ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
110

Rada podporovaná Komisiou zastáva názor, že podmienka spočívajúca v existencii ujmy nebola v danom prípade splnená. Sporné akty neboli sankciami trestnoprávnej povahy uloženými žalobkyni ani nemali za cieľ spôsobiť jej ujmu. Smerovali len k obmedzeniu šírenia jadrových zbraní. Žalobkyňa teda nebola stigmatizovaná ako organizácia, ktorá ako taká predstavuje hrozbu pre medzinárodný mier a bezpečnosť, pričom navyše žalobkyňa nepredložila žiadny dôkaz v tomto smere. Žalobkyňa bola iba identifikovaná ako osoba, ktorá uľahčila obchodné operácie súvisiace so šírením jadrových zbraní, čo podľa Rady stačilo na odôvodnenie zápisu jej mena na sporné zoznamy. Žalobkyňa nepredložila žiadny dôkaz, ktorý preukazuje, že jej bola spôsobená nemajetková ujma v dôsledku prijatia uvedených aktov, ako to vyžaduje judikatúra. Nič nepreukazuje, že žalobkyňa mala dobrú povesť na medzinárodnej úrovni, že utrpela stratu z dôvodu poškodenia uvedenej povesti a vynaložila výdavky v reklamných kampaniach alebo iné výdavky na obnovu tejto povesti. Novinový článok predložený v prílohe žaloby, týkajúci sa odhadovaných nákladov celosvetovej reklamnej kampane, nie je relevantný, pretože sa týka spoločnosti, ktorá nemá žiadne spojenie so žalobkyňou a pôsobí v inom odvetví a na inom kontinente, než v akých pôsobí žalobkyňa, a nesúvisí s reštriktívnymi opatreniami prijatými Úniou. Tvrdenia žalobkyne uvedené v replike nepreukazujú existenciu zásahu do jej povesti, a to osobitne pokiaľ ide o situáciu mimo Iránu, a v dôsledku toho ani nemajetkovú ujmu, ktorá by s tým bola spojená. Okrem toho žalobkyňa nepredložila žiadne vysvetlenie ani žiadne dôkazy na podporu svojich tvrdení, podľa ktorých by obnovenie vzťahov so SWIFT bolo nákladné. V každom prípade, ako to ESĽP konštatoval v bode 22 rozsudku z 19. júla 2011, Uj v. Maďarsko (CE:ECHR:2011:0719JUD002395410), existuje rozdiel medzi zásahom do dobrej obchodnej povesti spoločnosti a poškodením povesti osoby vzhľadom na jej spoločenské postavenie, pričom prvý z týchto zásahov nemá morálny rozmer. Všeobecný súd sám odkázal na túto judikatúru vo veci, ktorá sa týkala reštriktívnych opatrení (rozsudok z 12. februára 2015, Akhras/Rada, T‑579/11, neuverejnený, EU:T:2015:97, bod 152). Žalobkyňa sa podľa Rady pokúsila obísť povinnosť, ktorá je jej uložená, preukázať existenciu ujmy, ktorú uplatňuje, a vyčísliť ju, keď navrhla, aby Všeobecný súd určil znalca v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania. Pokiaľ by Všeobecný súd musel konštatovať, že vznikla mimozmluvná zodpovednosť Únie, musel by podľa jej názoru v súlade s judikatúrou konštatovať, že zrušenie sporných aktov predstavovalo primeranú náhradu nemajetkovej ujmy, ktorú žalobkyňa utrpela. V každom prípade suma 1 milión eur, ktorú požaduje žalobkyňa ako náhradu nemajetkovej ujmy, je podľa Rady vzhľadom na judikatúru neprimeraná a nepodložená.
218

