ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
297

Talianska verzia článku 20 druhého odseku nariadenia č. 501/2008 v jeho znení pred korigendom uverejneným v Úradnom vestníku Európskej únie z 18. októbra 2012 stanovovala: „Táto lehota sa môže pozastaviť kedykoľvek v priebehu šesťdesiatdňovej lehoty od prvého zaevidovania žiadosti o platbu úradným vyrozumením veriteľskej zmluvnej organizácie o tom, že jej žiadosť nie je prijateľná, pretože pohľadávka nie je oprávnená alebo žiadosť nie je doložená dokladmi požadovanými pre všetky dodatočné žiadosti, alebo členský štát považuje za nevyhnutné, aby sa poskytli dodatočné informácie alebo vykonali kontroly. Plynutie lehoty začne opätovne od dátumu prijatia požadovaných informácií alebo od dátumu vykonania kontrol členským štátom, ktoré sa musia odovzdať alebo vykonať v lehote tridsiatich kalendárnych dní od oznámenia.“ („Tale termine può tuttavia essere sospeso in qualunque momento del periodo di 60 giorni successivo alla prima registrazione della domanda di pagamento, mediante notifica all’organizzazione contraente creditrice che la domanda non è ricevibile, in quanto il credito non è esigibile oppure la domanda non è corredata dei documenti giustificativi necessari per le domande successive o lo Stato membro ritiene necessario richiedere informazioni supplementari o procedere a verifiche. Il termine decorre nuovamente a partire dalla data di ricevimento delle informazioni richieste o dalla data delle verifiche effettuate dallo Stato membro, che devono essere trasmesse o rispettivamente effettuate entro un termine di 30 giorni di calendario a decorrere dalla notifica.“)
133

Na to, aby došlo k splneniu druhej podmienky uplatnenia hraničného prípadu stanoveného v prílohe 2 dokumentu VI/5330/97, pritom Maďarsko nemuselo nevyhnutne zničiť sporné silá, ale mohlo spolupracovať s Komisiou tým, že by prijalo opatrenia voči príjemcom pomoci na reštrukturalizáciu, ktoré by umožnili odstrániť nedostatok alebo aspoň zabrániť zhoršeniu škody spôsobenej Fondu týmto nedostatkom, a to predovšetkým tak, že by odmietlo uvoľniť zábezpeky zložené príjemcami pomoci na reštrukturalizáciu v súlade s článkom 16 nariadenia č. 968/2006, čo však neurobilo.
13

V odôvodnení, ktoré bolo priložené k listu z 27. marca 2015 (ďalej len „odôvodnenie týkajúce sa napadnutých aktov“), sa Rada opierala o tieto vnútroštátne rozhodnutia: po prvé o uznesenie Secretary of State for the Home Department (Ministerstvo vnútra Spojeného kráľovstva, ďalej len „Home Secretary“) z 29. marca 2001, ktorým sa mení UK Terrorism Act 2000 (zákon Spojeného kráľovstva z roku 2000 o terorizme) a zakazuje organizáciu Hamas‑Izz al‑Din al‑Qassem, považovanú za organizáciu zapojenú do teroristických činov (ďalej len „rozhodnutie Home Secretary“), po druhé o rozhodnutie United States Secretary of State (ministerka zahraničných vecí USA, Spojené štáty) z 8. októbra 1997, ktorým sa Hamas na účely Immigration and Nationality Act (zákon Spojených štátov o prisťahovalectve a štátnej príslušnosti, ďalej len „INA“) kvalifikuje ako zahraničná teroristická organizácia (ďalej len „rozhodnutie americkej vlády z roku 1997“), po tretie o rozhodnutie ministra zahraničných vecí USA z 31. októbra 2001 prijaté na základe Executive Order no 13224 (prezidentský dekrét č. 13224) (ďalej len „rozhodnutie americkej vlády z roku 2001“) a po štvrté o rozhodnutie z 23. januára 1995 prijaté na základe Executive Order no 12947 (prezidentský dekrét č. 12947) (ďalej len „rozhodnutie americkej vlády z roku 1995“).
239

