ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
„(13)

Mala by sa posilniť nezávislosť národných regulačných orgánov, aby sa zabezpečilo účinnejšie uplatňovanie regulačného rámca a zvýšila sa ich autorita a predvídateľnosť ich rozhodnutí. Na tento účel by vnútroštátne právo malo obsahovať výslovné ustanovenie, ktorým sa zabezpečí, aby bol národný regulačný orgán, ktorý je zodpovedný za reguláciu trhu ex ante alebo za riešenie sporov medzi podnikmi, pri plnení svojich úloh chránený pred zásahmi zvonka alebo politickým tlakom, ktoré by mohli ohroziť jeho nezávislosť pri posudzovaní vecí, ktoré sa mu predkladajú. [Existencia tohto vonkajšieho vplyvu na vnútroštátny zákonodarný orgán spôsobuje, že tento orgán sa stane nevhodným na plnenie funkcie národného regulačného orgánu v rámci regulačného rámca. – neoficiálny preklad] …“
65.

Rada na pojednávaní správne poukázala na to, že by mala len necelý kalendárny mesiac (medzi 17. májom 2009 a 15. júnom 2009) na zmenu svojho návrhu nariadenia č. 501/2009. Toto sú však okolnosti, za akých sa povinné preskúmanie každých 6 mesiacov musí vykonať. Ak by vojenská porážka bola oznámená len niekoľko dní pred dátumom, ku ktorému sa malo prijať nariadenie č. 501/2009, ochotne by som akceptovala tvrdenie, že by bolo nerozumné očakávať, že Rada túto skutočnosť zohľadní. V tomto prípade však Rada mala dostatok času na opätovné zváženie obnovenia, v odôvodnení však nič nenaznačuje, že by k tomu bolo došlo.
60.

V týchto konaniach, vrátane konania vo veci Brown Bears II, Súdny dvor rozhodol, že by bolo nezlučiteľné so záväzným účinkom smernice, ktorý jej priznal článok 288 ZFEÚ, keby sa zásadne vylúčilo, aby sa organizácia na ochranu životného prostredia mohla odvolávať na smernicou uložené povinnosti. Ak normotvorca Únie zaväzuje členské štáty prostredníctvom smernice k určitému správaniu, bol by praktický účinok takéhoto opatrenia oslabený, ak by sa občania nemohli na ňu pred vnútroštátnym súdom odvolávať. Jej účinnosť by bola podobne narušená, ak by ju vnútroštátne súdy nemohli vziať do úvahy ako časť práva Únie na účely preskúmania, či vnútroštátny zákonodarca v rámci jemu vyhradeného oprávnenia voľby formy a prostriedkov výkonu smernice neprekročil hranice voľnej uváhy určené mu smernicou. ( 55 )
V súvislosti s týmto záverom znova poukazujem na to, že to, ktoré faktory sú relevantné, je skutková otázka, ktorú vyriešil Všeobecný súd a Súdny dvor ju nemôže znova otvoriť. Okrem toho chcem zdôrazniť, že Všeobecný súd v nijakom bode nekonštatuje (alebo by ani nemohol konštatovať), že keby Komisia hypoteticky zohľadnila nízku rozpustnosť CTPHT, dopustila by sa zjavného pochybenia tým, že by zaradila CTPHT do kategórií Aquatic Acute 1 alebo Aquatic Chronic 1. Naopak, ako potvrdil Všeobecný súd, práve objektívne nezohľadnenie tohto prvku Komisiou pri jej uvažovaní malo za následok čiastočné zrušenie sporného nariadenia.
11.

V čase pracovnej pohotovosti na telefóne musí byť pán Matzak zastihnuteľný a v prípade potreby sa musí do hasičskej stanice dostaviť čo najskôr, v každom prípade za bežných podmienok najviac do ôsmich minút. ( 9 ) Vnútroštátny súd poukazuje na to, že v praxi to znamená, že hasič musí bývať v blízkosti hasičskej stanice a jeho aktivity sú v príslušnom čase zodpovedajúcim spôsobom obmedzené.
35.

