Spojené veci C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P

a C‑213/02 P

Dansk Rørindustri a i.

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Odvolanie – Hospodárska súťaž – Mestské vykurovacie potrubie (izolované potrubia) – Článok 85 ods. 1 Zmluvy ES (teraz článok 81 ods. 1 ES) – Kartel – Bojkot – Pokuty – Usmernenia k metóde stanovovania pokút – Zákaz retroaktivity – Legitímna dôvera – Zákonnosť – Oznámenie o spolupráci – Povinnosť odôvodnenia“

Návrhy prednesené 8. júla 2004 – generálny advokát A. Tizzano

Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 28. júna 2005

Abstrakt rozsudku

1. Konanie – Dôkazné prostriedky – Výsluch svedkov – Voľná úvaha Súdu prvého stupňa – Vplyv všeobecnej zásady práva Spoločenstva na spravodlivé súdne konanie

(Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 68 ods. 1)

2. Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený – Právne dôvody neuvedené v žalobe – Odkaz na okolnosti uvedené v prílohe – Neprípustnosť

[Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 44 ods. 1 písm. c)]

3. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Podnik – Pojem

[Zmluva ES, články 85 a 86 (teraz články 81 ES a 82 ES)]

4. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenie, ktorého sa dopustil podnik – Prisúdenie inému podniku so zreteľom na ekonomické a právne väzby, ktoré ich spájajú – Podmienky – Nedostatok jednotnej kapitálovej kontroly

[Zmluva ES, článok 85 ods. 1 (teraz článok 81 ods. 1 ES)]

5. Hospodárska súťaž – Kartely – Účasť podniku na protisúťažnej iniciatíve – Dostatočná povaha tacitného schválenia bez verejného dištancovania sa alebo oznámenia príslušným úradom na vznik zodpovednosti podniku

[Zmluva ES, článok 85 ods. 1 (teraz článok 81 ods. 1 ES)]

6. Hospodárska súťaž – Kartely – Narušenie hospodárskej súťaže – Kritériá posúdenia – Protisúťažný predmet – Dostatočné zistenie

[Zmluva ES, článok 85 ods. 1 (teraz článok 81 ods. 1 ES)]

7. Odvolanie – Dôvody – Dôvod uvedený prvýkrát v konaní o odvolaní – Neprípustnosť

(Štatút ES Súdneho dvora, článok 51)

8. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenia – Pokuty – Určenie – Kritériá – Zvýšenie všeobecnej výšky pokút – Prípustnosť – Podmienky

[Zmluva ES, článok 85 ods. 1 a článok 86 (teraz článok 81 ods. 1 ES a článok 82 ES); nariadenie Rady č. 17]

9. Právo Spoločenstva – Zásady – Ochrana legitímnej dôvery – Hranice – Penalizácia porušení pravidiel hospodárskej súťaže – Určenie výšky pokút – Metóda stanovovania pokút – Voľná úvaha inštitúcií – Neexistencia vplyvu oznámenia o spolupráci

(Oznámenie Komisie 96/C 207/04)

10. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušení – Poľahčujúce okolnosti – Povinnosť Komisie dodržiavať svoju predchádzajúcu rozhodovaciu prax – Neexistencia

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

11. Právo Spoločenstva – Všeobecné zásady práva – Zákaz retroaktivity trestných ustanovení – Pôsobnosť – Pokuty uložené z dôvodu porušenia pravidiel hospodárskej súťaže – Zahrnutie – Prípadné porušenie z dôvodu uplatnenia usmernení k metóde stanovovania pokút na porušenie, ku ktorému došlo pred ich prijatím – Predvídateľnosť zmien stanovených usmerneniami – Neporušenie

(Európsky dohovor o ľudských právach, článok 7; nariadenie Rady č. 17, článok 15; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

12. Akty inštitúcií – Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených pri porušení pravidiel hospodárskej súťaže – Všeobecne platný akt – Účinky

(Oznámenie Komisie 98/C 9/03)

13. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Kritériá – Celkový obrat dotknutého podniku – Obrat dosiahnutý z tovarov tvoriacich predmet porušenia – Vzájomné zohľadnenie – Hranice

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

14. Odvolanie – Právomoc Súdneho dvora – Spochybnenie posúdenia Súdu prvého stupňa o výške pokút uložených podnikom z dôvodov spravodlivosti – Vylúčenie – Preskúmanie obmedzené na overenie, či Súd prvého stupňa zohľadnil faktory podstatné pre posúdenie závažnosti porušenia a všetky tvrdenia uvedené proti uloženej pokute

[Zmluva ES, článok 85 (teraz článok 81 ES); štatút ES Súdneho dvora, článok 51; nariadenie Rady č. 17, článok 15]

15. Hospodárska súťaž – Usmernenia k metóde stanovovania pokút – Metóda výpočtu zohľadňujúca rôzne flexibilné faktory pred obratom podniku uprednostňovaným v minulosti – Súlad s článkom 15 ods. 2 nariadenia č. 17

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

16. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Maximálna výška – Výpočet – Rozdiel medzi konečnou a prechodnou výškou pokuty – Dôsledky

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

17. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Kritériá – Finančná situácia dotknutého podniku – Zohľadnenie – Povinnosť – Neexistencia

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

18. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Kritériá – Zníženie výšky pokuty ako kompenzácia za spoluprácu obvineného podniku – Podmienky – Voľná úvaha Komisie

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 96/C 207/04, časť D, body 1 a 2)

19. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Oznámenie o výhradách – Povinný obsah – Uvedenie kritérií na výpočet zamýšľaných pokút – Predčasné uvedenie – Neexistencia povinnosti uviesť prípadnú zmenu politiky, pokiaľ ide o úroveň výšky pokút

(Nariadenie Rady č. 17)

20. Odvolanie – Dôvody – Nedostatok odôvodnenia – Právomoc Súdneho dvora – Zohľadnenie skutočností zohľadnených Súdom prvého stupňa – Začlenenie

[Zmluva ES, článok 190 (teraz článok 253 ES)]

21. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah – Rozhodnutia – Náprava nedostatku odôvodnenia počas sporového konania – Neprípustnosť

[Zmluva ES, článok 190 (teraz článok 253 ES)]

1. Aj keď návrh na výsluch svedkov uvedený v žalobe presne označuje skutočnosti, s ohľadom na ktoré má byť vypočutý svedok alebo svedkovia, a dôvody odôvodňujúce ich výsluch, prináleží Súdu prvého stupňa posúdiť dôležitosť návrhu vo vzťahu k predmetu konania a potrebe vykonať výsluch označených svedkov.

V tejto súvislosti sa nemôže existencia miery voľnej úvahy Súdu prvého stupňa popierať odvolávaním sa na všeobecnú zásadu práva Spoločenstva inšpirovanú článkom 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ľudských právach, podľa ktorého má každý právo na spravodlivé súdne konanie, a konkrétnejšie zásadu vyplývajúcu z odseku 3 písm. d) toho istého článku, podľa ktorého každý, kto je obvinený z trestného činu, má najmä právo dosiahnuť predvolanie a výsluch svedkov vo svoj prospech za rovnakých podmienok ako svedkov proti sebe, na zásadu, ktorá predstavuje osobitný aspekt práva na spravodlivé súdne konanie.

Toto posledné ustanovenie totiž nepriznáva obvinenému z trestného činu absolútne právo dosiahnuť predvolanie svedkov pred súd a v zásade prináleží vnútroštátnemu sudcovi, aby rozhodol o potrebe alebo vhodnosti predvolať svedka.

Citovaný článok 6 ods. 3 teda nezakladá povinnosť predvolať každého svedka, ale vzťahuje sa na úplnú rovnosť zbraní, ktorá zaručuje, že sporné konanie vo svojom celku vytvorilo obvinenému z trestného činu primeranú a dostatočnú príležitosť spochybniť podozrenia, ktoré boli proti nemu vznesené.

(pozri body 68 – 71)

2. Z článku 44 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa vyplýva, že právne a skutkové okolnosti, na ktorých sa zakladá žaloba, sa musia vyskytnúť v texte samotnej žaloby aspoň vo forme zhrnutia a že nestačí, ak sa bude žaloba na predmetné okolnosti uvedené v jej prílohe iba odvolávať.

Rovnako neprináleží Súdu prvého stupňa vyhľadávať a identifikovať v prílohách dôvody, ktoré by mohli byť považované za základ žaloby, keďže tie majú čisto dôkaznú a inštrumentálnu funkciu.

(pozri body 94, 97, 100)

3. V oblasti práva hospodárskej súťaže pojem podnik zahŕňa každý subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť nezávisle od svojho právneho statusu a spôsobu financovania. Nevyžaduje, aby dotknutý hospodársky celok mal právnu subjektivitu.

(pozri body 112 – 113)

4. Protisúťažné konanie jedného podniku môže byť prisúdené druhému podniku v prípade, ak ten neuskutočňoval svoje konanie na trhu autonómnym spôsobom, ale v podstate realizoval pokyny vydané druhým podnikom, najmä so zreteľom na ekonomické a právne väzby, ktoré ich spájajú.

Z tohto dôvodu základné imanie dvoch samostatných obchodných spoločností patriace tej istej osobe alebo tej istej rodine nie je skutočnosť, ktorá by bola ako taká dostatočná na preukázanie existencie hospodárskeho celku utvoreného týmito dvoma spoločnosťami, majúceho z hľadiska práva hospodárskej súťaže Spoločenstva za následok, že konanie prvého podniku by mohlo byť pripísané druhému podniku a že prvý podnik by mohol byť povinný uhradiť pokutu za druhý podnik.

(pozri body 117 – 118)

5. Ako dostatočný dôkaz účasti podniku na karteli stačí, ak Komisia preukáže, že podnik sa zúčastnil na stretnutiach, počas ktorých boli uzatvorené dohody protisúťažného charakteru, bez toho, aby ich zjavným spôsobom odmietol. Ak je dokázaná účasť podniku na takých stretnutiach, podniku prináleží predostrieť skutočnosti, ktoré potvrdzujú, že jeho účasť na daných stretnutiach nemá protisúťažný charakter, a preukázať, že oznámil svojim konkurentom, že sa zúčastnil na týchto stretnutiach z iných dôvodov ako oni.

Z tohto pohľadu tacitné schválenie nezákonnej iniciatívy, bez verejného dištancovania sa od jej obsahu alebo bez jej oznámenia úradom, vedie k podpore porušovania a sťažuje jeho odhalenie. Takáto podpora predstavuje pasívny spôsob účasti na porušení, a teda je spôsobilá založiť zodpovednosť podniku v rámci jedinej dohody.

Navyše okolnosť, že podnik následne nerealizuje výsledky stretnutia s protisúťažným predmetom, nie je spôsobilá zbaviť ho zodpovednosti za skutočnosť, že sa zúčastnil kartelu, ak sa verejne nedištancoval od jeho obsahu.

(pozri body 142 – 144)

6. Na uplatnenie článku 85 ods. 1 Zmluvy (teraz článok 81 ods. 1 ES) stačí, ak mala dohoda za cieľ obmedziť, vylúčiť alebo skresliť hospodársku súťaž bez ohľadu na jej konkrétne účinky. Preto v prípade dohôd uzavretých počas stretnutí konkurenčných podnikov nastane porušenie tohto ustanovenia vtedy, ak stretnutia majú uvedený cieľ, a teda smerujú k umelému ovplyvňovaniu fungovania trhu. V takomto prípade je zodpovednosť z porušenia vyvodená voči danému podniku platne vtedy, ak sa zúčastnil takýchto stretnutí a vedel o ich cieli, a to aj napriek tomu, že následne nezrealizoval niektoré z opatrení dohodnutých na stretnutiach.

Okolnosť účasti na karteli dominantných alebo osobitne vplyvných podnikov, schopných prijať odvetné opatrenia proti ostatným menej vplyvným účastníkom, ak by sa tieto podniky verejne dištancovali od obsahu stretnutí s protisúťažným predmetom, miera účasti podniku na týchto stretnutiach a miera zrealizovania dohodnutých opatrení nemajú dôsledky pre existenciu zodpovednosti, ale na jej rozsah, a teda na výšku sankcie.

(pozri body 145, 150)

7. Umožnenie účastníkovi konania vzniesť pred Súdnym dvorom po prvýkrát odvolací dôvod, ktorý nebol vznesený pred Súdom prvého stupňa, by totiž znamenalo, že mu je umožnené obrátiť sa na Súdny dvor, ktorého právomoc je pri odvolaní obmedzená, s rozsiahlejším predmetom konania, ako bol predmet konania prejednaný Súdom prvého stupňa. V rámci odvolania je teda právomoc Súdneho dvora obmedzená na preskúmanie toho, ako posúdil Súd prvého stupňa žalobné dôvody, ktoré boli pred ním vznesené.

(pozri bod 165)

8. Skutočnosť, že Komisia uplatnila v minulosti pokuty určitej výšky na určité typy porušení, ju nezbavuje možnosti zvýšiť výšku pokuty v rozsahu stanovenom v nariadení č. 17, ak je to potrebné na zabezpečenie realizovania politiky Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže; naopak, účinné uplatňovanie pravidiel Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže vyžaduje, aby Komisia mohla kedykoľvek upraviť výšku pokút pre potreby tejto politiky.

Úloha dohľadu zverená Komisii článkom 85 ods. 1 Zmluvy a článkom 86 Zmluvy (teraz článok 81 ods. 1 ES a článok 82 ES) nepozostáva totiž iba z povinnosti vyšetrovania a stíhania individuálnych porušení, ale zahŕňa tiež povinnosť sledovať všeobecnú politiku smerujúcu k uplatňovaniu zásad v oblasti hospodárskej súťaže, stanovených Zmluvou, a orientovať týmto smerom aj konanie podnikov.

(pozri body 169 – 170, 227)

9. Hospodárske subjekty nemôžu mať legitímnu dôveru v zachovanie existujúcej situácie, ktorá môže byť zmenená Komisiou v rámci priestoru pre voľnú úvahu, ktorou disponuje. Táto zásada sa jasne uplatňuje v rámci politiky hospodárskej súťaže, ktorá sa vyznačuje tým, že Komisia disponuje širokou mierou voľnej úvahy, najmä pokiaľ ide o určenie výšky pokút.

Podniky zúčastnené na správnom konaní, na základe ktorého im môže byť uložená pokuta, nemôžu teda nadobudnúť legitímnu dôveru v skutočnosť, že Komisia neprekročí výšku pokút uložených v minulosti. Legitímna dôvera nemôže byť teda založená na metóde stanovovania pokút.

Okrem toho legitímna dôvera, ktorú môžu hospodárske subjekty vyvodiť z oznámenia o spolupráci, je obmedzená na ubezpečenie o možnosti požívať určité percentuálne zníženie, ale nevzťahuje sa na metódu stanovovania pokút, a tým skôr ani na stanovenú výšku pokuty, ktorá môže byť vypočítaná v okamihu, keď sa subjekt rozhodne konkretizovať svoj zámer spolupracovať s Komisiou.