Subsidiárne, za predpokladu, že by Všeobecný súd zamietol návrhy uvedené ako hlavné v jeho prvých dvoch žalobných návrhoch, žalobca podáva návrh na náhradu škody založený na mimozmluvnej zodpovednosti „európskych inštitúcií“. Žalobca tvrdí, že žalované v rámci zmluvného vzťahu, ktorý mu vnútili, porušili zásady právnej istoty, rešpektovania nadobudnutých práv a ochrany legitímnej dôvery, ako aj právo na riadnu správu vecí verejných, zásadu administratívnej transparentnosti a povinnosť starostlivosti, zásadu ochrany jednotlivcov a európsky kódex dobrej praxe. Tvrdí však, že ak by prvé dva žalobné návrhy podané ako hlavné boli zamietnuté ako neprípustné alebo nedôvodné, preukazovalo by to, že žalované porušili tieto zásady, práva a povinnosti, ako aj tento kódex. V takom prípade by totiž „nebolo možné určiť, ktorým právam podliehali jeho zmluvy a v akej lehote a v akej miere sa možno dovolávať týchto práv alebo ich porušení“. Tvrdí teda, že ak by Všeobecný súd zamietol prvé dva žalobné návrhy, ktoré boli uvádzané ako hlavné, neprípustné alebo nedôvodné, spôsobilo by mu to škodu, ktorú vyčíslil na 150000 eur.
48

Pokiaľ ide o druhú výhradu, žalobkyňa tvrdí, že porušenie, ktorého sa dopustila Rada, je o to závažnejšie, keďže dôvody na zápis jej obchodného mena do sporných zoznamov, a to účasť spoločností IRISL a HDSL na šírení jadrových zbraní, boli nesprávne vzhľadom na rozsudok zo 16. septembra 2013, Islamic Republic of Iran Shipping Lines a i./Rada (T‑489/10, EU:T:2013:453), takže sporné zápisy sú postihnuté „dvojnásobným nesprávnym posúdením“. Tvrdí, že na jednej strane sa IRISL a HDSL nepodieľali na šírení jadrových zbraní a na druhej strane medzi ňou a týmito spoločnosťami neexistovala nijaká väzba, ktorá by im umožňovala ovplyvňovať jej hospodárske rozhodnutia.
84

