Keywords

Summary



Keywords

1. Odvolanie – Záujem na konaní – Podmienka – Odvolanie, ktoré môže priniesť prospech účastníkovi, ktorý ho podal

2. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Preskúmavacie právomoci Komisie – Právomoc vyžadovať predloženie komunikácie medzi advokátom a klientom – Hranice – Ochrana dôvernosti takejto komunikácie – Rozsah – Vylúčenie komunikácie s internými podnikovými advokátmi

3. Právo Únie – Zásady – Rovnosť zaobchádzania – Pojem – Hranice

(Charta základných práv Európskej únie, články 20 a 21)

4. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Preskúmavacie právomoci Komisie – Právomoc vyžadovať predloženie komunikácie medzi advokátom a klientom – Hranice – Ochrana dôvernosti takejto komunikácie – Rozsah – Vylúčenie komunikácie s internými podnikovými advokátmi

(Nariadenie Rady č. 1/2003)

5. Právo Únie – Zásady – Právo na obhajobu – Uplatnenie na konania, ktoré môžu viesť k uloženiu sankcií

(Charta základných práv Európskej únie, článok 48 ods. 2)

6. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Preskúmavacie právomoci Komisie – Právomoc vyžadovať predloženie komunikácie medzi advokátom a klientom – Hranice – Ochrana dôvernosti takejto komunikácie – Rozsah – Vylúčenie komunikácie s internými podnikovými advokátmi

(Články 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ; nariadenie Rady č. 17 a nariadenie Rady č. 1/2003)

7. Právo Únie – Priamy účinok – Individuálne práva – Ochrana vnútroštátnymi súdmi – Žaloba – Zásada vnútroštátnej procesnej autonómie

8. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Preskúmavacie právomoci Komisie – Právomoc vyžadovať predloženie komunikácie medzi advokátom a klientom

(Nariadenie Rady č. 17, článok 14 ods. 6, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 20 ods. 6)

9. Európska únia – Výlučné právomoci – Ustanovenia potrebné na fungovanie vnútorného trhu – Procesné pravidlá v oblasti hospodárskej súťaže – Zahrnutie

[Článok 3 ods. 1 písm. b) ZFEÚ, články 101 ZFEÚ až 103 ZFEÚ a článok 105 ZFEÚ; nariadenie Rady č. 17, článok 14, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 20]

Summary

1. Záujem na konaní predstavuje podmienku prípustnosti, ktorá musí pretrvávať až do okamihu rozhodnutia vo veci samej.

Navyše v rámci odvolania takýto záujem existuje, pokiaľ odvolanie môže svojím výsledkom priniesť prospech účastníkovi konania, ktorý ho podal.

V rámci hospodárskej súťaže je v záujme podniku konať proti rozhodnutiu Komisie, ktorým jej bolo zamietnuté vrátenie dokumentov a zničenie všetkých ich prípadných kópií z dôvodu porušenia dôvernosti komunikácie medzi advokátmi a klientmi počas šetrení prinajmenšom dovtedy, kým má Komisia uvedené dokumenty alebo ich kópiu. Prípadné porušenie dôvernosti komunikácie medzi advokátmi a klientmi počas šetrení totiž vznikne nie vtedy, keď Komisia vychádza v rozhodnutí vo veci samej z chráneného dokumentu, ale v okamihu, keď takýto dokument zabaví úradník Komisie.

(pozri body 22, 23, 25)

2. Uplatnenie ochrany dôvernosti komunikácie medzi advokátmi a klientmi podlieha dvom kumulatívnym podmienkam. Na jednej strane komunikácia s advokátom musí byť spojená s výkonom práva na obhajobu klienta a na druhej strane musí ísť o komunikáciu pochádzajúcu od nezávislých advokátov, teda advokátov nespojených s klientom pracovnoprávnym vzťahom.

