ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
42

V bode 44 už citovaného rozsudku ÚHVT/Kaul boli Súdnym dvorom demonštratívne uvedené niektoré aspekty, ktoré, pokiaľ ide o výkon voľnej úvahy podľa článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94, ÚHVT musí zohľadniť, a to najmä štádium konania, v ktorom došlo k tomuto oneskorenému predloženiu. Podľa ÚHVT je potrebné tiež vziať do úvahy skutočnosť, že lehota podľa pravidla 22 ods. 1 nariadenia č. 2868/95, v znení uplatniteľnom na skutkový stav v tejto veci, je stanovená ako prekluzívna. ÚHVT tiež tvrdí, že čím striktnejšie sa uplatnia ustanovenia, na ktoré odkazuje článok 74 ods. 2, tým striktnejšie treba vykladať tento článok. Súdny dvor sa v už citovanom rozsudku ÚHVT/Kaul rovnako domnieval, že je potrebné zachovať potrebný účinok ustanovení týkajúcich sa lehôt. V tejto veci by teda vzhľadom na zachovanie potrebného účinku pravidla 22 ods. 1 mal byť článok 74 ods. 2 vykladaný reštriktívne.
Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) zo 4. marca 2009 – Taliansko/Komisia

(vec T‑424/05)

„Štátna pomoc – Schéma pomoci zavedená talianskymi orgánmi v prospech niektorých podnikov kolektívneho investovania do prevoditeľných cenných papierov špecializovaných na akcie spoločností s nízkou alebo strednou kapitalizáciou – Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom – Povinnosť odôvodnenia – Selektívna povaha opatrenia – Ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi a skreslenie hospodárskej súťaže – Článok 87 ods. 3 písm. c) ES“

1. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Rozpor – Účinky (článok 253 ES) (pozri bod 67)

2. Pomoc poskytovaná štátmi – Preskúmanie Komisiou – Rozhodnutie začať konanie vo veci formálneho zisťovania podľa článku 88 ods. 2 ES (článok 88 ods. 2 ES; nariadenie Rady č. 659/1999, článok 6 ods. 1 a článok 7) (pozri body 69, 70)

3. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah – Rozhodnutie Komisie v oblasti štátnej pomoci (článok 87 ods. 1 ES a článok 253 ES) (pozri body 78, 85)

4. Pomoc poskytovaná štátmi – Ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi – Narušenie hospodárskej súťaže – Nízka pomoc poskytnutá v oblasti vyznačujúcej sa silnou konkurenciou (článok 87 ods. 1 ES) (pozri body 153 – 156)

5. Žaloba o neplatnosť – Dôvody – Dôvody, ktoré možno uplatniť proti rozhodnutiu Komisie v oblasti štátnej pomoci (článok 88 ods. 2 ES a článok 230 ES) (pozri body 169 – 171)

6. Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky [článok 87 ods. 3 písm. c) ES] (pozri body 174, 175, 179)

Predmet

Zrušenie rozhodnutia Komisie 2006/38/ES zo 6. septembra 2005 o schéme štátnej pomoci, ktorú zaviedlo Taliansko v prospech niektorých podnikov kolektívneho investovania do prevoditeľných cenných papierov špecializovaných na akcie spoločností s nízkou alebo strednou kapitalizáciou kótovaných na regulovaných trhoch (Ú. v. EÚ L 268, 2006, s. 1)