Komisia a Parlament v predmetnej veci uvádzajú, že podobne ako Lisabonská dohoda, aj návrh revidovanej dohody má špecifickú súvislosť s medzinárodným obchodom. Nemá síce preambulu, ktorá by výslovne uvádzala jeho cieľ. Analýza jeho ustanovení a kontextu, do ktorého patrí, však preukazuje, že má za cieľ alebo následok poskytnúť označeniam pôvodu každej zmluvnej strany systém medzinárodného zápisu zabezpečujúceho ich právnu ochranu na území všetkých ostatných zmluvných strán proti riziku ich zneužitia alebo používania, ktoré môže narušiť ich bezúhonnosť a tým škodiť ich obchodovaniu v zahraničí. Uvedený návrh by tak zlepšil ochranu vývozov z Únie do tretích štátov, ktorá by inak závisela od zápisu v každej jednotlivej krajine, a teda od nejednotných záruk. Tento návrh preto v celom rozsahu patrí do výlučnej právomoci Únie, a to aj vtedy, ak bude systém ochrany, ktorý chce zaviesť, vykonaný orgánmi členských štátov v súlade s článkom 291 ZFEÚ. ( 11 ) Napokon Únia už sama uzavrela, na základe článku 207 ZFEÚ, určitý počet medzinárodných dohôd týkajúcich sa ochrany zemepisných označení, ako napríklad so Švajčiarskou konfederáciou alebo Čínskou ľudovou republikou, a Rada, ktorá nespochybňuje existenciu tejto praktiky, neuvádza dôvody, pre ktoré sa od nej v prejednávanej veci odchýlila.
11.

Článok 59 ods. 2 až 10 stanovuje postup identifikácie látok, ktoré spĺňajú kritériá uvedené v článku 57, a stanovenia zoznamu látok navrhovaných na zahrnutie do prílohy XIV: „2. [Európska komisia] môže požiadať agentúru o prípravu dokumentácie v súlade s príslušnými oddielmi prílohy XV pre látky, ktoré podľa jej názoru spĺňajú kritériá stanovené v článku 57. Dokumentácia sa môže obmedziť, ak je to vhodné, na odkaz na záznam v časti 3 prílohy VI k nariadeniu (ES) č. 1272/2008. Agentúra túto dokumentáciu sprístupní členským štátom. 3. Každý členský štát môže pripraviť dokumentáciu podľa prílohy XV pre látky, ktoré podľa jeho názoru spĺňajú kritériá stanovené v článku 57 a zaslať ju agentúre. Dokumentácia sa môže obmedziť, ak je to vhodné, na odkaz na záznam v časti 3 prílohy VI k nariadeniu (ES) č. 1272/2008. Agentúra túto dokumentáciu sprístupní členským štátom do 30 dní od prijatia. 4. Agentúra na svojej internetovej stránke zverejní oznámenie, že pre látku je pripravená dokumentácia podľa prílohy XV. Agentúra vyzve všetky zainteresované strany, aby jej v stanovenej lehote predložili pripomienky. 5. Do 60 dní od rozoslania môžu ostatné členské štáty alebo agentúra vzniesť pripomienky k identifikácii látky v dokumentácii poskytnutej agentúre vo vzťahu ku kritériám článku 57. 6. Ak agentúra nedostane alebo nevznesie žiadne pripomienky, zahrnie túto látku do zoznamu uvedeného v odseku 1. Agentúra môže zahrnúť túto látku do svojich odporúčaní podľa článku 58 ods. 3. 7. Ak agentúra vznesie alebo dostane pripomienky, postúpi dokumentáciu výboru členských štátov do 15 dní od uplynutia 60‑dňovej lehoty uvedenej v odseku 5. 8. Ak do 30 dní od postúpenia výbor členských štátov dosiahne jednomyseľnú dohodu o identifikácii, agentúra danú látku zahrnie do zoznamu uvedeného v odseku 1. Agentúra môže zahrnúť túto látku do svojich odporúčaní podľa článku 58 ods. 3. 9. Ak výbor členských štátov nedosiahne jednomyseľnú dohodu, Komisia pripraví návrh rozhodnutia o identifikovaní látky do troch mesiacov od prijatia stanoviska výboru členských štátov. Konečné rozhodnutie o identifikovaní látky sa prijme v súlade s postupom uvedeným v článku 133 ods. 3. 10. Agentúra uverejní a aktualizuje zoznam uvedený v odseku 1 na svojej internetovej stránke bezodkladne po prijatí rozhodnutia o zahrnutí látky.“
58.

