NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

NICHOLAS EMILIOU

prednesené 20. januára 2022 ( 1 )

Vec C‑599/20

UAB „Baltic Master“

proti

Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos,

za účasti:

Vilniaus teritorinė muitinė

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Colná únia – Colný kódex Spoločenstva – Nariadenie (EHS) č. 2913/92 – Článok 29 ods. 1 písm. d) – Určenie colnej hodnoty – Pojem ‚prepojené osoby‘ – Kontrola de facto – Nariadenie (EHS) č. 2454/93 – Článok 143 ods. 1 písm. b), e) a f) – Článok 181a – Kód TARIC“

I. Úvod

1. Vo svojej ťažiskovej práci Bohatstvo národov Adam Smith napísal, že clá „sa používajú odnepamäti“ ( 2 ). Zdá sa totiž, že clá na dovoz alebo vývoz tovaru sú také staré ako samotný obchod. Za krajinu pôvodu moderných ciel sa však často považuje helénske Grécko, pričom konkrétne išlo o dary, ktoré mali zahraniční obchodníci predložiť gréckym vládcom výmenou za ochranu a preferenčné zaobchádzanie pri obchode. ( 3 )

2. Väčšina ciel mala tradične „osobitné sadzby“, definované podľa položiek alebo hmotnosti. V súčasnosti sa však vo väčšine krajín ukladajú clá predovšetkým ad valorem, čo znamená, že dovážaný a/alebo vyvážaný tovar je zaťažený clom na základe jeho peňažnej hodnoty. V takom prípade sa určovanie colnej hodnoty – t. j. metodika použitá na určenie hodnoty tovaru – stáva kľúčovou problematikou pre colné orgány i pre spoločnosti, ktoré colnej správe deklarujú hodnotu tovaru.

3. Určovanie colnej hodnoty je vzhľadom na svoj význam vo svetovom obchode predmetom viacerých medzinárodných dohôd. ( 4 ) Právne predpisy EÚ – v ktorých sú prebraté príslušné medzinárodné nástroje – používajú metódu ad valorem. Aj v Európskej únii teda určenie colnej hodnoty spolu s pôvodom a zatriedením slúži ako základ na určenie cla pre dovozcov, ktoré sa zvyčajne vypočíta ako percento colnej hodnoty.

4. Toto konanie vychádza z veci, v ktorej mali colné orgány pochybnosti o pravdivosti vyhlásenia týkajúceho sa zatriedenia a hodnoty určitého tovaru dovážaného do Európskej únie. Prejednávaná vec je pre Súdny dvor príležitosťou objasniť okolnosti, za akých colné orgány na účely určenia uplatniteľného cla nemusia vziať do úvahy hodnotu tovaru deklarovanú dovozcom a môžu túto hodnotu určiť pomocou iných metód.

II. Právny rámec

A. Právo Európskej únie

1. Nariadenie (EHS) č. 2913/92

5. Článok 29 ods. 1 a 2 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva ( 5 ), ktorý bol platný v čase skutkových okolností, ( 6 ) stanovoval: „1. Colnou hodnotou dovážaného tovaru je jeho prevodná hodnota, t. j. cena skutočne zaplatená alebo ktorá sa má zaplatiť za tovar predávaný na vývoz na colné územie spoločenstva, podľa potreby upravená podľa článku 32 a 33, a to za podmienky že: … d) kupujúci a predávajúci nie sú v spojení alebo, ak sú v spojení, je prevodná hodnota prijateľná pre colné účely podľa odseku 2. 2. a) Pri určovaní, či je prevodná hodnota prijateľná na účely odseku 1, nie je skutočnosť, že kupujúci a predávajúci sú v spojení, sama o sebe dostatočným dôvodom na to, aby prevodná hodnota bola považovaná na neprijateľnú. Pokiaľ je to potrebné, budú preskúmané okolnosti predaja a prevodná hodnota bude prijatá, ak spojenie neovplyvnilo cenu. Ak na základe informácií poskytnutých deklarantom alebo iným spôsobom majú colné orgány dôvody na to, aby považovali cenu za ovplyvnenú spojením, oznámia svoje dôvody deklarantovi a poskytnú mu primeranú možnosť na vyjadrenie. Ak o to požiada deklarant, budú mu tieto dôvody oznámené písomnou formou. b) Pri predaji medzi osobami, ktoré sú v spojení, bude prevodná hodnota uznaná a tovar bude ohodnotený v súlade s odsekom 1, ak deklarant preukáže, že je táto hodnota veľmi blízka niektorej z nasledujúcich hodnôt z rovnakého obdobia alebo približne z rovnakého obdobia: … c) Kritériá ustanovené v písmene b) sa použijú na podnet deklaranta, a to iba na účely porovnania. Náhradné hodnoty podľa uvedeného písmena nie je možné určiť.“

6. Článok 30 ods. 1 a 2 nariadenia č. 2913/92 stanovoval: „1. Ak nemôže byť colná hodnota určená podľa článku 29, určí sa postupne podľa odseku 2 písmeno a), b), c) a d), a to podľa prvého písmena, pod ktorým môže byť určená s tým, že poradie použitia písmen c) a d) je možné na žiadosť deklaranta zameniť; iba v prípade ak nie je možné colnú hodnotu určiť podľa určitého písmena, môže byť použité ďalšie písmeno, a to v poradí ustanovenom v tomto odseku. 2. Colnou hodnotou podľa tohto článku je: a) prevodná hodnota rovnakého tovaru predávaného na vývoz do spoločenstva, v rovnakej alebo približne rovnakej dobe ako tovar, pri ktorom sa určuje colná hodnota; b) prevodná hodnota podobného tovaru predávaného na vývoz do spoločenstva v rovnakej alebo približne rovnakej dobe ako tovar, pri ktorom sa určuje colná hodnota; …“

7. Článok 31 ods. 1 nariadenia č. 2913/92 zas znel takto: „Ak nemôže byť colná hodnota dovážaného tovaru určená podľa článkov 29 alebo 30, určí sa na základe údajov dostupných v spoločenstve s použitím vhodných prostriedkov zlučiteľných so zásadami a všeobecnými pravidlami: – dohody o vykonaní článku VII Všeobecnej dohody o clách a obchode (od) roku 1994, – článku VII Všeobecnej dohody o clách a obchode (od) roku 1994, – ustanovení tejto kapitoly.“

2. Vykonávacie predpisy

8. Hlava V nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva ( 7 ), v znení platnom v čase skutkových okolností ( 8 ) sa týkala „colnej hodnoty“. Článok 142 ods. 1 nariadenia č. 2454/93 stanovoval: „Na účely tejto hlavy: … c) ,rovnaký tovar‘ znamená tovar vyrobený v tej istej krajine, ktorý je rovnaký vo všetkých znakoch, vrátane fyzikálnych vlastností, akosti a názvu. Menšie rozdiely v jeho vzhľade nevylučujú, aby tovar, ktorý inak zodpovedá definícii, bol považovaný za rovnaký; d) ,podobný tovar‘ je tovar vyrobený v tej istej krajine, ktorý hoci nie je rovnaký vo všetkých znakoch, má podobné znaky a skladá sa z podobných materiálov, ktoré mu umožňujú plniť rovnaké funkcie vrátane jeho obchodnej zámeny; akosť tovaru, jeho názov a existencia obchodnej známky, patria medzi činitele, na ktoré sa prihliada pri posudzovaní podobnosti tovaru; …“