Výrok

1. Žaloba sa zamieta.
35

Komisia uvádza, že za každého predpokladu sa treba zbaviť dojmu, prípadne vyplývajúceho z niektorých rozsudkov, podľa ktorého existencia príkazu na vymáhanie pomoci má rozhodujúci význam na účely preskúmania prípustnosti žalôb. Takéto posúdenie by malo totiž za následok uvedenie skutočných príjemcov schémy neoznámenej štátnej pomoci do výhodnejšej situácie, vzhľadom na prípustnosť ich žalôb, ako príjemcov oznámenej pomoci, čo by podnecovalo členské štáty neoznamovať štátne pomoci, čím by porušovali kontrolný mechanizmus stanovený v Zmluve. Navyše skutočná existencia povinnosti vymáhania pomoci od podnikov môže byť nariadená len po vykonaní zistení, ktorých povaha môže byť z hľadiska okolností rozdielna. Okrem toho pripustiť žaloby podané skutočnými príjemcami pomoci poskytnutej v rámci neoznámenej schémy by podľa judikatúry vyplývajúcej z rozsudku Súdneho dvora z 9. marca 1994, TWD Textilwerke Deggendorf (C-188/92, Zb. s. I-833), vystavilo tieto podniky nebezpečenstvu neskoršej straty akejkoľvek právnej ochrany pred vnútroštátnym súdom. Komisia navyše upozorňuje Súd prvého stupňa na neželateľné účinky v praxi, najmä na nárast žalôb, ktoré môže mať prípustnosť uvedených žalôb, pokiaľ by sa rozhodnutie týkalo zvýhodneného daňového režimu alebo iných oslobodení od poplatkov určených veľkému počtu podnikov.
Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) z 18. decembra 2008 – Componenta/Komisia

(vec T‑455/05)

„Štátna pomoc – Hutnícke odvetvie – Nadobudnutie podielu v realitnej spoločnosti vlastneného podnikom a vrátenie pôžičky, ktorú tento podnik poskytol realitnej spoločnosti, ako protihodnota k investícii uvedeného podniku – Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariaďuje sa jej vymáhanie – Kritérium súkromného investora – Ohodnotenie akcií realitnej spoločnosti – Ohodnotenie nehnuteľností spoločnosti – Povinnosť odôvodnenia – Vzatie do úvahy ex offo“

1. Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený [Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 44 ods. 1 písm. c)] (pozri body 44, 45)

2. Pomoc poskytovaná štátmi – Pojem – Právomoc udelená Komisii a vnútroštátnemu súdu kvalifikovať vnútroštátne opatrenie ako štátnu pomoc – Nedostatok širokej miery voľnej úvahy Komisie (článok 87 ods. 1 ES) (pozri bod 97)

3. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah – Rozhodnutie Komisie v oblasti štátnej pomoci (článok 87 ods. 1 ES a 253 ES) (pozri body 98 – 100)

4. Pomoc poskytovaná štátmi – Správne konanie – Vnútroštátne opatrenia vykonané bez predchádzajúceho oznámenia – Oprávnenie Komisie udeliť dotknutému členskému štátu príkaz s cieľom získať informácie, ktoré považuje za potrebné – Rozhodnutie prijaté Komisiou bez využitia oprávnenia udeliť príkaz na základe informácií, ktoré považuje za neúplné (nariadenie Rady č. 659/1999, článok 10) (pozri body 105 – 108)

5. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah – Náprava nedostatku odôvodnenia počas sporového konania – Neprípustnosť (článok 253 ES) (pozri bod 121)

Predmet

Návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie 2006/900/ES z 20. októbra 2005 o štátnej pomoci uplatnenej Fínskom ako investičnej pomoci v prospech podniku Componenta Oyj (Ú. v. EÚ L 353, 2006, s. 36)

Výrok

1. Rozhodnutie Komisie 2006/900/ES z 20. októbra 2005 o štátnej pomoci uplatnenej Fínskom ako investičnej pomoci v prospech podniku Componenta Oyj sa zrušuje.

2. Komisia znáša svoje vlastné trovy konania, ako aj trovy konania spoločnosti Componenta.
48

Vzhľadom na obsah rozhodnutia, ako vyplýva z dokumentu, ktorý pripojila Talianska republika k svojej žalobe, a z dokumentov predložených Komisiou na pojednávaní, treba prijať druhú z týchto možností. Rozhodnutie, ktoré je spísané jasne a zrozumiteľne, neobsahuje obyčajné usmernenia, ale s konečnou platnosťou stanovuje jeden aspekt postupov prijímania do zamestnania so všeobecnou platnosťou, pokiaľ ide o jazyky, v ktorých budú uverejňované oznámenia o voľnom pracovnom mieste, a to prinajmenšom do 1. januára 2007, keď končí prechodné obdobie uplatňovania rozhodnutia. Platí to o to viac, že napadnutý akt používa výrazy „Komisia rozhodla“, „Komisia týmto rozhodla“, ako aj pojem „rozhodnutie“, a že oznámenie o voľnom pracovnom mieste bolo uverejnené iba v nemčine, angličtine a vo francúzštine, teda v úplnej zhode s uplatňujúcimi sa pravidlami o uverejňovaní prijatými rozhodnutím (pozri a contrario rozsudky Taliansko/Komisia, bod 39 vyššie, body 21 až 24, a rozsudok z 27. septembra 1988, Spojené kráľovstvo/Komisia, bod 41 vyššie, bod 14).
49