V prejednávanej veci sa Komisia v napadnutom rozhodnutí domnievala, že pri posudzovaní záujmu o uzatvorenie zmluvy z roku 2006 by si podnikateľ v trhovom hospodárstve zvolil za časový rámec svojho hodnotenia dobu účinnosti uvedenej zmluvy. Uviedla tiež, že podnikateľ v trhovom hospodárstve by nerátal s obnovením zmluvy z roku 2006 po uplynutí doby jej účinnosti, či už za rovnakých, alebo iných podmienok, a to tým viac, že nízkonákladové letecké spoločnosti, ako je žalobkyňa, sú známe veľmi dynamickým rozvojom svojich činností, či už ide o otvorenie a uzavretie leteckých spojení alebo o zvýšenie a zníženie ich frekvencií. Vyvodila z toho, že akékoľvek obnovenie zmlúv by pre podnikateľa v trhovom hospodárstve prestavovalo dlhodobú a príliš neistú vyhliadku do budúcnosti na to, aby mohol na takejto vyhliadke zakladať rozumné ekonomické rozhodnutia (odôvodnenia 393 a 394 napadnutého rozhodnutia).
187

Po prvé v rozsudku z 11. júla 2002, HAMSA/Komisia (T‑152/99, EU:T:2002:188), na ktorý sa odvoláva Komisia, súd Únie konštatoval, že Komisii prislúchalo stanoviť pre každý z dotknutých verejných orgánov, či nimi poskytnuté odpustenie dlhu bolo zjavne väčšie než to, s ktorým by bol súhlasil súkromný veriteľ nachádzajúci sa vo vzťahu k žalobcovi v porovnateľnej situácii ako dotknutý verejný orgán a usilujúci sa vymôcť svoje dlžné pohľadávky. Preto sa podľa súdu Únie každý veriteľ musí rozhodnúť, berúc do úvahy na jednej strane sumu, ktorá sa mu ponúka v rámci navrhnutej dohody, a na druhej strane sumu, o ktorej sa domnieva, že by ju mohol vymôcť pri možnom ukončení likvidácie podniku, pričom jeho voľbu ovplyvňuje celý rad faktorov, ako napríklad jeho postavenie ako prednostného alebo nezabezpečeného veriteľa, povaha a rozsah možných záruk, ktoré mu patria, jeho zhodnotenie možnosti ozdravenia podniku, ako aj prospech, ktorý by mohol získať v prípade likvidácie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júla 2002, HAMSA/Komisia, T‑152/99, EU:T:2002:188, body 168 a 170).
125

Rada podporovaná Komisiou zastáva názor, že návrh na náhradu údajnej nemajetkovej ujmy je potrebné v každom prípade zamietnuť ako nedôvodný. V tejto súvislosti uvádza, že v sporných aktoch žalobkyňa nebola stigmatizovaná ako organizácia, ktorá ako taká predstavuje hrozbu pre medzinárodný mier a bezpečnosť, a že navyše žalobkyňa nepredložila žiadny dôkaz v tomto smere. Žalobkyňa bola iba identifikovaná ako osoba zapojená svojimi aktivitami do nákupu rôzneho tovaru, ktorý možno použiť v programoch, ktoré sú predmetom opatrení podľa rezolúcie Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov 1737, čo stačilo na odôvodnenie zápisu jej mena na sporné zoznamy. Žalobkyňa nepredložila žiadny dôkaz, ktorý preukazuje, že jej bola spôsobená nemajetková ujma v dôsledku prijatia uvedených aktov, ako to vyžaduje judikatúra (uznesenie zo 17. februára 2012, Dagher/Rada, T‑218/11, neuverejnené, EU:T:2012:82, bod 46). Nič nepreukazuje, že žalobkyňa mala dobrú povesť na medzinárodnej úrovni, že utrpela stratu z dôvodu poškodenia uvedenej povesti a vynaložila výdavky v reklamných kampaniach alebo iné výdavky na obnovu tejto povesti. Novinový článok predložený v prílohe žaloby, týkajúci sa odhadovaných nákladov celosvetovej reklamnej kampane, nie je relevantný, pretože sa týka spoločnosti, ktorá nemá žiadne spojenie so žalobkyňou, pôsobiacej v inom odvetví a na inom kontinente, než v akých pôsobí žalobkyňa, a nesúvisí s reštriktívnymi opatreniami prijatými Úniou. Tvrdenia žalobkyne uvedené v replike nepreukazujú existenciu zásahu do jej povesti a v dôsledku toho ani nemajetkovú ujmu, ktorá by s tým bola spojená. V každom prípade, ako to ESĽP konštatoval v bode 22 rozsudku z 19. júla 2011, Uj v. Maďarsko (CE:ECHR:2011:0719JUD002395410), existuje rozdiel medzi zásahom do dobrej obchodnej povesti spoločnosti a poškodením povesti osoby vzhľadom na jej spoločenské postavenie, pričom prvý z týchto zásahov nemá morálny rozmer. Všeobecný súd sám odkázal na túto judikatúru vo veci, ktorá sa týkala reštriktívnych opatrení (rozsudok z 12. februára 2015, Akhras/Rada, T‑579/11, neuverejnený, EU:T:2015:97, bod 152). Žalobkyňa sa usilovala obísť povinnosť, ktorá je jej uložená, preukázať existenciu škody, ktorú uplatňuje, a vyčísliť ju, keď navrhla, aby Všeobecný súd určil znalca v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania. Pokiaľ by Všeobecný súd musel konštatovať, že vznikla mimozmluvná zodpovednosť Únie, musel by v súlade s judikatúrou konštatovať, že zrušenie sporných aktov predstavovalo primeranú náhradu nemajetkovej ujmy, ktorú žalobkyňa utrpela. V každom prípade suma 1 milión eur, ktorú požaduje žalobkyňa na náhradu nemajetkovej ujmy, je vzhľadom na judikatúru neprimeraná a nepodložená.
43