9. Článok 143 ods. 1 nariadenia č. 2454/93 stanovoval: „1. Pre účely hlavy II, kapitoly 3 kódexu a pre účely tejto hlavy sa budú osoby považovať za ,vo vzťahu‘, iba ak: a) jedna z nich je predstaviteľom alebo riaditeľom podniku druhej osoby alebo naopak; b) sú právne uznanými spoločníkmi; c) sú zamestnávateľom a zamestnancom; d) akákoľvek osoba vlastní, kontroluje alebo má priamo alebo nepriamo v držbe 5 % alebo viac hodnoty akcií alebo podielov s hlasovacím právom jednej aj druhej osoby; e) jedna z nich priamo alebo nepriamo kontroluje druhú; f) obe sú priamo alebo nepriamo kontrolované treťou osobou; g) obe sú priamo alebo nepriamo kontrolované treťou osobou alebo h) sú členmi jednej rodiny. Osoby sa považujú za členov jednej rodiny, ak majú medzi sebou nasledovné vzťahy: …“

10. Článok 181a nariadenia č. 2454/93 stanovoval: „1. Colné orgány nemusia určovať colnú hodnotu dovážaného tovaru pomocou metódy prevodnej hodnoty, ak v súlade s postupom uvedeným v odseku 2 nie sú dostatočne presvedčené, na základe dôvodných pochybností, že deklarovaná hodnota predstavuje celkovú zaplatenú cenu alebo cenu, ktorá sa má zaplatiť podľa článku 29 kódexu. 2. Ak majú colné orgány pochybnosti uvedené v odseku 1, môžu požadovať dodatočné informácie v súlade s článkom 178 ods. 4 Ak tieto pochybnosti pretrvávajú, colné orgány musia pred prijatím konečného rozhodnutia informovať príslušnú osobu, na požiadanie písomne, o dôvodoch týchto pochybností a poskytnúť jej primeranú príležitosť na vyjadrenie. Konečné rozhodnutie a jeho odôvodnenie sa písomne oznámi príslušnej osobe.“

11. Príloha 23 k nariadeniu č. 2454/93, nazvaná „Vysvetľujúce poznámky k colnej hodnote“, obsahuje vysvetľujúce poznámky, ktoré sa okrem iného týkajú článku 29 ods. 2 a 3 a článku 31 ods. 1 nariadenia č. 2913/92, ako aj článku 143 ods. 1 písm. e) nariadenia č. 2454/93.

12. Vysvetľujúce poznámky k článku 29 ods. 2 zneli takto: „1. Odsek 2 písm. a) a b) ustanovujú rôzne metódy na zistenie prijateľnosti prevodnej hodnoty. 2. Odsek 2 písm. a) ustanovuje, že ak sú kupujúci a predávajúci v určitom spojení, budú okolnosti predaja preskúmané a prevodná hodnota sa prijme ako colná hodnota za predpokladu, že toto spojenie neovplyvnilo cenu. Tým nie je povedané, že je potrebné preskúmať okolnosti vo všetkých prípadoch, keď sú kupujúci a predávajúci v spojení. Preskúmanie sa bude požadovať, iba ak existujú pochybnosti o prijateľnosti ceny. Ak colné úrady nemajú pochybnosti o prijateľnosti ceny, táto bude akceptovaná bez toho, aby sa od deklaranta požadovali ďalšie informácie… 3. Ak colné úrady nemôžu prijať prevodnú hodnotu bez ďalšieho preverovania, deklarantovi sa poskytne možnosť predložiť ďalšie podrobné informácie, ktoré môžu napomôcť preskúmaniu okolností predaja. V takomto prípade sa colné úrady pripravia na preskúmanie podmienok obchodného prevodu, vrátane spôsobu, akým kupujúci a predávajúci organizujú svoje obchodné vzťahy a spôsobu, ktorým sa stanovila predmetná cena, aby sa zistilo, či toto spojenie ovplyvnilo alebo neovplyvnilo cenu. Ak sa preukáže, že kupujúci a predávajúci napriek tomu, že sú v určitom spojení podľa článku 143 tejto vyhlášky, kupujú a predávajú jeden druhému, ako keby neboli v spojení, znamená to, že spomínané spojenie neovplyvnilo cenu…“

13. Vysvetľujúce poznámky k článku 31 ods. 1 stanovovali: „1. Colná hodnota určovaná v zmysle článku 31 ods. 1 by mala v čo najväčšej miere vychádzať z colných hodnôt určených predtým. 2. Metódy určovania, ktoré sa uplatňujú podľa článku 31 ods. 1 budú totožné s metódami uvedenými v článku 29 a článku 30 ods. 2, ale primeraná pružnosť pri uplatňovaní uvedených metód by mala byť v súlade s ustanoveniami článku 31 ods. 1. 3. Niekoľko príkladov vhodného pružného uplatňovania: a) rovnaký druh tovarov – požiadavku, aby sa rovnaký druh tovarov vyvážal v rovnakom alebo približne rovnakom období ako hodnotený tovar, je možné pružne vysvetliť; rovnaký dovážaný tovar vyrobený v inej krajine, ako je krajina vývozu hodnoteného tovaru môže poslúžiť ako základ pre určenie colnej hodnoty; je možné použiť už určené colné hodnoty rovnakého tovaru z dovozu v zmysle ustanovení článku 30 ods. 2 písm. c) a d); b) príbuzný druh tovarov – požiadavku, aby sa príbuzný druh tovarov vyvážal v rovnakom alebo približne rovnakom období ako hodnotený tovar, je možné jednoducho vysvetliť; príbuzný druh tovaru vyrobený v inej krajine ako je krajina vývozu hodnoteného tovaru môže poslúžiť ako základ pre určenie colnej hodnoty; taktiež je možné použiť už určené colné hodnoty príbuzných vyvážaných tovarov v zmysle ustanovení článku 30 ods. 2 písm. c) a d); …“

14. Vysvetľujúce poznámky k článku 143 ods. 1 písm. e) zneli takto: „Je potrebné, aby jedna osoba kontrolovala druhú, ak je tá skôr spomenutá právne alebo pracovne v pozícii uplatniť určité obmedzenia alebo príkazy voči druhej osobe.“

B. Vnútroštátne právo

15. Bod 12 pravidiel uplatňovania nariadenia č. 2913/92 a nariadenia č. 2454/93 v Litovskej republike, schválených uznesením vlády Litovskej republiky č. 1332 z 27. októbra 2004, znie takto: „Pri uplatňovaní metód určovania colnej hodnoty na základe prevodnej hodnoty rovnakého alebo podobného tovaru a článku 31 Colného kódexu Spoločenstva použijú colné orgány údaje o colnej hodnote tovaru zhromaždené v databáze na určovanie hodnoty tovaru na colné účely, ktorú vedie colné riaditeľstvo. Postup pri výbere údajov z tejto databázy, používaní týchto údajov a formálnom prijatí rozhodnutia o určení colnej hodnoty tovaru v súlade s údajmi zhromaždenými v určenej databáze stanoví generálny riaditeľ colného riaditeľstva.“

16. Bod 7 pravidiel kontroly určovania colnej hodnoty dovážaného tovaru, schválených nariadením riaditeľa colného riaditeľstva pri Ministerstve financií Litovskej republiky č. 1B 431 z 28. apríla 2004 (ďalej len „pravidlá colného riaditeľstva“), stanovuje: „Colníci používajú databázu na určovanie colnej hodnoty tovaru na colné účely, ktorá sa vytvorí v súlade s postupom stanoveným colným riaditeľstvom, na tieto účely: 7.1. porovnanie colnej hodnoty dovážaného tovaru a colnej hodnoty predtým dovezeného tovaru a overovanie reálnosti colnej hodnoty tovaru, 7.2. zisťovanie informácií o hodnote a cene tovaru na uplatnenie iných metód určovania colnej hodnoty alebo na výpočet dodatočnej záruky alebo zábezpeky.“