Je však potrebné zdôrazniť, že uvedené obmedzenia, hoci nie sú podrobne vymenované v článku 8 prvom odseku protokolu, ktorý sa odvoláva na správne „alebo iné“ obmedzenia, nezahŕňajú obmedzenia vyplývajúce zo súdneho stíhania, keďže tie patria do pôsobnosti článku 10, ktorý definuje právny systém imunity mimo osobitného rámca hlasovania a názorov vyjadrených poslancami počas výkonu svojej funkcie podľa článku 9. Súdne stíhanie je totiž výslovne uvedené v článku 10 prvom odseku písm. b) protokolu ako stíhanie, ktorému členovia Parlamentu v priebehu zasadnutia nepodliehajú na území ktoréhokoľvek iného členského štátu ako je ich štát pôvodu. Takisto podľa článku 10 prvého odseku písm. a) protokolu člen Parlamentu v tomto období požíva na území svojho vlastného štátu imunitu priznanú členom parlamentu tohto štátu, pričom niektoré štáty chránia vnútroštátnych poslancov proti prípadnému súdnemu stíhaniu. Napokon článok 10 druhý odsek stanovuje, že imunita sa vzťahuje na členov Parlamentu počas ich cesty do miesta a z miesta jeho zasadnutia. Existencia tohto ustanovenia, ktoré podobne ako článok 8 prvý odsek protokolu chráni členov Parlamentu pred zásahmi do ich voľného pohybu, potvrdzuje, že obmedzenia, ktoré sú uvedené v článku 8 prvom odseku, nezahŕňajú všetky možné zásahy do voľného pohybu členov Parlamentu a, ako vyplýva z ustanovení článku 10 preskúmaných vyššie, súdne stíhanie treba považovať za súčasť súdneho systému stanoveného článkom 10 protokolu.
55

Súd prvého stupňa uvádza, že pokiaľ ide o Spojené kráľovstvo a Írsko, výmazové oddelenie vychádzalo z pojmu anglického slovníka Collins (vydanie z roku 1996), podľa ktorého slovo „manpower“ znamenalo v angličtine „pracovnú silu človeka; jednotku sily založenú na tempe, akým môže človek pracovať; približne 75 wattov; počet osôb potrebných alebo disponibilných na prácu“ (power supplied by man; a unit of power based on a rate at which a man can work; roughly 75 watts; the number of people needed or available for a job). Z toho vyvodil svoj záver, podľa ktorého bolo uvedené slovo použité v angličtine vo vzťahu k pracovnej sile, pričom upresnil a zdôraznil, že slovo „manpower“ nebolo v tomto jazyku najzvyčajnejším slovom na označenie predmetných služieb.
97

Ako už bolo usúdené v prípade správy (pozri bod 52 vyššie), zverejnenie dokumentov, v súvislosti s ktorými bol prístup zamietnutý, by znamenalo, že ich autori by toto riziko zverejnenia v budúcnosti brali do úvahy až do takej miery, že by ich to mohlo viesť k autocenzúre a k tomu, že by viac neprezentovali stanovisko ohrozujúce adresáta dotknutého dokumentu. Komunikácia medzi službami Komisie by takto viac nebola slobodná a úplná, teda taká, aká by mala byť s cieľom umožniť vypracovanie rozhodnutí a prehlásení o námietkach požadovaných v rámci konania o kontrole koncentrácií.
6