Požiadavka nezávislosti implikuje neexistenciu akéhokoľvek pracovnoprávneho vzťahu medzi advokátom a jeho klientom, pričom ochrana na základe zásady dôvernosti sa nevzťahuje na komunikáciu v rámci podniku alebo skupiny interných advokátov.

Pojem nezávislosť advokáta sa definuje nielen pozitívne, teda odvolaním sa na profesijnú disciplínu, ale aj negatívne, teda neexistenciou pracovnoprávneho vzťahu. Interný advokát, napriek svojmu zápisu do komory advokátov a podrobeniu sa profesijným pravidlám, ktoré z neho vyplývajú, nepožíva rovnaký stupeň nezávislosti vo vzťahu k svojmu zamestnávateľovi ako advokát vykonávajúci svoju činnosť v externej advokátskej kancelárii vo vzťahu k svojmu klientovi. Za takýchto okolností je pre interného advokáta náročnejšie ako pre externého advokáta účinne čeliť prípadným konfliktom záujmov medzi svojimi profesijnými povinnosťami a cieľmi sledovanými jeho klientom.

Interný advokát nemôže, nech už sú garancie, ktoré má pri výkone svojej profesie, akékoľvek, byť v rovnakom postavení ako externý advokát, a to z dôvodu, že dostáva mzdu od zamestnávateľa, čo je situácia, ktorá sama svojou povahou neumožňuje internému advokátovi odchýliť sa od obchodnej stratégie sledovanej jeho zamestnávateľom a narúša tak jeho schopnosť konať profesijne nezávisle.

Okrem toho v rámci svojej pracovnej zmluvy môže byť interný advokát vyzvaný na výkon iných úloh, ktoré môžu mať dopad na obchodnú politiku podniku a môžu len posilňovať úzke väzby advokáta s jeho zamestnávateľom.

Z toho vyplýva, že tak z dôvodu ekonomickej závislosti interného advokáta, ako aj úzkeho spojenia so zamestnávateľom interný advokát nemá profesijnú nezávislosť, ktorá by bola porovnateľná s nezávislosťou externého advokáta.

Keďže sa interný advokát nachádza v podstatne odlišnom postavení od postavenia externého advokáta, takže ich príslušné situácie nie sú porovnateľné, z pohľadu ochrany dôvernosti komunikácie medzi advokátmi a klientmi zo skutočnosti, že s týmito profesionálmi sa zaobchádza odlišne, nevyplýva žiadne porušenie zásady rovnosti zaobchádzania.

Okrem toho, aj keby bola pravda, že na konzultáciu s internými advokátmi zamestnanými podnikom alebo združením sa vzťahuje právo nechať si poradiť, brániť sa a byť zastúpený, nevylučuje to v prípade zásahu interných advokátov uplatnenie určitých obmedzení a podrobných podmienok týkajúcich sa výkonu profesie bez toho, aby sa to muselo považovať za poškodzovanie práv na obhajobu.

Nakoniec skutočnosť, že v rámci šetrenia Komisie je ochrana komunikácie obmedzená na komunikáciu s externými advokátmi, nemá žiadny dosah na zásadu právnej ochrany.

(pozri body 40, 41, 44, 45, 47 – 49, 58, 59, 95, 106)

3. Zásada rovnosti zaobchádzania, ktorá vyžaduje, aby sa v porovnateľných situáciách nepostupovalo rozdielne a v rozdielnych rovnako, ak takýto postup nie je objektívne odôvodnený, predstavuje základnú zásadu práva Únie zakotvenú v článkoch 20 a 21 Charty základných práv Európskej únie.