Po piate a nakoniec Komisia uvádza, že tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého rozhodnutie o začatí konania jej bránilo vyjadriť sa k viacerým aspektom opatrenia pomoci financovaného z rozpočtových prostriedkov, je irelevantné. Komisia najprv pripomína, že spolková krajina Bavorsko sa mohla zúčastniť na konaní vo veci formálneho zisťovania prostredníctvom účasti spolkovej nemeckej vlády. Okrem toho tvrdí, že členské štáty a dotknuté strany mohli vyjadriť svoje tvrdenia v súvislosti s uvádzanou neexistenciou výhody v prospech nadobúdateľov mlieka, ktorá vyplýva zo znášania súm výdavkov na analýzy, ktoré vykonal Milchprüfring, alebo s existenciou existujúcej pomoci. Komisia navyše tvrdí, že dotácie pochádzajúce z rozpočtov štátu boli prvýkrát poskytnuté v roku 1970, teda po nadobudnutí platnosti Zmluvy o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva, podpísanej 25. marca 1957 v Ríme. Komisia subsidiárne usudzuje, že ak by došlo k porušeniu práva žalobkyne predložiť pripomienky, toto porušenie by mohlo viesť k zrušeniu napadnutého rozhodnutia, lebo konanie by nemohlo dospieť k inému výsledku, a to bez ohľadu na vyjadrené pripomienky.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že žalobkyni bola spôsobená nemajetková ujma, ktorá vznikla z dôvodu stavu neistoty v súvislosti so skutkami, ktoré sa jej vytýkali, zasiahnutia do jej cti, ako aj do jej profesijnej povesti. Treba preto rozhodnúť ex æquo et bono, že náhrada vo výške 10000 eur predstavuje primeranú náhradu tejto nemajetkovej ujmy, a uložiť tak SATCEN‑u, aby žalobkyni túto sumu zaplatil.
91

Po prvé ide o dve správy, ktoré vydala International Bar Association’s Human Rights Institute (IBAHRI), z novembra 2011 a z februára 2014, o situácii právnických povolaní v Egypte. Správa IBAHRI z roku 2011, s názvom „Justice at a Crossroads: the Legal profession and the Rule of Law in the New Egypt“ bola vypracovaná v nadväznosti na prieskum tejto mimovládnej organizácie v Egypte v júni 2011. Cieľom tejto správy je na jednej strane preskúmať problémy, s ktorými sa stretávali advokáti v tejto krajine v súvislosti s rešpektovaním právneho štátu a základných práv pred udalosťami v roku 2011 a v období bezprostredne po nich, a na druhej strane vydať odporúčania na zabezpečenie rešpektovania týchto zásad. Správa IBAHRI z roku 2014, s názvom „Separating Law and Politics: Challenges to the Independence of Judges and Prosecutors in Egypt“, ktorá sa zakladá na prieskume vykonávanom v Egypte od júna do novembra 2013, má zase zabezpečiť monitorovanie odporúčaní obsiahnutých v správe IBAHRI z roku 2011 a zameriava sa konkrétnejšie na prekážky nezávislosti egyptskej súdnej moci.
1

