Vec T‑331/94 DEP

IPK-München GmbH

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Konanie – Určenie výšky trov konania“

Uznesenie Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 13. januára 2006

Abstrakt uznesenia

1. Konanie – Trovy konania – Určenie – Trovy konania, ktoré sa nahrádzajú

[Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 91 písm. b) a článok 102 ods. 2]

2. Konanie – Trovy konania – Určenie – Skutočnosti, ktoré treba zohľadniť

3. Konanie – Trovy konania – Určenie – Skutočnosti, ktoré treba zohľadniť

1. Z článku 91 písm. b) Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa vyplýva, že nahraditeľné trovy konania sú limitované na jednej strane na výdavky vynaložené na účely konania pred súdom Spoločenstva a na druhej strane na výdavky nevyhnutné na tieto účely. Pritom náklady vynaložené na cestu do Luxemburgu z dôvodu podania procesných dokumentov sa nemôžu považovať za nevyhnutné, keďže na jednej strane v článku 102 ods. 2 rokovacieho poriadku zákonodarca Spoločenstva na tento účel stanovil lehotu zohľadňujúcu vzdialenosť a na druhej strane existujú aj iné bezpečné a zjavne menej nákladné prostriedky odovzdávania dokumentov súdu Spoločenstva.

(pozri body 42, 79, 80)

2. V prípade neexistencie predpisov Spoločenstva o tarifách musí Súd prvého stupňa voľne posúdiť údaje o prípade, pričom zohľadní predmet a podstatu sporu, jeho význam v rámci práva Spoločenstva, ako aj ťažkosti spojené s prípadom, rozsah práce, ktorý mohlo sporové konanie spôsobiť zúčastneným zástupcom alebo poradcom, a ekonomické záujmy, ktoré spor pre účastníkov konania predstavoval.

V spore, ktorý sa týkal nesplnenia podmienok spojených s udelením finančnej pomoci a ktorý sa týka aj zasahovania Komisie pred a počas vykonávania dotovaného projektu žalobkyňou, potreba stanovenia presných okolností tohto zasahovania, ako aj podrobnej analýzy dôsledkov pre riešenie sporu do istej miery obsahuje špecifické ťažkosti, ktoré odlišujú tento prípad od iných prípadov týkajúcich sa nesplnenia podmienok spojených s poskytnutím finančnej pomoci.

V tejto súvislosti je spor charakterizovaný istým stupňom novosti, a teda má istý význam z pohľadu práva Spoločenstva, v miere, v akej umožnil vysvetliť rozdelenie dôkazného bremena spočívajúceho na účastníkoch konania v prípade zásahu Komisie do uskutočňovania dotovaného projektu, o ktorom Komisia navyše tvrdí, že nebol riadne uskutočnený.

(pozri body 45, 53 – 56)

3. Pokiaľ ide o posúdenie rozsahu práce, ktorý mohlo súdne konanie spôsobiť, súd Spoločenstva má zobrať do úvahy prácu nevyhnutne potrebnú v rámci celého súdneho konania. Pokiaľ však advokáti jedného účastníka konania s ním už spolupracovali počas konaní alebo rokovaní, ktoré prechádzali tomuto sporu, je potrebné zohľadniť aj skutočnosť, že títo advokáti poznajú okolnosti sporu, čo im uľahčuje prácu a skracuje čas prípravy potrebný na súdne konanie. Naopak, na posúdenie nahraditeľných trov konania sa nemôže pomoc advokátov pred podaním žaloby zohľadniť, pokiaľ sa preukáže, že táto pomoc nemá pre súdne konanie žiadny význam.

(pozri body 59, 60)

UZNESENIE SÚDU PRVÉHO STUPŇA (tretia komora)

z 13. januára 2006 ( )

„Konanie – Určenie výšky trov konania“

Vo veci T‑331/94 DEP,

IPK-München GmbH, so sídlom v Mníchove (Nemecko), v zastúpení: H.‑J. Prieß, advokát,

žalobkyňa,

proti

Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: J. Grunwald, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

žalovanej,

ktorej predmetom je návrh na určenie výšky trov konania podaný v dôsledku rozsudku Súdu prvého stupňa zo 6. marca 2001, IPK-München/Komisia, T‑331/94, Zb. s. II‑779,

SÚD PRVÉHO STUPŇA

EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (tretia komora),

v zložení: predseda komory M. Jaeger, sudcovia J. Azizi a E. Cremona,

tajomník: E. Coulon,

vyhlásil toto

Uznesenie

Skutkový stav a konanie

1 Dňa 13. októbra 1994 sa žalobkyňa obrátila na Súd prvého stupňa so žalobou o zrušenie rozhodnutia Komisie z 3. augusta 1994, ktorým zamietla zaplatiť 212 000 eur rovnajúcich sa zostatku finančnej pomoci poskytnutej žalobkyni v rámci jej projektu Ecodata, ktorý sa vzťahuje na vytvorenie ekologickej turistickej databanky v Európe (ďalej len „projekt Ecodata“ alebo „projekt“).

2 Rozsudkom Súdu prvého stupňa z 15. októbra 1997, IPK/Komisia (T‑331/94, Zb. s. II‑1665, ďalej len „rozsudok z 15. októbra 1997“), bola táto žaloba zamietnutá. Dňa 22. decembra 1997 žalobkyňa podala odvolanie proti rozsudku z 15. októbra 1997. Rozsudkom Súdneho dvora z 5. októbra 1999, IPK/Komisia (C‑433/97 P, Zb. s. I‑6795, ďalej len „rozsudok z 5. októbra 1999“), bol zrušený rozsudok z 15. októbra 1997, vec bola vrátená na Súd prvého stupňa a bolo rozhodnuté, že o náhrade trov konania sa rozhodne neskôr.