17. Bod 24 pravidiel colného riaditeľstva stanovuje: „Ak je prijaté rozhodnutie uvedené v bode 20.4 pravidiel [colného riaditeľstva] (o uplatnení metódy na určenie colnej hodnoty na základe prevodnej hodnoty rovnakého alebo podobného tovaru), je nevyhnutné dodržať článok 150 nariadenia na vykonávanie colného kódexu Spoločenstva. Pokiaľ nie je možné splniť požiadavky článku 150 nariadenia na vykonávanie colného kódexu Spoločenstva počas prepúšťania tovaru do colného režimu, colná hodnota tovaru sa určí v súlade s článkom 31 colného kódexu Spoločenstva (metóda 6). Pri určovaní colnej hodnoty tovaru pomocou metódy 6 sa uplatní cena tovaru, ktorá sa približuje cene rovnakého alebo podobného tovaru; je však možné aj pružnejšie uplatnenie požiadaviek stanovených pre tieto metódy (napríklad požiadavka 90 dní sa môže uplatniť flexibilnejšie, tovar môže byť vyrobený v inej krajine, než je krajina tovaru, ktorého colná hodnota sa určuje, môže sa uplatniť cena krajiny vývozu atď.).“

III. Skutkový stav, vnútroštátne konanie a prejudiciálne otázky

18. V rokoch 2009 až 2012 žalobkyňa v spore vo veci samej (spoločnosť UAB „Baltic Master“) dovážala do Litvy rôzne množstvá tovaru malajzijského pôvodu, ktorý nakupovala od spoločnosti Gus Group LLC. Tento tovar žalobkyňa v colných vyhláseniach opisovala ako klimatizačné stroje a ich časti a súčasti a deklarovala ho pod rôznymi kódmi ( 9 ) TARIC, ( 10 ) pričom udávala celkovú hmotnosť týchto súčastí v kilogramoch. V týchto vyhláseniach žalobkyňa uvádzala prevodnú hodnotu, t. j. cenu uvedenú vo faktúrach vystavených žalobkyni, ako colnú hodnotu sporného tovaru.

19. Vilniaus teritorinė muitinė (Regionálny colný úrad Vilnius, Litva) po niekoľkých kontrolách činností žalobkyne v súvislosti s dovozom tohto tovaru rozhodol, že tovar mal byť označený ako „časti a súčasti klimatizačných strojov“ a deklarovaný pod iným kódom TARIC ( 11 ). Regionálny colný úrad Vilnius sa zároveň domnieval, že nie je možné akceptovať prevodnú hodnotu – keďže žalobkyňu a predávajúceho je potrebné považovať za prepojené osoby na účely určenia colnej hodnoty – a že hodnotu sporného tovaru nie je možné určiť ani jednou z metód uvedených v článkoch 29 a 30 nariadenia č. 2913/92.

20. Regionálny colný úrad Vilnius teda určil colnú hodnotu tovaru v súlade s článkom 31 nariadenia č. 2913/92, pričom na tento účel odkázal na údaje uvedené v colnom informačnom systéme na určovanie hodnoty tovaru na colné účely (ďalej len „databáza PREMI“). Litovské orgány najmä určili colnú hodnotu tovaru dovážaného žalobkyňou na základe údajov o transakciách s tovarom od toho istého výrobcu dovezeným inou spoločnosťou pod rovnakým označením a kódom TARIC. Bol to jediný prípad vývozu z Malajzie pod rovnakým kódom TARIC, ktorý bol zaznamenaný vo vnútroštátnej databáze PREMI v roku 2010. Colné orgány použili prevodnú hodnotu tohto prípadu na hodnoty tovaru deklarovaného žalobkyňou v období rokov 2009 až 2011.

21. Žalobkyňa podala voči rozhodnutiu Regionálneho colného úradu Vilnius sťažnosť na Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (Colné riaditeľstvo pri Ministerstve financií Litovskej republiky). Colné riaditeľstvo po preskúmaní sťažnosti žalobkyne potvrdilo rozhodnutie Regionálneho colného úradu Vilnius. Žalobkyňa sa voči rozhodnutiu colného riaditeľstva odvolala na Mokestinių ginčų komisja prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (Komisia pre daňové spory pri vláde Litovskej republiky). Tento orgán potvrdil sporné rozhodnutie colného riaditeľstva pri Ministerstve financií Litovskej republiky.

22. Žalobkyňa podala voči rozhodnutiu komisie pre daňové spory pri vláde Litovskej republiky žalobu na Vilniaus apygardos administracinis teismas (Krajský správny súd Vilnius, Litva) a požiadala aj o podanie návrhu na začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor Európskej únie vo veci výkladu niektorých ustanovení nariadenia č. 2913/92 a vykonávacieho nariadenia č. 2454/93.

23. Vilniaus apygardos administracinis teismas (Krajský správny súd Vilnius) zamietol žalobu podanú žalobkyňou. Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva) po preskúmaní odvolania podaného žalobkyňou potvrdil rozsudok vydaný v prvostupňovom konaní.

24. Na základe rozsudku Európskeho súdu pre ľudské práva, podľa ktorého súdy Litovskej republiky neuviedli primerané dôvody, pre ktoré odmietli podať návrh na začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor, v dôsledku čoho porušili článok 6 ods. 1 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, ( 12 ) Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd) obnovil správne konanie. Vzhľadom na pochybnosti o správnom výklade príslušných ustanovení práva EÚ však uvedený súd rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa článok 29 ods. 1 písm. d) [nariadenia č. 2913/92] a článok 143 ods. 1 písm. b), e) alebo f) [nariadenia č. 2454/93] vykladať v tom zmysle, že kupujúci a predávajúci sa považujú za prepojené osoby v takých prípadoch, keď ako v prejednávanej veci síce neexistujú dokumenty (oficiálne údaje), ktoré by preukazovali, že ide o spoločníkov alebo že sa navzájom kontrolujú, okolnosti uzatvorenia transakcií však na základe objektívnych dôkazov nie sú typické pre výkon hospodárskej činnosti za bežných podmienok, ale skôr pre prípady, v ktorých 1) existujú medzi stranami transakcie zvlášť blízke vzťahy založené na vysokej miere dôvery alebo 2) jedna strana transakcie kontroluje druhú, prípadne obe strany transakcie kontroluje tretia osoba? 2. Má sa článok 31 ods. 1 [nariadenia č. 2913/92] vykladať v tom zmysle, že zakazuje určenie colnej hodnoty na základe informácií uvedených vo vnútroštátnej databáze v súvislosti s colnou hodnotou tovaru, ktorý má rovnaký pôvod, a hoci nie je podobný v zmysle článku 142 ods. 1 písm. d) [nariadenia č. 2454/93], je mu priradený rovnaký kód TARIC?“

25. Písomné pripomienky predložila spoločnosť Baltic Master, česká, estónska, španielska, francúzska a litovská vláda, ako aj Európska komisia. Títo účastníci konania, ako aj holandská vláda, boli tiež vypočutí na pojednávaní 17. novembra 2021.

IV. Analýza

A. Prvá otázka

26. Prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa majú článok 29 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 2913/92 a článok 143 ods. 1 písm. b), e) alebo f) nariadenia č. 2454/93 vykladať v tom zmysle, že kupujúci a predávajúci sa považujú za „prepojené osoby“, ak napriek neexistencii dôkazov o tom, že ide o spoločníkov alebo že sa navzájom kontrolujú, okolnosti uzatvorenia transakcií nenaznačujú výkon hospodárskej činnosti za bežných podmienok, ale zvlášť blízke obchodné vzťahy alebo de facto kontrolu medzi týmito osobami.

27. S cieľom poskytnúť odpoveď vnútroštátnemu súdu najprv pripomeniem základné princípy systému určovania colnej hodnoty v EÚ (1). Následne sa budem zaoberať výkladovými otázkami, ktoré položil vnútroštátny súd, a navrhnem, ako sa vyššie opísaný rámec môže uplatniť v takých veciach, akou je spor vo veci samej (2).

