81.

Na základe všetkých predchádzajúcich úvah Súdnemu dvoru navrhujem, aby vyhlásil druhú, tretiu, ôsmu a deviatu prejudiciálnu otázku za neprípustné a aby na zostávajúce prejudiciálne otázky v preformulovanom znení odpovedal takto: Článok 25 smernice Rady 2005/85/ES z 1. decembra 2005 o minimálnych štandardoch pre konanie v členských štátoch o priznávaní a odnímaní postavenia utečenca sa má so zreteľom na odôvodnenie 22 smernice vykladať v tom zmysle, že členským štátom neukladá povinnosť posudzovať prípustnosť žiadosti o azyl na základe dôvodov stanovených v odseku 2 tohto článku, ani povinnosť predmetnú žiadosť zamietnuť, pokiaľ existuje nejaký z uvedených dôvodov. Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/95/EÚ z 13. decembra 2011 o normách pre oprávnenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva mať postavenie medzinárodnej ochrany, o jednotnom postavení utečencov alebo osôb oprávnených na doplnkovú ochranu a o obsahu poskytovanej ochrany, najmä jej článok 2 písm. d) a článok 4 ods. 3, sa má so zreteľom na odôvodnenie 36 tejto smernice vykladať v tom zmysle, že nebráni priznaniu postavenia utečenca v prospech žiadateľa o medzinárodnú ochranu z dôvodu jeho rodinnej väzby s osobou, ktorá bola obeťou činov prenasledovania v zmysle článku 9 ods. 1 uvedenej smernice, alebo ktorá sa oprávnene obáva prenasledovania z dôvodov uvedených v článku 2 písm. d) tejto smernice, a to v prípade, že na základe posúdenia individuálnej situácie žiadateľa a osobných okolností, ktoré sa ho týkajú, ako aj s ohľadom na všetky relevantné skutočnosti, vyplýva, že z dôvodu predmetnej rodinnej väzby má na individuálnom základe oprávnenú obavu, že sa sám stane obeťou prenasledovania. Smernica 2005/85, konkrétne jej článok 6 ods. 2 a 3 a článok 9 ods. 3, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby sa žiadosti o medzinárodnú ochranu podané vo vlastnom mene rodinnými príslušníkmi osoby, ktorá požiadala o priznanie postavenia utečenca, považovali za neoddeliteľnú súčasť žiadosti takejto osoby a aby sa vybavili v rámci jedného konania, a to aj v prípade, ak sa zakladajú výlučne na rovnakých dôvodoch týkajúcich sa uvedenej osoby, o ktoré sa žiadosť o priznanie postavenia utečenca tejto osoby opiera. Smernice 2005/85 a 2011/95 sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia tomu, aby sa konania vo veci žiadostí o medzinárodnú ochranu podaných samostatne členmi rovnakej rodiny, a to na základe obavy pred prenasledovaním z dôvodu situácie jedného z členov tejto rodiny, prerušili až do výsledku konania o žiadosti o azyl dotknutého rodinného príslušníka, ktorého situácia je zdrojom obavy z prenasledovania rodiny. Toto prerušenie však nemôže ohroziť autonómny charakter žiadostí, ktoré samostatne podali rodinní príslušníci žiadateľa, ktorého situácia je zdrojom ich obavy z prenasledovania, ani nemôže brániť vecnému preskúmaniu týchto žiadostí na záver konania o posúdení žiadosti predloženej uvedeným žiadateľom, a to nezávisle od výsledku daného konania. S ustanoveniami smernice 2011/95 na účely uplatnenia výhrady podľa článku 3 tejto smernice je zlučiteľné ustanovenie vnútroštátneho práva, akým je ustanovenie sporné vo veci samej, na základe ktorého sa rodinní príslušníci osoby, ktorej sa priznalo postavenie utečenca v súlade s článkom 1 časťou A Ženevského dohovoru, uznávajú za utečencov nezávisle od skutočnosti, či ako jednotlivci spĺňajú kritériá stanovené v tomto článku, pokiaľ je to zlučiteľné s ich osobným právnym postavením a nebránia tomu dôvody vylúčenia podľa článku 12 uvedenej smernice. Na takéto vnútroštátne ustanovenie sa vzťahuje výhrada uvedená v článku 3 smernice 2011/95 iba za predpokladu, že rodinným príslušníkom utečenca sa ponecháva možnosť požiadať o priznanie postavenia utečenca a toto postavenie získať, a to nezávisle, v prípade, že ako jednotlivci spĺňajú podmienky pre získanie takéhoto postavenia. Podanie sťažnosti na Európsky súd pre ľudské práva žiadateľom o azyl proti vlastnej krajine pôvodu nezakladá automaticky príslušnosť tohto žiadateľa k určitej sociálnej skupine v zmysle článku 10 ods. 1 písm. d) smernice 2011/95, ani jeho súhlas s politickým názorom podľa článku 10 ods. 1 písm. e) tejto smernice.