3 Rozsudkom zo 6. marca 2001, IPK-München/Komisia (T‑331/94, Zb. s. II‑779, ďalej len „rozsudok zo 6. marca 2001“), Súd prvého stupňa vyhovel návrhu žalobkyne a rozhodol, že Komisia znáša svoje vlastné trovy konania, ako aj všetky trovy konania, ktoré vznikli žalobkyni v rámci konaní pred Súdom prvého stupňa a Súdnym dvorom.

4 Rozsudkom Súdneho dvora z 29. apríla 2004, IPK‑München a Komisia (C‑199/01 P a C‑200/01 P, Zb. s. I‑4627), boli odvolania žalobkyne a Komisie podané proti rozsudku zo 6. marca 2001 zamietnuté a Súdny dvor rozhodol, že každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy odvolacieho konania.

5 Listom z 30. júla 2004 žalobkyňa oznámila Komisii, že jej nahraditeľné trovy konania uvedené vo výroku rozsudku zo 6. marca 2001 dosahujú 38 373,99 eur.

6 Listom z 22. septembra 2004 Komisia zamietla žiadosť žalobkyne o platbu z toho dôvodu, že relevantné právne otázky už boli prejednané v konaní pred podaním žaloby. Komisia bola toho názoru, že nahraditeľné boli iba náklady na právnych poradcov vo výške 13 000 eur.

7 Za týchto okolností žalobkyňa podala do kancelárie Súdu prvého stupňa 25. októbra 2004 návrh na určenie výšky trov konania na základe článku 92 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa.

Návrhy účastníkov konania

8 Žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa určil výšku nahraditeľných trov konania na 38 373,99 eur alebo podporne vo výške, ktorú bude považovať za spravodlivú.

9 Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa určil výšku nahraditeľných trov konania na 13 000 eur alebo podporne vo výške, ktorú bude považovať za primeranú.

Právny stav

1. Tvrdenia účastníkov konania

Tvrdenia žalobkyne

Detail nákladov žalobkyne

10 Náklady vo výške 38 373,99 eur požadované žalobkyňou za veci, ktoré viedli k rozsudkom z 15. októbra 1997 a zo 6. marca 2001, pred Súdom prvého stupňa a za vec, ktorá viedla k rozsudku z 5. októbra 1999, pred Súdnym dvorom, obsahujú podľa žalobkyne nasledujúce prvky.

– Za konanie pred Súdom prvého stupňa až po rozsudok z 15. októbra 1997

11 Pre obranu práv v konaní pred Súdom prvého stupňa až po vynesenie rozsudku z 15. októbra 1997 žalobkyňa uvádza, že sa s advokátmi dohodla na vyplácaní paušálnych honorárov vo výške 630 000 belgických frankov (BEF) alebo 15 617,29 eur, zvýšených o náklady. Na tento účel pripája dve faktúry vo výške 315 000 BEF a 15 000 nemeckých mariek (DEM).

12 Dohodnutá platba 630 000 BEF podľa žalobkyne umožnila vyrovnať nasledujúce služby: návrh žaloby (60 strán), návrh repliky (80 strán), prípravu pojednávania – vrátane odpovede na otázky Súdu prvého stupňa, preverenia správy pre pojednávanie a prípravy prednesu –, účasť na pojednávaní a korešpondenciu s mandantkou a Súdom prvého stupňa.

13 Okrem toho žalobkyňa pripája dve faktúry, ktoré podrobne popisujú náklady vynaložené na toto konanie. Faktúra z 26. októbra 1995 obsahuje nasledujúce náklady: bankové náklady (745 BEF), poštové náklady (1 087 BEF), cestovné náklady na cestu do Luxemburgu (13. októbra 1994 a 18. apríla 1995) (9 074 BEF), náklady na vyhľadávanie v databázach údajov (455 BEF) a telekomunikačné náklady (9 094 BEF). Faktúra zo 14. júla 1997 obsahuje nasledujúce náklady: náklady na kopírovanie (379 BEF), náklady na kuriéra (661 BEF), náklady na ďalekopis (1 026 BEF) a cestovné náklady (pán H.-J. Prieß, cesta do Luxemburgu, 24. a 25. júna 1997) (33 032 BEF).

14 Žalobkyňa si teda myslí, že celkové náklady a honoráre vynaložené na vlastnú obranu v konaní pred Súdom prvého stupňa až po vynesenie rozsudku z 15. októbra 1997 dosahujú 685 553 BEF alebo 16 994,41 eur.

– Za konanie pred Súdnym dvorom až po rozsudok z 5. októbra 1999

15 Na obranu svojich práv pred Súdnym dvorom v odvolacom konaní, v ktorom bol vydaný rozsudok z 5. októbra 1999, žalobkyňa uvádza, že sa s advokátmi dohodla na vyplácaní paušálnych honorárov vo výške 307 500 BEF alebo 7 622,73 eur, zvýšených o náklady.

16 Podľa žalobkyne platba 307 500 BEF zodpovedá odmenám jej advokátov za návrh odvolania a za poštu adresovanú žalobkyni, ako aj Súdnemu dvoru.

17 Okrem toho žalobkyňa vo faktúre z 31. decembra 1999 uvádza podrobnosti nákladov vynaložených na toto konanie. Táto faktúra obsahuje nasledujúce náklady: bankové náklady (560 BEF), náklady na kopírovanie (5 140 BEF), poštové náklady (81 BEF), telekomunikačné náklady (2 441 BEF), náklady na taxi (440 BEF) a cestovné náklady (pán Andrade, cesta do Luxemburgu, 22. decembra 1997) (3 399 BEF). Žalobkyňa upresňuje vo svojej žalobe, že náklady na presun pána Andrade boli vynaložené pri príležitosti podania odvolania na Súdnom dvore.