Článok 15a nariadenia č. 1227/2000, ktorý bol zavedený nariadením Komisie (ES) č. 1342/2002 z 24. júla 2002 (Ú. v. ES L 196, s. 23; Mim. vyd. 03/036, s. 394), ktorým sa mení a dopĺňa uvedené nariadenie č. 1227/2000, uvádza: „1. Členské štáty môžu ustanoviť výnimku z článku 15, a to tak, že podpora bude vyplatená až po overení realizácie všetkých opatrení obsiahnutých v žiadosti o podporu. Ak sa pri kontrole zistí, že všetky opatrenia obsiahnuté v žiadosti o podporu neboli celkom zrealizované, ale boli zrealizované na viac ako 80 % príslušnej plochy v stanovenom časovom období, podpora bude vyplatená v sume, od ktorej bude odpočítaný dvojnásobok dodatočnej podpory, ktorá by bola udelená v prípade, že by sa opatrenie zrealizovalo na celej ploche. 2. Členské štáty môžu ustanoviť výnimku z odseku 1, a to tak, že podpora na všetky opatrenia obsiahnuté v žiadosti o podporu bude vyplatená výrobcom vopred, čiže ešte pred vykonaním týchto opatrení, za podmienky, že sa už realizovať začali a že príjemca zložil zábezpeku, ktorá sa rovná 120 % tejto podpory. Na účely nariadenia (EHS) č. 2220/85 sa ukladá povinnosť vykonať všetky opatrenia do dvoch rokov od vyplatenia zálohy. Toto obdobie môžu členské štáty prispôsobiť v nasledujúcich prípadoch: a) ak sú príslušné plochy súčasťou oblasti postihnutej prírodnou katastrofou, ktorú uznali príslušné orgány príslušného členského štátu; b) ak plánované opatrenie nemožno uskutočniť, pretože výsadbový materiál je napadnutý chorobou, ktorú osvedčil orgán uznávaný príslušným členským štátom. Ak sa pri kontrole zistí, že opatrenia obsiahnuté v žiadosti o podporu, na ktoré bola vyplatená záloha, neboli celkom zrealizované, ale boli zrealizované na viac ako 80 % príslušnej plochy v stanovenom časovom období, zábezpeka bude vrátená v sume, od ktorej bude odpočítaný dvojnásobok dodatočnej podpory, ktorá by bola udelená v prípade, že by sa všetky opatrenia zrealizovali na celej ploche. Ak sa výrobca pred konečným termínom stanoveným príslušným členským štátom rozhodne neprijať podporu vopred, bude mu vrátených 95 % zábezpeky. Členské štáty oznámia Komisii konečný termín, ktorý stanovili na uplatňovanie tohto pododseku. Ak sa pred konečným termínom stanoveným príslušným členským štátom výrobca rozhodne nezrealizovať všetky opatrenia obsiahnuté v žiadosti o podporu, vráti celú už vyplatenú zálohu a potom mu bude vrátených 90 % zábezpeky. Členské štáty oznámia Komisii konečný termín, ktorý stanovili na uplatňovanie tohto pododseku. 3. Na účely tohto článku sa pri kontrole príslušných rozlôh pripúšťa odchýlka 5 %.“
75

Táto nezrovnalosť má za následok, že žaloba o neplatnosť proti pôvodnej žiadosti je výnimočne prípustná. Ak by to bolo inak, Komisia by sa mohla vyhnúť preskúmaniu zo strany súdu Spoločenstva z dôvodu formálnej vady, ktorú jej možno pripísať. Z judikatúry však vyplýva, že keďže Európske spoločenstvo je spoločenstvom práva, v ktorom inštitúcie podliehajú preskúmaniu súladu ich aktov so Zmluvou, procesnoprávne podmienky vzťahujúce sa na žaloby, o ktorých rozhoduje súd Spoločenstva, musia byť vykladané pokiaľ možno tak, aby ich uplatnenie prispelo k realizácii cieľa, ktorým je zabezpečiť účinnú súdnu ochranu práv, ktoré subjektom vyplývajú z práva Spoločenstva (pozri rozsudok Súdneho dvora zo 17. júla 2008, Athinaïki Techniki/Komisia, C-521/06 P, Zb. s. I-5829, bod 45 a tam citovanú judikatúru). Požiadavka súdneho preskúmania totiž predstavuje všeobecnú zásadu práva Spoločenstva, ktorá vyplýva z ústavných tradícií spoločných členským štátom a ktorá je zakotvená v článkoch 6 a 13 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (EDĽP) podpísaného v Ríme 4. novembra 1950 (rozsudky Súdneho dvora z 15. mája 1986, Johnston, 222/84, Zb. s. 1651, bod 18; z 27. novembra 2001, Komisia/Rakúsko, C-424/99, Zb. s. I-9285, bod 45, a z 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Rada, C-50/00 P, Zb. s. I-6677, bod 39). Právo na účinný prostriedok nápravy bolo okrem toho potvrdené v článku 47 Charty základných práv Európskej únie vyhlásenej 7. decembra 2000 v Nice (Ú. v. ES C 364, s. 1).
171