(pozri body 171 – 173, 187 – 188, 228)

10. Počas stanovovania výšky pokuty uloženej za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže samotná skutočnosť, že Komisia uložila v rámci svojej predchádzajúcej rozhodovacej praxe určité zníženie pokuty za stanovené konanie, neznamená, že je povinná uložiť rovnaké pomerné zníženie pri posúdení podobného konania v rámci neskoršieho správneho konania.

(pozri bod 192)

11. Zásada zákazu retroaktivity trestných zákonov zakotvená v článku 7 Európskeho dohovoru o ľudských právach ako základné právo, predstavuje všeobecnú zásadu práva Spoločenstva, ktorá sa musí dodržiavať pri ukladaní pokút za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, a vyžaduje, aby uložené sankcie zodpovedali sankciám stanoveným v čase spáchania porušenia.

Pojem „právo“ v zmysle článku 7 ods. 1 zodpovedá pojmu „zákon“ použitého v iných ustanoveniach uvedeného dohovoru a zahŕňa právo, ktoré má pôvod v legislatívnej činnosti, ako aj v súdnej praxi. Toto ustanovenie zakotvujúce najmä zásadu zákonnosti trestných činov a trestov (nullum crimen, nulla poena sine lege), ak aj nemôže byť vykladané v tom zmysle, že vylučuje postupné ujasňovanie pravidiel trestnej zodpovednosti, môže brániť retroaktívnemu uplatneniu nového výkladu normy ustanovujúcej porušenie. Osobitne ide o prípad súdneho výkladu, ktorého výsledok nebolo odôvodnene možné v čase spáchania porušenia predvídať najmä vzhľadom na výklad, ktorého sa v danej dobe pridŕžala judikatúra týkajúca sa dotknutého právneho ustanovenia.

Podľa judikatúry týkajúcej sa nového vývoja v súdnej praxi zmena represívnej politiky, v tomto prípade všeobecnej politiky hospodárskej súťaže Spoločenstva v oblasti pokút, osobitne ak sa vykoná prijatím pravidiel postupu, akými sú usmernenia prijaté Komisiou k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, môže mať dôsledky vo vzťahu k zásade zákazu retroaktivity. Zo zreteľom najmä na právne účinky a všeobecnú platnosť pravidiel postupu sa na tieto pravidlá v zásade vzťahuje pojem „právo“ v zmysle článku 7 ods. 1 uvedeného dohovoru.

Na účely kontroly zásady zákazu retroaktivity je potrebné preveriť, či predmetná zmena bola primerane predvídateľná v čase, keď boli spáchané príslušné porušenia. V tomto ohľade význam pojmu predvídateľnosť závisí vo veľkej miere od obsahu dotknutého textu, oblasti, na ktorú sa vzťahuje, ako aj od počtu a charakteru osôb, ktorým je určený. Predvídateľnosť zákona však nebráni tomu, aby dotknutá osoba požiadala o radu odborne spôsobilé osoby s cieľom posúdiť spôsobom primeraným okolnostiam prípadu dôsledky, ktoré môžu z daného aktu vyplynúť. Ide najmä o profesionálov navyknutých na vykazovanie veľkej obozretnosti pri výkone ich profesie. Tiež je možné od nich očakávať, že s osobitnou obozretnosťou posúdia riziká, ktoré tento akt zahŕňa.

S ohľadom na skutočnosť, že efektívne uplatnenie pravidiel Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže vyžaduje, aby Komisia mohla kedykoľvek prispôsobiť, v rozsahu stanovenom v nariadení č. 17, výšku pokút potrebám politiky hospodárskej súťaže Spoločenstva a teda aby mohla zvýšiť výšku pokút v porovnaní s výškou uplatňovanou v minulosti nielen pristúpením k zvýšeniu pokút stanovením ich výšky v individuálnych rozhodnutiach, ale tiež uskutočnením takéhoto zvýšenia uplatnením pravidiel postupu, ktoré majú všeobecnú platnosť, ako sú napríklad usmernenia, z týchto pravidiel vyplýva, a osobitne z novej, v nich obsiahnutej metódy stanovovania pokút, že za predpokladu, že sa v jej dôsledku uložené pokuty sprísnili, boli primerane pred ich prijatím predvídateľné podnikmi v čase spáchania ich porušení.

(pozri body 202, 216 – 219, 222 – 224, 227 – 231)

12. Prijatím pravidiel postupu, ktoré majú vonkajšie účinky, ako je to v prípade usmernení týkajúcich sa hospodárskych subjektov, a zverejnením, že ich odteraz bude uplatňovať na príslušné prípady, sa dotknutá inštitúcia sama obmedzuje pri výkone svojej voľnej úvahy a nemôže sa od týchto pravidiel odchýliť bez toho, aby nebola prípadne sankcionovaná z dôvodu porušenia všeobecných právnych zásad, akými sú zásada rovnosti zaobchádzania alebo zásada ochrany legitímnej dôvery. Nie je preto vylúčené, že takéto pravidlá postupu všeobecnej platnosti, za určitých podmienok a v závislosti od ich obsahu, môžu vykazovať právne účinky.

V tomto ohľade usmernenia prijaté Komisiou k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO, aj keď nepredstavujú právny základ rozhodnutia ukladajúceho pokutu hospodárskemu subjektu, ktoré sa zakladá na článku 3 a článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17, všeobecným a abstraktným spôsobom stanovujú metodológiu, ktorú sa Komisia zaviazala uplatňovať pri stanovení výšky pokút uložených týmto rozhodnutím, a v dôsledku toho zaisťujú právnu istotu podnikov.

(pozri body 210 – 213)

13. Závažnosť porušení musí byť vyvodená na základe veľkého množstva faktorov, akými sú osobitné okolnosti prípadu, jeho kontext a odradzujúci dosah pokút, pričom tu nejde o záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré musia byť povinne vzaté do úvahy.

Medzi faktory, na ktoré treba prihliadať pri posúdení závažnosti porušení, patrí konanie každého podniku, úloha každého z nich pri zavádzaní zosúladených postupov, zisk, ktorý mohli mať z týchto postupov, ich veľkosť a hodnota dotknutých tovarov, ako aj riziko, ktoré porušenia tohto typu predstavujú pre ciele Spoločenstva.

Z uvedeného na jednej strane vyplýva, že pre stanovovanie výšky pokuty je dovolené prihliadať tak na celkový obrat podniku, ktorý poukazuje, hoci približne a neúplne, na veľkosť podniku a jeho hospodársku silu, ako aj len na časť tohto obratu, ktorý je dosiahnutý z tovarov tvoriacich predmet porušenia a ktorý teda môže napovedať o rozsahu porušenia. Na strane druhej z uvedeného vyplýva, že ani jednému, ani druhému z týchto obratov netreba pripisovať neprimeranú dôležitosť vo vzťahu k iným faktorom, ktoré je potrebné posúdiť, v dôsledku čoho teda stanovenie vhodnej pokuty nemôže byť výsledkom jednoduchého výpočtu založeného na celkovom obrate. Osobitne to platí v prípade, ak dotknuté tovary generujú iba nepatrný zlomok tohto obratu.

(pozri body 241 – 243, 257, 292, 312)

14. Cieľom posúdenia Súdneho dvora je v rámci odvolania na jednej strane preskúmať, akým spôsobom Súd prvého stupňa vzal do úvahy, z právneho hľadiska správne, všetky faktory podstatné pre posúdenie závažnosti konania vo svetle článku 85 Zmluvy (teraz článok 81 ES) a článku 15 nariadenia č. 17, a na strane druhej overiť, či Súd prvého stupňa odpovedal, z právneho hľadiska dostatočne, na všetky tvrdenia uvedené žalobcom, ktorých cieľom je zrušenie alebo zníženie pokuty.

Na strane druhej Súdnemu dvoru neprináleží pri rozhodovaní o otázkach práva v rámci odvolania nahrádzať svojím posúdením z dôvodov spravodlivosti posúdenie Súdu prvého stupňa, ktorý rozhoduje o výške pokút uložených podnikom za porušenie práva Spoločenstva v rámci plnej rozhodovacej právomoci.

(pozri body 244 – 245, 303)

15. Tým, že Komisia oznámila v usmerneniach metódu, ktorú plánovala uplatniť pre výpočet pokút uložených na základe článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17, nevybočila z právneho rámca stanoveného týmto ustanovením a nijakým spôsobom neprekročila diskrečnú právomoc, ktorá jej bola udelená zákonodarcom.

Táto metóda, hoci sa odkláňa od skoršej praxe Komisie, ktorá kládla väčší dôraz na obrat sankcionovaných podnikov, neodporuje ustanoveniam uvedeného článku, ako je vykladaný judikatúrou, ktorý nestanovuje výpočet pokút na základe súm odvodených z obratu dotknutých podnikov. Naopak, prihliadnuc na veľké množstvo faktorov, medzi ktorými figuruje najmä prospech získaný porušením alebo potreba zaistiť odradzujúci účinok pokút bez vylúčenia zohľadnenia obratu, a teda zavedením flexibilných prvkov, umožňuje Komisii pri posúdení závažnosti porušenia vykonávať svoju diskrečnú právomoc v úplnom súlade s uvedenými ustanoveniami.

(pozri body 252, 254, 258, 260 – 261, 267)

16. Horná hranica výšky pokuty uvedená v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 sa má vnímať v tom zmysle, že konečná výška pokuty uloženej podniku nemôže prekročiť túto hranicu. Toto ustanovenie teda nezakazuje Komisii vychádzať pri jej výpočte z prechodnej sumy prekračujúcej túto hranicu. Takisto neodporuje tomu, aby prechodné výpočty berúce do úvahy závažnosť a dĺžku trvania porušenia vychádzali z vyššej sumy, ako je táto hranica. Zdá sa, pokiaľ ide o výpočet, že konečná výška pokuty musí byť znížená o čiastku prevyšujúcu túto hornú hranicu, pričom skutočnosť, že určité faktory, ako je závažnosť a dĺžka trvania porušenia, sa neodrazia účinným spôsobom na výške uloženej pokuty, je jednoducho len dôsledkom uplatnenia tejto hornej hranice na konečnú čiastku.

Účelom predmetnej hornej hranice je zabrániť uloženiu takých pokút, pri ktorých je zrejmé, že podniky vzhľadom na ich veľkosť determinovanú ich celkovým obratom, hoci len približným a neúplným spôsobom, ich nebudú schopné uhradiť. Ide teda o hranicu jednotne uplatňovanú na všetky podniky a premenlivú v závislosti od veľkosti každého z nich, ktorá smeruje k vylúčeniu pokuty nadmernej a neprimeranej výšky. Táto horná hranica má teda odlišný a autonómny cieľ v porovnaní s kritériami závažnosti a dĺžky trvania porušenia. Má len jediný možný dôsledok, a to ten, že výška pokuty vypočítaná na základe týchto kritérií bude znížená na najvyššiu povolenú úroveň. Jej uplatnenie znamená, že dotknutý podnik v zásade neplatí pokutu, ktorú by bol inak povinný zaplatiť v dôsledku posúdenia založeného na týchto kritériách.

(pozri body 277 – 283, 323)

17. Komisia nie je povinná pri stanovení výšky pokuty zobrať do úvahy stratovú finančnú situáciu podniku; uznanie takejto povinnosti by totiž znamenalo, že podniky menej prispôsobené podmienkam trhu by získali neodôvodnenú výhodu.

(pozri bod 327)

18. Komisia disponuje voľnou úvahou pri posúdení informácií poskytnutých podnikom, ktoré v zásade môžu spadať pod situáciu umožňujúcu zníženie pokuty na základe časti D bodu 2 oznámenia o spolupráci, ale nemusia ju nevyhnutne viesť k tomu, aby tomuto podniku priznala zníženie na základe tohto oznámenia.

Navyše zníženie na základe oznámenia o spolupráci môže byť odôvodnené len vtedy, ak poskytnuté informácie a všeobecnejšie konanie dotknutého podniku môžu byť v danej súvislosti považované za skutočnú spoluprácu z jeho strany. Ako vyplýva zo samotného pojmu spolupráca, zdôrazneného v texte oznámenia o spolupráci a najmä v časti D bodu 1 tohto oznámenia, zníženie na základe uvedeného oznámenia môže byť totiž priznané jedine vtedy, ak konanie dotknutého podniku svedčí o takomto spôsobe spolupráce.

Takže podnik, ktorý poskytol neúplné a čiastočne nepresné informácie, sa nemôže dovolávať takéhoto konania.

(pozri body 393 – 397)

19. Ak Komisia výslovne uvedie v oznámení o výhradách, že bude skúmať, či je potrebné uložiť dotknutým podnikom pokutu, a ak označí hlavné skutkové a právne okolnosti spôsobilé viesť k pokute, ako napríklad závažnosť a dĺžka trvania predpokladaného porušenia a skutočnosť, že bolo spáchané „úmyselne alebo z nedbanlivosti“, naplní svoju povinnosť dodržať právo podnikov byť vypočutý. Takéto konanie Komisie im poskytuje údaje potrebné na ich obhajobu, nie iba proti uznaniu porušenia, ale tiež proti uloženiu pokuty.

Poskytnutie údajov týkajúcich sa výšky zamýšľaných pokút v čase, keď podniky neboli vyzvané uplatniť svoje pripomienky k výhradám, ktoré voči nim boli vznesené, by však znamenalo predvídanie rozhodnutia Komisie neprimeraným spôsobom.

Takisto Komisia nie je povinná v oznámení o výhradách uviesť možnosť prípadnej zmeny svojej politiky, pokiaľ ide o úroveň výšky pokút, teda o možnosť, ktorá závisí od všeobecných hodnotení politiky hospodárskej súťaže, bez toho, aby mala priamy vzťah s osobitnými okolnosťami prejednávanej veci.

(pozri body 428, 434 – 435)

20. Rozsah povinnosti odôvodnenia predstavuje právnu otázku, na ktorú sa vzťahuje preskúmanie Súdneho dvora v rámci odvolania, ale preskúmanie zákonnosti rozhodnutia vykonávané v tomto rámci musí nevyhnutne vziať do úvahy skutočnosti, o ktoré sa oprel Súd prvého stupňa, aby prišiel k záveru, či je odôvodnenie dostačujúce alebo nedostačujúce.

(pozri bod 453)

21. Cieľom povinnosti odôvodniť individuálne rozhodnutie je umožniť Súdnemu dvoru vykonať preskúmanie zákonnosti rozhodnutia a dotknutej osobe poskytnúť dostatočné podklady na to, aby zistila, či je rozhodnutie opodstatnené alebo či má vady, ktoré by umožnili napadnúť jeho zákonnosť.

