Keywords

Summary



Keywords

1. Prejudiciálne otázky – Podanie návrhu na Súdny dvor – Povinnosť vnútroštátneho súdu informovať o podaní návrhu na začatie prejudiciálneho konania súčasne aj ministra spravodlivosti – Neexistencia vplyvu

(Článok 267 ZFEÚ; Štatút Súdneho dvora, článok 23)

2. Aproximácia právnych predpisov – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 93/13 – Nekalá podmienka v zmysle článku 3 – Pojem – Doložka o voľbe právomoci

(Smernica Rady 93/13, článok 3 ods. 1)

3. Aproximácia právnych predpisov – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 93/13 – Povinnosť vnútroštátneho súdu preskúmať nekalú povahu ustanovenia nachádzajúceho sa v zmluve, ktorú má posúdiť, ex offo – Rozsah

(Smernica Rady 93/13, článok 3)

Summary

1. Článku 23 prvému odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie neodporuje ustanovenie vnútroštátneho práva, ktoré vyžaduje, aby súd, ktorý podáva návrh na začatie prejudiciálneho konania, súčasne ex offo informoval o podaní takéhoto návrhu aj ministra spravodlivosti daného členského štátu.

Nezdá sa, že takúto povinnosť možno považovať za zásah do mechanizmu súdneho dialógu zavedeného v článku 267 ZFEÚ. Povinnosť vnútroštátnych súdov dotknutého členského štátu informovať ministra spravodlivosti v čase podania návrhu na začatie prejudiciálneho konania Súdnemu dvoru totiž nie je podmienkou tohto návrhu. Nemôže preto ovplyvniť právo uvedených súdov podať návrh na začatie prejudiciálneho konania ani poškodzovať výsady, ktoré týmto súdom priznáva článok 267 ZFEÚ. Okrem toho nie je zjavné, že prípadné porušenie tejto informačnej povinnosti vedie k právnym dôsledkom, ktoré môžu zasahovať do konania stanoveného v článku 267 ZFEÚ, keďže nebol poskytnutý žiadny údaj, z ktorého by bolo možné vyvodiť, že predmetná informačná povinnosť by mohla vnútroštátne súdy daného členského štátu odradiť od využitia práva podať návrh na začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor.

(pozri body 31 – 35, bod 1 výroku)

2. Článok 267 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že do právomoci Súdneho dvora Európskej únie patrí právomoc vyložiť pojem nekalá zmluvná podmienka uvedený v článku 3 ods. 1 smernice 93/13 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách a v prílohe k tejto smernici ako aj hľadiská, ktoré vnútroštátny súd môže alebo musí zohľadniť pri preskúmaní zmluvnej podmienky vzhľadom na ustanovenia smernice, pričom vnútroštátnemu súdu vzhľadom na uvedené kritériá prináleží stanoviť konkrétnu kvalifikáciu predmetnej zmluvnej podmienky podľa osobitných okolností daného prípadu.

Nekalý charakter zmluvnej podmienky sa má posudzovať so zreteľom na povahu tovaru alebo služieb, na ktoré bola zmluva uzatvorená, a na všetky okolnosti súvisiace s uzatvorením zmluvy v čase jej uzatvorenia vrátane skutočnosti, že podmienka obsiahnutá v zmluve uzatvorenej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom bola do nej vložená bez osobitného vyjednávania a priznáva výlučnú právomoc súdu, v ktorého obvode sa nachádza sídlo predajcu alebo dodávateľa.

(pozri body 42 – 44, bod 2 výroku)

3. Vnútroštátny súd musí ex offo nariadiť vykonávanie dôkazov s cieľom zistiť, či ustanovenie o voľbe výlučnej miestnej príslušnosti súdu nachádzajúce sa v zmluve, ktorá je predmetom sporu, ktorý prejednáva, a ktorá bola uzavretá medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom, patrí do pôsobnosti smernice 93/13 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách, a v prípade, že je to tak, posúdiť ex offo prípadnú nekalú povahu tohto ustanovenia.

Na účely zabezpečenia efektívnosti ochrany spotrebiteľa požadovanej normotvorcom Únie, keď nerovný stav medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom môže byť kompenzovaný iba pozitívnym zásahom, vonkajším vo vzťahu k samotným účastníkom zmluvy, musí vnútroštátny súd vo všetkých prípadoch a bez ohľadu na pravidlá vnútroštátneho práva stanoviť, či sporné ustanovenie bolo, alebo nebolo predmetom individuálnej dohody medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom.

Pokiaľ ide o druhé štádium uvedeného preskúmania, zmluvná podmienka obsiahnutá v zmluve uzatvorenej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom, ktorá bola do nej vložená bez individuálneho dojednania a ktorá stanovuje výlučnú miestnu príslušnosť súdu, v ktorého obvode sa nachádza sídlo predajcu alebo dodávateľa, tak zo zemepisného hľadiska, ako aj z hľadiska dopravnej dostupnosti, musí byť v zmysle článku 3 smernice považovaná za nekalú, ak napriek požiadavke dobrej viery spôsobuje značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach strán vzniknutých na základe zmluvy v neprospech spotrebiteľa.

(pozri body 48, 51 – 53, 56, bod 3 výroku)