Ako Slovenská republika a Rumunsko správne konštatujú, prijatie takéhoto postupu v prípadoch, akými sú prejednávané veci, by malo za následok, že žalobný dôvod nedostatku právomoci, výslovne uvedený v článku 263 ZFEÚ, by bol zbavený akejkoľvek relevantnosti a dotknuté právne akty by boli vyňaté spod preskúmania zákonnosti, keďže už samotná chýbajúca rozhodovacia právomoc inštitúcie, ktorá akt prijala, by viedla k neprípustnosti. Existencia žalobného dôvodu nedostatku právomoci tým a contrario potvrdzuje, že v prípadoch, keď akt prijatý inštitúciou, ktorá nemala rozhodovaciu právomoc, vyvoláva právne účinky, rozhodovacia právomoc nemôže byť podstatným kritériom preskúmania napadnuteľnosti dotknutého opatrenia. Ako Komisia sama pripúšťa, aj medzi rozhodnutiami, ktoré boli prijaté nekompetentnou inštitúciou, je totiž nevyhnutné rozlišovať medzi rozhodnutiami s právnym účinkom a aktmi bez právnych účinkov. Ak by nedostatok právomoci pri rozhodnutiach s právnym účinkom automaticky viedol k nenapadnuteľnosti, nebolo by to zlučiteľné s požiadavkou účinnej právnej ochrany. Len v prípade závažného konania ultra vires na spôsob kapitána z Köpenicku sa môže právna ochrana obmedziť na to, že Súdny dvor v rámci preskúmania prípustnosti konštatuje neexistenciu týchto aktov. Prejednávaný prípad je však od toho veľmi vzdialený.
1.

Svojím odvolaním sa The Tea Board domáha toho, aby Súdny dvor čiastočne zrušil rozsudky Všeobecného súdu Európskej únie z 2. októbra 2015, The Tea Board/ÚHVT – Delta Lingerie (Darjeeling) (T‑624/13, EU:T:2015:743), z 2. októbra 2015, The Tea Board/ÚHVT – Delta Lingerie (Darjeeling collection de lingerie) (T‑625/13, neuverejnený, EU:T:2015:742), z 2. októbra 2015, The Tea Board/ÚHVT – Delta Lingerie (DARJEELING collection de lingerie) (T‑626/13, neuverejnený, EU:T:2015:741), a z 2. októbra 2015, The Tea Board/ÚHVT – Delta Lingerie (Darjeeling) (T‑627/13, neuverejnený, EU:T:2015:740) (ďalej spolu len „napadnuté rozsudky“), ktorými Všeobecný súd sčasti zamietol jej žaloby o neplatnosť proti rozhodnutiam druhého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a dizajny) (ÚHVT) z 11. a 17. septembra 2013 (R 1387/2012‑2, R 1501/2012‑2, R 1502/2012‑2 a R 1504/2012‑2, ďalej len „sporné rozhodnutia“), týkajúce sa námietkových konaní medzi The Tea Board a Delta Lingerie. Tieto rozsudky boli tiež predmetom štyroch vzájomných odvolaní podaných Delta Lingerie.
43.

Napokon treba mať na zreteli, že prejednávaný prípad sa týka dlhodobého záväzkového vzťahu medzi zastúpeným a tretími osobami. Vyplýva to zo samotnej povahy poistnej zmluvy. V takej situácii by podľa môjho názoru nebolo prakticky možné vyžadovať úplnú nerealizáciu, lebo by to znamenalo, že v prípade dlhodobého záväzkového vzťahu by zastúpený systematicky a bez výnimky znášal riziko, ak by sa zmluva nerealizovala tak, ako sa mala realizovať. Nie je to v súlade s vyvážením záujmov obchodného zástupcu a zastúpeného, ktoré stanovuje smernica 86/653.
26.

Na tomto pozadí, ak by sa akceptovalo, že pôsobnosť článku 96 ods. 1 ZFEÚ nielen zahŕňa podporné tarify a podmienky týkajúce sa prepravovaných tovarov, ale tiež pravidlá prijaté členskými štátmi vo vzťahu k podmienkam, za akých sa poskytujú taxislužby, viedlo by to prostredníctvom právnej konštrukcie k vytvoreniu kontrolného mechanizmu pre dopravné služby, ktorý by nebol nepodobný mechanizmu uvedenému v článku 56 ZFEÚ. To by bolo neželateľné nielen preto, že článok 58 ZFEÚ konkrétne vylučuje dopravné služby z pôsobnosti článku 56 ZFEÚ, ale tiež preto, že normotvorca EÚ doteraz neprijal sekundárnu legislatívu s cieľom liberalizovať poskytovanie taxislužieb v rámci spoločnej dopravnej politiky.
44.