1. Systém určovania colnej hodnoty v EÚ

28. Na začiatku môže byť užitočné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je cieľom právnej úpravy EÚ týkajúcej sa colnej hodnoty „vytvorenie spravodlivého, jednotného a nestranného systému, ktorý vylučuje uplatňovanie svojvoľných alebo fiktívnych colných hodnôt“ ( 13 ). Článok 29 ods. 1 nariadenia č. 2913/92 stanovuje zásadu, že colnou hodnotou tovaru je jeho prevodná hodnota, t. j. skutočne zaplatená alebo splatná cena, v prípade potreby upravená. ( 14 )

29. Táto zásada však podlieha určitým podmienkam, pričom jednou z týchto podmienok je – podľa písm. d) toho istého ustanovenia –, že kupujúci a predávajúci nie sú prepojení, alebo ak sú, že prevodná hodnota je prijateľná na colné účely. ( 15 ) Rozsah pôsobnosti tejto podmienky je objasnený najmä v článku 143 ods. 1 nariadenia č. 2454/93 a v článku 29 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 2913/92.

30. Na jednej strane článok 143 ods. 1 nariadenia č. 2454/93 obsahuje zoznam situácií, v ktorých sa hospodárske subjekty považujú za „prepojené“ na účely pravidiel určovania colnej hodnoty.

31. Na druhej strane z článku 29 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 2913/92 jasne vyplýva, že skutočnosť, že kupujúci a predávajúci sú prepojení, nie je dostatočným dôvodom na predpoklad, že cena tovaru – a teda prevodná hodnota – mohla byť ovplyvnená osobitným vzťahom medzi týmito stranami. ( 16 ) Napriek tomu, že sú prepojené, je totiž deklarovaná prevodná hodnota prijateľná, ak ich vzťah neovplyvnil cenu tovaru.

32. Článok 29 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 2913/92 stanovuje, že na overenie tejto skutočnosti treba preskúmať „okolnosti predaja“ na základe informácií poskytnutých deklarantom. V tejto súvislosti by sa nemalo zabúdať na to, že prevodná hodnota musí odrážať skutočnú hospodársku hodnotu dotknutého tovaru a zohľadňovať „všetky zložky tohto tovaru, ktoré majú hospodársku hodnotu“ ( 17 ).

33. Práve vzhľadom na tieto skutočnosti sa teraz budem zaoberať výkladovou otázkou, ktorú položil vnútroštátny súd.

2. Prejednávaná vec

34. Vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania uvádza, že v prejednávanej veci neexistuje dôkaz preukazujúci existenciu akéhokoľvek právneho vzťahu medzi predávajúcim a kupujúcim, ktorý by mal povahu uvedenú v článku 143 ods. 1 nariadenia č. 2454/93.

35. Vnútroštátny súd však uvádza, že viaceré skutkové okolnosti odôvodňujú predpoklad, že predávajúci a kupujúci sú mimoriadne úzko prepojení, v dôsledku čoho transakcie medzi týmito osobami boli uzavreté a uskutočnené za podmienok, ktoré nie sú typické pre bežné podnikanie. Podľa názoru vnútroštátneho súdu neexistuje nijaká objektívna podmienka, ktorá by odôvodňovala ekonomickú logiku takých transakcií.

36. V tejto súvislosti vnútroštátny súd poukazuje na tieto skutočnosti: (i) predávajúci a žalobkyňa sú prepojení dlhodobými obchodnými vzťahmi; (ii) tovar bol dodávaný bez uzatvorenia akýchkoľvek kúpnych zmlúv, ktoré by upravovali dodanie, platbu alebo vrátenie tovaru a ďalšie podmienky typické pre také transakcie; (iii) tovar bol dodávaný bez zálohových platieb a napriek tomu, že žalobkyňa predávajúcemu dlhovala významné sumy za predchádzajúce dodávky; (iv) neboli upravené opatrenia na vymáhanie alebo zmiernenie rizika (zálohové platby, zábezpeky, záruky, úroky z omeškania atď.), ktoré sú normálne pri bežnom podnikaní, a to napriek mimoriadne vysokej hodnote sporných transakcií; (v) neexistujú dôkazy o tom, že predávajúci vo všeobecnosti mal nejakú kontrolu nad platbami a ďalšími záväzkami, (vi) boli zistené prípady, v ktorých osoby pracujúce pre spoločnosť žalobkyne konali v mene predávajúceho na základe oprávnenia a používali jeho firemné pečiatky.

37. Vnútroštátny súd ďalej uvádza, že podľa jeho názoru sú podobné vzory správania hospodárskych subjektov ako v prejednávanej veci vo všeobecnosti typické pre prípady, keď jedna strana transakcie kontroluje druhú alebo sú obe kontrolované treťou osobou. Preto hoci neexistujú oficiálne dôkazy o existencii takej kontroly de iure, vnútroštátny súd sa domnieva, že okolnosti prejednávanej veci môžu byť dôvodom na to, aby sa predávajúci a žalobkyňa považovali za de facto prepojené osoby v zmysle článku 29 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 2913/92 a článku 143 ods. 1 písm. e) a/alebo f) nariadenia č. 2454/93.

38. Jadrom problému je teda otázka, či colné orgány môžu dospieť k záveru, že obe strany sú „prepojené“ na účely určenia colnej hodnoty, a to napriek neexistencii akýchkoľvek právnych väzieb, na základe skutočností, ktoré naznačujú, že jedna strana de facto kontroluje druhú alebo tretia osoba kontroluje obe strany.

39. V nasledujúcich častiach vysvetlím, prečo zastávam názor, že odpoveď na túto otázku musí byť kladná. Zároveň však uvediem, že príslušné ustanovenia práva EÚ [najmä článok 29 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 2913/92 a článok 143 ods. 1 písm. e) a f) nariadenia č. 2454/93] si vyžadujú pomerne opatrný prístup orgánov v čisto de facto situáciách. Na záver s cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď stručne preskúmam ďalšie ustanovenie (článok 181a nariadenia č. 2454/93), ktoré – hoci ho vnútroštátny súd nespomína – môže mať v prejednávanej veci tiež určitý význam.

a) Článok 143 ods. 1 nariadenia č. 2454/93

40. Na začiatku treba zdôrazniť, že situácie, v ktorých sa dva subjekty považujú za „prepojené“ na účely určenia colnej hodnoty, sú taxatívne uvedené (len vtedy, ak) ( 18 ) v článku 143 ods. 1 nariadenia č. 2454/93.

41. Ako však zdôraznili niektorí z účastníkov konania, ktorí predložili pripomienky v prejednávanej veci, Súdny dvor uviedol, že situácie vymedzené v tomto ustanovení sa nemusia vykladať reštriktívne, ak by to narušilo účinnosť článku 29 nariadenia č. 2913/92. ( 19 ) Na základe toho títo účastníci konania tvrdia, že prejednávanú vec možno zahrnúť pod článok 143 ods. 1 písm. b), e) alebo f) nariadenia č. 2454/93.

42. Pokiaľ ide o článok 143 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 2454/93, sotva by mohlo byť sporné, že toto ustanovenie sa nevzťahuje na čisto de facto situácie. Totiž len osoby, ktoré sú „právne uznanými spoločníkmi“ ( 20 ), sa na účely tohto ustanovenia považujú za „prepojené“. Preskúmanie rôznych jazykových verzií nariadenia potvrdzuje tento výklad. ( 21 )

43. Keďže vnútroštátny súd uvádza, že na základe dostupných dôkazov nemožno zistiť právnu súvislosť medzi týmito dvoma subjektmi, domnievam sa, že článok 143 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 2454/93 sa v prejednávanej veci neuplatní.