Odôvodnenie teda v zásade musí byť oznámené dotknutej osobe v rovnakom čase ako rozhodnutie, ktoré mu spôsobuje ujmu. Absencia odôvodnenia nemôže byť napravená tým, že dotknutá osoba sa dozvie dôvody rozhodnutia v konaní pred Súdnym dvorom.

(pozri body 462 – 463)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)

z 28. júna 2005 ( )

Obsah

I – Právny rámec

Dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd

Nariadenie č. 17

Usmernenia

Oznámenie o spolupráci

II – Skutkové okolnosti

III – Žaloby pred Súdom prvého stupňa a napadnuté rozsudky

IV – Návrhy účastníkov konania v odvolaní

V – Odvolacie dôvody na zrušenie napadnutých rozsudkov

VI – O odvolaniach

A – O procesných odvolacích dôvodoch

1. O odvolacom dôvode založenom na porušení článku 68 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, spočívajúcom v tom, že Súd prvého stupňa zamietol návrh skupiny Henss/Isoplus vykonať ako dôkazný prostriedok výsluch niektorých svedkov

2. O odvolacom dôvode ABB založenom na porušení článkov 44 ods. 1 písm. c) a 48 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa z dôvodu, že Súd prvého stupňa zamietol predloženie právneho stanoviska priloženého k replike

B – O odvolacích dôvodoch vo veci samej, ktoré sa týkajú prisúdenia porušenia

1. O odvolacom dôvode založenom na porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy, z dôvodu zaradenia určitých podnikov do skupiny Henss/Isoplus a prisúdenia porušenia tejto skupine ako „podniku“ v zmysle predmetného ustanovenia

2. O odvolacích dôvodoch založených na porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy, ktoré spočíva v prisúdení porušenia pravidiel hospodárskej súťaže skupine Henss/Isoplus a Brugg z dôvodu ich účasti na stretnutí s protisúťažným predmetom

C – O odvolacích dôvodoch vo veci samej, ktoré sa týkajú určenia výšky pokút

1. O odvolacích dôvodoch, ktoré sa týkajú porušenia zásad ochrany legitímnej dôvery a zákazu retroaktivity z dôvodu uplatnenia usmernení na predmetné porušenia

a) O odvolacích dôvodoch založených na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery

b) O odvolacích dôvodoch založených na porušení zásady zákazu retroaktivity

2. O odvolacích dôvodoch, ktoré sa týkajú zákonnosti metódy stanovovania výšky pokút, zavedenej usmerneniami alebo uplatnenej v spornom rozhodnutí

a) O odvolacích dôvodoch založených na porušení článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 pri určení výšky pokút v spornom rozhodnutí podľa metódy výpočtu ustanovenej usmerneniami

b) O odvolacích dôvodoch založených na porušení zásad proporcionality a rovnosti zaobchádzania pri určení výšky pokút v spornom rozhodnutí podľa metódy výpočtu ustanoveného v usmerneniach

c) O odvolacích dôvodoch skupiny Henss/Isoplus založených na porušení práva na obhajobu pri posúdení priťažujúcich okolností

d) O odvolacom dôvode LR A/S založenom na nezohľadnení poľahčujúcich okolností

e) O odvolacích dôvodoch skupiny Henss/Isoplus a LR A/S založených na nezohľadnení alebo nedostatočnom zohľadnení ich spolupráce počas správneho konania

D – O odvolacích dôvodoch, ktoré sa týkajú práva byť vypočutý a povinnosti odôvodnenia

1. O odvolacích dôvodoch založených na porušení práva byť vypočutý

2. O odvolacích dôvodoch založených na porušení povinnosti odôvodnenia výpočtu pokút

VII – O trovách

„Odvolanie – Hospodárska súťaž – Mestské vykurovacie potrubie (izolované potrubia) – Článok 85 ods. 1 Zmluvy ES (teraz článok 81 ods. 1 ES) – Kartel – Bojkot – Pokuty – Usmernenia k metóde stanovovania pokút – Zákaz retroaktivity – Legitímna dôvera – Zákonnosť – Oznámenie o spolupráci – Povinnosť odôvodnenia“

V spojených veciach C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P,

ktorých predmetom sú odvolania podľa článku 49 Štatútu Súdneho dvora Európskych spoločenstiev, podané 17. mája 2002 v prvej veci, 29. mája 2002 v druhej veci, 3. júna 2002 v ďalších štyroch veciach a 5. júna 2002 v poslednej veci,

Dansk Rørindustri A/S, so sídlom vo Fredericii (Dánsko), v zastúpení: K. Dyekjær-Hansen a K. Høegh, advokaterne (C‑189/02 P),

Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH, so sídlom v Rosenheime (Nemecko),

Isoplus Fernwärmetechnik Gesellschaft mbH, so sídlom v Hohenbergu (Rakúsko),

Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, so sídlom v Sondershausene (Nemecko),

v zastúpení: P. Krömer, Rechtsanwalt, s adresou na doručovanie v Luxemburgu (C‑202/02 P),

KE KELIT Kunststoffwerk GmbH, so sídlom v Linzi (Rakúsko), v zastúpení: W. Löbl, Rechtsanwalt, s adresou na doručovanie v Luxemburgu (C‑205/02 P),

LR af 1998 A/S, predtým Løgstør Rør A/S, so sídlom v Løgstøre (Dánsko), v zastúpení: D. Waelbroeck, advokát, a H. Peytz, advokat, (C‑206/02 P),

Brugg Rohrsysteme GmbH, so sídlom vo Wunstorfe (Nemecko), v zastúpení: T. Jestaedt, H.‑C. Salger a M. Sura, Rechtsanwälte, s adresou na doručovanie v Luxemburgu (C‑207/02 P),

LR af 1998 (Deutschland) GmbH, predtým Lögstör Rör (Deutschland) GmbH, so sídlom vo Fulde (Nemecko), v zastúpení: H.‑J. Hellmann, Rechtsanwalt, s adresou na doručovanie v Luxemburgu (C‑208/02 P),

ABB Asea Brown Boveri Ltd, so sídlom v Zürichu (Švajčiarsko), v zastúpení: A. Weitbrecht, Rechtsanwalt, J. Ruiz Calzado, abogado, a M. Bay, avvocato, s adresou na doručovanie v Luxemburgu (C‑213/02 P),

odvolatelia,

ďalší účastníci konania:

Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: W. Mölls, P. Oliver a H. Støvlbæk, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci A. Böhlke, Rechtsanwalt (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P a C‑208/02 P), a R. Thompson, QC (C‑206/02 P a C‑213/02 P), s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

žalovaná v prvostupňovom konaní,

HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. KG,

HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH Verwaltungsgesellschaft,

v zastúpení: P. Krömer, Rechtsanwalt, s adresou na doručovanie v Luxemburgu (C‑202/02 P),

žalobcovia v prvostupňovom konaní,

SÚDNY DVOR (veľká komora),

v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans (spravodajca) a R. Silva de Lapuerta, sudcovia C. Gulmann, R. Schintgen, N. Colneric, S. von Bahr a J. N. Cunha Rodrigues,

generálny advokát: A. Tizzano,

tajomník: H. von Holstein, zástupca tajomníka, a M.‑F. Contet, hlavná referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 16. marca 2004,

po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 8. júla 2004,

vyhlásil tento

Rozsudok

1 Predmetné odvolania boli podané podnikmi Dansk Rørindustri A/S (ďalej len „Dansk Rørindustri“) (C‑189/02 P), Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH, Isoplus Fernwärmetechnik Gesellschaft mbH a Isoplus Fernwärmetechnik GmbH (ďalej spoločne len „skupina Henss/Isoplus“) (C‑202/02 P), KE KELIT Kunststoffwerk GmbH (ďalej len „KE KELIT“) (C‑205/02 P), LR af 1998 A/S, predtým Løgstør Rør A/S (ďalej len „LR A/S“) (C‑206/02 P), Brugg Rohrsysteme GmbH (ďalej len „Brugg“) (C‑207/02 P), LR af 1998 (Deutschland) GmbH, predtým Lögstör Rör (Deutschland) GmbH (ďalej len „LR GmbH“) (C‑208/02 P) a ABB Asea Brown Boveri Ltd (ďalej len „ABB“) (C‑213/02 P).

2 V odvolaniach tieto podniky navrhujú zrušiť príslušné rozsudky Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 20. marca 2002, konkrétne, jednotlivo rozsudky Dansk Rørindustri/Komisia (T‑21/99, Zb. s. II‑1681), HFB a i./Komisia (T‑9/99, Zb. s. II‑1487), KE KELIT/Komisia (T‑17/99, Zb. s. II‑1647), LR AF 1998/Komisia (T‑23/99, Zb. s. II‑1705), Brugg Rohrsysteme/Komisia (T‑15/99, Zb. s. II‑1613), Lögstör Rör/Komisia (T‑16/99, Zb. s. II‑1633) a ABB Asea Brown Boveri/Komisia (T‑31/99, Zb. s. II‑1881) (ďalej len, v prípade odkazu na niektorý z týchto rozsudkov, napríklad „napadnutý rozsudok Dansk Rørindustri/Komisia“ a v prípade odkazu na všetky tieto rozsudky „napadnuté rozsudky“).

3 Napadnutými rozsudkami Súd prvého stupňa najmä znížil výšku pokuty uloženú ABB rozhodnutím Komisie 1999/60/ES z 21. októbra 1998 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 85 Zmluvy ES (IV/35.691/E-4 – mestské vykurovacie potrubie) (Ú. v. ES L 24, 1999, s.1, ďalej len „sporné rozhodnutie“), a v podstate zamietol žaloby na zrušenie tohto rozhodnutia.

I – Právny rámec

Dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd

4 Článok 7 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“), s názvom „Uloženie trestu výlučne na základe zákona“ v odseku 1 stanovuje:

„Nikoho nemožno odsúdiť za konanie alebo opomenutie, ktoré v čase, keď bolo spáchané, nebolo podľa vnútroštátneho alebo medzinárodného práva trestným činom. Takisto nesmie byť uložený trest prísnejší, než aký bolo možné uložiť v čase spáchania trestného činu.“

Nariadenie č. 17

5 Článok 15 nariadenia Rady (EHS) č. 17 zo 6. februára 1962 Prvé nariadenie implementujúce články 85 a 86 zmluvy (Ú. v. ES 1962, 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3) stanovuje:

„1. Komisia môže rozhodnutím uložiť podnikom alebo združeniam podnikov pokuty od 100 do 5 000 účtovných jednotiek, keď úmyselne alebo z nedbanlivosti:

...

b) poskytli nesprávne informácie v odpovedi na žiadosť podanú podľa článku 11 (3) alebo (5)

...

2. Komisia môže rozhodnutím uložiť podnikom alebo združeniam podnikov pokuty od 1 000 do 1 000 000 účtovných jednotiek alebo viac, ale nepresahujúcej 10 % obratu v predchádzajúcom obchodnom roku každého podniku, ktorý sa zúčastnil porušenia, ak buď úmyselne, alebo z nedbalosti:

a) porušili článok 85 (1) alebo článok 86 zmluvy,...

...

Pri stanovení pokuty sa bude posudzovať jednak závažnosť porušenia a tiež jeho trvanie.“

Usmernenia

6 Oznámenie Komisie s názvom „Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO“, uverejnené v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev 14. januára 1998 (Ú. v. ES C 9, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia“), vo svojej preambule uvádza:

„Zásady tu načrtnuté by mali zabezpečiť priehľadnosť a nestrannosť rozhodnutí Komisie rovnako v očiach podnikov, ako aj v očiach Súdneho dvora, pričom právomoci Komisie stanovovať pokuty v rozmedzí 10 % celkového obratu, ktoré jej prislúchajú na základe relevantnej legislatívy, ostávajú zachované. Tieto právomoci sa však musia riadiť koherentnou a nediskriminačnou politikou, konzistentnou s cieľmi sledovanými penalizáciou porušení pravidiel súťaže.

Nová metóda určovania výšky pokuty sa bude pridŕžať nasledujúcich pravidiel, ktoré začínajú od základnej čiastky, ktorá sa bude zvyšovať s ohľadom na priťažujúce okolnosti, alebo znižovať s ohľadom na poľahčujúce okolnosti.“

Oznámenie o spolupráci

7 V oznámení o neuložení alebo znížení pokút v prípadoch kartelov, uverejnenom v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev 18. júla 1996 (Ú. v. ES C 207, s. 4, ďalej len „oznámenie o spolupráci“), ktorého návrh bol uverejnený 19. decembra 1995 (Ú. v. ES C 341, s. 13, ďalej len „návrh oznámenia o spolupráci“), Komisia definovala podmienky, za ktorých podnikom nemusí byť uložená pokuta, ak s ňou spolupracujú počas vyšetrovania kartelu, alebo môžu požívať výhodu zníženia výšky pokuty, ktorú by inak museli uhradiť, ako to vyplýva z časti A bodu 3 tohto oznámenia.

8 Podľa časti A bodu 5 tohto oznámenia:

„Spolupráca podniku s Komisiou je len jeden z faktorov, ktoré Komisia berie do úvahy pri stanovení pokuty. ...“ [neoficiálny preklad]

9 Časť E bod 3 tohto istého oznámenia, ktorý sa týka konania, najmä uvádza:

„Komisia si je vedomá skutočnosti, že toto oznámenie vytvorí legitímne očakávania, z ktorých budú vychádzať podniky majúce v úmysle informovať ju o existencii kartelu“. [neoficiálny preklad]

II – Skutkové okolnosti

10 Skutočnosti predchádzajúce žalobám podaným na Súd prvého stupňa a tie, ktoré sú uvedené v napadnutých rozsudkoch, môžu byť na účely tohto rozsudku zhrnuté takto.

11 Odvolatelia sú spoločnosti, ktoré sú činné na trhu mestského vykurovania. Vyrábajú a uvádzajú na trh mestské vykurovacie potrubia určené pre tento sektor.

12 V nadväznosti na sťažnosť švédskeho podniku Powerpipe AB (ďalej len „Powerpipe“) z 18. januára 1995 vykonala Komisia a zástupcovia orgánov pre hospodársku súťaž dotknutých členských štátov 28. júna 1995 určité šetrenia, na základe článku 14 nariadenia č. 14, v desiatich podnikoch alebo združeniach pôsobiacich v sektore mestského vykurovania vrátane odvolateľov a v niektorých im patriacich zariadeniach.

13 Komisia na základe článku 11 nariadenia č. 17 zaslala väčšine podnikov, ktorých sa týkali sporné skutočnosti, žiadosť o informácie.