Predmetom prejednávaných žalôb sú návrhy na zrušenie rozhodnutí Európskeho parlamentu A(2015) 8324 C, A(2015) 8463 C, A(2015) 8627 C, A(2015) 8682 C, A(2015) 8594 C, A(2015) 8551 C, A(2015) 8732 C, A(2015) 8681 C, A(2015) 8334 C, A(2015) 8327 C a A(2015) 8344 C zo14. septembra 2015, A(2015) 8656 C, A(2015) 8678 C, A(2015) 8361 C, A(2015) 8663 C, A(2015) 8360 C, A(2015) 8486 C a A(2015) 8305 C z 15. septembra 2015, A(2015) 8602 C, A(2015) 8554 C, A(2015) 8490 C, A(2015) 8659 C, A(2015) 8547 C, A(2015) 8552 C, A(2015) 8553 C, A(2015) 8661 C, A(2015) 8684 C a A(2015) 8672 C zo 16. septembra 2015 a rozhodnutia A(2015) 13844 C zo 14. januára 2016, ktorými Parlament zamietol na základe nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie (Ú. v. ES L 145, 2001, s. 43; Mim. vyd. 01/003, s. 331), opakované žiadosti, ktoré predložili žalobcovia Maria Psara, Tina Kristan, Tanja Malle, Wojciech Cieśla, Staffan Dahllof, Delphine Reuter, České centrum pro investigativní žurnalistiku o.p.s., Harry Karanikas, Crina Boros, Baltijas pētnieciskās žurnālistikas centrs Re:Baltica, Balazs Toth, Minna Knus‑Galán, Atanas Čobanov, Dirk Liedtke, Nils Mulvad, Hugo van der Parre, Guia Baggi, Marcos García Rey, Mark Lee Hunter, Kristof Clerix, Rui Araujo, Anuška Delić, Jacob Borg, Matilda Bačelić a Gavin Sheridan, s cieľom získať prístup k dokumentom Parlamentu obsahujúcim informácie týkajúce sa príspevkov jeho poslancov (ďalej len „napadnuté rozhodnutia“).
191

Napokon dôvody vyjadrené v odôvodnení 129 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorých by uplatnenie priamejších foriem pomoci zvýšilo záťaž rozpočtu Dánskeho kráľovstva a Švédskeho kráľovstva a tým celkové náklady na projekt a podľa ktorých do dnešného dňa nebola použitá nijaká záruka, svojou povahou nemôžu odstrániť pochybnosti v súvislosti so skutočnosťou, že samotný prvok pomoci súvisiacej so štátnymi zárukami bol obmedzený na potrebné minimum. Po prvé „záťaž na rozpočet“ Dánskeho kráľovstva a Švédskeho kráľovstva a „celkové náklady na projekt“ nie sú nevyhnutne to isté ako prvok pomoci záruk. Po druhé napadnuté rozhodnutie dostatočne neuvádza, ako sa má vypočítať prvok pomoci súvisiacej so zárukami, a z predchádzajúceho vyplýva, že pomoc poskytnutá konzorciu nie je dostatočne obmedzená z hľadiska sumy a z časového hľadiska, a to aj s prihliadnutím na záväzky. V dôsledku toho hoci by priamejšie formy pomoci mohli prípadne predstavovať dôležitejšie pomoci než záruky, z napadnutého rozhodnutia nevyplýva, že samotná pomoc súvisiaca so zárukami je obmedzená na minimum potrebné na dosiahnutie projektu spoločného európskeho záujmu pevného spojenia. Po tretie treba pripomenúť, že pomoc sa poskytne vtedy, keď sa poskytne záruka, a nie vtedy, keď sa záruka použije, či vtedy, keď sa na základe nej vykonajú platby. V dôsledku toho skutočnosť, že dodnes nijaká záruka nebola použitá, je irelevantná na posúdenie obmedzeného charakteru pomoci obsiahnutej v zárukách na čo najmožnejšie minimum. Okrem toho záruka môže byť použitá a môže spôsobiť štátu skutočnú stratu príjmov, a to zásadnejšiu než to, že záruky v prejednávanej veci pokrývajú 100 % sumy pôžičiek, ktorých obmedzenie nie je známe. [omissis]
31