44. Situácia však môže byť odlišná, pokiaľ ide o článok 143 ods. 1 písm. e) a f) nariadenia č. 2454/93. Tieto ustanovenia totiž umožňujú orgánom považovať dva subjekty za „prepojené“ v situáciách, v ktorých ide len o kontrolu de facto. Platí to, ak jedna strana „priamo alebo nepriamo kontroluje druhú“ [písm. e)] a ak sú oba subjekty „priamo alebo nepriamo kontrolované treťou osobou“ [písm. f)]. Vysvetľujúce poznámky v prílohe 23 k nariadeniu č. 2454/93 stanovujú, že na účely článku 143 ods. 1 písm. e) ( 22 )„je potrebné, aby jedna osoba kontrolovala druhú, ak je tá skôr spomenutá právne alebo pracovne v pozícii uplatniť určité obmedzenia alebo príkazy voči druhej osobe“ ( 23 ).

45. Vylučovacia spojka „alebo“ naznačuje, že aj situácie de facto kontroly sú relevantné na účely týchto ustanovení ako alternatíva k čisto de iure kontrole. Zhrnul by som to tak, že dva subjekty sú „prepojené“ na účely určovania colnej hodnoty, ak – z dôvodu právnych, zmluvných alebo jednoducho faktických väzieb, ktoré medzi nimi existujú – príslušné transakcie (ako boli deklarované orgánom) nemôžu byť výsledkom rokovaní dvoch nezávislých trhových subjektov, z ktorých sa každý správa ekonomicky čo najracionálnejšie alebo sa usiluje o dosiahnutie čo najvyššieho zisku.

46. Samozrejme, vnútroštátnemu súdu – ktorý má ako jediný právomoc posúdiť skutkové okolnosti sporu, ktorý prejednáva – prináleží určiť, či sú kupujúci a predávajúci „prepojení“, lebo jeden z nich je v pozícii uplatniť určité obmedzenia alebo príkazy voči druhému, prípadne tretia osoba môže vykonávať podobnú formu kontroly nad oboma spoločnosťami. ( 24 )

47. Aby som však vnútroštátnemu súdu pomohol, chcel by som uviesť nasledujúce úvahy.

48. Skutočnosti, ktoré podľa vnútroštátneho súdu poukazujú na možné väzby medzi týmito dvoma trhovými subjektmi, nepochybne preukazujú existenciu vysokej úrovne dôvery medzi nimi. Nie som si však istý, či tieto skutočnosti – posudzované jednotlivo i spoločne – postačujú na preukázanie situácie kontroly de facto v zmysle článku 143 ods. 1 písm. e) alebo f) nariadenia č. 2454/93.

49. Zdá sa mi, že tieto prvky sú väčšinou nepriamymi dôkazmi alebo v každom prípade viedli orgány k tomu, aby vychádzali z určitých domnienok.

50. V tejto súvislosti môžem určite súhlasiť s tým, že colné orgány by mali mať možnosť považovať určité skutočnosti za preukázané na základe viacerých nepriamych dôkazov a/alebo na základe určitých domnienok. Vzhľadom na veľký počet transakcií, ktoré musia tieto orgány denne spracovať, je zrejmé, že od nich nemožno očakávať, že svoje zistenia založia na takej úrovni dôkazov, akú musia dodržať napríklad orgány činné v trestnom konaní.

51. Zároveň však musia mať trhové subjekty istotu, že tieto orgány používajú na overovanie ich vyhlásení predvídateľné a spoľahlivé metódy. Predovšetkým nepriame dôkazy musia byť relevantné a konzistentné a domnienky založené na dlhodobých skúsenostiach, aby sa minimalizovalo riziko falošných pozitívnych zistení. ( 25 ) Ako totiž stanovujú odôvodnenia nariadenia č. 2913/92, cieľom colného kódexu je „aby sa zabezpečila rovnováha medzi požiadavkami colných orgánov na riadne uplatňovanie colných právnych predpisov na strane jednej a právom podnikateľských subjektov na spravodlivé zaobchádzanie na strane druhej…“.

52. Článok 29 ods. 2 nariadenia č. 2913/92 v súlade s touto zásadou stanovuje postup ad hoc, ktorého cieľom je umožniť orgánom objasniť, či sa článok 29 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 2913/92 uplatní alebo neuplatní v danej situácii, pričom zároveň je zabezpečená ochrana práv deklaranta. Colné orgány sú povinné oznámiť svoje pochybnosti deklarantovi, aby mal možnosť poskytnúť viac informácií v úsilí preukázať, že deklarovaná prevodná hodnota je prijateľná na colné účely. Ja sa domnievam, že hoci je ich úlohou hlavne preskúmať prijateľnosť deklarovanej ceny, nič nebráni orgánom a/alebo hospodárskym subjektom využiť tento postup s cieľom objasniť vzťah medzi kupujúcim a predávajúcim.

53. Článok 29 nariadenia č. 2913/92 síce nejde až tak ďaleko, že by stanovoval domnienku, podľa ktorej cena dohodnutá medzi prepojenými stranami vo všeobecnosti neodráža skutočnú ekonomickú hodnotu tovaru, do istej miery však zmierňuje úroveň dôkazov požadovanú od orgánov. Robí to tým, že stanovuje určité bremená tvrdenia pre deklaranta ( 26 ) a za určitých okolností mu ukladá aj povinnosť čiastočne znášať dôkazné bremeno. ( 27 )

54. Skutočnosť, že deklarant znáša také bremená, však nemôže mať za následok to, že orgány budú oslobodené od povinnosti založiť svoje zistenia o existencii de facto kontroly na konkrétnych dôkazoch, z ktorých vyplýva, že jedna strana bola schopná určiť alebo ovplyvniť správanie druhej strany, prípadne že tretia strana mohla vykonávať podobnú právomoc voči obom stranám.

55. Podľa môjho názoru samotná skutočnosť, že transakcia nevykazuje určité vlastnosti, ktorými sa zvyčajne vyznačujú podobné transakcie – napríklad existencia písomnej zmluvy o predaji, poskytnutie zábezpeky alebo záruky, zálohové platby –, automaticky nesvedčí o existencii štrukturálneho alebo organického prepojenia medzi týmito dvoma subjektmi. Ako zdôrazňuje spoločnosť Baltic Master, nemožno vylúčiť, že dvaja dlhodobí obchodní partneri, ktorí uzatvárajú pravidelné a plodné obchody, by mohli uskutočňovať transakcie zjednodušeným a rýchlym spôsobom. Podobne nezvyčajne nízka cena nemusí nevyhnutne znamenať, že transakcia sa uskutočnila medzi prepojenými osobami. Jedna strana totiž môže dosiahnuť obzvlášť dobrú cenu napríklad z dôvodu finančných ťažkostí druhej strany alebo v dôsledku mimoriadne priaznivej situácie na trhu. ( 28 ) Nie sú to situácie kontroly de facto, ale skôr výsledok bežného pôsobenia trhových síl.

56. Podľa môjho názoru aby orgány preukázali kontrolou de facto, nemôžu sa obmedziť na pozorovanie a zaznamenanie účinku údajnej kontroly (nezvyčajne nízka cena), ale musia skutočne identifikovať možnú príčinu údajnej kontroly. Do úvahy prichádza napríklad existencia vzájomne prepojených riaditeľstiev, krížové podiely alebo blízke vzťahy medzi akcionármi oboch strán. Tieto skutočnosti môžu v prípade potreby poskytnúť orgánom pevný základ na predpokladanie kontroly de facto. V opačnom prípade sa úvahy orgánov točia v začarovanom kruhu: skutočnosť, ktorá bola dôvodom na hĺbkové vyšetrovanie vzťahu medzi oboma stranami (nezvyčajne nízka cena), sa zároveň stáva dôkazom existencie „príliš blízkeho“ vzťahu medzi nimi.