14 Dňa 20. marca 1997 zaslala Komisia niektorým odvolateľom a dotknutým podnikom oznámenie o výhradách v súlade s článkom 2 ods. 1 nariadenia Komisie č. 99/63/EHS z 25. júla 1963 o vypočutiach ustanovených v článku 19 ods. 1 a 2 nariadenia Rady č. 17 (Ú. v. ES 1963, 127, s. 2268).

15 Vypočutia dotknutých podnikov sa konali 24. a 25. novembra 1997.

16 Dňa 21. októbra 1998 prijala Komisia sporné rozhodnutie, v ktorom skonštatovala účasť rôznych podnikov, a najmä niektorých odvolateľov, na komplexe dohôd a zosúladených postupoch v zmysle článku 85 ods. 1 Zmluvy ES (teraz článok 81, ods. 1 ES) (ďalej len „kartel“).

17 Podľa tohto rozhodnutia uzavreli štyria dánski výrobcovia mestských vykurovacích potrubí koncom roku 1990 dohodu založenú na zásade všeobecnej spolupráce na ich národnom trhu. Táto dohoda združila ABB IC Møller A/S, dánsku dcérsku spoločnosť spoločnosti ABB, Dansk Rørindustri, tiež známu pod menom Starpipe, LR A/S a Tarco Energi A/S (ďalej len „Tarco“ a pre všetky štyri spoločnosti naraz „dánski výrobcovia“).

18 Jedno z prvých opatrení pozostávalo zo zosúladenia zvýšenia cien pre dánsky trh, ako aj pre trhy vývozu. Na účely rozdelenia dánskeho trhu boli stanovené kvóty, ktoré boli následne uplatňované a kontrolované kontaktnou skupinou zoskupujúcou osoby zodpovedné v dotknutých podnikoch za predaj.

19 Podľa tohto istého rozhodnutia sa dvaja nemeckí výrobcovia, skupina Henss/Isoplus a Pan-Isovit GmbH [ktorá sa neskôr stala Lögstör Rör (Deutschland) GmbH a následne LR GmbH] začali od jesene 1991 zúčastňovať na pravidelných stretnutiach dánskych výrobcov. V rámci týchto stretnutí sa viedli rokovania o rozdelení nemeckého trhu. Rokovania vyústili v auguste 1993 do dohôd stanovujúcich predajné kvóty pre každý zúčastnený podnik.

20 Podľa predmetného rozhodnutia bola ďalej roku 1994 uzatvorená dohoda medzi všetkými výrobcami na účely stanovenia kvót pre celý európsky trh. Tento kartel s dimenziou Spoločenstva bol štruktúrovaný v rámci dvoch úrovní. Spolok riaditeľov, ktorý zoskupoval prezidentov a generálnych riaditeľov podnikov zúčastnených na karteli, prideľoval kvóty každému podniku pre celý trh, ako aj pre každý z národných trhov, najmä dánsky, nemecký, taliansky, holandský, rakúsky, fínsky a švédsky. Pre niektoré národné trhy bola vytvorená kontaktná skupina zložená z osôb zodpovedných na lokálnej úrovni, ktorej bola zverená úloha spravovať dohody s cieľom prideľovať projekty a zosúlaďovať predkladanie ponúk v rámci verejných súťaží.

21 Pokiaľ ide o nemecký trh, sporné rozhodnutie uvádza, že po stretnutí šiestich hlavných európskych výrobcov 18. augusta 1994, konkrétne ABB, Dansk Rørindustri, skupiny Henss/Isoplus, LR A/S, LR GmbH a Tarco, ku ktorým sa pridal Brugg, sa konalo prvé stretnutie kontaktnej skupiny v Nemecku 7. októbra 1994. Tieto stretnutia sa uskutočňovali aj dlho po šetreniach Komisie koncom júna 1995, aj keď od tohto okamihu sa konali mimo Európskej únie, v Zürichu (Švajčiarsko). Stretnutia sa v tomto meste uskutočňovali až do 25. marca 1996, teda niekoľko dní po tom, ako niektoré podniky dostali žiadosti o informácie, ktoré im boli adresované Komisiou.

22 Predmetné rozhodnutie uvádza ako znak kartelu najmä prijatie a zavedenie zosúladených opatrení smerujúcich k vylúčeniu jediného dôležitého podniku, ktorý netvoril jeho súčasť, a to Powerpipe. Komisia upresňuje, že niektorí účastníci kartelu zamestnali „kľúčových zamestnancov“ tejto spoločnosti a dali jej pocítiť, že sa má stiahnuť z nemeckého trhu.

23 Po tom, ako bol Powerpipe pridelený dôležitý nemecký projekt v marci 1995, konalo sa v Düsseldorfe (Nemecko) stretnutie siedmich podnikov, ktoré sa združili 18. augusta 1994. Na tomto stretnutí sa rozhodlo o uskutočnení kolektívneho bojkotu klientov a dodávateľov Powerpipe. Tento bojkot sa následne začal realizovať.

24 V spornom rozhodnutí Komisia uvádza dôvody, na základe ktorých je možné nielen výslovnú dohodu o rozdelení trhu uzavretú medzi dánskymi výrobcami koncom roku 1990, ale aj dohody uzavreté od októbra 1991, v ich celku považovať za vytvárajúce dohodu zakázanú článkom 85 ods. 1 Zmluvy.

25 Komisia navyše zdôrazňuje, že kartel v Dánsku a kartel s dimenziou Spoločenstva predstavujú iba jediný kartel, ktorý začal v Dánsku, ale ktorého cieľom bolo od začiatku z dlhodobejšieho hľadiska rozšíriť kontrolu účastníkov na celý spoločný trh. Podľa Komisie mala trvalá dohoda medzi výrobcami citeľný dosah na obchod medzi členskými štátmi.

26 V napadnutých rozsudkoch Súd prvého stupňa zdôraznil, že nebola spochybnená skutočnosť, že v spornom rozhodnutí bola výška pokút stanovená podľa metódy ustanovenej v usmerneniach, ako to vyplýva najmä z bodov 222 a 275 napadnutého rozsudku LR AF 1998/Komisia.

27 Okrem iného je nepochybné, že sporné rozhodnutie neobsahuje žiaden odkaz na usmernenia, že podniky neboli počas správneho konania informované o uplatňovaní metódy ustanovenej týmito usmerneniami a že táto metóda nebola ani uvedená v oznámení o výhradách, ani spomenutá pri vypočutí podnikov.

28 Tiež je vhodné zdôrazniť, že s výnimkou skupiny Henss/Isoplus Komisia všetkým dotknutým podnikom znížila pokuty na základe oznámenia o spolupráci. Toto zníženie priznané v percentuálnej forme uplatnenej na výšku pokuty, ktorá bola pôvodne vyrubená, im bolo udelené ako protihodnota za ich spoluprácu počas správneho konania. Predmetná spolupráca spočívala v tom, že upustili od spochybňovania základných náležitostí porušení alebo že prispeli v rozličnej miere k preukázaniu porušení.

29 Sporné rozhodnutie obsahuje tieto ustanovenia:

„Článok 1

ABB..., Brugg..., Dansk Rørindustri..., skupina Henss/Isoplus, [KE KELIT], Oy KWH Tech AB, Løgstør Rør A/S, Pan-Isovit GmbH, Sigma Tecnologie di rivestimento Srl a Tarco... porušili ustanovenia článku 85 ods. 1 Zmluvy tým, že sa zúčastnili, spôsobom a v rozsahu uvedenom v odôvodnení, na komplexe dohôd a zosúladených postupoch zavedenom približne v novembri alebo decembri 1990 štyrmi dánskymi výrobcami, následne rozšírenom na ďalšie národné trhy, ku ktorému sa neskôr pripojili Pan-Isovit a Henss/Isoplus; komplex dohôd a zosúladených postupov bol zavŕšený koncom roku 1994 vytvorením všeobecného kartelu pokrývajúceho celý spoločný trh.

Dĺžka trvania porušenia bola takáto:

– v prípade ABB, Dansk Rør[industri], Løgstør, Pan-Isovit...: približne od novembra – decembra 1990 a aspoň do marca alebo apríla 1996,

– v prípade [skupiny] Henss/Isoplus: približne od októbra 1991 do toho istého dátumu,

– v prípade Brugg: približne od augusta 1994 do toho istého dátumu,

– v prípade [KE KELIT]: približne od januára 1995 do toho istého dátumu,

...

Základné znaky kartelu boli:

– rozdelenie rôznych národných trhov medzi výrobcov a následne celého európskeho trhu prostredníctvom systému kvót,

– pridelenie národných trhov určitým výrobcom a zorganizovanie stiahnutia sa iných výrobcov,

– stanovenie cien tovaru a každého projektu,

– pridelenie projektov určeným výrobcom a manipulácia procesov predkladania ponúk, aby boli príslušné zákazky pridelené týmto výrobcom,

– s cieľom ochrany kartelu pred konkurenciu jediného dôležitého podniku, ktorý netvoril jeho súčasť, Powerpipe…, prijatie a zavedenie zosúladených opatrení smerujúcich k brzdeniu jeho podnikateľskej činnosti, poškodzovaniu riadneho chodu jeho obchodných záležitostí alebo jednoducho k jeho vytlačeniu z trhu.

...

Článok 3

Podnikom vymenovaným v článku 1 sú z dôvodu porušenia skonštatovaného v tomto článku uložené tieto pokuty:

a) ABB..., pokuta 70 000 000 ECU;

b) Brugg..., pokuta 925 000 ECU;

c) Dansk Rørindustri..., pokuta 1 475 000 ECU;

d) skupina Henss/Isoplus, pokuta 4 950 000 ECU,

za ktorú sú spoločne a nerozdielne zodpovedné podniky:

– HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. KG,

– HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH Verwaltungsgesellschaft,

– Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH (predtým Dipl.-Kfm Walter Henss GmbH Rosenheim),

– Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, Sondershausen,

– Isoplus Fernwärmetechnik Ges.mbH - stille Gesellschaft,

– Isoplus Fernwärmetechnik Ges.mbH, Hohenberg;

e) [KE KELIT], pokuta 360 000 ECU;

...

g) Løgstør Rør A/S, pokuta 8 900 000 ECU;

h) Pan-Isovit GmbH, pokuta 1 500 000 ECU;

...“ [neoficiálny preklad]

III – Žaloby pred Súdom prvého stupňa a napadnuté rozsudky

30 Žalobami podanými do kancelárie Súdu prvého stupňa navrhuje osem z desiatich podnikov sankcionovaných sporným rozhodnutím, medzi ktorými je sedem odvolateľov, zrušiť v celom rozsahu alebo sčasti toto rozhodnutie a subsidiárne zrušiť pokutu, ktorá im bola uložená, alebo znížiť jej výšku.

31 V napadnutom rozsudku Dansk Rørindustri/Komisia Súd prvého stupňa:

– zrušil článok 1 tohto rozhodnutia v rozsahu, v akom stanovil účasť Dansk Rørindustri na dotknutom porušení v období od apríla do augusta 1994,

– v zostávajúcej časti žalobu zamietol,

– zaviazal Dansk Rørindustri na náhradu vlastných trov konania a 90 % trov konania vynaložených Komisiou,

– zaviazal Komisiu nahradiť vlastné trovy konania vo výške 10 %.

32 V napadnutom rozsudku HFB a i./Komisia Súd prvého stupňa:

– zrušil článok 3 písm. d) a článok 5 písm. d) sporného rozhodnutia vo vzťahu k skupine HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. KG a HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH Verwaltungsgesellschaft,

– v zostávajúcej časti žalobu zamietol,

– zaviazal spoločnosti tvoriace túto skupinu na náhradu vlastných trov konania vrátane tých, ktoré sa týkajú konania o nariadení predbežného opatrenia, a 80 % trov konania vynaložených Komisiou,

– zaviazal Komisiu na náhradu vlastných trov konania vo výške 20 % vrátane tých, ktoré sa týkajú konania o nariadení predbežného opatrenia.

33 V napadnutých rozsudkoch KE KELIT/Komisia, LR AF 1998/Komisia, Brugg Rohrsysteme/Komisia a Lögstör Rör/Komisia Súd prvého stupňa:

– zamietol žaloby,

– zaviazal dotknutých odvolateľov na náhradu trov konania.

34 V napadnutom rozsudku ABB Asea Brown Boveri/Komisia Súd prvého stupňa:

– znížil výšku pokuty uloženú ABB v článku 3 sporného rozhodnutia na 65 miliónov eur,

– v zostávajúcej časti žalobu zamietol,

– zaviazal tohto odvolateľa na náhradu svojich vlastných trov konania a náhradu 90 % trov konania vynaložených Komisiou,

– zaviazal Komisiu na náhradu vlastných trov konania vo výške 10 %.

IV – Návrhy účastníkov konania v odvolaní

35 Dansk Rørindustri navrhuje, aby Súdny dvor:

– znížil výšku pokuty, ktorá mu bola uložená sporným rozhodnutím,

– subsidiárne zrušil napadnuté rozhodnutie Dansk Rørindustri/Komisia a vrátil vec Súdu prvého stupňa na opätovné rozhodnutie o výške pokuty,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania vynaložených odvolateľom v rámci konaní pred Súdom prvého stupňa a Súdnym dvorom.

36 Skupina Henss/Isoplus navrhuje, aby Súdny dvor:

– zrušil napadnutý rozsudok HFB a i./Komisia s výnimkou prvého bodu výroku, ako aj sporné rozhodnutie,

– subsidiárne zrušil napadnutý rozsudok s výnimkou prvého bodu jeho výroku a vrátil vec Súdu prvého stupňa na ďalšie konanie a vydanie nového rozsudku,

– subsidiárne zrušil druhý bod výroku napadnutého rozsudku a znížil výšku pokuty, ktorá bola uložená spoločnostiam tejto skupiny sporným rozhodnutím,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania vynaložených týmito spoločnosťami v rámci konaní pred Súdom prvého stupňa a pred Súdnym dvorom.

37 KE KELIT navrhuje, aby Súdny dvor:

– zrušil napadnutý rozsudok KE KELIT/Komisia,

– subsidiárne zrušil tento rozsudok a vrátil vec Súdu prvého stupňa na ďalšie konanie,

– subsidiárne zrušil výšku pokuty, ktorá mu bola uložená sporným rozhodnutím,

– v každom prípade zaviazal Komisiu na náhradu trov konania vynaložených v konaniach pred Súdom prvého stupňa a pred Súdnym dvorom.