V prejednávanej veci Komisia v odôvodnení č. 45 napadnutého rozhodnutia dospela ku kvalifikácii sporných opatrení ako prevádzkovej pomoci, ktorá nespadá pod výnimku stanovenú v článku 87 ods. 3 písm. c) ES, ktorá sa týka rozvoja určitých činností alebo určitých hospodárskych oblastí, a teda ako nezlučiteľných so spoločným trhom, pričom spresnila, že „daňové úľavy poskytované predmetnou schémou nie sú spojené so špecifickými investíciami, s vytvorením pracovných miest alebo so špecifickými projektmi“.
330

Usmernenia vo svojom bode 1 B upresňujú, že pri zohľadnení dĺžky trvania porušenia treba rozlišovať medzi krátkodobými porušeniami (vo všeobecnosti v dĺžke trvania kratšej ako jeden rok) bez zvýšenia sumy pokuty, strednodobými porušeniami (vo všeobecnosti v dĺžke trvania od jedného do piatich rokov) so zvýšením pokuty až o 50% výšky pokuty stanovenej podľa závažnosti, a dlhodobými porušeniami (vo všeobecnosti v dĺžke trvania viac ako päť rokov) so zvýšením pokuty až do 10% za rok výšky pokuty stanovenej podľa závažnosti porušenia.
45

Žalobca tvrdí, že od roku 1962 sa film Dr. No často vysielal na území Európskej únie a že pripravil aj novú sériu videí a DVD. Tiež uvádza, že v Európskej únii dosiahol zisk viac ako 26 miliónov dolárov. Dokumenty predložené žalobcom však nie sú dostatočné na preukázanie používania názvu tohto filmu v obchodnom styku predtým, ako bola podaná prihláška ochrannej známky Spoločenstva na územiach, na ktorých je tento názov chránený. Po prvé žalobca totiž nespresnil rozsah používania uvedeného názvu na relevantných trhoch, čo mohol urobiť bez väčších ťažkostí tým, že by napríklad predložil údaje, z ktorých by vyplýval program premietania filmu v kinách alebo vysielania v televízii, alebo uviedol dobu, kedy bol film distribuovaný. Žalobca však len predložil výňatok z internetovej stránky, ktorý uvádzal, že film Dr. No bol vysielaný v Spojenom kráľovstve 2. júna 1999. Po druhé vyhlásenie generálneho riaditeľa žalobcu a závery znalca, ktorého si zvolil, predstavujú dôkazy, ktoré pochádzajú od subjektov, ktoré nie sú nezávislé od žalobcu a teda nemôžu byť dostatočné na preukázanie používania názvu [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa 7. júna 2005, Lidl Stiftung/ÚHVT — REWE-Zentral (Salvita), T-303/03, Zb. s. II-1917, body 42 až 45]. Po tretie údaje o obrate uvedené na inej internetovej stránke takisto nie sú dostatočné, lebo predstavujú iba veľmi všeobecný obraz o činnostiach, ktoré žalobca vykonáva mimo Spojených štátov, a nespresňujú ani povahu činností, ani dotknuté územia. Z rovnakého dôvodu nemajú údaje z časopisu týkajúce sa pokladničných príjmov z filmu nijaký vplyv na používanie označenia. Napokon, po štvrté ostatné články z tlače, ktoré predložil žalobca, sa týkajú vecí, ktoré nemôžu potvrdiť používanie označenia v uvedených členských štátoch.
144