57. Pre úplnosť však môže byť užitočné pripomenúť vnútroštátnemu súdu, že skutočnosť, že kupujúci a predávajúci sú „prepojení“ v zmysle článku 29 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 2913/92, v nijakom prípade nie je jedinou situáciou, ( 29 ) v ktorej môžu colné orgány odmietnuť hodnotu tovaru deklarovanú pri dovoze. Platný rámec EÚ totiž zahŕňa aj iné ustanovenia, ktoré orgánom umožňujú odhadnúť túto hodnotu na základe iných metód určovania hodnoty. Na prvý pohľad sa zdá, že jedno z týchto ustanovení môže byť relevantné v prejednávanej veci.

b) Článok 181a nariadenia č. 2454/93

58. Podľa článku 181a nariadenia č. 2454/93 „colné orgány nemusia určovať colnú hodnotu dovážaného tovaru pomocou metódy prevodnej hodnoty, ak… nie sú dostatočne presvedčené, na základe dôvodných pochybností, že deklarovaná hodnota predstavuje celkovú zaplatenú cenu alebo cenu, ktorá sa má zaplatiť podľa článku 29 kódexu“.

59. Článok 181a nariadenia č. 2454/93 zahŕňa situácie, v ktorých deklarovaná cena nezodpovedá skutočne zaplatenej alebo splatnej cene. Toto ustanovenie – ktoré sa uplatní bez ohľadu na to, či sú kupujúci a predávajúci (de iure alebo de facto) prepojení – sa vzťahuje najmä na prípady podvodov, nepravdivých vyhlásení a iných skresľujúcich informácií. ( 30 ) Môže sa napríklad stať, že existujú sfalšované dokumenty alebo vyhlásenia, ktoré presne neodrážajú skutočnú transakciu. Rovnako sa môže stať, že sa vyskytnú chyby pri určovaní alebo úprave „ceny skutočne zaplatenej alebo ktorá sa má zaplatiť“ na základe kritérií stanovených v článkoch 29, 32 a 33 nariadenia č. 2913/92, alebo jednoduchšie, že pri vypĺňaní dokladov potrebných na colné odbavenie sa vyskytnú vecné chyby.

60. Článok 181a nariadenia č. 2454/93 je teda ustanovením, ktoré vo veľkej miere dopĺňa článok 29 ods. 1 nariadenia č. 2913/92. Ako totiž uviedla Komisia na pojednávaní, prvé uvedené ustanovenie bolo do právneho rámca EÚ zavedené až neskôr s cieľom vyplniť určité medzery.

61. Podľa môjho názoru sa článok 181a nariadenia č. 2454/93 uplatní, ak deklarovaná cena nezodpovedá skutočne zaplatenej alebo splatnej cene. Článok 29 ods. 1 nariadenia č. 2913/92 sa uplatní, ak deklarovaná cena zodpovedá skutočne zaplatenej alebo splatnej cene, jej výška však bola ovplyvnená vzťahom medzi kupujúcim a predávajúcim. V oboch prípadoch teda hodnota deklarovaná colným orgánom ako taká neodráža skutočnú ekonomickú hodnotu tovaru, a preto sa javí ako svojvoľná alebo fiktívna.

62. Ako uviedla španielska vláda na pojednávaní, článok 181a nariadenia č. 2454/93 a článok 29 ods. 1 nariadenia č. 2913/92 napriek odlišnej pôsobnosti sledujú rovnaký cieľ (umožniť správne určenie hodnoty tovaru) a riadia sa veľmi podobnou logikou.

63. Obe ustanovenia si od colných orgánov vyžadujú pomerne opatrný prístup: musia mať „dôvody“ domnievať sa, že cena dohodnutá medzi prepojenými subjektmi bola ovplyvnená ich vzťahom (článok 29 ods. 2 nariadenia č. 2913/92), ( 31 ) a musia mať „dôvodné pochybnosti“, že deklarovaná cena nie je cenou skutočne zaplatenou alebo cenou, ktorá samá zaplatiť (článok 181a nariadenia č. 2454/93).

64. Okrem toho sa v oboch ustanoveniach vyžaduje, aby orgány vypočuli dotknuté subjekty, skôr ako sa rozhodnú nezohľadniť deklarovanú hodnotu a pristúpiť k vlastnému určeniu hodnoty tovaru.

65. O tom, či je článok 181a nariadenia č. 2454/93 v prejednávanej veci relevantný – ako alternatíva k článku 29 ods. 1 nariadenia č. 2913/92 –, však musí opäť rozhodnúť vnútroštátny súd.

3. Záver k prvej otázke

66. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku podľa môjho názoru odpovedať tak, že článok 29 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 2913/92 a článok 143 ods. 1 písm. e) a f) nariadenia č. 2454/93 sa majú vykladať v tom zmysle, že kupujúci a predávajúci sa považujú za „prepojené osoby“, ak napriek neexistencii dôkazov o obchodnom partnerstve alebo kontrole je na základe okolností uzavretia transakcií možné dôvodne dospieť k záveru, že jedna osoba de facto kontroluje druhú osobu alebo že obe osoby sú kontrolované treťou osobou.

B. Druhá otázka

67. Druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 31 ods. 1 nariadenia č. 2913/92 bráni tomu, aby sa colná hodnota určila na základe informácií obsiahnutých vo vnútroštátnej databáze týkajúcej sa colnej hodnoty tovaru, ktorý má rovnaký pôvod a ktorému, aj keď nie je podobný, je priradený ten istý kód TARIC.

68. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že články 30 a 31 nariadenia č. 2913/92 upravujú metódy na určenie colnej hodnoty za okolností, keď nie je možné určiť skutočnú prevodnú hodnotu, a teda nie je možné použiť štandardnú metódu na určenie colnej hodnoty, ktorá je stanovená v článku 29 tohto kódexu.

69. Tieto „doplnkové“ metódy na určenie colnej hodnoty sú stanovené v prísnom hierarchickom poradí a sú si navzájom podriadené. Preto sa uplatňujú postupne: ak uplatnením danej metódy nemožno určiť colnú hodnotu, treba použiť metódu, ktorá v poradí stanovenom v colnom kódexe nasleduje bezprostredne po tejto metóde, pokiaľ je to možné. ( 32 )

70. V článku 30 nariadenia č. 2913/92 sú uvedené štyri špecifické metódy určovania hodnoty založené na pravidlách. Článok 31 nariadenia č. 2913/92 zas stanovuje metódu určovania hodnoty poslednej inštancie – ktorú možno použiť len vtedy, ak nie je iná možnosť –, pomocou ktorej sa hodnota určí „na základe údajov dostupných v spoločenstve s použitím vhodných prostriedkov“, pokiaľ sú tieto prostriedky „[zlučiteľné] so zásadami a všeobecnými pravidlami“ colných predpisov EÚ a Všeobecnej dohody o clách a obchode (ďalej len „GATT“).

71. Vzhľadom na svoje pomerne otvorené znenie a povahu extrema ratio článok 31 nariadenia č. 2913/92 ponecháva na orgány, aby za daných okolností určili, ktoré metódy je možné použiť na určenie hodnoty príslušného tovaru. Malo by v zásade ísť o metódy stanovené v článkoch 29 a 30 toho istého nariadenia, uplatnené s určitou mierou pružnosti. ( 33 )

72. Podľa článku 31 nariadenia č. 2913/92 je dôležité to, aby boli zvolené prostriedky (i) „vhodné“; (ii) založené na dostupných údajoch, a (iii) zlučiteľné s príslušným právnym rámcom (EÚ a medzinárodným).