18 Žalobkyňa si myslí, že zaplatila za prvé odvolanie pred Súdnym dvorom, ktoré viedlo k rozsudku z 5. októbra 1999, 319 561 BEF, t. j. 7 921,71 eur, vo forme honorárov a nákladov.

– Za pokračovanie v konaní pred Súdom prvého stupňa až po rozsudok zo 6. marca 2001

19 Na obranu svojich práv počas pokračovania v konaní pred Súdom prvého stupňa až po rozsudok zo 6. marca 2001 žalobkyňa upresňuje, že honoráre advokátov boli vyrátané na základe hodinových sadzieb. Uvádza, že na tomto konaní pracovali traja advokáti. Honoráre týchto troch advokátov podľa žalobkyne dosahujú 10 535 eur. Detail týchto honorárov je uvedený nižšie.

20 Pre pána Prieß dosahuje výška honorárov spolu 9 360 eur, t. j. 20,8 hodiny pri hodinovej sadzbe 450 eur. Táto hodinová sadzba je rozložená takto: 0,5 hodiny štúdium dokumentov a telefonické rozhovory, 0,5 hodiny štúdium dokumentov, právne posúdenie a interné diskusie, 9,5 hodiny služobná cesta na trase Berlín – Luxemburg a príprava pojednávania, 10 hodín pojednávanie pred Súdom prvého stupňa a služobná cesta na trase Luxemburg – Berlín a 0,3 hodiny štúdium dokumentov, právne posúdenie a telefonické rozhovory.

21 Pre pána C. Pitschas dosahuje výška honorárov spolu 650 eur, t. j. dve hodiny s hodinovou sadzbou 325 eur. Z týchto dvoch hodín bola jedna hodina venovaná vypracovaniu poznámky k otázke prípustnosti predloženia nových skutočností pri vrátení veci k novému prejednaniu pred Súd prvého stupňa a jedna hodina internej porade s pánom Prieß, týkajúcej sa predovšetkým pojednávania pred Súdom prvého stupňa.

22 Pre pána A. C. Muner výška honorárov dosahuje celkom 525 eur, t. j. päť hodín s hodinovou sadzbou 105 eur. Tento odpracovaný čas zodpovedá 2,5 hodinám za poznámku, ktorá sa vzťahuje na predloženie nových skutočností a 2,5 hodinám vyhľadávania v judikatúre týkajúcej sa predloženia nových skutočností počas písomnej časti konania v prípade vrátenia veci pred Súd prvého stupňa.

23 Žalobkyňa upresňuje, že použité hodinové sadzby zodpovedajú bežným podmienkam na trhu, ktoré uplatňujú advokáti spoločníci a zamestnanci špecializovaní vo veciach práva Spoločenstva a že honoráre advokátov presne zodpovedajú pracovnému zaťaženiu od vydania rozsudku z 5. októbra 1999 až po vydanie rozsudku zo 6. marca 2001.

24 K sume honorárov 10 535 eur bolo prirátaných 1 066,61 eur cestovných nákladov, ako aj daň z pridanej hodnoty (DPH). Celková suma nákladov za vedenie konania pred Súdom prvého stupňa až po rozsudok zo 6. marca 2001 teda dosahuje 13 457,87 eur.

Zdôvodnenie nákladov žalobkyne

25 Žalobkyňa sa domnieva, že suma 38 373,99 eur je kompletne nahraditeľná s ohľadom na judikatúru použiteľnú v oblasti určovania výšky trov konania (uznesenie Súdneho dvora zo 4. februára 2004, Komisia/Oder-Plan Architektur a i., C‑77/99 DEP, Zb. s. I‑1267, bod 18).

26 V tomto ohľade žalobkyňa v prvom rade poukazuje na skutočnosť, že v dotknutých konaniach sa vynorili veľmi dôležité otázky práva Spoločenstva. Dotknuté konania sa týkali otázky, či na jednej strane môže Komisia odmietnuť zaplatenie sľúbenej časti dotácie z dôvodu, že sa príslušný projekt nezrealizoval uspokojivým spôsobom, pokiaľ omeškanie realizácie projektu bolo spôsobené zasahovaním úradníkov Komisie, a na druhej strane toho, kto nesie dôkazné bremeno existencie (alebo neexistencie) zasahovania niektorej inštitúcie Spoločenstva v takomto prípade. Podľa žalobkyne rozsudky Súdneho dvora a Súdu prvého stupňa priniesli významné prvky, ktoré objasnili tieto otázky.

27 Po druhé sa žalobkyňa domnieva, že dotknuté konania, ktoré trvali minimálne sedem rokov, priniesli so sebou významnú pracovnú záťaž, pretože predstavovali vysoký stupeň zložitosti vyplývajúci zo skutkových a právnych otázok predložených súdom Spoločenstva, ktoré boli početné a veľmi zložité.

28 V tomto ohľade žalobkyňa poukazuje na skutočnosť, že musela urobiť podrobný výklad podmienok povolenia a zaplatenia dotácie. Okrem toho zdôrazňuje, že na jednej strane bolo potrebné presne určiť konkrétne správanie viacerých úradníkov generálneho riaditeľstva (GR) „Politika podnikania, obchod, turistika a sociálna ekonomika“ Komisie a na druhej strane kvalifikovať a správne zhodnotiť tieto správania v kontexte všeobecných zásad práva Spoločenstva a vyvodiť z týchto zásad pravidlá použiteľné vo veci dôkazného bremena.

