť.
98

V druhom rade, pokiaľ ide o dostatočnú povahu predmetného kritéria zápisu na dosiahnutie takto sledovaných cieľov, je potrebné domnievať sa, že ak by sa napadnuté akty netýkali osôb patriacich do kategórie „popredných podnikateľov pôsobiacich v Sýrii“, uskutočnenie týchto cieľov by mohlo byť zmarené, keďže táto kategória osôb predstavuje materiálnu a finančnú podporu nevyhnutnú pre sýrsky režim. Stanovenie predmetného kritéria zápisu je totiž dôsledkom pokračovania represií voči sýrskemu civilnému obyvateľstvu napriek zavedeniu reštriktívnych opatrení od roku 2011. Okrem toho zavedenie tohto kritéria do rozhodnutia 2015/1836 a do nariadenia 2015/1828 je výsledkom vývoja judikatúry, ktorý vedie Radu k spresneniu kritérií umožňujúcich účinne dosiahnuť ciele sledované predmetnou právnou úpravou. Vzhľadom na tieto úvahy sa sporné kritérium zápisu zdá byť dostatočné na uskutočnenie týchto cieľov.
266

Po prvé treba zamietnuť tvrdenie, podľa ktorého prístup, ktorý spočíva v tom, že sa považujú za spoľahlivé informácie, ktoré poskytli žiadateľky o autorizáciu, pokiaľ tretie osoby nepredložia dôkazy o opaku, by ohrozil účinnosť konania o autorizácii, pretože by motivoval žiadateľov k tomu, aby utajovali informácie, ktoré by boli v rozpore s ich záujmami. To isté platí aj pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého vzhľadom na to, že ekonomické informácie môžu podliehať aj obmedzeniam obchodného tajomstva, nie je rozumné spoliehať sa na skutočnosť, že tieto informácie budú dostupné a tretie osoby ich predložia v priebehu konzultačného postupu (pozri bod 230 vyššie).
150

Napokon žalobca nemôže úspešne tvrdiť, že zverejnenie dotknutých dokumentov bolo konaním jeho matky alebo osôb, ktoré sú s ňou spojené. Okrem toho, že zverejnenie dotknutých dokumentov na jeho internetovej stránke konaním tretích osôb je málo vierohodné, a to prinajmenšom bez jeho súhlasu, poskytnutie týchto dokumentov jeho matke predstavuje porušenie podmienok súhlasu, ktorý mu bol udelený. Navyše aj za predpokladu, že úradník alebo zamestnanec zákonným spôsobom poskytne dôverný dokument tretej osobe na základe súhlasu so sprístupnením, prislúcha mu uistiť sa, že táto osoba sama dodrží podmienky uvedeného súhlasu. V dôsledku toho aj za predpokladu, že by k uverejneniu vo vlastnom zmysle došlo bez konania žalobcu, aj tak treba dospieť k záveru, že porušením obmedzenia súhlasu so zverejnením, ktorý mu bolo poskytnutý, objektívne vytvoril riziko takéhoto uverejnenia a podieľa sa na ňom (pozri v tomto zmysle uznesenie zo 16. marca 2016, One of Us a i./Komisia, T‑561/14, neuverejnené, EU:T:2015:917, body 58 a 59).
136

Vo svojom štvrtom žalobnom dôvode Recylex tvrdí, že Eco‑Bat nesplnila svoju povinnosť spolupráce podľa bodu 12 písm. a) a c) oznámenia o spolupráci z roku 2006, ako sa to vyžaduje v odseku 24 tohto oznámenia. Vzhľadom na to, že podľa nej na účely žiadosti o zníženie pokuty musia byť splnené kumulatívne podmienky bodu 12 písm. a) až c) tohto oznámenia, v prípade Eco‑Bat sa pokuta nemôže znížiť. Preto by sa mal prijať záver, že namiesto toho, aby sa Recylex považovala za druhý podnik, ktorý poskytol dôkazy so značnou pridanou hodnotou, treba ju považovať za prvý podnik, ktorý poskytol takéto dôkazy. Komisia sa preto podľa nej dopustila nesprávneho posúdenia pri uplatnení bodu 26 prvej zarážky oznámenia o spolupráci z roku 2006, keď jej znížila pokutu v rozpätí od 20 do 30% namiesto rozpätia od 30 do 50%.
64

Po druhé, pokiaľ ide o dôkazy, ktoré žalobkyňa predložila COMP, ich cieľom bolo preukázať, že napriek tomu, že vo väčšine členských štátov existujú zákonné spôsoby dovozu referenčného lieku, existovali „logistické a administratívne“ prekážky brániace účinnému prístupu k uvedenému lieku. V tejto súvislosti sa žalobkyňa opierala o výsledky prieskumu, ktorý sama vykonala v agentúrach na reguláciu liekov v 26 členských štátoch, u 18 lekárov v 15 členských štátoch a v združeniach pacientov z 11 členských štátov. Odpovede zdokumentovala v súhrnnej tabuľke obsiahnutej v prílohe 10 žaloby, v ktorej sú členské štáty rozdelené do troch skupín, a to konkrétne štáty, v ktorých je dostupnosť referenčného lieku „obmedzená, resp. neexistujúca“ (7 členských štátov), štáty, v ktorých je jeho dostupnosť „mierna“ (4 členské štáty), a štáty, v ktorých je táto dostupnosť „dobrá“ (9 členských štátov). Problémy s dostupnosťou identifikované v 11 členských štátoch s „obmedzenou, resp. neexistujúcou“ alebo „miernou“ dostupnosťou, boli na základe výsledkov tohto prieskumu spôsobené skutočnosťou, že referenčný liek nebol hradený, prípadne ťažkosťami so zásobovaním.
73