Komisia sa okrem toho domnievala, že vzhľadom na to, že protisúťažné správanie voči spoločnosti HP začalo neskôr, a s cieľom zohľadniť vývoj kartelu, by sa relevantná hodnota predaja mala vypočítať samostatne pre HP a Dell, a mali by sa uplatniť dva násobné koeficienty v závislosti od dĺžky trvania kartelu (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie 530).
134

Ďalej treba tiež zdôrazniť, že vzhľadom na to, že sporné opatrenia boli uplatniteľné len v Únii, ako také preto nezakazovali žalobkyni, aby sa uchádzala o získanie nových zákaziek v Iráne. Žalobkyňa pritom nepredložila žiaden dôkaz preukazujúci, že by sa vôbec bola o získanie takýchto zákaziek uchádzala a že by jej ponuka bola zamietnutá konkrétne z dôvodu, ako to ona tvrdí, jej nedostatočných technických kapacít a expertízy. V konečnom dôsledku žalobkyňa vôbec netvrdí, že sa o zadanie akejkoľvek zákazky v Iráne predložením svojej ponuky uchádzala, ale tvrdí len toľko, že v rokoch 2012 až 2014 žiadnu zákazku nezískala.
225

Je pravda, že toto potvrdenie od lekára, ktoré predložil žalobca, môže ako také potvrdzovať jeho tvrdenie, že po prijatí sporných aktov musel podstúpiť liečbu antidepresívami. Z posledného odseku tohto potvrdenia však implicitne vyplýva, že bolo vyhotovené len na základe informácií poskytnutých žalobcom. Z predmetného potvrdenia od lekára nevyplýva, že by diagnostika tohto lekára vychádzala buď z kontroly zdravotného stavu žalobcu nadväzujúcej na ním vykonanú predchádzajúcu zdravotnú prehliadku, alebo z lekárskych posudkov a vyšetrení vypracovaných jedným alebo viacerými lekármi, ktorí žalobcu kontrolovali predtým. Navyše treba uviesť, ako to potvrdzuje uvedený lekár, že žalobca sa stal jeho pacientom až od septembra 2010, teda dva mesiace po prijatí sporných aktov. Za týchto okolností by si preukázanie zhoršenia jeho zdravotného stavu, ktoré údajne nastalo, keď boli sporné akty prijaté, vyžadovalo prinajmenšom to, aby žalobca uvedenému lekárovi vtedy poskytol dokumentáciu, ktorá by mu vtedy umožnila zhodnotiť, aký bol jeho celkový zdravotný stav vrátane jeho psychického stavu pred prijatím uvedených aktov. Žiadna skutočnosť zo spisu vo veci však neumožňuje konštatovať, že by mu bol takúto dokumentáciu poskytol. Ďalej treba konštatovať, že žalobca nepredložil žiaden dokument, ktorý by potvrdzoval, že liečba antidepresívami mu bola predpísaná až po dátume vystavenia potvrdenia od lekára.
56

Okrem toho v rozsahu, v akom žalobca tvrdí, že do jeho postavenia na trhu bolo podstatne zasiahnuté v dôsledku jeho minulých investícií do okruhu Nürburgring, je potrebné poznamenať, že samotná skutočnosť, že z nejakého dôvodu investoval do Nürburgringu, nestačí na konštatovanie, že by ako hospodársky subjekt pôsobil na relevantných trhoch, čo žalobca navyše ani netvrdí, ani a fortiori, že by do jeho postavenia hospodárskeho subjektu na takýchto trhoch bolo podstatne zasiahnuté pomocou poskytnutou predávajúcim, ktorá podľa žalobcu spôsobila, že sa tieto investície stali zbytočné. Žalobca v každom prípade nevysvetľuje, ako prvé napadnuté rozhodnutie, podľa ktorého kupujúci majetku Nürburgringu nebol povinný vrátiť pomoc poskytnutú kupujúcim, mohlo zasiahnuť užitočnosť investícií, ktoré žalobca vložil do Nürburgringu.
9