Podľa druhej koncepcie, ktorú zastáva grécka vláda a Európska komisia, môžu byť služby prekládky nákladu oslobodené od DPH len vtedy, ak k nim dôjde v konečnom štádiu predaja a ak sú poskytnuté priamo vlastníkovi plavidla. Grécka vláda v tomto zmysle uvádza, že tieto služby môžu byť oslobodené len pod podmienkou, že náklad obsahuje tovar, ktorý je potrebný pre používanie a údržbu plavidla. Podľa tejto vlády sú preto služby, na ktoré sa môže vzťahovať oslobodenie, výlučne tie, ktoré sa týkajú samotného plavidla a ktoré sú poskytované samotnému vlastníkovi plavidla. Komisia na podporu tohto výkladu, podľa ktorého iba konečná transakcia, teda poskytnutie služby vlastníkovi lode, môže byť oslobodená podľa článku 148 písm. d) smernice o DPH, uvádza, že tento výklad nepenalizuje žiaden článok obchodného reťazca, pretože osoba, ktorá uskutoční transakciu, si môže uplatniť oslobodenie od dane. Preto v prípade využitia služieb subdodávateľa môžu byť služby, ktoré poskytne hlavná spoločnosť vlastníkovi plavidla, oslobodené od dane podľa článku 148 písm. d) smernice o DPH, zatiaľ čo služby poskytnuté hlavnej spoločnosti subdodávateľom nemôžu byť oslobodené, keďže neboli poskytnuté v poslednom štádiu predaja, avšak bez toho, aby to bránilo hlavnej spoločnosti odpočítať neskôr DPH, ktorú zaplatila svojmu subdodávateľovi, alebo si ju nechať uhradiť. Podľa Komisie je tento navrhovaný výklad jediným, ktorý je v súlade s judikatúrou Súdneho dvora a so zásadou, podľa ktorej sú oslobodenia uvedené v článku 148 smernice o DPH prirovnané vývozom. Navyše by umožnil zabezpečiť jednoduché uplatňovanie oslobodenia, zatiaľ čo jeho rozšírenie na predchádzajúce štádiá predaja by spôsobilo praktické problémy.
42.

Elektráreň, o ktorú ide v prejednávanej veci, teda využíva vodu, ktorá by sa len vypúšťala a inak nevyužívala, takže jej dodatočné využívanie na výrobu elektrickej energie je z environmentálneho hľadiska prospešné. Okrem toho by sa dalo povedať, že týmto postupom výroba „čistej“ elektrickej energie v istom zmysle kompenzuje prípadnú škodu na životnom prostredí, ktorá by mohla vzniknúť, a to buď vzhľadom na formu, v akej bola voda pôvodne získaná, alebo vybudovaním umelého kanála, do ktorého sa odvádza.
22.

Euro Park sa naopak domnieva, že článok 210 C CGI nie je v súlade s článkom 11 smernice 90/434 a Komisia usudzuje, že zavedenie postupu udelenia povolenia v prípade akéhokoľvek prevodu majetku jednej spoločnosti na druhú v rámci zlúčenia je v rozpore s cieľom smernice 90/434, tak ako vyplýva z jej prvého odôvodnenia. Z dôvodu postupu predchádzajúceho udelenia povolenia by sa uplatnenie systému na základe tejto smernice stalo iluzórnym. Podľa Komisie navyše z návrhu na začatie prejudiciálneho konania nevyplýva, „do akej miery francúzska právna úprava obsahuje ustanovenia o podmienkach uplatňovania, ktoré sú dostatočne presné, jasné a predvídateľné na to, aby umožnili daňovníkom poznať svoje práva, a boli tak v súlade so všeobecnou právnou zásadou právnej istoty“.
7.