38 LR A/S žiada, aby Súdny dvor:

– zrušil napadnutý rozsudok LR AF 1998/Komisia,

– zrušil sporné rozhodnutie, ktorým mu bola uložená pokuta alebo aspoň podstatne znížil jej výšku alebo, subsidiárne, vrátil vec Súdu prvého stupňa,

– vyhlásil usmernenia za nezákonné na základe článku 184 Zmluvy ES (teraz článok 241 ES),

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

39 Brugg žiada, aby Súdny dvor:

– zrušil napadnutý rozsudok Brugg Rohrsysteme/Komisia a články 1 a 3 sporného rozhodnutia,

– subsidiárne znížil výšku pokuty, ktorá mu bola uložená týmto rozhodnutím,

– v každom prípade zaviazal Komisiu na náhradu trov konania vynaložených odvolateľom v rámci konaní pred Súdom prvého stupňa a Súdnym dvorom.

40 LR GmbH žiada, aby Súdny dvor:

– zrušil napadnutý rozsudok Lögstör Rör/Komisia a s konečnou platnosťou rozhodol takto: zrušil sporné rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týka odvolateľa, alebo, subsidiárne, znížil výšku pokuty a zaviazal Komisiu na náhradu trov konania,

– subsidiárne zrušil napadnuté rozhodnutie a vrátil vec Súdu prvého stupňa na opätovné rozhodnutie.

41 ABB žiada, aby Súdny dvor:

– zrušil body 2 a 3 výroku napadnutého rozsudku ABB Asea Brown Boveri/Komisia,

– zrušil článok 3 sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom sa týka tohto odvolateľa,

– viac znížil výšku pokuty, ktorá mu bola uložená týmto rozhodnutím,

– subsidiárne vrátil vec Súdu prvého stupňa, aby rozhodol v súlade s rozsudkom Súdneho dvora,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania vynaložených vo všetkých konaniach vrátane trov konania vynaložených ABB v rámci odvolania.

42 Komisia navrhuje vo všetkých prejednávaných veciach, aby Súdny dvor:

– potvrdil napadnuté rozsudky,

– zaviazal odvolateľov na náhradu trov konania v tomto stupni.

V – Odvolacie dôvody na zrušenie napadnutých rozsudkov

43 Dansk Rørindustri uvádza tri odvolacie dôvody na zrušenie:

– porušenie nariadenia č. 17 a zásad proporcionality a rovnosti zaobchádzania, pretože Súd prvého stupňa neprihliadol na skutočnosť, že výška uloženej pokuty je neprimeraná k spáchanému porušeniu,

– porušenie nariadenia č. 17 a zásad ochrany legitímnej dôvery a zákazu retroaktivity, pretože Súd prvého stupňa neprihliadol na skutočnosť, že výška pokuty uložená odvolateľovi bola stanovená podľa zásad určených v usmerneniach, hoci tie sa citeľne odlišujú od zásad platných v období inkriminovaných konaní, oznámení o výhradách a vypočutí,

– porušenie práva na obhajobu, pretože Súd prvého stupňa neprihliadol na skutočnosť, že počas správneho konania nemal Dansk Rørindustri možnosť vyjadriť sa k zmenám v postupe Komisie pri určovaní výšky pokuty za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, ktoré boli zavedené usmerneniami.

44 Skupina Henss/Isoplus uvádza sedem odvolacích dôvodov na zrušenie, z ktorých niektoré obsahujú viacero častí:

– nezákonnosť usmernení z dôvodu:

– nedostatku právomoci Komisie,

– porušenia zásady rovnosti zaobchádzania,

– porušenie práva na obhajobu,

– porušenie zásady zákazu retroaktivity,

– porušenie práva byť vypočutý, pokiaľ ide o uplatnenie usmernení pri stanovení výšky pokút,

– porušenie článku 15 ods. 1 nariadenia č. 17 pri stanovení výšky pokút, pretože:

– na dotknuté spoločnosti sa neuplatnilo oznámenie o spolupráci,

– bolo porušené právo na obhajobu ako základné právo pri posúdení priťažujúcich okolností,

– porušenie článku 85 ods. 1 Zmluvy z dôvodu vyvodenia dôsledkov z účasti dotknutých spoločností na stretnutí s protisúťažným predmetom,

– porušenie článku 85 ods. 1 Zmluvy z dôvodu zaradenia dotknutých spoločností do skupiny Henss/Isoplus a prisúdenie porušenia tejto skupine ako „podniku“,

– procesná vada, pretože Súd prvého stupňa odmietol nariadiť výsluch svedka ako dôkazný prostriedok navrhnutý odvolateľom,

– procesná vada z dôvodu niektorých rozporov medzi napadnutým rozsudkom a spisom.

45 KE KELIT uvádza päť odvolacích dôvodov na zrušenie:

– porušenie zásad rovnosti zaobchádzania a ochrany legitímnej dôvery z dôvodu určenia pokuty podľa usmernení,

– porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, pokiaľ ide o dĺžku trvania porušenia,

– porušenie zásady zákazu retroaktivity,

– porušenie práva na obhajobu,

– porušenie povinnosti odôvodnenia.

46 LR A/S uvádza štyri odvolacie dôvody na zrušenie:

– porušenie zásad proporcionality a rovnosti zaobchádzania, ako aj nariadenia č. 17 z dôvodu neprimeraného a diskriminačného charakteru pokuty a, subsidiárne, nezákonnosť usmernení,

– porušenie zásad ochrany legitímnej dôvery a zákazu retroaktivity, ako aj článku 190 Zmluvy ES (teraz článok 253 ES), pretože Komisia sa neprávom odklonila od svojho predchádzajúceho postupu v oblasti spolupráce a retroaktívne uplatnila usmernenia, ako aj pravidlá prísnejšej spolupráce a prinajmenšom neuviedla odôvodnenie takéhoto ich retroaktívneho uplatnenia,

– nedostatočné prihliadnutie na poľahčujúce okolnosti uplatniteľné na odvolateľa,

– nedostatočné prihliadnutie na spoluprácu odvolateľa.

47 Brugg uvádza päť odvolacích dôvodov na zrušenie:

– porušenie zásad zákazu retroaktivity, ochrany legitímnej dôvery a správneho úradného postupu z dôvodu uplatnenia usmernení pri určení výšky pokuty,

– porušenie zásady ochrany legitímnej dôvery z dôvodu zmeny metódy stanovenia pokuty po tom, ako odvolateľ začal spolupracovať,

– porušenie práva na obhajobu, pretože usmernenia boli uplatnené bez vypočutia odvolateľa,

– porušenie zásady rovnosti zaobchádzania v dôsledku skutočnosti, že nebola znížená základná suma stanovená pre určenie pokuty Brugg,

– pochybenia v uplatnení článku 85 ods. 1 Zmluvy, pokiaľ ide o účasť odvolateľa na bojkote spoločnosti Powerpipe.

48 LR GmbH uvádza štyri odvolacie dôvody na zrušenie:

– porušenie zásad zákazu retroaktivity a ochrany legitímnej dôvery z dôvodu retroaktívneho uplatnenia usmernení,

– porušenie článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a zásady zákonnosti úradného postupu, pretože Komisia pri výkone svojej voľnej úvahy nedodržala mieru voľnej úvahy, stanovenú predmetným ustanovením, ako aj nesprávny výkon tejto úvahy pri uplatnení toho istého ustanovenia v prejednávanej veci v dôsledku porušenia zásad proporcionality a rovnosti zaobchádzania v neprospech LR GmbH,

– porušenie povinnosti odôvodnenia uvedenej v článku 190 Zmluvy v tom, že sporné rozhodnutie neobsahuje odôvodnenie týkajúce sa retroaktívneho uplatnenia usmernení,

– porušenie práva na obhajobu, pretože Komisia neumožnila odvolatelateľovi uplatniť právo byť vypočutý vo veci takéhoto retroaktívneho uplatnenia.

49 ABB uvádza tri odvolacie dôvody na zrušenie:

– porušenie článku 44 ods. 1 písm. c) a článku 48 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, pokiaľ ide o jeho rozhodnutie odmietnuť ako neprípustné právne stanovisko priložené k replike,

– porušenie zásady ochrany legitímnej dôvery, najmä so zreteľom na oznámenie o spolupráci, pretože odvolateľ sa mohol s dôverou spoliehať na postup stanovený Komisiou v oblasti výpočtu výšky pokuty v tom, že táto inštitúcia sa nemôže svojvoľne odkloniť od daného postupu,

– porušenie článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17, pretože Súd prvého stupňa potvrdil stupeň závažnosti porušenia spoločnosťou ABB, určený Komisiou, bez toho, aby prihliadol na jej obrat na relevantnom trhu.

VI – O odvolaniach

50 Po vypočutí účastníkov konania a generálneho advokáta je potrebné z dôvodu súvislosti spojiť tieto veci na účely vyhlásenia rozsudku v súlade s článkom 43 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.

A – O procesných odvolacích dôvodoch

51 V prvom rade je potrebné zaoberať sa odvolacími dôvodmi uvedenými skupinou Henss/Isoplus a spoločnosťou ABB, ktoré sa týkajú niektorých porušení Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa.

1. O odvolacom dôvode založenom na porušení článku 68 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, spočívajúcom v tom, že Súd prvého stupňa zamietol návrh skupiny Henss/Isoplus vykonať ako dôkazný prostriedok výsluch niektorých svedkov

52 Šiestym odvolacím dôvodom skupina Henss/Isoplus vytýka Súdu prvého stupňa, že zamietol, v bodoch 36 až 38 napadnutého rozhodnutia HFB a i./Komisia, jej návrh nariadiť výsluch pánov Boysen, B. Hansen, N. Hansen, Hybschmann, Jespersen a Volandt ako svedkov v súlade s článkom 68 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa. Tieto body sú postihnuté procesnou vadou.

53 V rozpore s bodom 37 tohto napadnutého rozsudku v návrhu na výsluch šiestich vyššie uvedených osôb boli riadne uvedené skutočnosti, o ktorých malo byť nariadené dokazovanie prostredníctvom výsluchu svedkov. V bode 72 žaloby skupiny Henss/Isoplus, podanej na Súd prvého stupňa, bolo uvedené, že návrh bol predložený s cieľom preukázať, že podniky tejto skupiny sa nezúčastnili kartelu pred októbrom 1994.

54 Tento odvolací dôvod musí byť zamietnutý.

55 Z bodu 34 toho istého napadnutého rozsudku totiž vyplýva, že Súd prvého stupňa zobral na vedomie, že výsluch bolo navrhnutý „s cieľom preukázať, že odvolatelia alebo skupina Henss/Isoplus sa nezúčastnili na nezákonnom postupe/opatrení alebo na podobnom konaní v zmysle článku 85 ods. 1 Zmluvy… pred októbrom 1994“.

56 Súd prvého stupňa však v bode 36 rozsudku pripomenul, že podľa článku 68 ods. 1 posledného pododseku jeho rokovacieho poriadku musí byť v návrhu účastníka konania na výsluch svedka presne uvedené, akých skutočností sa má výsluch týkať a z akých dôvodov majú byť svedkovia vypočutí.

57 V ďalšom bode tohto rozsudku Súd prvého stupňa zdôraznil, že najmä v bodoch 20, 40, 50, 66 až 71, 94, 96, 125 a 142 žaloby boli spomenuté určité osoby, ktoré mohli prichádzať do úvahy ako svedkovia, pokiaľ ide o skutočnosti predostreté v každom z dotknutých bodov, ale že mená šiestich osôb, ktorých svedectvo bolo výslovne navrhované pred Súdom prvého stupňa, neboli v týchto bodoch spomenuté. Súd prvého stupňa preto skonštatoval, že pokiaľ ide o týchto šesť osôb, skupina Henss/Isoplus opomenula akýmkoľvek spôsobom upresniť skutočnosti, s ohľadom na ktoré malo byť nariadené dokazovanie vypočutím svedkov.

58 Súd prvého stupňa v bode 38 toho istého rozsudku na základe vyššie uvedených skutočností vyvodil, že nie je na mieste vyhovieť návrhu na výsluch svedkov, a to aj bez toho, aby bolo potrebné skúmať vhodnosť vypočutia šiestich spomínaných osôb.

59 Je potrebné skonštatovať, že Súd prvého stupňa bol konfrontovaný na jednej strane so značným množstvom konkrétnych skutočností, na ktorých preukázanie skupina Henss/Isoplus vo svojej žalobe označila dokazovanie možným vypočutím viacerých osôb, a na strane druhej s formálnym návrhom na výsluch šiestich osôb ako svedkov v súlade s článkom 68 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, takisto uvedeným v tejto žalobe, s cieľom všeobecným spôsobom preukázať, že dotknuté podniky tejto skupiny sa nezúčastnili kartelu pred októbrom 1994, žaloba však neodkazuje na konkrétne skutočnosti, pre ktoré sa navrhlo vykonať dokazovanie.

60 Vzhľadom na zjavný nedostatok zrozumiteľnosti v tomto bode inak rozsiahlej žaloby Súd prvého stupňa správne rozhodol, že v návrhu na výsluch šiestich dotknutých osôb neboli presne označené skutočnosti, s ohľadom na ktoré by mali byť tieto osoby vypočuté ako svedkovia.

61 Skupina Henss/Isoplus okrem iného tvrdí, že výsluch ostatných osôb okrem týchto šiestich by sa mal chápať nie ako jednoduché označenie dôkazov, ale ako návrh na výsluch svedkov v súlade s článkom 68 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa.

62 Týmto odvolacím dôvodom skupina Henss/Isoplus vytýka Súdu prvého stupňa, že v predmetnom bode prekrútil zmysel jej žaloby.

63 Uvedený odvolací dôvod nie dôvodný.

64 Zo žaloby totiž vyplýva, a najmä z jej bodu 145, na ktorý sa odvolateľ osobitne odvoláva, že on sám rozlišoval medzi označením dôkazov v zmysle článku 44 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa a formálnym návrhom dôkazného prostriedku, ktorým je výsluch ostatných šiestich osôb ako svedkov podľa článku 68 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku. Prekrútenie v predmetnom bode preto nie je preukázané.

65 Subsidiárne skupina Henss/Isoplus tvrdí, že aj za predpokladu, že by jej návrh na výsluch dotknutých osôb ako svedkov nebol podaný v súlade s článkom 68 ods. 1, Súd prvého stupňa mal v každom prípade nariadiť tento výsluch bez návrhu.

66 Keďže pokuty uložené na základe práva hospodárskej súťaže musia byť kvalifikované ako „trestnoprávne“ v zmysle článku 6 EDĽP, Súd prvého stupňa je v každom prípade povinný, v súlade s odsekom 3 tohto ustanovenia a všeobecnou zásadou práva Spoločenstva na spravodlivé súdne konanie, predvolať a vypočuť svedkov menovite označených odvolateľom.

67 V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že Súd prvého stupňa je jediný oprávnený posúdiť prípadnú potrebu doplniť informácie, ktorými disponuje v ním prejednávaných veciach (pozri najmä rozsudky z 30. septembra 2003, Freistaat Sachsen a i./Komisia, C‑57/00 P a C‑61/00 P, Zb. s. I‑9975, bod 47, a zo 7. októbra 2004, Mag Instrument/ÚHVT, C‑136/02 P, Zb. s. I–9165, bod 76).