Verejná súťaž prebehla takto: – dňa 14. mája 2013 bolo začatie verejnej súťaže oznámené prostredníctvom tlačového oznámenia jedného zo správcov, – dňa 15. mája 2013 zverejnila KPMG v denníkoch Financial Times, Handelsblatt a na internetovej stránke Nürburgringu výzvu na vyjadrenie záujmu, – záujem vyjadrilo 70 podnikov, – listom z 19. júla 2013 boli zainteresovaným investorom doručené dokumenty týkajúce sa Nürburgringu, pričom boli vyzvaní, aby predložili orientačnú ponuku, a to na celý majetok, na konkrétne súbory majetku alebo na jednotlivý majetok, – lehota na predloženie orientačnej ponuky bola postupne stanovená na 12. septembra 2013 v liste z 19. júla 2013, potom na 26. septembra 2013 v liste z 12. septembra 2013; v každom z týchto listov bolo spresnené, že sa zohľadnia aj ponuky predložené po uplynutí tejto lehoty, – na začiatku februára 2014 predložilo orientačnú ponuku 24 potenciálnych kupujúcich vrátane žalobkyne, NeXovation, Inc., ktorá je americkým súkromným podnikom pôsobiacim v oblastiach informačných technológií, výrobkov bežnej spotreby, energetiky a automobilov, – v prípade potenciálnych kupujúcich, ktorí boli pozvaní do ďalšej fázy verejnej súťaže a medzi ktorými bola aj žalobkyňa, bola lehota na predloženie potvrdzujúcich ponúk, ktoré mali byť plne financované a mali zahŕňať už prerokovanú dohodu o odkúpení majetku, postupne stanovená na 11. decembra 2013 v liste zo 17. októbra 2013 a následne na 17. februára 2014 v liste zo 17. decembra 2013; v druhom uvedenom liste sa uvádzalo, že ponuky predložené po uplynutí lehoty budú takisto zohľadnené, pričom však bolo spresnené, že predávajúci môžu už krátko po uplynutí lehoty na predloženie ponúk rozhodnúť o vybranom kupujúcom, – trinásť potenciálnych kupujúcich predložilo potvrdzujúcu ponuku, pričom štyria predložili ponuku týkajúcu sa celého majetku, a to konkrétne Capricorn Nürburgring Besitzgesellschaft GmbH (ďalej len „Capricorn“ alebo „kupujúci“), druhý uchádzač (ďalej len „uchádzač 2“), žalobkyňa a štvrtý potenciálny kupujúci, – podľa listov zaslaných zainteresovaným investorom 19. júla a 17. októbra 2013 mali byť investori vybraní s prihliadnutím na potrebu jednak maximalizácie hodnoty všetkých aktív a jednak zabezpečenia transakcie; na základe týchto kritérií sa v záverečnej fáze verejnej súťaže zohľadnili ponuky uchádzača 2 a spoločnosti Capricorn, ktorí na jednej strane navrhli odkúpenie celého majetku Nürburgringu a na druhej strane poskytli dôkaz o finančnom krytí ich príslušných ponúk v dňoch 7. a 11. marca 2014. Návrhy zmlúv o prevode boli prerokované súbežne s týmito dvoma uchádzačmi, – dňa 11. marca 2014 výbor veriteľov predávajúcich v rámci konkurzného konania na majetok predávajúcich schválil predaj majetku Nürburgringu spoločnosti Capricorn, ktorej ponuka predstavovala 77 miliónov eur, zatiaľ čo ponuka uchádzača 2 bola v rozmedzí od 47 do 52 miliónov eur.
98