29 Žalobkyňa okrem toho popiera názor Komisie, podľa ktorého bola oboznámená so základnými prvkami sporu od správneho konania pred podaním žaloby. Podľa žalobkyne základné otázky predložené počas súdnych konaní neboli predmetom diskusie medzi žalobkyňou a Komisiou pred podaním žaloby. Žalobkyňa sa odvoláva najmä na svoj list z 28. decembra 1993. Podľa žalobkyne z tohto listu vyplýva, že nekládla otázky, ktoré boli dôvodom zamietnutia vyplatenia druhej časti dotácie Komisiou, pričom toto zamietnutie bolo predmetom žaloby o zrušenie (rozsudok zo 6. marca 2001, body 35 a nasledujúce). To podľa žalobkyne uznala aj Komisia, ktorá odôvodnila žiadosť o predĺženie termínu na podanie vyjadrenia k žalobe z 28. októbra 1994 rozsahom príloh, ktoré je potrebné preštudovať, a nutnosťou konzultovať dotknuté služby. Domnieva sa teda, že pracovné vyťaženie jej advokátov nebolo správnym konaním vôbec zmenšené.

30 Žalobkyňa takisto popiera, že zo skutočnosti, že fakturovala Komisii náklady na právne poradenstvo vo výške 41 832 DEM v zmysle ceny projektu, by sa dalo vyvodiť, že jej advokáti boli celkovo oboznámení so základnými okolnosťami sporu. Žalobkyňa si myslí, že ako to už bolo uvedené v jej návrhu z 13. októbra 1994, tieto náklady boli vynaložené na poradenstvo žalobkyni počas rokovaní s tromi zmluvnými partnermi stanovenými Komisiou v rámci projektu Ecodata a na ukončenie nelegálnych pokusov niektorých úradníkov príslušného GR zasahovať do projektu a do zloženia konzorcia. Podľa žalobkyne tieto konzultácie nepredstavujú žiadne prepojenie so spormi pred Súdom prvého stupňa a Súdnym dvorom, pretože sa nevzťahovali na odmietnutie platby druhej časti dotácie.

31 Po tretie je žalobkyňa toho názoru, že konkrétna pracovná záťaž vyplývajúca zo zložitých otázok vyvolaných sporom si vynútila, hoci len z dôvodov efektívnosti, aby sa viacerí splnomocnení advokáti v niektorých okamihoch zaoberali rôznymi aspektmi sporu. V tomto ohľade sa dovoláva ustálenej judikatúry, podľa ktorej je vhodné v zásade vychádzať z celkového počtu odpracovaných hodín, ktoré boli objektívne potrebné na účely konania pred súdom Spoločenstva, nezávisle od počtu advokátov, medzi ktorých boli rozdelené poskytované služby (pozri v tomto zmysle uznesenia Súdu prvého stupňa z 15. júla 1998, Opel Austria/Rada, T‑115/94 DEP, Zb. s. II‑2739, bod 29, a z 10. januára 2002, Starway/Rada, T‑80/97 DEP, Zb. s. II‑1, bod 31).

32 Po štvrté sa žalobkyňa domnieva, že požadovaná suma je opodstatnená ekonomickým významom, ktorý pre ňu daný spor predstavuje. Myslí si, že druhá časť dotácie predstavuje viac ako 20 % celkového financovania projektu, ktoré musela zabezpečiť sama až do výšky 47 %. Preto by zamietnutie žaloby o zrušenie malo výrazné finančné následky pre žalobkyňu, ako Súd prvého stupňa uviedol v bode 51 svojho rozsudku z 15. októbra 1997.

33 Aby žalobkyňa zdôvodnila ekonomický význam, ktorý pre ňu spor predstavuje, dovoláva sa dosahu tejto veci na svoju činnosť. Podľa žalobkyne sa spor týkal hlavne kvality jej práce a (nedôvodných) výhrad týkajúcich sa tajnej dohody. To mohlo podľa žalobkyne podstatne narušiť chod jej činností.

Tvrdenia žalovanej

34 Žalovaná sa domnieva, že tvrdenia predložené žalobkyňou v návrhu neumožňujú podložiť žiadosť o náhradu sumy 38 373,99 eur, ktorá by bola v súlade s kritériami judikatúry.

35 Po prvé, pokiaľ ide o význam sporu s ohľadom na právo Spoločenstva, žalovaná sa domnieva, že táto vec sa vzťahuje na projekt dotácie, ktorý nebol urobený v rámci pravidiel, teda na kategóriu vecí založených najmä na skutočnostiach prejednávanej veci, kategóriu, do ktorej už dlho spadá mnoho vecí.

36 Po druhé, pokiaľ ide o stupeň zvýšenej zložitosti tejto veci, žalovaná si myslí, že sa vzťahuje nanajvýš na správne konanie pred podaním žaloby, na ktorom sa podľa podaní advokáti žalobkyne už rozhodujúcim spôsobom zúčastnili a počas ktorého získali informácie, ktoré boli ďalej prejednané v priebehu konania. Žalovaná si ďalej myslí, že aj tieto problémy pred podaním žaloby mali menej právnu ako faktickú podstatu, vzhľadom na to, že žalobkyňa si na jednej strane nechcela pokaziť dobré vzťahy s vedúcim zodpovedného oddelenia pánom Tzoanos, pri ktorom sa napokon ukázalo, že je skorumpovaný, a preto bol odvolaný, a na druhej strane sa snažila vzbudiť dojem akceptovania vplyvu, ktorý mal vykonávať generálny riaditeľ na uvedeného vedúceho oddelenia. Podľa žalovanej neboli dôkladné vysvetlenie a analýza skutočného prístupu úradníkov Komisie v rámci projektu, ktorých sa dovolávala žalobkyňa, prejednané len v rámci konania, ale už skôr, a to bol dôvod, prečo boli výdavky na právne poradenstvo v sume 41 832 DEM fakturované Komisii.

37 Po tretie, pokiaľ ide o značné pracovné vyťaženie, ktorého sa dovoláva žalobkyňa, žalovaná si myslí, že bola takisto výrazne znížená konaním pred podaním žaloby, ako aj v dôsledku toho, že sa žalobkyňa neoprávnene dostala k interným dokumentom Komisie pomocou pána Tzoanos a/alebo novinára.