68 Navyše, ako rozhodol Súdny dvor v jednej veci týkajúcej sa práva hospodárskej súťaže, aj keď návrh na výsluch svedkov uvedený v žalobe presne označuje skutočnosti, s ohľadom na ktoré má byť vypočutý svedok alebo svedkovia a dôvody odôvodňujúce ich výsluch, prináleží Súdu prvého stupňa posúdiť dôležitosť návrhu vo vzťahu k predmetu konania a potrebe vykonať výsluch označených svedkov (rozsudok zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C‑185/95 P, Zb. s. I‑8417, bod 70).

69 V tejto súvislosti nemôže byť existencia miery voľnej úvahy Súdu prvého stupňa popieraná, ako sa o to snaží skupina Henss/Isoplus, odvolávaním sa na všeobecnú zásadu práva Spoločenstva inšpirovanú článkom 6 ods. 1 EDĽP, podľa ktorého má každý právo na spravodlivé súdne konanie, a konkrétnejšie zásadu vyplývajúcu z odseku 3 písm. d) toho istého článku, podľa ktorého každý, kto je obvinený z trestného činu, má najmä právo dosiahnuť predvolanie a výsluch svedkov vo svoj prospech za rovnakých podmienok ako svedkov proti sebe, ktorá predstavuje osobitný aspekt práva na spravodlivé súdne konanie.

70 Z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva totiž vyplýva, že toto posledné ustanovenie nepriznáva obvinenému z trestného činu absolútne právo dosiahnuť predvolanie svedkov pred súd a v zásade prináleží vnútroštátnemu sudcovi, aby rozhodol o potrebe alebo vhodnosti predvolať svedka (pozri najmä rozsudky ESĽP Pisano v. Taliansko z 27. júla 2000, neuverejnený v Zbierke súdnych rozhodnutí, § 21; S.N. v. Švédsko z 2. júla 2002, Zbierka súdnych rozhodnutí, 2002-V, § 43 a Destrehem v. Francúzsko z 18. mája 2004, zatiaľ neuverejnený v Zbierke súdnych rozhodnutí, § 39).

71 Podľa tejto judikatúry nezakladá článok 6 ods. 3 EDĽP povinnosť predvolať každého svedka, ale vzťahuje sa na úplnú rovnosť zbraní, ktorá zaručuje, že sporné konanie vo svojom celku vytvorilo obvinenému z trestného činu primeranú a dostatočnú príležitosť spochybniť podozrenia, ktoré boli proti nemu vznesené (pozri najmä rozsudok Pisano v. Taliansko, už citovaný, § 21).

72 V prejednávanej veci je nepochybné a z bodu 21 napadnutého rozsudku HFB a i./Komisia vyplýva, že Súd prvého stupňa opatrením na zabezpečenie priebehu konania požiadal skupinu Henss/Isoplus odpovedať na písomné otázky a predložiť určité dokumenty a že účastníci konania týmto žiadostiam vyhoveli. Nemôže byť preto Súdu prvého stupňa vytýkané, že porušil svoju povinnosť zisťovať skutočnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Baustahlgewebe/Komisia, už citovaný, bod 76).

73 Okrem iného je vhodné skonštatovať, že v bodoch 137 až 181 napadnutého rozhodnutia Súd prvého stupňa skúmal veľké množstvo dokumentov uložených v spise pred vyvodením záveru, že Komisia oprávnene vytkla skupine Henss/Isoplus účasť na karteli od októbra 1991 do októbra 1994.

74 Z uvedeného vyplýva, že tento odvolateľ mal dostatočnú príležitosť preukázať, že podniky tvoriace skupinu sa nezúčastnili kartelu pred októbrom 1994.

75 V rozpore s tvrdením odvolateľa Súd prvého stupňa teda nebol povinný nariadiť výsluch dotknutých svedkov v prospech odvolateľa.

76 Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné skúmaný odvolací dôvod zamietnuť.

2. O odvolacom dôvode ABB založenom na porušení článkov 44 ods. 1 písm. c) a 48 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa z dôvodu, že Súd prvého stupňa zamietol predloženie právneho stanoviska priloženého k replike

77 Svojím prvým odvolacím dôvodom ABB tvrdí, že tým, že Súd prvého stupňa rozhodol, v bodoch 112 až 114 napadnutého rozsudku ABB Asea Brown Boveri/Komisia, že právne stanovisko profesora J. Schwarze (ďalej len „právne stanovisko“), priložené v prílohe jeho repliky predloženej Súdu prvého stupňa, nemôže byť zobraté do úvahy v celom rozsahu alebo sčasti, porušil tento článok 44 ods. 1 písm. c) a 48 ods. 2 svojho rokovacieho poriadku.

78 Prvou časťou tohto odvolacieho dôvodu ABB vytýka Súdu prvého stupňa, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol v bode 112 tohto napadnutého rozsudku, že v súlade s článkom 48 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa nemôže byť právne stanovisko prijaté, pokiaľ toto stanovisko obsahuje určité všeobecné zásady tvoriace žalobné dôvody neuvedené v žalobe podanej na Súd prvého stupňa.

79 Vzhľadom na to, že body 115 až 136 predmetného rozsudku sa zaoberajú iba zásadou ochrany legitímnej dôvery, Súd prvého stupňa vychádzal z predpokladu, že odvolací dôvod sa týka len tejto zásady, a teda každá iná zásada správneho práva analyzovaná v právnom stanovisku predstavuje nový, a teda neprípustný dôvod v zmysle článku 48 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa.

80 Právne stanovisko odvolávajúce sa na určité zásady správneho práva rozvíja iba tvrdenia osvetľujúce právny základ a hlavne význam zásady ochrany legitímnej dôvery. Tieto tvrdenia majú v zásade za cieľ preukázať, že diskrečná právomoc Komisie pri stanovení výšky pokuty bola obmedzená okolnosťami prejednávaných prípadov.

81 Právne stanovisko teda obsahuje iba tvrdenia uvedené na podporu žalobného dôvodu už spomenutého v žalobe podanej na Súd prvého stupňa a nie na podporu nového odvolacieho dôvodu.

82 V tejto súvislosti je vhodné skonštatovať, že spomenuté právne stanovisko obsahujúce v celku 101 odsekov rozvíja najmä 6 zásad práva Spoločenstva, konkrétne zásadu ochrany legitímnej dôvery, zásadu vlastného obmedzenia správnych orgánov („self-binding“), zásadu estoppel, zásadu spravodlivej administratívy, zásadu „venire contra factum proprium“, právo na spravodlivé súdne konanie a ochranu práva na obhajobu.

83 Z odseku 19 právneho stanoviska vyplýva, že tieto zásady sú skúmané na účely preukázania, či právo Spoločenstva obsahuje pravidlá obmedzujúce diskrečnú právomoc Komisie pri ukladaní pokút v oblasti práva hospodárskej súťaže a či by tieto pravidlá bránili tomu, aby predmetná inštitúcia zmenila postup pri stanovovaní výšky pokút a uplatnila nový postup v prípade, akým je aj tento.

84 Odsek 43 právneho stanoviska uvádza, že každá z týchto zásad môže rozličným spôsobom a prípadne v rôznom rozsahu obmedziť diskrečnú právomoc Komisie.

85 V odsekoch 44 až 96 právneho stanoviska sa každá z týchto zásad analyzuje zvlášť a uplatňuje sa na prejednávaný prípad.

86 V odsekoch 97 až 101 toho istého stanoviska sa vyvodzuje záver, že v prejednávanej veci bola diskrečná právomoc Komisie účinne obmedzená v tom zmysle, že Komisia nebola oprávnená odchýliť sa od pôvodného postupu.

87 V odseku 98 stanoviska sa uvádza, že tieto zásady sú si vzhľadom na svoj záväzný charakter podobné.

88 Zo štruktúry a z obsahu právneho stanoviska vyplýva, že ak existujú určité spoločné prvky medzi zásadami správneho práva uvedenými v tomto stanovisku a žalobnými dôvodmi uvedenými v žalobe, cieľ tohto stanoviska nie je zjavne zúžený na predostretie tvrdení upresňujúcich alebo posilňujúcich žalobný dôvod týkajúci sa ochrany legitímnej dôvery, ako tvrdí ABB, ale rozoberá množstvo autonómnych zásad, ktorých cieľom je preukázať, že v prejednávanej veci Komisia nebola oprávnená odchýliť sa od svojho predchádzajúceho postupu pri určovaní výšky pokút. V tejto súvislosti je vhodné skonštatovať, že zásada ochrany legitímnej dôvery predstavuje iba jednu zo šiestich zásad rozoberaných s týmto cieľom.

89 Zo znenia právneho stanoviska teda vyplýva, ako tvrdila Komisia, že v ňom boli po prvýkrát obsiahnuté určité zásady, ktoré neboli uvedené v žalobe podanej na Súd prvého stupňa.

90 Vzhľadom na vyššie uvedené musí byť prvá časť prvého odvolacieho dôvodu uvedeného spoločnosťou ABB zamietnutá.

91 Druhou časťou prvého odvolacieho dôvodu odvolateľ tvrdí, že sa Súd prvého stupňa dopustil nesprávneho právneho posúdenia keď rozhodol v bode 113 napadnutého rozsudku ABB Asea Brown Boveri/Komisia, že právne stanovisko nemožno zobrať do úvahy v celom rozsahu alebo sčasti, keďže podľa článku 44 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa musí žaloba obsahovať predmet konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený.

92 Súd prvého stupňa nenašiel žiadnu vadu v žalobe alebo v replike, ktorá by mohla odôvodniť uplatnenie tohto ustanovenia. V dôsledku toho by nebolo správne, ak by rozhodol, že spoločnosť ABB chcela vyvážiť nedostatočný žalobný dôvod celkovým odvolaním sa na právne stanovisko. Okrem iného nič neumožňuje dovolávať sa prostredníctvom analógie tohto ustanovenia Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, ako to urobil odvolateľ v tom istom bode napadnutého rozhodnutia.

93 V tejto súvislosti je potrebné zopakovať úvahu Súdu prvého stupňa v bode 113 napadnutého rozsudku ABB Asea Brown Boveri/Komisia.

94 Súd prvého stupňa pripomenul, že z článku 44 ods. 1 písm. c) jeho rokovacieho poriadku vyplýva, že právne a skutkové okolnosti, na ktorých sa zakladá žaloba, sa musia vyskytnúť v texte samotnej žaloby aspoň vo forme zhrnutia a že nestačí, ak sa bude žaloba na predmetné okolnosti uvedené v jej prílohe iba odvolávať.

95 Súd prvého stupňa poukázal najmä na ustálenú judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa povinnosti Komisie označiť v každej žalobe predloženej na základe článku 226 ES presné žalobné dôvody, o ktorých má Súdny dvor rozhodnúť, ako aj označiť, aspoň formou zhrnutia, právne a skutkové okolnosti, na ktorých sa žalobné dôvody zakladajú.

96 V tejto súvislosti tiež z judikatúry vyplýva, že spomenutá povinnosť nie je splnená, ak sú žalobné dôvody Komisie uvedené v žalobe iba formou jednoduchého odkazu na dôvody označené v liste s výzvou a v odôvodnenom stanovisku alebo v časti žaloby týkajúcej sa právneho rámca (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 31. marca 1992, Komisia/Dánsko, C‑52/90, Zb. s. I‑2187, body 17 a 18; z 23. októbra 1997, Komisia/Grécko, C‑375/95, Zb. s. I‑5981, bod 35, a z 29. novembra 2001, Komisia/Taliansko, C‑202/99, Zb. s. I‑9319, body 20 a 21).

97 Súd prvého stupňa tiež pripomenul, že mu neprináleží vyhľadávať a identifikovať v prílohách dôvody, ktoré by mohli byť považované za základ žaloby, keďže tie majú čisto dôkaznú a inštrumentálnu funkciu.

98 Vzhľadom na tieto okolnosti Súd prvého stupňa vyvodil záver, že mu takisto neprináleží vzhľadom na skutočnosť, že časť právneho stanoviska nemôže byť zobratá do úvahy, vyhľadávať a identifikovať v tomto stanovisku časti, ktoré by mohli byť vzaté do úvahy ako prílohy podporujúce a dopĺňajúce písomné vyjadrenia ABB v konkrétnych bodoch.

99 So zreteľom na vyššie uvedené dôvody sa má tento záver vykladať v tom zmysle, že čisto dôkazná a inštrumentálna funkcia príloh znamená, že ak právne stanovisko obsahuje okrem nových, a teda neprípustných dôvodov, aj právne okolnosti, na ktorých sú založené niektoré žalobné dôvody uvedené v žalobe, takéto dôvody sa musia vyskytovať v samotnom texte repliky, ku ktorej je stanovisko priložené, alebo toto stanovisko musí byť v replike aspoň dostatočne identifikované.

100 Vzhľadom na tieto kritériá a skutočnosť, že v prejednávanej veci sa nenaplnili, Súd prvého stupňa sa nedopustil žiadneho nesprávneho právneho posúdenia.

101 Súd prvého stupňa v tejto súvislosti tiež neprekrútil význam repliky, ktorá mu bola predložená. V skutočnosti sa bod 31 repliky zúžil len na celkové odvolanie sa na právne stanovisko. Okrem iného skutočnosť uvedená ABB, že v niektorých bodoch repliky sú vykonané odkazy na niektoré časti tohto stanoviska formou poznámok pod čiarou, nie je spôsobilá spochybniť záver, ku ktorému v tomto bode dospel Súd prvého stupňa.

102 Za týchto okolností musí byť skúmaný odvolací dôvod zamietnutý.

B – O odvolacích dôvodoch vo veci samej, ktoré sa týkajú prisúdenia porušenia

103 Na poslednom mieste je potrebné skúmať odvolacie dôvody vo veci samej uvedené skupinou Henss/Isoplus a Brugg, ktorými odvolatelia spochybňujú príslušné napadnuté rozsudky v určitých bodoch týkajúcich sa prisúdenia porušenia v ich neprospech, ktoré bolo uvedené v spornom rozhodnutí a potvrdené Súdom prvého stupňa.

1. O odvolacom dôvode založenom na porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy, z dôvodu zaradenia určitých podnikov do skupiny Henss/Isoplus a prisúdenia porušenia tejto skupine ako „podniku“ v zmysle predmetného ustanovenia

104 Svojím piatym odvolacím dôvodom skupina Henss/Isoplus vytýka Súdu prvého stupňa, že rozhodol, v bodoch 54 až 68 napadnutého rozsudku HFB a i./Komisia, že Komisia oprávnene začlenila v spornom rozhodnutí určité podniky do tejto skupiny a prisúdila jej porušenie.