Podľa odôvodnení 16 a 22 smernice 2016/343: „(16) Prezumpcia neviny by bola porušená, keby sa vo verejných vyhláseniach orgánov verejnej moci alebo v súdnych rozhodnutiach, ktoré nie sú rozhodnutiami o vine, označovala podozrivá alebo obvinená osoba za vinnú, ak tejto osobe ešte nebola preukázaná vina zákonným spôsobom. Takéto vyhlásenia a súdne rozhodnutia by nemali vzbudzovať dojem, že táto osoba je vinná. Tým by nemali byť dotknuté úkony v rámci trestného stíhania, ktorých cieľom je preukázať vinu podozrivej alebo obvinenej osoby, ako napríklad obžaloba, a nemali by byť ani dotknuté súdne rozhodnutia, v dôsledku ktorých sa stane vykonateľným podmienečný trest, a to pod podmienkou, že je dodržané právo na obhajobu. Nemali by tým byť dotknuté ani predbežné rozhodnutia procesnej povahy, ktoré prijmú justičné alebo iné príslušné orgány a ktoré sú založené na podozrení alebo usvedčujúcich dôkazoch, ako sú napríklad rozhodnutia o väzbe, pod podmienkou, že takéto rozhodnutia neoznačujú podozrivú ani obvinenú osob[u] za vinnú. Pred prijatím predbežného rozhodnutia procesnej povahy môže mať príslušný orgán najprv povinnosť overiť, či existujú dostatočné usvedčujúce dôkazné prvky v neprospech podozrivej alebo obvinenej osoby na odôvodnenie príslušného rozhodnutia, a rozhodnutie by mohlo obsahovať odkaz na tieto prvky. … (22) Dôkazné bremeno pri zisťovaní viny podozrivých a obvinených osôb spočíva na prokuratúre a v prípade akýchkoľvek pochybností by sa malo rozhodnúť v prospech podozrivej alebo obvinenej osoby. Prezumpcia neviny by sa porušila, ak by sa dôkazné bremeno prenieslo z prokuratúry na obhajobu bez toho, aby tým boli dotknuté úradné vyšetrovacie právomoci súdu, nezávislosť súdnej moci pri posudzovaní viny podozrivej alebo obvinenej osoby a používanie skutkových domnienok alebo právnych domnienok týkajúcich sa trestnej zodpovednosti podozrivej alebo obvinenej osoby. Takéto domnienky by mali byť primerane limitované, pričom sa zohľadní závažnosť veci a dodrží sa právo na obhajobu a použité prostriedky by mali byť primerané sledovanému zákonnému cieľu. Takéto domnienky by mali byť vyvrátiteľné a v každom prípade by sa mali použiť len vtedy, ak je dodržané právo na obhajobu.“
43.

Podľa vnútroštátneho súdu bol pán Z zatknutý v Spojenom kráľovstve 18. júna 2014 a vo väzbe zostal do 19. júna 2014, kedy bol prepustený na slobodu na základe zloženia peňažnej záruky vo výške 2000 libier šterlingov (GBP), pričom mu bola uložená povinnosť zdržiavať sa na ním uvedenej adrese v čase od 22.00 do 7.00 hod., ktorá bola spojená s elektronickým monitorovaním. Okrem toho boli odsúdenému uložené: i) povinnosť hlásiť sa na policajnej stanici, najskôr sedemkrát týždenne, neskôr po troch mesiacoch trikrát týždenne, v čase od 10.00 do 12.00 hod.; ii) zákaz žiadať o vydanie dokladov umožňujúcich mu vycestovať do zahraničia a iii) povinnosť mať neustále zapnutý a nabitý mobilný telefón. Tieto opatrenia sa uplatňovali do 14. mája 2015, kedy bol odovzdaný poľským orgánom.
8.

Podľa odôvodnenia 8 rámcového rozhodnutia 2009/299: „Právo na spravodlivé súdne konanie obvinenej osoby je zaručené Dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd, ako ho vykladá Európsky súd pre ľudské práva. Toto právo zahŕňa právo dotknutej osoby byť osobne prítomná na konaní. Aby mohla toto právo uplatniť, musí dotknutá osoba o stanovenom termíne konania vedieť. Podľa tohto rámcového rozhodnutia by vedomosť dotknutej osoby o konaní mal každý členský štát zabezpečiť v súlade so svojím vnútroštátnym právom, pričom sa predpokladá, že to musí byť v súlade s požiadavkami tohto dohovoru. V súlade s judikatúrou Európskeho súdu pre ľudské práva by sa pri zvažovaní, či je spôsob poskytnutia informácie postačujúci na to, aby sa zabezpečila vedomosť dotknutej osoby o konaní, mohla prípadne venovať osobitná pozornosť aj snahe dotknutej osoby získať informáciu, ktorá jej bola určená.“
36.