V odôvodnení 95 napadnutého rozhodnutia Komisia dospela k tomuto záveru: „S prihliadnutím na tieto skutočnosti je zrejmé, že Rumunsko prostredníctvom vykonania alebo výkonu rozsudku priznáva žalobcom [v rozhodcovskom konaní] sumu, ktorá sa presne zhoduje s výhodami plánovanými v zrušenej schéme v nariadení [EGO] od momentu jeho zrušenia (22. februára 2005) až po jeho plánované uplynutie platnosti (1. apríla 2009). Presnejšie vykonaním alebo výkonom rozsudku sa de facto uhradili clá účtované na dovezený cukor a iné suroviny v období od 22. februára 2005 do 31. marca 2009, ako aj clá účtované na dovezený cukor, ktorým by sa žalobcovia vyhli v prípade, keby mali príležitosť tvoriť zásoby cukru pred plánovaným uplynutím platnosti nástrojov v nariadení [EGO] 31. marca 2009. Okrem toho, aby žalobcovia [v rozhodcovskom konaní] plne využili sumu zodpovedajúcu sume zrušenej schémy a ‚vrátili sa späť do postavenia, ktoré by nastalo »so všetkou pravdepodobnosťou«‘, súd takisto priznal úrok a náhradu škody za údajnú ušlú príležitosť a ušlý zisk. Vykonaním alebo výkonom rozsudku sa v podstate opätovne stanovuje situácia, v ktorej by sa žalobcovia [v rozhodcovskom konaní] so všetkou pravdepodobnosťou ocitli, keby schéma v nariadení [EGO] nebola bývala nikdy zrušená.“
28

Na účely preskúmania uvádzaného porušenia článku 22 nariadenia č. 58/2003 treba na úvod preskúmať, či je toto ustanovenie v prejednávanej veci uplatniteľné, čo Komisia spochybňuje. To znamená, že je nutné preskúmať, či sa body 1.2.6 a 1.2.7 prílohy rozhodnutia 2012/838 a článok 22 nariadenia č. 58/2003 týkajú len preskúmaní, ako to tvrdí žalobkyňa. Ak nejde o taký prípad, treba určiť, či žiadosť žalobkyne o revíziu pracovnou skupinou pre validáciu skutočné spadá do konania stanoveného v článku 22 nariadenia č. 58/2003.
50

Na účely posúdenia existencie štátnej pomoci v prospech spoločnosti Ryanair Komisia najprv konštatovala, že treba určiť, či dohoda so spoločnosťou Ryanair z roku 1999, dohoda so spoločnosťou Ryanair z roku 2002 a dohoda so spoločnosťou Ryanair z roku 2005 boli v čase ich uzavretia v súlade so zásadou súkromného subjektu v trhovom hospodárstve. V tejto súvislosti Komisia uviedla, že v súlade s usmerneniami z roku 2014 je na účely uplatnenia zásady súkromného subjektu v trhovom hospodárstve potrebné posúdiť postupný rast ziskovosti ex ante každej dohody uzatvorenej medzi spoločnosťou Ryanair a prevádzkovateľom letiska Frankfurt‑Hahn, a to so zreteľom na všetky príslušné prírastkové príjmy a náklady spojené s každou z týchto dohôd.
91

V tomto kontexte treba uviesť, že obmedzenie pôsobnosti zákazu uvedeného v bode 89 vyššie výlučne na konkrétny okamih predloženia ponúk by zbavovalo tento zákaz jeho potrebného účinku, keďže tento cieľ by bolo možné obísť a mohlo by byť ohrozené riadne plnenie tejto zákazky (pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. novembra 2002, Scan Office Design/Komisia, T‑40/01, EU:T:2002:288, bod 87, a z 26. septembra 2014, B&S Europe/Komisia, T‑222/13, neuverejnený, EU:T:2014:837, bod 85). Potrebný účinok tohto zákazu je totiž zabezpečený len vtedy, ak možno tento zákaz uplatňovať počas celého postupu, aby bolo možné identifikovať každú udalosť, a to aj v čase po predložení ponúk, ktorá by viedla k tomu, že subjektu by mohlo byť zadané plnenie nezlučiteľných častí.