V prejednávanej veci Komisia v napadnutom rozhodnutí jasne uviedla po prvé, že návrh protokolu o odškodnení bol predmetom predbežného oznámenia a že vykonala preskúmanie na základe výmeny informácií s francúzskymi orgánmi v súlade s kódexom najlepšej praxe, po druhé že útvary Komisie sa na základe spisu domnievali, že proti návrhu protokolu o odškodnení neboli z hľadiska práva Únie v oblasti štátnej pomoci vznesené žiadne námietky a že v uvedenom štádiu ešte nebol uvedený protokol podpísaný ani formálne oznámený, po tretie že existovala všeobecná domnienka, že sprístupnenie dokumentov z administratívneho spisu týkajúceho sa konania o preskúmaní štátnej pomoci by ohrozilo ochranu účelu preskúmania a po štvrté že podľa procesných pravidiel o štátnej pomoci nemali iné strany ako dotknutý členský štát právo nahliadnuť do dokumentov v administratívnom spise a že v prípade, že by bol takýto prístup povolený, systém preskúmania by bol spochybnený.
Článok 42c prvý odsek služobného poriadku stanovuje, že nástup dotknutého úradníka na pracovné voľno zo služobných dôvodov sa uplatňuje „najskôr päť rokov pred dosiahnutím [jeho] veku odchodu do dôchodku“. Ako správne uviedla Komisia na pojednávaní, výraz „[jeho vek] odchodu do dôchodku“, ktorý sa nachádza v prvom odseku článku 42c služobného poriadku, zodpovedá výrazu „vek odchodu do dôchodku“, ktorý sa nachádza vo štvrtom a piatom odseku tohto ustanovenia. Preto na účely stanovenia „[jeho] veku odchodu do dôchodku“, pokiaľ ide o úradníkov, ktorí nastúpili do služby pred 1. januárom 2014, treba tak ako v prípade stanovenia „vek[u] odchodu do dôchodku“ poukázať na článok 22 ods. 1 piaty pododsek prílohy XIII k služobnému poriadku, v ktorom sa uvádza:

„V prípade úradníkov, ktorí nastúpili do služobného pomeru pred 1. januárom 2014, sa vek odchodu do dôchodku na účely všetkých odkazov na vek odchodu do dôchodku v tomto služobnom poriadku stanoví v súlade s vyššie uvedenými ustanoveniami, ak v tomto služobnom poriadku nie je stanovené inak.“
47

Napokon, čo sa týka tvrdenia Spolkovej republiky Nemecko, podľa ktorého bod 2 časť E prílohy I nariadenia č. 885/2006 a článok 5 nariadenia Komisie (ES) č. 883/2006 z 21. júna 2006 o podrobných podmienkach uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1290/2005, pokiaľ ide o vedenie účtov platobných agentúr, vyhlásenia o výdavkoch a príjmoch a podmienky úhrady výdavkov z fondov EPZF a EPFRV (Ú. v. EÚ L 171, 2006, s. 1), ktoré Komisia uviedla v oznámení z roku 2015, neobsahujú žiadnu požiadavku, pokiaľ ide o vykazovanie údajov v prílohe III nariadenia č. 885/2006, treba na jednej strane uviesť, že tento bod, týkajúci sa postupov súvisiacich s pohľadávkami, stanovuje, že „všetky kritériá stanovené v bodoch 2 A až 2 D sa uplatňujú mutatis mutandis na poplatky, prepadnuté záruky, uhradené platby, pridelené príjmy atď., ktoré má platobná agentúra inkasovať v prospech EPZF a EPFRV“. V bode 2 časti C prílohy I nariadenia č. 885/2006 je stanovené, že platobné agentúry prijímajú také postupy, aby boli „mesačné, štvrťročné (v prípade EPFRV) a ročné vyhlásenia úplné, presné a vypracované vo vhodnom čase a aby boli všetky chyby alebo opomenutia zistené a opravené, najmä prostredníctvom kontrol a odsúhlasovaní vykonávaných v určitých intervaloch“. Bod 2 časť E prílohy I nariadenia č. 885/2006 preto stanovuje, že postupy súvisiace s pohľadávkami musia byť navrhnuté v súlade s požiadavkami stanovenými v bode 2 časti C. Treba teda konštatovať, že uvedená príloha obsahuje požiadavku týkajúcu sa vykazovania údajov v rámci schvaľovania účtovných závierok EPZF, hoci to výslovne neuvádza v prílohe III.
46

Parlament na začiatku zdôraznil, že uzavretie dohody z roku 1996 bolo založené na článku 39 ods. 2 písm. e) spoločných pravidiel. Z tohto ustanovenia vyplýva, že ústredný úrad SSZP, ktorý je zriadený na základe článku 1 týchto pravidiel a ktorý je pridružený ku Komisii, je v spolupráci s úradmi pre plnenie nárokov poverený vyjednať, pokiaľ je to možné, so zástupcami zdravotníckych pracovníkov alebo príslušnými orgánmi, združeniami a zariadeniami dohody, ktorými sa stanovujú sadzby uplatniteľné na poistencov SSZP. Podľa informácií Parlamentu ústredný úrad musí brať do úvahy miestne podmienky, a prípadne sadzobníky, ktoré sú už v platnosti, a to ako z lekárskeho hľadiska, tak aj z nemocničného hľadiska, a musí, pokiaľ je to možné, vyjednávať s primárnymi systémami členských štátov všeobecné dohody o zjednodušení postupov vzťahujúcich sa na poistencov SSZP. V prejednávanej veci teda Komisia uzavretím dohody z roku 1996 využila svoju diskrečnú právomoc na to, aby po dohode s luxemburskými orgánmi stanovila hornú hranicu sadzieb, ktoré si tie účtujú.