Nie je preto nevyhnutné odpovedať na otázku, či aj takzvaná plavba námornej prepravnej spoločnosti na prázdno s nákladnou loďou z miesta jej výroby do miesta jej prvého naloženia patrí do pôsobnosti článku 14 ods. 1 písm. c) smernice 2003/96. Tento záver presvedčivo potvrdzuje aj Komisia, Poľská republika a napokon aj Litva. ( 8 ) Takáto otázka by však vznikla len v súvislosti s námornou prepravnou spoločnosťou, ktorá by palivo použila na takzvanú plavbu na prázdno. V tomto konaní však o vrátenie spotrebnej dane žiada predávajúci takejto lode.
86.

Napokon sa domnievam, že by nebolo prípustné, ak by sa konštatovaná nerovnosť vyriešila tým, že na žiadosti o odpočítanie dane by sa uplatnila lehota stanovená pre žiadosti o vrátenie dane, teda tak, že v prípade žiadostí o odpočítanie dane by sa dátum, ktorý bol pre ne pôvodne stanovený (30. apríl 1997), posunul do minulosti a už by sa na ne uplatnil dátum stanovený pre žiadosti o vrátenie dane (4. december 1996). Tým by sa, samozrejme, odstránilo rozdielne zaobchádzanie s oboma kategóriami žiadostí, ale s tým dôsledkom, že na žiadosti o odpočítanie dane by sa so spätnou účinnosťou uplatnila lehota, ktorá pre ne začala platiť až 1. mája 1997. To by znamenalo porušenie judikatúry vyplývajúcej z rozsudku M&S I ( 45 ).
14.

Článok 28 nariadenia Dublin III, ktorý patrí do oddielu V tohto posledného uvedeného nariadenia s názvom „Zaistenie na účely odovzdania“, znie: „1. Členské štáty nezaistia osobu len z toho dôvodu, že v súvislosti s ňou prebieha konanie podľa tohto nariadenia. 2. Ak existuje značné riziko úteku[ ( 4 )], členské štáty môžu dotknutú osobu zaistiť na účely zabezpečenia konania o odovzdaní v súlade s týmto nariadením, a to na základe individuálneho posúdenia a len vtedy, ak je zaistenie primeraným opatrením a nie je možné účinne uplatniť iné, miernejšie alternatívne donucovacie opatrenia. 3. Zaistenie musí byť čo najkratšie a nesmie trvať dlhšie, než je opodstatnene nevyhnutné na riadne vykonanie požadovaných administratívnych postupov až do uskutočnenia odovzdania podľa tohto nariadenia. … Členský štát, ktorý vedie konanie podľa tohto nariadenia, požiada v takom prípade o urýchlenú odpoveď. Táto odpoveď musí byť poskytnutá do dvoch týždňov od prijatia dožiadania. Ak nedôjde k poskytnutiu odpovedi v tejto dvojtýždňovej lehote, považuje sa to za akceptovanie dožiadania a má za dôsledok povinnosť prevziať alebo prijať späť osobu, ako aj povinnosť zabezpečiť potrebné opatrenia na jej príchod. Ak je osoba zaistená podľa tohto článku, jej odovzdanie zo žiadajúceho členského štátu do zodpovedného členského štátu sa vykoná ihneď, ako je to možné, najneskôr však do šiestich týždňov od implicitného alebo výslovného akceptovania dožiadania o prevzatie alebo prijatie späť dotknutej osoby iným členským štátom alebo odvtedy, keď zanikol odkladný účinok odvolania alebo preskúmania podľa článku 27 ods. 3. Ak žiadajúci členský štát nedodrží lehoty na predloženie dožiadania o prevzatie alebo prijatie späť, alebo ak sa odovzdanie nevykoná v šesťtýždňovej lehote uvedenej v treťom pododseku, osoba nesmie byť dlhšie zaistená. Články 21, 23, 24 a 29 sa naďalej zodpovedajúcim spôsobom uplatňujú. 4. Pokiaľ ide o podmienky zaistenia osôb a záruky vzťahujúce sa na zaistené osoby, na zabezpečenie postupov odovzdania do zodpovedného členského štátu sa uplatňujú články [9 až 11] smernice [2013/33].“
34.