V druhom rade žalobcovia kritizujú konštatovanie v bode 50 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého priemerná prebytková kapacita bitúnkov určeným pre ošípané v Holandsku dosahuje 12%. Zastávajú naopak názor, že v prejednávanej veci prebytková kapacita neexistuje, keďže kapacita bitúnku nie je s cieľom zabezpečiť dobrú správu podniku vždy plne využitá. Stále existuje istá nevyužitá rezerva zodpovedajúca približne 10% kapacity bitúnku, ktorej účelom je možnosť riadne reagovať na kolísanie ponuky jatočných ošípaných. Využitie kapacity bitúnku na 100% by naopak malo za následok trh, na ktorom by chovatelia alebo obchodníci s ošípanými nemali viac možnosť voľby obrátiť sa na daný bitúnok, čo by na trhu mohlo spôsobiť isté narušenia.
178

Z akéhokoľvek opačného výkladu by vyplývala absurdná situácia spočívajúca v tom, že ak by Rada vypočítala normálnu hodnotu na základe pripočítania reálnych vývozných cien, ako aj reálnych cien indonézskych predajov uskutočnených spoločnosťou Toshiba Indonesia, žalobcovia by mohli oprávnene požadovať zrušenie napadnutého nariadenia pre porušenie článku 2 ods. 3 základného nariadenia, a ak by Rada vypočítala vytvorenú normálnu hodnotu, žalobcovia by mohli požadovať zrušenie napadnutého nariadenia pre porušenie článku 11 ods. 9 základného nariadenia.
Okrem toho, pokiaľ ide konkrétnejšie o dokumenty dodané žalobkyňou s listom z 9. októbra 2008 a predkladané ňou ako nové právne skutočnosti, je potrebné konštatovať, že na pojednávaní žalobkyňa na základe týchto dokumentov nepreukázala existenciu skutočností existujúcich pred prijatím napadnutého rozhodnutia, ktoré by boli známe Komisii, no neznáme žalobkyni, a odhalenie ktorých by tieto dokumenty umožnili. Zároveň, pokiaľ ide konkrétnejšie o rozsudok SIC/Komisia, už citovaný v bode 22 vyššie, žalobkyňa ani nepreukázala, a ani sa nezdá, že by tento rozsudok objasňoval alebo spresňoval význam daného ustanovenia práva Spoločenstva, tak ako by sa malo chápať od jeho vstupu do platnosti, s tým dôsledkom, že by sa napadnuté rozhodnutie vo svetle tohto ustanovenia a jeho takto spresneného významu zdalo ako protiprávne.
6

Smernica 92/68 začleňuje do smernice 90/684 článok 10a ods. 1 až 3, ktorý stanovuje: „1. Kapitola II [o pomoci na prevádzku], s výnimkou článku 4 ods. 6 a 7, nebude uplatniteľná na činnosti stavby a prestavby lodí lodeníc podnikajúcich na území bývalej Nemeckej demokratickej republiky k 1. júlu 1990. 2. Do 31. decembra 1993 môže byť pomoc na prevádzku v prospech činností stavby a prestavby lodí lodeníc uvedených v ods. 1 považovaná za zlučiteľnú so spoločným trhom za podmienky, že: a) pomoc určená na uľahčenie pokračovania činností v týchto lodeniciach v priebehu uvedeného obdobia nepresiahne po reštrukturalizácii pre žiadnu z nich maximálnu hranicu vo výške 36 % referenčného ročného obratu počas troch rokov na práce stavby a prestavby lodí; táto pomoc bude musieť byť vyplatená do 31. decembra 1993; b) pre zmluvy podpísané v období od 1. júla 1990 do nie je priznaná žiadna ďalšia pomoc na výrobu; c) [Spolková republika Nemecko] súhlasí v súlade s kalendárom, ktorý schválila Komisia, a v každom prípade pred 31. decembrom 1995 so skutočným a nezmeniteľným znížením kapacity až do výšky 40 % čistej kapacity existujúcej k 1. júlu 1990, ktorá bola 545000 [hrubej kompenzovanej tonáže]; d) [Spolková republika Nemecko] preukáže Komisii vo forme ročných správ vypracovaných nezávislým audítorom, že vyplatená pomoc sa používa výlučne na činnosti lodeníc, ktoré sa nachádzajú v bývalej Nemeckej demokratickej republike; prvá z týchto správ bude predložená Komisii najneskôr do konca februára 1993; 3. Komisia sa uistí, že pomoc uvedená v tomto článku nezasiahne obchod v miere, ktorá je v rozpore so spoločným záujmom.“ [neoficiálny preklad]
89