73. Z týchto požiadaviek podľa môjho názoru vyplývajú nasledujúce závery. Po prvé zvolené prostriedky musia byť primerané vzhľadom na okolnosti (t. j. spôsobilé viesť k spravodlivému a riadnemu určeniu hodnoty) a praktické pre orgány (t. j. nie príliš komplikované a časovo náročné). Po druhé zvolené prostriedky musia byť založené na skutočných údajoch – ak je to možné, mali by „vychádzať z colných hodnôt určených predtým“ ( 34 ) –, ktoré si môžu overiť deklaranti a v prípade potreby aj príslušné orgány. Po tretie tieto prostriedky musia harmonicky zapadnúť do systému určovania colnej hodnoty v EÚ a nesmú byť v rozpore s príslušnými medzinárodnými nástrojmi.

74. Ako som uviedol v bode 19 vyššie, v prejednávanej veci sa colné orgány domnievali, že nie je možné uplatniť štandardnú metódu určovania hodnoty stanovenú v článku 29 nariadenia č. 2913/92 ani doplnkové metódy stanovené v článku 30 nariadenia. Rozhodli preto, že colná hodnota príslušného tovaru sa musí stanoviť použitím „záložnej“ metódy, ktorá je stanovená v článku 31 nariadenia č. 2913/92. Na tento účel tieto orgány určili colnú hodnotu tovaru dovezeného žalobkyňou pomocou údajov o transakciách s tovarom dovezeným inou spoločnosťou pod rovnakým označením („časti a súčasti klimatizačných strojov“) a kódom TARIC (8415900090), ktorý mal rovnaký pôvod (Malajzia) a vyrobil ho ten istý výrobca. Vnútroštátny súd poukazuje na to, že referenčná transakcia bola jediným prípadom vývozu z Malajzie pod rovnakým kódom TARIC zaznamenaným vo vnútroštátnej databáze v roku 2010.

75. Samozrejme, Súdnemu dvoru neprináleží posudzovať, či colné orgány v prejednávanej veci správne použili metódu na určenie colnej hodnoty stanovenú v článku 31 ods. 1 nariadenia č. 2913/92 na základe toho, že nebolo možné uplatniť článok 29 ani článok 30 tohto kódexu.

76. Aby som sa však vrátil k problematike, na ktorú sa pýta vnútroštátny súd, podľa môjho názoru článok 31 nariadenia č. 2913/92 v zásade nebráni určeniu hodnoty tovaru na základe údajov o transakciách zaznamenaných vo vnútroštátnej databáze, ktoré sa týkajú dovozu tovaru zatriedeného pod ten istý kód TARIC a s rovnakým pôvodom, ktorý sa uskutočnil v predchádzajúcich rokoch.

77. Hoci sa referenčná dodávka nemusela nevyhnutne týkať „rovnakého tovaru“ alebo „podobného tovaru“ v zmysle článku 30 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia č. 2913/92, skutočnosť, že obe dotknuté dodávky sa týkali tovaru zatriedeného pod ten istý kód TARIC, svedčí o primeranej miere podobnosti týchto tovarov. Podľa môjho názoru taká podobnosť môže byť postačujúca pri určovaní hodnoty tovaru podľa článku 31 nariadenia č. 2913/92, ak nie sú známe iné vlastnosti príslušných výrobkov. V praxi orgány uplatnili metódu stanovenia colnej hodnoty na základe prevodnej hodnoty podobného tovaru, ( 35 ) pričom vykladali pojem „podobný tovar“ pružne. ( 36 )

78. Sotva musím v tejto súvislosti pripomínať, že sadzobník TARIC je „založený na kombinovanej nomenklatúre“, ktorá vychádza z harmonizovaného systému (ďalej len „HS“) Svetovej colnej organizácie a predstavuje hlavný nástroj na zatriedenie tovaru v Európskej únii. Kódy TARIC sú teda určené na to, aby odrážali spôsob, akým je výrobok zatriedený vo všetkých krajinách, ktoré prijali HS. ( 37 ) S digitalizáciou ciel je sadzobník TARIC ľahko prístupný obchodníkom aj orgánom prostredníctvom verejnej databázy, čím sa zvyšuje transparentnosť a právna istota.

79. Je pravda, že príslušný kód TARIC použitý v prejednávanej veci je zostatkový a všeobecný. ( 38 ) Colné orgány však pridelili osobitný kód TARIC na základe informácií poskytnutých samotným dovozcom. V tomto smere netreba zabúdať na to, že systém určovania colnej hodnoty v EÚ je založený na predpoklade, že informácie potrebné na uplatňovanie colných predpisov na tovar sa určujú najmä na základe údajov poskytnutých deklarantom, a nie na základe zistení colných orgánov. ( 39 ) Vo všeobecnosti sa samohodnotenie záväzkov vo vzťahu k tovaru, na ktorý sa vzťahuje vyhlásenie predložené colným orgánom, považuje za jednu zo zásad, na ktorých sa zakladajú právne predpisy EÚ v tejto oblasti. V tejto súvislosti sa úloha orgánov väčšinou obmedzuje na kontrolu a overovanie vyhlásení a v prípade potreby na ich opravu. ( 40 ) Nemožno očakávať, že orgány budú vykonávať časovo náročné úlohy s cieľom „urobiť prácu“ za deklarantov a prepočítavať poplatky na základe informácií a údajov, ktoré nie sú ľahko dostupné.

80. V tejto súvislosti musím ďalej uviesť, že Súdny dvor už konštatoval, že cena uvedená pri jedinom predaji, ktorý sa uskutočnil pred dotknutým predajom, na základe ktorej bolo v určitej veci podané colné vyhlásenie, môže predstavovať „údaje dostupné“ v Európskej únii, ktoré sa podľa článku 31 ods. 1 nariadenia č. 2913/92 môžu použiť ako základ na určenie colnej hodnoty. Súdny dvor rozhodol, že odkaz na túto cenu predstavuje prostriedok na určenie colnej hodnoty, ktorý je „vhodný“ v zmysle článku 31 ods. 1 a zlučiteľný so zásadami a všeobecnými pravidlami medzinárodných dohôd uvedenými v článku 31 ods. 1 ( 41 )

81. Nevidím dôvod, pre ktorý by sa tieto zistenia nemohli uplatniť aj v prejednávanej veci.

82. Súhlasím však so spoločnosťou Baltic Master v tom, že preskúmanie údajov za celú EÚ týkajúcich sa dovozu príslušného tovaru v príslušnom období by bolo vhodnejšie. ( 42 ) Vnútroštátnemu súdu však prináleží overiť, či sú také údaje k dispozícii, a ak áno, či tieto údaje môžu spochybniť zistenia colných orgánov.

83. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba podľa môjho názoru na druhú otázku odpovedať v tom zmysle, že článok 31 ods. 1 nariadenia č. 2913/92 nebráni určeniu colnej hodnoty na základe informácií uvedených vo vnútroštátnej databáze v súvislosti s colnou hodnotou tovaru, ktorý má rovnaký pôvod, a hoci nie je rovnaký ani podobný, je mu priradený rovnaký kód TARIC.

V. Návrh

84. Na záver navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva), takto: – podľa článku 29 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 2913/92 a článku 143 ods. 1 písm. e) a f) nariadenia č. 2454/93 sa kupujúci a predávajúci považujú za „prepojené osoby“, ak napriek neexistencii dôkazov o obchodnom partnerstve alebo kontrole je na základe okolností uzavretia transakcií možné dôvodne dospieť k záveru, že jedna osoba de facto kontroluje druhú osobu alebo že obe osoby sú kontrolované treťou osobou, – článok 31 ods. 1 nariadenia č. 2913/92 nebráni určeniu colnej hodnoty na základe informácií uvedených vo vnútroštátnej databáze v súvislosti s colnou hodnotou tovaru, ktorý má rovnaký pôvod, a hoci nie je rovnaký ani podobný, je mu priradený rovnaký kód TARIC.

( 1 ) Jazyk prednesu: angličtina.

( 2 ) SMITH, A.: An Inquiry into the Nature and Causes of the Wealth of Nations. 1776, kniha V, kapitola II, časť II.