38 Okrem toho si žalovaná v protiklade s tým, čo tvrdí žalobkyňa, myslí, že, všetky základné prvky neskoršieho konania už boli uvedené, preskúmané advokátmi žalobkyne a zvážené v priebehu konania pred podaním žaloby. Žalovaná v tomto ohľade zdôrazňuje, že žalobkyňa sa domnieva, že dôkladné vysvetlenie a analýza skutočného prístupu úradníkov Komisie v rámci projektu boli príčinou ťažkostí skutkových a právnych otázok, ktoré museli byť rozhodnuté, a pracovného zaťaženia, ktoré musela znášať, a že pripúšťa, že údajné výdavky na právne poradenstvo boli spojené s odmietnutím protiprávnych pokusov niektorých úradníkov dotknutého GR ovplyvniť projekt.

39 Žalovaná si napokon myslí, že žalobkyňa predložila nesprávne a klamlivé tvrdenie, keď uvádza, že táto konzultácia s advokátmi v priebehu konania pred podaním žaloby nebola žiadnym spôsobom prepojená so spormi pred Súdom prvého stupňa a Súdnym dvorom, keďže sama správne uviedla, že tento údajný vplyv a jeho zamietnutie boli jadrom konania. Sám tento prvok umožnil, aby sa jej žalobe vyhovelo aj napriek zjavne chybnému zavedeniu projektu.

40 Žalovaná si myslí, že náklady na advokáta vzniknuté v konaní pred podaním žaloby nie sú nahraditeľné v zmysle článku 92 ods. 1 rokovacieho poriadku a že tieto náklady nemôžu byť predmetom dvoch žiadostí o úhradu. Myslí si teda, že vzhľadom na to je potrebné odmietnuť časť trov konania, ktorú žalobkyňa požaduje vyplatiť.

41 Pri zohľadnení všetkých ostatných okolností veci a ostatných v podstate porovnateľných vecí si žalovaná myslí, že v tejto veci môže byť zodpovedajúca suma nahraditeľných trov konania stanovená na 8 000 eur za konanie pred Súdom prvého stupňa a 5 000 eur za konanie pred Súdnym dvorom, teda spolu 13 000 eur.

2. Posúdenie Súdom prvého stupňa

Všeobecné údaje

42 V zmysle článku 91 písm. b) rokovacieho poriadku sa za nahraditeľné trovy konania považujú „nutné výdavky, ktoré vznikli účastníkom v súvislosti s konaním, najmä cestovné náklady a výdavky spojené s pobytom a odmena splnomocneného zástupcu, poradcu alebo advokáta“. Z tohto ustanovenia vyplýva, že nahraditeľné trovy konania sú limitované na jednej strane na výdavky vynaložené na účely konania pred súdom Spoločenstva a na druhej strane na výdavky nevyhnutné na tieto účely (uznesenia Súdu prvého stupňa Opel Austria/Rada, už citované v bode 31 vyššie, bod 26, a z 19. septembra 2001, UK Coal/Komisia, T‑64/99 DEP, Zb. s. II‑2547, bod 25).

43 Ďalej je vhodné pripomenúť, že pod „konaním“ článok 91 rokovacieho poriadku rozumie iba konanie pred súdom Spoločenstva, a nie fázu, ktorá mu predchádza. Toto vyplýva najmä z článku 90 toho istého poriadku, ktorý sa odvoláva na „konanie pred Súdom prvého stupňa“ (pozri analogicky uznesenia Súdneho dvora z 21. októbra 1970, Hake/Komisia, 75/69, Zb. s. 901 a 902, a z 30. novembra 1994, British Aerospace/Komisia, C‑294/90 DEP, Zb. s. I‑5423, body 11 a 12).

44 Pokiaľ ide o trovy, ktoré sa vzťahujú na konanie pred Súdom prvého stupňa, je vhodné pripomenúť aj to, že podľa ustálenej judikatúry súd Spoločenstva nie je spôsobilý určiť honoráre, ktoré vyplatia účastníci konania svojim vlastným advokátom, ale len určiť výšku, do akej sa môžu tieto odmeny vymáhať od účastníka konania, ktorý je povinný nahradiť trovy konania. Pri rozhodovaní o návrhu na určenie trov konania Súd prvého stupňa nemusí brať do úvahy vnútroštátnu tarifu, ktorá stanovuje honoráre advokátov, ani prípadný dohovor uzatvorený v tomto ohľade medzi zainteresovaným účastníkom konania a jeho zástupcami alebo poradcami (uznesenia Súdu prvého stupňa z 8. novembra 1996, Stahlwerke Peine-Salzgitter/Komisia, T‑120/89 DEP, Zb. s. II‑1547, bod 27; Opel Austria/Rada, už citované v bode 31 vyššie, bod 27, a UK Coal/Komisia, už citované v bode 42 vyššie, bod 26).

45 Z ustálenej judikatúry taktiež vyplýva, že v prípade neexistencie predpisov Spoločenstva o tarifách musí Súd prvého stupňa voľne posúdiť údaje o prípade, pričom zohľadní predmet a podstatu sporu, jeho význam v rámci práva Spoločenstva, ako aj ťažkosti spojené s prípadom, rozsah práce, ktorý mohlo sporové konanie spôsobiť zúčastneným zástupcom alebo poradcom, a ekonomické záujmy, ktoré spor pre účastníkov konania predstavoval (uznesenie predsedu tretej komory Súdneho dvora z 26. novembra 1985, Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisia, 318/82 DEP, Zb. s. 3727, body 2 a 3; uznesenia Súdu prvého stupňa z 8. marca 1995, Air France/Komisia, T‑2/93 DEP, Zb. s. II‑533, bod 16; Opel Austria/Rada, už citované v bode 31 vyššie, bod 28, a UK Coal/Komisia, už citované v bode 42 vyššie, bod 27).