Okrem toho zaradenie účinnej látky do prílohy I smernice 91/414 sa môže zakladať na „kompilácii“ údajov predložených viacerými ohlasovateľmi, bez ohľadu na to, či dokumentácia každého z nich bola úplná. Podľa pracovného dokumentu útvarov Komisie (dokument SANCO/10435/2004 z 15. apríla 2005) „prijateľné štúdie, ktoré samy osebe úplne nezodpovedajú požiadavke alebo osobitnej náplni identifikovanej v súvislosti so zaradením do prílohy I, ale spoločne prispievajú k všeobecnému skúšobnému prístupu…, musia byť všetky zahrnuté [do správy o preskúmaní]“.
23

Komisia zamietla aj tvrdenie žalobkyne v odpovedi na oznámenie o výhradách, podľa ktorého bola v konaní porušená zásada ne bis in idem, pretože Komisia už prihliadla na skoršie rozhodnutia z dôvodu priťažujúcich okolností v rozhodnutí Komisie 2005/493/ES z 1. októbra 2003 týkajúcom sa konania podľa článku 81 [ES] a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/E-1/37.370 — Sorbáty), ktorého zhrnutie je uverejnené v Úradnom vestníku z 13. júla 2005 (Ú. v. ES L 182, s. 20). Pokiaľ podniky pokračujú v rovnakom druhu porušenia a pokiaľ ich predchádzajúce pokuty nepodnietili k tomu, aby svoje konanie zmenili, podľa Komisie to predstavuje priťažujúcu okolnosť bez ohľadu na to, či sa to za takú okolnosť považovalo v predchádzajúcich rozhodnutiach alebo nie (odôvodnenie č. 313 napadnutého rozhodnutia).
Návrh na zrušenie článku 1 písm. d), článku 2 písm. c), článku 3 a článku 4 ods. 9 rozhodnutia Komisie K(2004) 4876 v konečnom znení z 19. januára 2005 týkajúceho sa konania podľa článku 81 [ES] a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/E‑1/37.773 – AMCA), ako aj subsidiárne návrh na zrušenie článku 2 písm. c) tohto rozhodnutia a subsidiárne v druhom rade návrh na zmenu článku 2 písm. c) tohto rozhodnutia
344

Estónska republika tvrdí, že napadnuté nariadenie porušuje zásadu proporcionality, pretože odstránenie rezerv domácností nie je nevyhnutné na to, aby sa zabránilo špekuláciám a narušeniam trhu, čo sú ciele sledované nariadením č. 60/2004. Na jednej strane by totiž existencia týchto rezerv spôsobovala nebezpečenstvo narušenia iba vtedy, ak by mohli byť opätovne predané, čo nie je v moci domácnosti, ako to preukazuje skutočnosť, že cena cukru v Estónsku sa po pristúpení strojnásobila, aby sa následne ustálila. Na druhej strane tieto rezervy nenabádajú k špekulácii, ako to preukazuje skutočnosť, že počas predchádzajúcich pristúpení neboli nikdy zohľadnené. Napokon, zahrnutie týchto rezerv do nadbytočného množstva určeného Estónskej republike má za následok zdvojnásobenie sumy, ktorú musí zaplatiť v prípade nedodržania povinností stanovených nariadením č. 60/2004.
1.

Dane-Elec Memory je povinný zaplatiť Komisii Európskych spoločenstiev sumu 55878 eur, dlžnú ako istinu, zvýšenú o úroky: — s ročnou sadzbou 4,75 % od 16. marca 2004 do 31. decembra 2005, — s ročnou sadzbou 5 % od 1. januára do 31. decembra 2006, — s ročnou sadzbou 5,25 % od 1. januára 2007 do úplného zaplatenia celého dlhu.