105 Tento odvolateľ tvrdí, že v bode 66 predmetného napadnutého rozsudku sa Súd prvého stupňa dopustil nesprávneho právneho posúdenia v tom, že zamietol jeho tvrdenie, podľa ktorého musia mať podniky v zmysle ustanovení Zmluvy týkajúcich sa hospodárskej súťaže právnu subjektivitu.

106 To by totiž nebol prípad ani skupiny „Henss/Isoplus“ za predpokladu, že by predstavovala hospodársku entitu, ani pána Henss ako osoby, ktorá podľa napadnutého rozsudku kontrolovala rôzne podniky patriace do skupiny.

107 Skupina Henss/Isoplus uvádza, že jej tvrdenie sa opiera o článok 1 protokolu 22 k Dohode o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 1, 1994, s. 3), z ktorého vyplýva, že pojem „podnik“ v zmysle ustanovení Zmluvy v oblasti hospodárskej súťaže označuje právnu entitu („Rechtssubjekt“ v nemeckej verzii) vykonávajúcu činnosti obchodného a hospodárskeho charakteru.

108 Toto bolo osobitne potvrdené judikatúrou Súdneho dvora, ktorá sa týka ustanovení Zmluvy ESUO v oblasti hospodárskej súťaže (rozsudok z 13. júla 1962, Klöckner-Werke a Hoesch/Vysoký úrad, 17/61 a 20/61, Zb. s. 617, a Mannesmann/Vysoký úrad, 19/61, Zb. s. 675).

109 V ostatných rozsudkoch, najmä v tých, ktoré uvádza Súd prvého stupňa v bode 66 napadnutého rozsudku, Súdny dvor ešte s konečnou platnosťou nevyriešil principiálnu otázku, či pojem podnik v zmysle práva hospodárskej súťaže vyžaduje za všetkých okolností, aby mala dotknutá entita právnu subjektivitu (rozsudky zo 14. júla 1972, ICI/Komisia, 48/69, Zb. s. 619; z 21. marca 1973, Europemballage a Continental Can/Komisia, 6/72, Zb. s. 215; z 12. júla 1984, Hydrotherm, 170/83, Zb. s. 2999, a z 23. apríla 1991, Höfner a Elser, C‑41/90, Zb. s. I‑1979, bod 21).

110 Ak je pravda podľa odvolateľa, že porušenie, ktorého sa dopustil podnik s vlastnou právnou subjektivitou, môže byť prisúdené jeho materskej spoločnosti, holdingovej spoločnosti, ak nad ním táto vykonáva kontrolu a ak teda ide o ten istý hospodársky celok (pozri najmä rozsudky ICI/Komisia a Europemballage už citovaný, a Continental Can/Komisiam, už citovaný), vyžadovalo by potom takéto prisúdenie porušenia, aby aj ovládajúca entita mala právnu subjektivitu.

111 Fyzická osoba, ako v tomto prípade pán Henss, však nemôže byť ako jediný spoločník alebo držiteľ podielov kvalifikovaný ako „podnik“ v zmysle článku 85 ods. 1 Zmluvy. Predmetná judikatúra teda v prejednávanej veci nie je relevantná.

112 V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry v oblasti práva hospodárskej súťaže pojem podnik zahŕňa každý subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť nezávisle od svojho právneho statusu a spôsobu financovania (pozri najmä rozsudok z 19. februára 2002, Wouters a i., C‑309/99, Zb. s. I‑1577, bod 46 a citovanú judikatúru).

113 Z tejto judikatúry jasne vyplýva, že pojem podnik v zmysle ustanovení Zmluvy týkajúcich sa hospodárskej súťaže nevyžaduje, aby dotknutý hospodársky celok mal právnu subjektivitu. Tiež nejde o výklad, ako tvrdí skupina Henss/Isoplus, zúžený len na prejednávané veci, v ktorých Súdny dvor vydal predmetné rozsudky, konkrétne Hydrotherm alebo Höfner a Elser, už citované, ale o výklad, ktorý má všeobecnú platnosť.

114 Argument založený na nemeckej verzii článku 1 protokolu č. 22 Dohody o Európskom hospodárskom priestore a osobitne tam uvedený pojem „subjekt práva“ („Rechtssubjekt“) neumožňuje spochybniť takýto výklad.

115 Pojem „subjekt práva“ nevyhnutne nevylučuje fyzické osoby. V každom prípade sa však tento pojem nevyskytuje v žiadnej z ostatných jazykových verzií, ktoré obsahujú iba pojem „entita“.

116 Skupina Henss/Isoplus ďalej tvrdí, že podniky, ktoré nie sú vzájomne prepojené ani kapitálovo, ani z hľadiska práva spoločností a ktoré z tohto dôvodu nie sú závislé od ovládajúcej osoby, sa nemôžu stať skupinou iba na základe jedinej skutočnosti, a to prípadnej existencie prepojenia medzi fyzickými osobami, ktoré nie sú podnikmi.

117 V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry môže byť protisúťažné konanie jedného podniku prisúdené druhému podniku v prípade, ak ten neuskutočňoval svoje konanie na trhu autonómnym spôsobom, ale v podstate realizoval pokyny vydané druhým podnikom, najmä so zreteľom na hospodárske a právne väzby, ktoré ich spájajú (pozri najmä rozsudok zo 16. novembra 2000, Metsä-Serla a i./Komisia, C‑294/98 P, Zb. s. I‑10065, bod 27).

118 Je pravda, že základné imanie dvoch samostatných obchodných spoločností patriace tej istej osobe alebo tej istej rodine nie je skutočnosť, ktorá by bola ako taká dostatočná na preukázanie existencie hospodárskeho celku utvoreného týmito dvoma spoločnosťami, majúceho z hľadiska práva hospodárskej súťaže Spoločenstva za následok, že konanie prvého podniku by mohlo byť pripísané druhému podniku a že prvý podnik by mohol byť povinný uhradiť pokutu za druhý podnik (pozri rozsudok z 2. októbra 2003, Aristrain/Komisia, C‑196/99 P, Zb. s. I‑11005, bod 99).

119 V prejednávanej veci však Súd prvého stupňa nevyvodil existenciu hospodárskeho celku, ktorá zakladá skupinu Henss/Isoplus iba na základe jedinej skutočnosti, a to že dotknuté podniky boli ovládané z hľadiska základného imania jedinou osobou, konkrétne pánom Henss.

120 Z bodov 56 až 64 napadnutého rozhodnutia HFB a i./Komisia vyplýva, že Súd prvého stupňa vyvodil existenciu tohto hospodárskeho celku na základe súboru okolností, ktoré preukazujú, že pán Henss dotknuté spoločnosti ovládal, konkrétne, okrem toho, že priamo alebo nepriamo držal pán Henss alebo jeho manželka všetky alebo takmer všetky obchodné podiely, zastával kľúčové funkcie v rámci riadiacich orgánov týchto spoločností, a tiež skutočnosti, že táto osoba zastupovala pri stretnutiach spolku riaditeľov spomenutých v bode 20 tohto rozsudku rôzne podniky a týmto podnikom bola kartelom pridelená len jediná kvóta.

121 Skupina Henss/Isoplus nakoniec subsidiárne tvrdí, že rôzne podniky, ktoré Komisia zoskupila, netvoria tú istú hospodársku entitu, pretože nie sú pozbavené autonómie a nie sú závislé od vonkajších pokynov. Týmto tvrdením odvolateľ tvrdí, že dotknuté spoločnosti neboli nijakým spôsobom fakticky ovládané pánom Henss.

122 V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že úvahy uvedené Súdom prvého stupňa v bodoch 56 až 64 napadnutého rozsudku HFB a i./Komisia, smerujúce k preukázaniu existencie hospodárskeho celku, sa zakladajú na súbore konštatovaní faktickej povahy, ktoré nie je možné rozoberať v rámci odvolania, s výnimkou prípadu prekrútenia dôležitých skutočností alebo dôkazov predložených Súdu prvého stupňa alebo iba v prípade vecných nepresností v jeho zisteniach vyplývajúcich z dokumentov priložených k spisu (pozri v tomto prípade najmä rozsudky Metsä-Serla a i./Komisia, bod 37, už citovaný, a Mag Instrument/ÚHVT, už citovaný, body 39 a 76).

123 Pokiaľ ide o bod 57 tohto napadnutého rozsudku, Súd prvého stupňa neskonštatoval, ako tvrdí skupina Henss/Isoplus, že počas dotknutého obdobia, teda počas trvania porušenia uvedeného Komisiou, konkrétne od októbra 1991 do marca/apríla 1996, pán Henss bol nielen riaditeľom, ale aj akcionárom spoločnosti Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH. V tomto bode neexistuje žiaden rozpor so spisom, a teda procesná vada namietaná v tejto súvislosti odvolateľom ako časť jeho siedmeho odvolacieho dôvodu musí byť zamietnutá.

124 Pokiaľ ide o bod 58 toho istého napadnutého rozsudku, Súd prvého stupňa tiež nerozhodol, ako tvrdí odvolateľ, že počas dotknutého obdobia pán Henss mal väčšinový podiel v spoločnosti Isoplus Fernwärmetechnik Gesellschaft mbH prostredníctvom splnomocnencov, ale že nikdy nevykonával funkciu riaditeľa.

125 Je teda potrebné uviesť, že osobitná kritika bodov 57 a 58 v žiadnom prípade nepotvrdzuje prekrútenie dôležitých skutočností alebo dôkazov zo strany Súdu prvého stupňa ani existenciu vecných nepresností v jeho úvahách vyplývajúcich z dokumentov priložených v spise.

126 Pokiaľ ide o Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, skupina Henss/Isoplus tvrdí, že pán Henss a manželia Papsdorf nikdy neboli riaditeľmi a že okrem iného tretinový podiel v tejto spoločnosti vlastnila v dotknutom období spoločnosť Isoplus Fernwärmetechnik Gesellschaft mbH vo vlastnom mene, tretinový podiel vlastnili manželia Papsdorf prostredníctvom tejto spoločnosti a tretinový podiel fyzické osoby tiež prostredníctvom tohto splnomocnenca.

127 Tieto skutočnosti sú rovnaké ako tie, ktoré uviedol Súd prvého stupňa v bode 59 napadnutého rozsudku, a teda prekrútenie dôležitých skutočností alebo dôkazov nie je ani v tomto bode preukázané. Žiadne vecné nepresnosti v úvahách Súdu prvého stupňa z dokumentov priložených v spise nevyplývajú.

128 Skupina Henss/Isoplus dopĺňa, že z uvedených skutočností vyplýva, že spoločnosť Isoplus Fernwärmetechnik GmbH nebola pod vplyvom ani pána Henss, ani manželov Papsdorf.

129 Uvedený odvolací dôvod nie je prípustný, pretože z neho vyplýva otázka, či boli v prejednávanej veci skutočne naplnené všetky podmienky potrebné pre existenciu hospodárskeho celku. Preskúmanie založené na posúdení skutkových okolností však nemôže byť ako také spochybnené v rámci odvolania (pozri rozsudok Metsä-Serla a i./Komisia, už citovaný, bod 30).

130 Za týchto podmienok nie je možné Súdu prvého stupňa vytýkať, že na základe celkového a v zásade nezávislého posúdenia všetkých skutkových údajov rozhodol, že jednotlivé podniky tvoriace skupinu Henss/Isoplus musia byť považované za podniky, ktoré tvoria jeden hospodársky celok.

131 Tento odvolací dôvod musí byť preto zamietnutý.

2. O odvolacích dôvodoch založených na porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy, ktoré spočíva v prisúdení porušenia pravidiel hospodárskej súťaže skupine Henss/Isoplus a Brugg z dôvodu ich účasti na stretnutí s protisúťažným predmetom

132 Štvrtým a piatym odvolacím dôvodom skupina Henss/Isoplus a Brugg vytýkajú Súdu prvého stupňa, každý v rozsahu, aký sa ho týka, že v bodoch 223 až 227 napadnutého rozsudku HFB a i./Komisia a 52 až 66 napadnutého rozsudku Brugg Rohrsysteme/Komisia rozhodol, že Komisia im právom pripísala v spornom rozhodnutí porušenie v celom rozsahu alebo v časti z dôvodu ich účasti na stretnutiach s protisúťažným predmetom.

133 Skupina Henss/Isoplus najmä spochybňuje, že účasť pána Henss pred októbrom 1994 na stretnutiach s protisúťažným predmetom odôvodňuje záver, že skupina sa zúčastnila na karteli, ktorý bol výsledkom predmetných stretnutí konajúcich sa v období od októbra 1991 až 1994.

134 Brugg tvrdí, že Súd prvého stupňa nesprávne vyvodil, že jeho účasť na stretnutí 24. marca 1995, počas ktorého bol spomenutý bojkot Powerpipe, preukazuje jeho skutočnú účasť na bojkote.

135 Skupina Henss/Isoplus prostredníctvom analógie vychádza z judikatúry, podľa ktorej Komisia môže odmietnuť prístup k niektorým dokumentom, pretože podnik s dominantným postavením je spôsobilý prijať odvetné opatrenia proti podniku, ktorý spolupracoval na vyšetrovaní vedenom Komisiou (rozsudok Súdneho dvora zo 6. apríla 1995, BPB Industries a British Gypsum/Komisia, C‑310/93 P, Zb. s. I‑865, body 26 a 27, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 1. apríla 1993, BPB Industries a British Gypsum/Komisia, T‑65/89, Zb. s. II‑389, bod 33).

136 Z uvedeného vyplýva, že aj v prípade, ak sa hospodársky slabšie podniky verejne nedištancujú od obsahu stretnutí so zjavne protisúťažným predmetom, na ktoré boli prizvané podnikmi s dominantným postavením alebo hospodársky vplyvnejšími, tieto podniky, ak nezrealizujú výsledky týchto stretnutí, musia byť zbavené zodpovednosti za účasť na nezákonnom karteli.

137 V prejednávanej veci skupina Henss/Isoplus neoznámila obsah stretnutí, na ktorých bola prítomná, pretože na karteli sa zúčastnili najmä ABB, podnik s dominantným postavením, a LR A/S, podnik oveľa silnejší ako skupina.

138 Skupina Henss/Isoplus však nezrealizovala výsledky týchto stretnutí, o čom svedčí stále znižovanie ceny na trhu s mestským vykurovacím potrubím medzi októbrom 1991 a októbrom 1994.

139 Brugg tvrdí, že v pozícii predajcu dotknutých produktov nemohol bojkot realizovať.

140 Súd prvého stupňa navyše nesprávne v bode 62 napadnutého rozsudku Brugg Rohrsysteme/Komisia uviedol, že vzhľadom na skutočnosť, že Powerpipe je priamym konkurentom Brugg na nemeckom trhu, mal Brugg záujem na všetkých opatreniach týkajúcich sa bojkotu uplatnených proti Powerpipe ostatnými účastníkmi kartelu.