46 V tomto ohľade možnosť súdu Spoločenstva posúdiť hodnotu vykonanej práce závisí od presnosti poskytnutých informácií (uznesenie Súdneho dvora z 9. novembra 1995, Ahlström a i./Komisia, C‑89/85 DEP, neuverejnené v Zbierke, bod 20; uznesenia Súdu prvého stupňa Stahlwerke Peine‑Salzgitter/Komisia, už citované v bode 44 vyššie, bod 31, a z 28. júna 2004, Airtours/Komisia, T‑342/99 DEP, Zb. s. II‑1785, bod 30).

47 Vo svetle týchto prvkov je potrebné určiť výšku nahraditeľných trov konania v tomto prípade.

O predmete a podstate sporu, jeho význame z pohľadu práva Spoločenstva a ťažkostiach prípadu

Pripomenutie okolností sporu

48 Konania vo veci samej sa týkali finančnej pomoci na podporu projektu vytvorenia databanky o ekologickej turistike v Európe.

49 Pred poskytnutím tejto finančnej pomoci, ako aj po jej poskytnutí žalobkyni Komisia intervenovala u žalobkyne a skúsila pre uskutočnenie projektu Ekodata presadiť Studienkreis für Tourismus eV (Vzdelávací krúžok pre turistiku), spoločnosť nenavrhnutú žalobkyňou.

50 Okrem toho počas realizácie projektu Ecodata jeden z úradníkov zodpovedných za projekt, pán Tzoanos, do neho zasiahol a navrhol, aby väčšia časť prostriedkov bola poskytnutá jednému z partnerov žalobkyne.

51 Napokon po realizácii tohto projektu žalobkyňou Komisia prijala rozhodnutie, ktorým jej odmietla zaplatiť zvyšok finančnej pomoci, pretože si v danom termíne celkom neplnila svoje povinnosti vyplývajúce z rozhodnutia o pridelení dotácie.

52 Na základe týchto okolností predložila žalobkyňa pred Súdom prvého stupňa a následne pred Súdnym dvorom tento spor s Komisiou vzťahujúci sa na odôvodnenosť alebo neodôvodnenosť odmietnutia platby zvyšku finančnej pomoci.

Zhodnotenie predmetu a podstaty sporu, jeho významu z pohľadu práva Spoločenstva a ťažkostí prípadu

53 V rozsahu, v akom sa tento spor týkal nesplnenia podmienok spojených s udelením finančnej pomoci, nelíši sa veľmi od ostatných sporov týkajúcich sa finančnej pomoci. Výklad podmienok rozhodnutia o poskytnutí dotácie totiž nevyžaduje osobitne zložitú analýzu. Výklad podmienok rozhodnutia o udelení takej finančnej pomoci, aká bola poskytnutá v tomto prípade, totiž nepredstavuje zvláštne právne problémy a nemá zvláštny význam pre právo Spoločenstva.

54 Tento spor sa však týka aj zasahovania Komisie pred a počas vykonávania dotovaného projektu žalobkyňou. Potreba stanovenia presných okolností tohto zasahovania, ako aj podrobnej analýzy dôsledkov pre riešenie sporu pritom do istej miery obsahuje špecifické ťažkosti, ktoré odlišujú tento prípad od iných prípadov týkajúcich sa nesplnenia podmienok spojených s poskytnutím finančnej pomoci.

55 Počas tohto sporu Súdny dvor rozhodol o rozdelení dôkazného bremena medzi účastníkmi konania v prípade zasahovania zo strany Komisie do dotovaného projektu. Súdny dvor upresnil, že keď žalobkyňa poskytla dôkazy týkajúce sa zasahovania do riadenia projektu úradníkmi Komisie a takéto zasahovanie mohlo ovplyvniť riadne fungovanie projektu, Komisia musela preukázať, že aj napriek tomuto zasahovaniu bola žalobkyňa schopná riadiť projekt uspokojivým spôsobom. V tomto ohľade má spor význam pre právo Spoločenstva v miere, v akej umožnil vysvetliť rozdelenie dôkazného bremena spočívajúceho na účastníkoch konania v prípade zásahu Komisie do uskutočňovania dotovaného projektu, o ktorom Komisia navyše tvrdí, že nebol riadne uskutočnený.

56 Z toho vyplýva, že príslušný spor je charakterizovaný istým stupňom novosti, a teda má istý význam z pohľadu práva Spoločenstva.

O rozsahu práce, ktorý mohlo súdne konanie spôsobiť

Úvodné poznámky

57 Pokiaľ ide o rozsah práce spojený s konaním pred súdom Spoločenstva, z predchádzajúcich úvah vyplýva, že spor mohol od advokátov žalobkyne skutočne vyžadovať prácu istého významu.

58 Na kompletné zhodnotenie rozsahu práce, ktorý mohlo súdne konanie spôsobiť, je však vhodné zohľadniť aj predchádzajúce poznatky advokátov a presnosť poskytnutých informácií vo vzťahu k príslušným výdavkom a honorárom.

Predchádzajúce poznatky advokátov

59 Pokiaľ ide o posúdenie rozsahu práce, ktorý mohlo súdne konanie spôsobiť, je vhodné zdôrazniť, že súd Spoločenstva má zobrať do úvahy prácu nevyhnutne potrebnú v rámci celého súdneho konania. Pokiaľ však advokáti žalobkyne so žalobkyňou už spolupracovali počas konaní alebo rokovaní, ktoré prechádzali tomuto sporu, je potrebné zohľadniť aj skutočnosť, že títo advokáti poznajú okolnosti sporu, čo im uľahčuje prácu a skracuje čas prípravy potrebný na súdne konanie (pozri v tomto zmysle uznesenia Súdu prvého stupňa z 8. novembra 2001, Kish Glass/Komisia, T‑65/96 DEP, Zb. s. II‑3261, bod 25; zo 6. marca 2003, Nan Ya Plastics a Far Eastern Textiles/Rada, T‑226/00 DEP a T‑227/00 DEP, Zb. s. II‑685, bod 43, a zo 7. decembra 2004, Lagardère a Canal+/Komisia, T‑251/00 DEP, Zb. s. II‑4217, bod 30).