(pozri body 54, 55)

4. Súdny dvor v rámci svojich úvah v rozsudku z 18. mája 1982, AM & S Europe/Komisia (155/79), týkajúcich sa zásady ochrany dôvernosti v šetreniach v oblasti práva hospodárskej súťaže, zdôraznil, že táto oblasť práva Únie musí zohľadniť zásady a koncepcie, ktoré sú spoločné pre právne poriadky členských štátov, pokiaľ ide o dodržiavanie dôvernosti najmä voči niektorej komunikácii medzi advokátmi a ich klientmi. Na tieto účely Súdny dvor vykonal porovnanie rôznych vnútroštátnych právnych poriadkov. Súdny dvor na základe tohto porovnania uznal, že dôvernosť komunikácie medzi advokátmi a ich klientmi sa musí chrániť na základe práva Únie, ak sú splnené určité podmienky.

V priebehu rokov, ktoré uplynuli od vyhlásenia rozsudku AM & S Europe/Komisia, nemožno konštatovať žiadnu prevládajúcu tendenciu v prospech ochrany dôvernosti komunikácie v rámci podniku alebo združenia s internými advokátmi, pokiaľ ide o právne poriadky 27 členských štátov Európskej únie. Právna situácia v rámci členských štátov Únie sa nevyvíjala v priebehu rokov, ktoré uplynuli od vyhlásenia už citovaného rozsudku AM & S Europe/Komisia, v takej miere, ktorá by odôvodňovala zámer vývoja judikatúry v tom zmysle, aby sa interným advokátom priznala ochrana dôvernosti.

Navyše hoci nariadenie č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy zaviedlo veľké množstvo zmien procesných pravidiel týkajúcich sa práva hospodárskej súťaže Únie, uvedené pravidlá neobsahujú žiadnu indíciu, ktorou by sa dalo preukázať, že stanovujú zrovnoprávnenie advokátov poskytujúcich služby nezávisle a zamestnaných advokátov, pokiaľ ide o ochranu dôvernosti komunikácie, pričom táto zásada nebola vôbec predmetom uvedeného nariadenia, ktorého cieľom je posilnenie rozsahu kontrolných právomocí Komisie, najmä pokiaľ ide o dokumenty, ktoré môžu byť predmetom takýchto opatrení. Zmena procesných pravidiel v oblasti práva hospodárskej súťaže vyplývajúca najmä z uvedeného nariadenia nemôže odôvodniť zmenu judikatúry stanovenej rozsudkom AM & S Europe/Komisia.

(pozri body 69, 70, 74, 76, 83, 86, 87)

5. Dodržanie práva na obhajobu v každom konaní, ktoré môže viesť k uloženiu sankcií, najmä pokút alebo penále, je základnou zásadou práva Únie, ktorá bola zakotvená v článku 48 ods. 2 Charty základných práv Únie.

(pozri bod 92)

6. Právomoci Komisie podľa nariadenia č. 17 a nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy sa líšia od rozsahu šetrení, ktoré je možné vykonať na vnútroštátnej úrovni. Tieto dva typy šetrení sa totiž zakladajú na rozdelení právomocí medzi rôznymi orgánmi hospodárskej súťaže. Pravidlá týkajúce sa ochrany dôvernosti komunikácie medzi advokátmi a klientmi sa môžu preto meniť v závislosti od tohto rozdelenia právomocí a s tým spojených právnych úprav.

Právo Únie a vnútroštátne právo v oblasti hospodárskej súťaže zohľadňujú obmedzujúce postupy z rôznych aspektov. Zatiaľ čo články 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ zohľadňujú tieto postupy z hľadiska prekážok, ktoré z nich môžu vyplývať pre obchod medzi členskými štátmi, vnútroštátne právne úpravy vychádzajúce z dôvodov vlastných každej z nich zohľadňujú tieto postupy len v tomto svojom rámci.

Za týchto okolností podniky, ktorých priestory sú predmetom prehliadky v rámci šetrenia v oblasti hospodárskej súťaže, môžu identifikovať svoje práva a povinnosti voči príslušným orgánom a uplatniteľné právo, kam patrí napríklad zaobchádzanie s dokumentmi, ktoré môžu byť zabavené v rámci takéhoto šetrenia, a otázka, či predmetné podniky sú, alebo nie sú oprávnené odvolávať sa na ochranu dôvernosti komunikácie s internými advokátmi. Podniky sa teda môžu účinne zorientovať v závislosti od právomocí uvedených orgánov a ich konkrétnych právomocí, pokiaľ ide o zabavenie dokumentov.