141 Súd prvého stupňa však oprávnene zamietol predmetné žalobné dôvody.

142 Podľa ustálenej judikatúry ako dostatočný dôkaz účasti podniku na karteli stačí, ak Komisia preukáže, že dotknutý podnik sa zúčastnil na stretnutiach, počas ktorých boli uzatvorené dohody protisúťažného charakteru, bez toho, aby ich zjavným spôsobom odmietol. Ak je dokázaná účasť podniku na takých stretnutiach, podniku prináleží predostrieť skutočnosti potvrdzujúce, že jeho účasť na daných stretnutiach nemá protisúťažný charakter, a preukázať, že oznámil svojim konkurentom, že sa zúčastnil na týchto stretnutiach z iných dôvodov ako oni (pozri najmä rozsudok zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, bod 81 a citovanú judikatúru).

143 Z tohto pohľadu tacitné schválenie nezákonnej iniciatívy, bez verejného dištancovania sa od jej obsahu alebo bez jej oznámenia úradom, vedie k podpore porušovania a sťažuje jeho odhalenie. Takáto podpora predstavuje pasívny spôsob účasti na porušení, a teda je spôsobilá založiť zodpovednosť podniku v rámci jedinej dohody (pozri rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný, bod 84).

144 Navyše okolnosť, že podnik následne nerealizuje výsledky stretnutia s protisúťažným predmetom, nie je spôsobilá zbaviť ho zodpovednosti za skutočnosť, že sa zúčastnil kartelu, ak sa verejne nedištancoval od jeho obsahu (pozri rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný, bod 85 a citovanú judikatúru).

145 Na uplatnenie článku 85 ods. 1 Zmluvy stačí, ak mala dohoda za cieľ obmedziť, vylúčiť alebo skresliť hospodársku súťaž bez ohľadu na jej konkrétne účinky. Preto v prípade dohôd uzavretých počas stretnutí konkurenčných podnikov nastane porušenie tohto ustanovenia vtedy, ak stretnutia majú uvedený cieľ, a teda smerujú k umelému ovplyvňovaniu fungovania trhu. V takomto prípade je zodpovednosť z porušenia vyvodená voči danému podniku platne vtedy, ak sa zúčastnil takýchto stretnutí a vedel o ich cieli, a to aj napriek tomu, že následne nezrealizoval niektoré z opatrení dohodnutých na stretnutiach. Miera účasti podniku na stretnutiach a miera zrealizovania dohodnutých opatrení nemajú dôsledky pre existenciu zodpovednosti, ale na jej rozsah, a teda na výšku sankcie (pozri rozsudok z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, Zb. s. I‑8375, body 508 až 510).

146 Z uvedeného vyplýva, že okolnosť uvedená Brugg, že nezrealizoval a dokonca ani nemohol zrealizovať opatrenie bojkotu dohodnutého počas stretnutia 24. marca 1995, nie je spôsobilá vylúčiť zodpovednosť založenú na jeho účasti na uvedenom opatrení s výnimkou, ak by sa verejne dištancoval od jeho obsahu, čo tento odvolateľ neuviedol.

147 Je pravda, čo tvrdí Brugg a v rozpore s rozhodnutím Súdu prvého stupňa v bode 62 napadnutého rozsudku Brugg Rohrsysteme/Komisia, že v tomto prípade nie je dôležité, že odvolateľ mal záujem na všetkých opatreniach týkajúcich sa bojkotu proti jednému z jemu priamo konkurujúcich podnikov prijatých inými účastníkmi kartelu (pozri v tomto zmysle rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný, bod 335).

148 Ide však o odvolací dôvod namierený proti nadbytočnému dôvodu tohto rozsudku, ktorý nemôže viesť k jeho zrušeniu, a je teda neúčinný (pozri najmä rozsudok zo 7. novembra 2002, Hirschfeldt/AEE, C‑184/01 P, Zb. s. I‑10173, bod 48 a citovanú judikatúru).

149 Zo sporného rozhodnutia vo veci Brugg okrem iného vyplýva, v rozpore s tvrdením odvolateľa, že Komisia nepovažuje jeho účasť na bojkote Powerpipe za priťažujúcu okolnosť, pretože jediná priťažujúca okolnosť uvedená v jeho neprospech je založená na tom, že pokračoval v porušovaní pravidiel aj po vyšetrovaní.

150 Tiež so zreteľom na judikatúru spomenutú v bodoch 142 až 145 tohto rozsudku, okolnosť vyzdvihnutá skupinou Henss/Isoplus, teda účasť na karteli dominantných alebo osobitne vplyvných podnikov, schopných prijať odvetné opatrenia proti ostatným menej vplyvným účastníkom, ak by sa tieto verejne dištancovali od obsahu stretnutí s protisúťažným predmetom, nemá vplyv na existenciu zodpovednosti týchto menej vplyvných podnikov za účasť na protisúťažnom opatrení, ale môže mať prípadné dôsledky pri určení výšky sankcie.

151 Ako správne zdôraznila Komisia, protikladná téza by bola neprijateľná, pretože by z nej vyplývalo, že podmienky uplatnenia článku 85 ods. 1 Zmluvy by boli rozdielne v závislosti od veľkosti podnikov, pričom menej vplyvné podniky by boli zvýhodnené.

152 Skúmané odvolacie dôvody musia byť preto zamietnuté.

C – O odvolacích dôvodoch vo veci samej, ktoré sa týkajú určenia výšky pokút

153 Všetci odvolatelia kritizujú napadnuté rozsudky, pokiaľ ide o stanovovanie výšky uložených pokút.

154 V prvom rade je potrebné zaoberať sa odvolacími dôvodmi založenými na porušení niektorých zásad z dôvodu uplatnenia usmernení na porušenia, ktoré sú predmetom prejednávanej veci, a v druhom rade odvolacími dôvodmi, ktoré sa týkajú zákonnosti metódy stanovovania pokút uvedenej v usmerneniach alebo uplatnenej v spornom rozhodnutí.

1. O odvolacích dôvodoch, ktoré sa týkajú porušenia zásad ochrany legitímnej dôvery a zákazu retroaktivity z dôvodu uplatnenia usmernení na predmetné porušenia

155 Väčšina odvolateľov vytýka Súdu prvého stupňa, že rozhodol, že uplatnením usmernení na prejednávané prípady v spornom rozhodnutí Komisia neporušila zásady ochrany legitímnej dôvery a zákazu retroaktivity.

a) O odvolacích dôvodoch založených na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery

156 Svojimi odvolacími dôvodmi Dansk Rørindustri (druhý odvolací dôvod), KE KELIT (prvý odvolací dôvod), LR A/S (druhý odvolací dôvod), Brugg (prvý odvolací dôvod), LR GmbH (prvý odvolací dôvod, druhá časť) a ABB (druhý odvolací dôvod) v podstate tvrdia, že svoju legitímnu dôveru mohli založiť na predchádzajúcej rozhodovacej praxi Komisie pri výpočte výšky pokút, ktorý sa uplatňoval v období spáchania porušení.

157 Išlo o koherentný a dlhodobý postup pozostávajúci z výpočtu výšky pokút na základe obratov dosiahnutých s dotknutým výrobkom na geograficky relevantnom trhu (ďalej len „relevantný obrat“), výška pokuty však nemohla v žiadnom prípade presiahnuť maximálnu výšku pokuty uvedenú v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17, konkrétne 10 % svetového obratu podniku pre všetky výrobky (ďalej len „celkový obrat“).

158 Z tohto postupu tiež vyplývalo, že maximálna výška pokuty nepresiahne 10 % relevantného obratu.

159 Podľa odvolateľov Komisia nemohla bez toho, aby bola porušená ich legitímna dôvera v predchádzajúci postup, uplatniť metódu stanovovania pokuty uvedenú v usmerneniach, ktoré boli prijaté následne po spáchaní porušení a po vypočutiach tvoriacich poslednú etapu správneho konania pred Komisiou, pretože táto metóda je radikálne nová.

160 Nový charakter predmetnej metódy spočíva najmä v tom, že východiskovým bodom pre stanovenie pokuty sú dopredu definované určité základné sumy odrážajúce závažnosť porušenia, ktoré ako také nemajú súvislosť s relevantným obratom, pričom tieto základné sumy je následne možné znížiť alebo zvýšiť v závislosti od dĺžky trvania porušenia a prípadných priťažujúcich alebo poľahčujúcich okolností a v poslednej fáze môžu byť ešte viac znížené z dôvodu prípadnej spolupráce s Komisiu počas správneho konania.

161 Odvolatelia upresňujú, že Komisia sa nemôže svojvoľne odchýliť od svojej predchádzajúcej rozhodovacej praxe alebo je aspoň povinná v primeranom čase upozorniť na takúto zmenu alebo osobitne odôvodniť uplatnenie tejto novej metódy.

162 Okrem iného tvrdia, že dôvera, ktorú mohli mať v predchádzajúcu rozhodovaciu prax Komisie v oblasti stanovovania pokút, bola o to viac legitímna, že ich rozhodnutie spolupracovať s Komisiou bolo nevyhnutne založené na tomto postupe a osobitne na výhodách, s ktorými mohli vzhľadom na tento postup v prípade spolupráce počítať.

163 Legitímna dôvera vyvodená z oznámenia o spolupráci sa vzťahuje, v zmysle ustanovení samotného oznámenia, na stanovovanie výšky pokuty, ktorá bude slúžiť ako základ pre výpočet, teda na stanovenie sumy, na ktorú sa následne uplatní percentuálne zníženie uložené v dôsledku spolupráce.

164 Odvolacie dôvody Dansk Rørindustri a KE KELIT spočívajúce v porušení zásady legitímnej dôvery musia byť odmietnuté ako neprípustné.

165 Podľa ustálenej judikatúry by totiž umožnenie účastníkovi konania vzniesť pred Súdnym dvorom po prvýkrát odvolací dôvod, ktorý nebol vznesený pred Súdom prvého stupňa, znamenalo, že mu je umožnené obrátiť sa na Súdny dvor, ktorého právomoc je pri odvolaní obmedzená, s rozsiahlejším predmetom konania, ako bol predmet konania prejednaný Súdom prvého stupňa. V rámci odvolania je teda právomoc Súdneho dvora obmedzená na preskúmanie toho, ako posúdil Súd prvého stupňa žalobné dôvody, ktoré boli pred ním vznesené (pozri najmä rozsudok z 3. októbra 2000, Industrie des poudres sphériques/Rada, C‑458/98 P, Zb. s. I‑8147, bod 74).

166 Je totiž potrebné uviesť, že Dansk Rørindustri a KE KELIT nevzniesli pred Súdom prvého stupňa žalobný dôvod založený na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery v dôsledku uplatnenia usmernení.

167 V prípade týchto odvolateľov ide teda o nové odvolacie dôvody, ktoré nie sú v rámci odvolania prípustné.

168 Čo sa týka veci samej, LR A/S, Brugg, LR GmbH a ABB vytýkajú Súdu prvého stupňa, že v bodoch 241 až 248 napadnutého rozsudku LR AF 1998/Komisia, v bodoch 137 až 144 napadnutého rozsudku Brugg Rohrsysteme/Komisia, v bodoch 248 až 257 napadnutého rozsudku Lögstör Rör/Komisia a v bodoch 122 až 136 napadnutého rozsudku ABB Asea Brown Boveri/Komisia porušil zásadu ochrany legitímnej dôvery tým, že zamietol žalobné dôvody predložené Súdu prvého stupňa založené na tejto zásade.

169 V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že Súd prvého stupňa správne pripomenul, že skutočnosť, že Komisia uplatnila v minulosti pokuty určitej výšky na určité typy porušení, ju nezbavuje možnosti zvýšiť výšku pokuty v rozsahu stanovenom v nariadení č. 17, ak je to potrebné na zabezpečenie realizovania politiky Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže, ale naopak, že účinné uplatňovanie pravidiel Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže vyžaduje, aby Komisia mohla kedykoľvek upraviť výšku pokút pre potreby tejto politiky (rozsudky zo 7. júna 1983, Musique Diffusion française a i./Komisia, 100/80 až 103/80, Zb. s. 1825, bod 109, a Aristrain/Komisia, už citovaný, bod 81).

170 Úloha dohľadu zverená Komisii článkom 85 ods. 1 Zmluvy a článkom 86 Zmluvy ES (teraz článok 82 ES) nepozostáva totiž iba z povinnosti vyšetrovania a stíhania individuálnych porušení, ale zahŕňa tiež povinnosť sledovať všeobecnú politiku smerujúcu k uplatňovaniu zásad v oblasti hospodárskej súťaže stanovených Zmluvou a orientovať týmto smerom aj konanie podnikov (pozri rozsudok Musique Diffusion française a i./Komisia, už citovaný, bod 105).

171 Ako správne zdôraznil Súd prvého stupňa, hospodárske subjekty nemôžu mať legitímnu dôveru v zachovanie existujúcej situácie, ktorá môže byť zmenená Komisiou v rámci miery voľnej úvahy, ktorou disponuje (rozsudok zo 14. februára 1990, Delacre a i./Komisia, C‑350/88, Zb. s. I‑395, bod 33 a citovaná judikatúra).

172 Táto zásada sa jasne uplatňuje v rámci politiky hospodárskej súťaže, ktorá sa vyznačuje tým, že Komisia disponuje širokou mierou voľnej úvahy, najmä pokiaľ ide o určenie výšky pokút.

173 Súd prvého stupňa tiež v súlade s právom vyvodil, že podniky zúčastnené na správnom konaní, na základe ktorého im môže byť uložená pokuta, nemôžu nadobudnúť legitímnu dôveru v skutočnosť, že Komisia neprekročí výšku pokút uložených v minulosti a v prejednávanej veci odvolatelia nemôžu najmä založiť legitímnu dôveru na výške pokút obsiahnutých v rozhodnutí Komisie 94/601/ES z 13. júla 1994, ktoré sa týka konania na základe článku 85 Zmluvy ES (IV/C/33.833 – Carton) (Ú. v. ES L 243, s. 1). Legitímna dôvera, ako zdôraznila Komisia, nemôže byť teda založená na metóde stanovovania pokút.

174 Viacerí odvolatelia tvrdia, že uvedená judikatúra je spochybnená rozsudkom z 12. novembra 1987, Ferriere San Carlo/Komisia (344/85, Zb. s. 4435, body 12 a 13). V tomto rozsudku Súdny dvor v podstate rozhodol, že preto, že dotknutý hospodársky subjekt nebol individuálne upozornený v primeranom čase na zrušenie postupu Komisie uplatňovaného počas obdobia dvoch rokov, ktorý spočíval v tolerovaní určitého prekročenia kvót, bola uložením pokuty inštitúc