60 Z toho vyplýva, že na posúdenie nahraditeľných trov konania sa nemôže pomoc advokátov pred podaním žaloby zohľadniť, pokiaľ sa preukáže, že táto pomoc nemá pre súdne konanie žiadny význam.

61 V danom prípade sa nespochybňuje, že pre žalobkyňu pracovali v rámci projektu tí istí advokáti pred začatím konania aj počas konania.

62 Žalobkyňa si však myslí, že základné skutkové a právne otázky, ktoré sa vynorili počas konania pred Súdnym dvorom a pred Súdom prvého stupňa, neboli predmetom diskusie medzi žalobkyňou a Komisiou pred podaním žaloby (pozri body 29 a 30 vyššie). V tomto ohľade sa odvoláva na list z 28. decembra 1993, v ktorom navrhla vzájomnú dohodu po odmietnutí zaplatenia zvyšku dotácie Komisiou.

63 Súd prvého stupňa napriek tomu predpokladá, že navrhnutie vzájomnej dohody pred podaním žaloby vo veci projektu v tomto prípade nepreukazuje neexistenciu znalostí advokátov žalobkyne, pokiaľ ide o skutkové a právne okolnosti spôsobilé uľahčiť ich prácu počas súdnych konaní týkajúcich sa projektu Ekodata.

64 Aby bolo možné navrhnúť vzájomnú dohodu po odmietnutí zaplatenia zvyšku dotácie Komisiou z dôvodu neuskutočnenia dotovaného projektu, je prinajmenšom potrebné mať isté poznatky o skutkovom kontexte tohto odmietnutia a pristúpiť k prvému zhodnoteniu opodstatnenosti jeho dôvodov.

65 Toto zistenie nie je spochybnené skutočnosťou, že Komisia odôvodnila žiadosť o predĺženie lehoty na podanie vyjadrenia k žalobe rozsahom príloh na preštudovanie a nevyhnutnosti konzultovať dotknuté služby. Táto žiadosť totiž vôbec nedokazuje, že advokáti žalobkyne nepoznali skutkové a právne okolnosti relevantné pred podaním žaloby.

66 Žalobkyňa tiež popiera, že na základe toho, že fakturovala Komisii náklady na právne poradenstvo v rámci nákladov projektu, by bolo možné vyvodiť to, že jej advokáti sa globálne zaoberali hlavnými prvkami sporu ešte pred podaním žaloby.

67 Súd prvého stupňa v tomto zmysle poznamenáva, že žalobkyňa sa v tomto konaní domnieva, že tieto náklady boli vynaložené najmä na ukončenie nelegálnych pokusov niektorých úradníkov Komisie zasahovať do projektu a do zloženia konzorcia.

68 Súd prvého stupňa ďalej pripomína, že počas súdneho konania, ktoré bolo ukončené rozsudkom z 15. októbra 1997, sa žalobkyňa domnievala, že omeškania pri realizácii projektu boli spôsobené niektorými zásahmi úradníkov Komisie, najmä tými zásahmi, ktorých cieľom bolo zveriť veľkú časť poskytnutých finančných prostriedkov jednému z partnerov žalobkyne, ako aj to, aby bola spoločnosť Studienkreis für Tourismus eV prijatá za partnera. Žalobkyňa sa preto domnievala, že z tohto dôvodu bolo nesprávne ju sankcionovať odmietnutím zaplatiť jej len v dôsledku omeškanej realizácie projektu (rozsudok z 15. októbra 1997, bod 34).

69 Zdá sa teda, že zasahovanie Komisie do riadenia projektu bolo predmetom oznámenia advokátov žalobkyne pred podaním žaloby vo veci projektu a že tohto zasahovania sa žalobkyňa dovolávala počas súdneho konania vo veci projektu ako odôvodnenia neskorej realizácie projektu z jej strany. Rady, ktoré dostala žalobkyňa pred podaním žaloby vo veci projektu, ktoré boli fakturované ako súčasť nákladov na projekt, teda umožnili advokátom žalobkyne oboznámiť sa s určitými skutkovými a právnymi okolnosťami, relevantnými pre súdne konanie vo veci projektu.

70 Samozrejme, tieto rady, ktoré sa týkajú zasahovania Komisie do riadenia projektu, neboli formulované vo vzťahu k odmietnutiu Komisie zaplatiť zvyšok dotácie, keďže boli poskytnuté pred odmietnutím zo strany Komisie. Je však pravdou, že tieto rady umožnili advokátom žalobkyne pred podaním žaloby zhodnotiť reálnosť tohto zasahovania a niektoré právne následky, ktoré by s tým mohli byť spojené. Tieto rady teda museli uľahčiť prácu advokátov žalobkyne a znížiť čas prípravy potrebný najmä na prvé súdne konanie. Dôsledky tohto zistenia sa však musia zhodnotiť s ohľadom na odmeny, aké boli určené v tejto veci.