Navyše jednotná ochrana dizajnov Spoločenstva na celom území Únie proti konaniam porušujúcim práva z dizajnov by bola narušená, pokiaľ by opatrenia prijaté na konkrétne zabezpečenie tejto ochrany nemali účinok na celom tomto území a obmedzovali by sa na územie, v ktorom sa nachádza súd, ktorý ich prijal. ( 14 ) Majitelia dizajnov Spoločenstva by boli nútení podať žalobu na príslušný súd každého členského štátu, čo by viedlo nielen k riziku vydania protichodných rozhodnutí, ale znamenalo by to tiež značné náklady pre osobu podliehajúcu súdnej právomoci.
41.

S pochybnosťami, ktoré Komisia vyslovila proti týmto záverom, ktoré odôvodňuje rizikom zvýhodnenia osoby povinnej platiť daň, resp. štátu, pritom nemôžem súhlasiť. Osoba povinná platiť daň nezíska nijakú výhodu, pretože odovzdaním veci na účely zaplatenia dane nie je dotknutá povinnosť platiť DPH. Takáto povinnosť by totiž mala tieto účinky: ak osoba povinná platiť daň dlží daň vo výške X, vlastní pozemok v hodnote X a transakcia je zdaniteľná, daň vo výške X by zanikla a štát by musel osobe povinnej platiť daň ešte dodatočne zaplatiť DPH, aby ju následne zdaniteľná osoba mohla odviesť (späť štátu). Štát by naopak neušetril ani DPH, pretože naturálie nadobudne bez ohľadu na vlastné spotrebiteľské potreby, a teda nebude oslobodený od iných nákladov podliehajúcich DPH.
39.

Inak by to však mohlo byť v prípade, že by spotrebiteľ v štádiu odporu proti tomuto rozkazu uplatnil samostatný nárok voči obchodníkovi, ktorý by mohol byť ako taký predmetom samostatnej žaloby. Predovšetkým, ak spotrebiteľ uplatní v rámci odporu námietku neplatnosti zmluvy alebo niektorých jej ustanovení, návrh na určenie tejto neplatnosti (ako aj prípadne na náhradu škody z tohto dôvodu) predstavuje okrem dôvodu obrany predloženého v rámci konania o platobnom rozkaze aj samostatný nárok spotrebiteľa voči obchodníkovi. ( 10 ) Smernica 2013/11 podľa môjho názoru vyžaduje, aby spotrebiteľ mohol uplatniť tento nárok u subjektu ARS. ( 11 ) Vylúčenie ustanovené v článku 2 ods. 2 písm. g) tejto smernice teda nie je relevantné, pokiaľ ide o takýto nárok.
43.

Naopak, bolo by v rozpore so zásadou znečisťovateľ platí, keby sa osobám ukladali sankcie za porušenie, za ktoré nie sú zodpovedné. ( 10 ) To by ani nebolo potrebné, a bolo by to teda v rozpore so zásadou proporcionality, ( 11 ) ktorú treba rešpektovať pri uplatnení práva Únie. ( 12 ) Podľa článku 49 ods. 3 Charty platí táto zásada aj pre prísnosť trestov ( 13 ) a výslovne je uvedená aj v článku 36 ods. 2 druhej vete smernice o odpade.
100.

Na okraj treba poznamenať, že Španielsko by bolo v takomto prípade povinné podľa článku 351 ods. 2 ZFEÚ uplatniť všetky vhodné opatrenia na odstránenie prípadných nezlučiteľností vyplývajúcich z článku IV ods. 1 písm. B dohody z roku 1979 s ustanoveniami práva Únie o štátnej pomoci. Španielsko by predovšetkým muselo iniciatívne uplatniť režim riešenia sporov upravený v článku VI dohody, aby na základe dohody so Svätou stolicou a prinajmenšom do budúcnosti, dospelo k výkladu článku IV ods. 1 písm. B dohody, ktorý je zlučiteľný s právom Únie a najmä s článkom 107 ods. 1 ZFEÚ. Ak by takýto postup v primeranom čase neviedol k riešeniu v súlade s právom Únie, bolo by Španielsko povinné túto dohodu vypovedať. ( 85 )