( 3 ) Pozri ASAKURA, H.: World History of the Customs and Tariffs. In: World Customs Organization. 2003, s. 19 – 20; a WOLFFGANG, H‑M.: Emerging Issues In European Customs Law. In: World Customs Journal. 2007, zv. 1, č. 1, s. 3 – 4.

( 4 ) Dohoda o vykonávaní článku VII GATT (alebo dohoda WTO o určovaní colnej hodnoty), aby som spomenul len jednu z týchto dohôd. Pokiaľ ide všeobecne o túto tému, pozri ROSENOW, S., O’SHEA, B. J.: A Handbook on the WTO Customs Valuation Agreement. Svetová obchodná organizácia a Cambridge University Press, 2010.

( 5 ) Ú. v. ES L 302, 1992, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307.

( 6 ) Nariadenie č. 2913/92 prestalo byť účinné 30. apríla 2016, keďže bolo zrušené a nahradené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 450/2008 z 23. apríla 2008, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva (modernizovaný Colný kódex) (Ú. v. EÚ L 145, 2008, s. 1). Posledné uvedené nariadenie zas bolo zrušené a nahradené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 952/2013 z 9. októbra 2013, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Únie (Ú. v. EÚ L 269, 2013, s. 1), ktoré je v súčasnosti v platnosti.

( 7 ) Ú. v. ES L 253, 1993, s. 1; Mim. vyd. 02/006, s. 3.

( 8 ) Toto nariadenie bolo zrušené vykonávacím nariadením Komisie (EÚ) 2016/481 z 1. apríla 2016, ktorým sa zrušuje nariadenie Komisie (EHS) č. 2454/93, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 87, 2016, s. 24).

( 9 ) Podľa spoločnosti Baltic Master išlo o kódy 8415200090, 8415820090 a 8415101000.

( 10 ) TARIC znamená „integrovaný sadzobník Európskej únie“; pozri článok 2 nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (Ú. v. ES L 256, 1987, s. 1; Mim. vyd. 02/002, s. 382), v znení zmien a doplnení.

( 11 ) Kód 8415900090.

( 12 ) Rozsudok ESĽP zo 16. apríla 2019, Baltic Master Ltd. v. Litva, CE:ECHR:2019:0416JUD005509216.

( 13 ) Rozsudok z 12. decembra 2013, Christodoulou a i. (C‑116/12, EU:C:2013:825, bod 36 a tam citovaná judikatúra).

( 14 ) Cena môže byť upravená v súlade s článkami 32 a 33 kódexu. V týchto ustanoveniach sú uvedené prvky, ktorých hodnota by sa mala alebo nemala pripočítať k cene za príslušný tovar, ktorá bola skutočne zaplatená alebo sa má zaplatiť.

( 15 ) Článok 29 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 2913/92.

( 16 ) Pozri tiež podobne návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi vo veci Stretinskis (C‑430/14, EU:C:2015:701, bod 15).

( 17 ) Rozsudok z 12. decembra 2013, Christodoulou a i. (C‑116/12, EU:C:2013:825, bod 40 a tam citovaná judikatúra).

( 18 ) V tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi vo veci Stretinskis (C‑430/14, EU:C:2015:701, bod 18).

( 19 ) Pozri rozsudok z 21. januára 2016, Stretinskis (C‑430/14, EU:C:2016:43, bod 27).

( 20 ) Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 21 ) Pozri okrem iného francúzske znenie („juridiquement“), talianske znenie („veste giuridica“), španielske znenie („jurídicamente“), švédske znenie („juridiskt“) a grécke znenie („νομική άποψη“).

( 22 ) Hoci uvedená poznámka sa týka len článku 143 ods. 1 písm. e), domnievam sa, že zásada, ktorá je v nej stanovená, sa analogicky uplatní aj na písm. f) tohto ustanovenia.

( 23 ) Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Pokiaľ ide o výraz „pracovne“, iné jazykové znenia nariadenia jednoznačne potvrdzujú, že tento pojem odkazuje na prípady kontroly de facto: pozri okrem iného francúzske znenie („en droit ou en fait“), talianske znenie („di diritto o di fatto“) a grécke znenie („de jure ή de facto“).

( 24 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. júla 2020, Direktor na Teritorialna direkcija Jugozapadna Agencija Mitnici (C‑76/19, EU:C:2020:543, body 67 a 68).

( 25 ) V tejto súvislosti nemusím uvádzať, že trhové subjekty majú v každom prípade právo napadnúť posúdenie orgánov na vnútroštátnych súdoch, ako to urobila spoločnosť Baltic Master v prejednávanej veci. Pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. marca 2014, Global Trans Lodžistik (C‑29/13 a C‑30/13, EU:C:2014:140), a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Cruz Villalón vo veci DP grup (C‑138/10, EU:C:2011:378, bod 44).

( 26 ) Pozri článok 29 ods. 2 písm. a) („ak o to požiada deklarant“) a článok 29 ods. 2 písm. c) („na podnet deklaranta“).

( 27 ) Pozri článok 29 ods. 2 písm. b) („ak deklarant preukáže“).

( 28 ) Môžeme napríklad vziať do úvahy to, že predaj ropy na jar 2020, počas vrcholu pandémie ochorenia COVID‑19, zaznamenal prvýkrát v histórii záporné ceny.

( 29 ) Ako už bolo uvedené, pokiaľ ich vzťah ovplyvnil cenu tovaru (pozri bod 31 vyššie).

( 30 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. marca 2017, GE Healthcare (C‑173/15, EU:C:2017:195, body 38 až 40). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mazák vo veci Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2007:501, body 61 až 65).

( 31 ) V tejto súvislosti vysvetľujúca poznámka k článku 29 ods. 2 stanovuje, že preskúmanie okolností predaja sa požaduje, iba ak „existujú pochybnosti o prijateľnosti ceny“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).

( 32 ) Pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. decembra 2013, Christodoulou a i. (C‑116/12, EU:C:2013:825, body 41 až 43), a z 9. novembra 2017, LS Customs Services (C‑46/16, EU:C:2017:839, bod 43). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci Oribalt Rīga (C‑1/18, EU:C:2019:64, body 28 až 30).

( 33 ) Pozri vysvetľujúcu poznámku k článku 31 ods. 1, bod 13 vyššie. V tomto zmysle pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci Oribalt Rīga (C‑1/18, EU:C:2019:64, body 28 až 30).

( 34 ) Tamže.

( 35 ) Článok 30 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 2913/92.

( 36 ) Článok 142 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 2454/93 a vysvetľujúce poznámky k článku 31 ods. 1.

( 37 ) Z tohto dôvodu Komisia – ktorá je zodpovedná za riadenie a uverejňovanie sadzobníka TARIC – síce má určitú voľnosť pri vymedzovaní rozsahu colných položiek zriadených na základe HS, nie je však oprávnená meniť ich predmet. Pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Tizzano vo veci CBA Computer (C‑479/99, EU:C:2001:119, bod 40 a tam citovanú judikatúru).

( 38 ) Pozri bod 19 vyššie.

( 39 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. septembra 2011, DP grup (C‑138/10, EU:C:2011:587, body 33 a 34).

( 40 ) V tomto smere pozri rozsiahlu prácu WALSH, T.: European Union Customs Code. Wolters Kluwer, 2015, s. 67 až 73.

( 41 ) Pozri napríklad rozsudok z 28. februára 2008, Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128).

( 42 ) Pri tejto príležitosti chcem poukázať na to, že príslušné ustanovenia odkazujú na rovnaké a podobné výrobky predávané na vývoz „do spoločenstva“ (článok 30 ods. 2 nariadenia č. 2913/92) a na „údaje dostupné v spoločenstve“ (článok 31 ods. 1 toho istého nariadenia).