Náklady a odmeny

71 Pokiaľ ide o náklady a odmeny predložené žalobkyňou, je potrebné potvrdiť jej prístup, podľa ktorého, keď jej bolo dovolené zveriť ochranu svojich záujmov viacerým advokátom, Súd prvého stupňa musí zohľadniť počet odpracovaných hodín, ktoré sa môžu zdať objektívne nevyhnutné na účely súdneho konania, nezávisle od počtu advokátov, medzi ktorých boli vykonávané služby rozdelené (uznesenia Súdu prvého stupňa Nan Ya Plastics a Far Eastern Textiles/Rada, už citované v bode 59 vyššie, bod 44; Airtours/Komisia, už citované v bode 46 vyššie, bod 30, a z 29. októbra 2004, Schneider Electric/Komisia, T‑77/02 DEP, neuverejnené v Zbierke, bod 58).

72 Je však potrebné pripomenúť, že možnosť súdu Spoločenstva posúdiť hodnotu vykonanej práce závisí od presnosti poskytovaných informácií (pozri bod 46 vyššie a v ňom citovanú judikatúru).

73 Pokiaľ ide o odmeny týkajúce sa konaní, ktoré sa ukončili rozsudkami z 15. októbra 1997 a z 5. októbra 1999, žalobkyňa uvádza, že jej advokáti pracovali na základe paušálnej odmeny, a vymenováva služby kryté týmito paušálmi. Faktúry žalobkyne, ktoré sa vzťahujú na tieto paušálne odmeny, však neuvádzajú žiadne podrobnosti o poskytovaných službách alebo o počte vykonaných hodín, čo sťažuje overovanie trov vynaložených na účely týchto konaní.

74 Nezávisle však od úvah týkajúcich sa predchádzajúcich poznatkov advokátov uvedených v bodoch 59 až 70 vyššie sa môžu požadované sumy považovať za úmerné pracovnej vyťaženosti, ktorú mohli príslušné konania spôsobiť. Tieto náklady sa teda môžu rozumne považovať za nevyhnutné na účely týchto konaní.

75 Pokiaľ ide o odmeny týkajúce sa konania, ktoré sa ukončilo rozsudkom zo 6. marca 2001, Súd prvého stupňa sa takisto domnieva, že nezávisle od úvah týkajúcich sa predchádzajúcich poznatkov advokátov uvedených v bodoch 59 až 70 vyššie sa môžu tieto odmeny považovať za úmerné pracovnej vyťaženosti, ktorú mohlo príslušné konanie spôsobiť. Tieto náklady sa teda môžu rozumne považovať za nevyhnutné na účely tohto konania.

76 Pokiaľ ide o ostatné náklady týkajúce sa troch konaní, žalobkyňa požaduje najmä vyplatenie bankových nákladov a cestovných nákladov na cestu do Luxemburgu.

77 Pokiaľ ide o bankové náklady uvedené vo faktúrach z 26. októbra 1995 a z 31. decembra 1999, Súd prvého stupňa sa domnieva, že tieto náklady nemôžu byť predmetom náhrady. Žalobkyňa totiž nebola schopná uviesť, prečo by sa mali tieto náklady považovať za nevyhnutné na účely konania pred súdom Spoločenstva.

78 Pokiaľ ide o cestovné náklady, Súd prvého stupňa poznamenáva, že žalobkyňa požaduje najmä uhradenie nákladov na cestu do Luxemburgu 13. októbra 1994 a 18. apríla 1995 z dôvodu podania procesných dokumentov. Tieto dátumy totiž zodpovedajú dátumu podania návrhu a dátumu podania repliky v konaní, v ktorom bol vydaný rozsudok z 15. októbra 1997. Rovnako vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 5. októbra 1999, žalobkyňa požaduje uhradenie cestovných nákladov na cestu do Luxemburgu uskutočnenú 22. decembra 1997, čo sú náklady, ktoré, ako sama priznala, zodpovedajú podaniu odvolania na Súdnom dvore, ktoré podal pán Andrade.

79 Pritom sa zdá, že na jednej strane v článku 102 ods. 2 rokovacieho poriadku zákonodarca Spoločenstva na tento účel stanovil lehotu zohľadňujúcu vzdialenosť a na druhej strane existujú aj iné bezpečné a zjavne menej nákladné prostriedky odovzdávania dokumentov súdu Spoločenstva (pozri v tomto zmysle uznesenie Súdu prvého stupňa z 8. júla 2004, De Nicola/BEI, T‑7/98 DEP, T‑208/98 DEP a T‑109/99 DEP, Zb. VS s. II‑973, bod 40).

80 Súd prvého stupňa sa domnieva, že tieto cestovné náklady sa nemôžu považovať za nevyhnutné.

81 Ostatné náklady, ktorých uhradenie žalobkyňa požaduje, Komisia nepopiera a zdá sa, že sa dajú rozumne považovať za nevyhnutné.

O ekonomických záujmoch, ktoré spor pre účastníkov predstavuje

82 Pokiaľ ide o ekonomické záujmy, ktoré boli v hre, je na mieste skonštatovať, berúc ohľad na tvrdenia žalobkyne, ktoré Komisia nepoprela a ktoré nie sú v rozpore s písomnosťami v spise, že výsledok tohto sporu bol pre žalobkyňu veľmi dôležitý.

Celkové posúdenie

83 Pri uvážení všetkých predchádzajúcich okolností sa Súd prvého stupňa domnieva, že celkové trovy konania žalobkyne v uvedených veciach nahraditeľné Komisiou budú posúdené správne, ak budú vyčíslené na sumu 34 260 eur.

84 Keďže nie je podaná žiadosť účastníkov konania o úhradu nákladov vynaložených na účely tohto konania o určenie výšky trov konania, nie je potrebné o nich rozhodnúť.

Z týchto dôvodov

SÚD PRVÉHO STUPŇA (tretia komora)

nariadil:

Celková výška trov konania, ktoré je Komisia povinná nahradiť spoločnosti IPK-München, sa stanovuje na 34 260 eur.

V Luxemburgu 13. januára 2006

Tajomník Predseda komory