Zásada právnej istoty nenúti teda použiť v prípade vyššie uvedených dvoch typov identické kritériá, pokiaľ ide o dôvernosť komunikácie medzi advokátmi a klientmi.

(pozri body 102 – 105)

7. V súlade so zásadou vnútroštátnej procesnej autonómie v prípade neexistencie právnej úpravy v danej oblasti na úrovni Únie majú byť vo vnútroštátnom právnom poriadku každého členského štátu určené príslušné súdy a upravené procesné náležitosti týkajúce sa opravných prostriedkov určených na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie.

Na túto zásadu sa nemožno odvolať voči rozhodnutiu prijatému inštitúciou Únie na základe právnej úpravy prijatej na úrovni Únie, ktorá navyše nestanovuje žiadny odkaz na vnútroštátne právo.

(pozri body 113, 114)

8. Výklad a jednotné uplatnenie zásady dôvernosti komunikácie medzi advokátmi a klientmi na úrovni Únie sú nevyhnutné na to, aby šetrenia vykonávané Komisiou v rámci postupov týkajúcich sa kartelov mohli prebiehať za podmienok rovnosti zaobchádzania s dotknutými podnikmi. Keby to tak nebolo, použitie pravidiel alebo právnych pojmov vnútroštátneho práva vyplývajúcich z právnej úpravy členského štátu by spôsobilo narušenie jednoty práva Únie. Takýto výklad a jednotné uplatňovanie tohto právneho poriadku nemôže závisieť od miesta šetrenia alebo prípadných vnútroštátnych právnych osobitostí.

Pri šetreniach vykonávaných Komisiou ako európskym orgánom hospodárskej súťaže je vnútroštátne právo relevantné iba v rozsahu, v akom orgány členských štátov poskytujú Komisii pomoc, najmä pokiaľ ide o prekonanie odporu dotknutého podniku prostredníctvom použitia donucovacích opatrení v súlade s článkom 14 ods. 6 nariadenia č. 17 a v článku 20 ods. 6 nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy. Naproti tomu na vymedzenie dokladov a dokumentov, ktoré je Komisia oprávnená kontrolovať a z ktorých si môže vytvoriť kópiu v rámci svojich šetrení v oblasti kartelov, sa uplatňuje jedine právo Únie.

(pozri body 115, 119)

9. Procesné pravidlá v oblasti hospodárskej súťaže, ktoré sa uvádzajú v článku 14 nariadenia č. 17 a v článku 20 nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy, sú súčasťou ustanovení potrebných na fungovanie vnútorného trhu, ktorých prijatie je súčasťou výlučnej právomoci zverenej Únii podľa článku 3 ods. 1 písm. b) ZFEÚ.

V súlade s ustanoveniami článku 103 ZFEÚ prináleží Únii prijať nariadenia alebo smernice potrebné na uplatnenie zásad uvedených v článkoch 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ týkajúcich sa pravidiel hospodárskej súťaže, uplatniteľných na podniky. Táto právomoc sa týka najmä zabezpečenia dodržania zákazov stanovených v uvedených článkoch zriadením pokút a penále a definovania úlohy Komisie pri uplatňovaní týchto ustanovení.

V tomto rámci článok 105 ZFEÚ stanovuje, že Komisia dbá na uplatňovanie zásad stanovených článkami 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ a vyšetruje prípady predpokladaných porušení.

Proti preskúmavacím právomociam, ktoré má Komisia v oblasti hospodárskej súťaže, sa teda nemožno odvolávať na zásadu pridelených právomocí.

(pozri body 116 – 118, 120)