Je pravda, že v rozsudku o odvolaní Súdny dvor zrušil pôvodný rozsudok a sporné rozhodnutie v rozsahu, v akom Komisia a, po zamietnutí žaloby, ktorú podala žalobkyňa, Všeobecný súd spochybnili jej postavenie medzinárodnej organizácie. Súdny dvor však uviedol: „91 … pojem ‚medzinárodná organizácia‘ uvedený v [rozpočtových pravidlách z rokov 2002 a 2012]… zahŕňa okrem iného ‚organizácie podľa medzinárodného práva verejného zriadené medzivládnymi dohodami a špecializované agentúry zriadené takýmito organizáciami‘. 92 V prejednávanej veci je potrebné konštatovať, že Všeobecný súd neoveril zákonnosť sporných rozhodnutí vzhľadom na túto definíciu, ale obmedzil sa na potvrdenie toho, že tvrdenia a dôkazy predložené [žalobkyňou] nespochybňujú pochybnosti Komisie, pokiaľ ide o [jej] postavenie ako medzinárodnej organizácie. 93 Toto potvrdenie však vychádza z nesprávneho právneho posúdenia, keďže žiadna zo skutočností uvedených pred Všeobecným súdom na preukázanie odôvodnenosti pochybností Komisie… nie je právne spôsobilá odôvodniť ich. 94 Pokiaľ ide o prvú z týchto skutočností týkajúcu sa otázky, či viaceré členské štáty, prezentované zo strany [žalobkyne] ako jej členovia, nimi aj skutočne sú, z vlastných konštatovaní Všeobecného súdu vyplýva, že pochybnosti Komisie sa v tejto súvislosti týkali iba ‚niektorých‘ z členov [žalobkyne], a to presnejšie piatich z celkového počtu šestnásť. Takéto pochybnosti však aj za predpokladu, že sú dôvodné, nemôžu viesť v medzinárodnom práve k tomu, že by pripravili subjekt, ktorého členmi tieto štáty neboli alebo nimi prestali byť, o postavenie ‚medzinárodnej organizácie‘, a to o to viac, ak ako v prejednávanej veci dotknuté členské štáty predstavujú len výrazne menšinovú časť členov daného subjektu. 95 Pokiaľ ide o druhú skutočnosť týkajúcu sa existencie pochybností o splnomocnení osôb, ktoré zastupovali niektoré štáty pri podpise zakladajúceho aktu [žalobkyne], rovnako treba uviesť, že táto skutočnosť by prípadne mohla spochybniť platnosť aktu podpisu zakladajúceho aktu [žalobkyne], a to najmä zo strany týchto štátov, ale nie platnosť jej samotného založenia, keďže prípadné nezrovnalosti v zastúpení, na ktoré sa poukazuje, sa týkali len obmedzeného počtu zúčastnených štátov. … 97 Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy je potrebné konštatovať, že druhý odvolací dôvod, ktorý uvádza [žalobkyňa]… založený na tom, že Všeobecný súd… nesprávne rozhodol, že Komisia sa nedopustila nesprávneho právneho posúdenia ani zjavne nesprávneho posúdenia, keď prijatie [sporného rozhodnutia] odôvodnila svojimi pochybnosťami o postavení [žalobkyne] ako ‚medzinárodnej organizácie‘ v zmysle rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012, je dôvodný… 104 Ako totiž vyplýva z bodov 92 až 96 tohto rozsudku, [napadnuté rozhodnutie je] protiprávne, keďže skutočnosti, ktoré Komisia uviedla na ich podporu, nie sú spôsobilé spochybniť postavenie [žalobkyne] ako medzinárodnej organizácie v zmysle rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012. Preto je potrebné zrušiť [uvedené rozhodnutie] v celom [jeho] rozsahu.“
2

Na účely výroby dotknutého výrobku žalobkyňa používa ako surovinu zvitky valcované za tepla, ktoré buď priamo sama vyrába, alebo ich kupuje od spoločnosti Lianzhong Stainless Steel Co. Ltd (ďalej len „LISCO“), prepojenej spoločnosti vyrábajúcej zvitky valcované za tepla, so sídlom v Číne. Žalobkyňa predáva dotknutý výrobok zákazníkom z Európskej únie a zákazníkom na svojom vnútornom trhu, medzi ktorých patria následní nezávislí výrobcovia a distribútori dotknutého výrobku a so žalobkyňou prepojený výrobca, spoločnosť Yieh Mau.
404

V napadnutom rozhodnutí Komisia v prvom rade uviedla, že podľa článku 16 ods. 1 nariadenia 2015/1589 musí nariadiť vymáhanie každej neoprávnenej pomoci, ktorá je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ vymáhanie tejto pomoci nie je v rozpore so všeobecnou zásadou práva (odôvodnenia 354 a 355 napadnutého rozhodnutia). Komisia ďalej uviedla, že tvrdenia Luxemburského veľkovojvodstva, podľa ktorých by vrátením pomoci došlo k porušeniu zásady ochrany legitímnej dôvery a právnej istoty, sú nedôvodné (odôvodnenie 364 napadnutého rozhodnutia). Na jednej strane čo sa týka ochrany legitímnej dôvery, poukazuje na to, že Luxemburskému veľkovojvodstvu ani spoločnosti FFT neposkytla nijakú konkrétnu záruku (odôvodnenia 356 až 358 napadnutého rozhodnutia). Na druhej strane čo sa týka porušenia zásady právnej istoty, neexistuje nijaká predchádzajúca rozhodovacia prax, ktorá by bola spôsobilá vyvolať neistotu v súvislosti so skutočnosťou, že záväzné daňové stanoviská môžu znamenať poskytnutie štátnej pomoci. Komisia okrem toho a najmä pripomína, že podľa judikatúry nemá povinnosť uviesť presnú výšku pomoci, ktorá sa má vrátiť (odôvodnenia 360 až 363 napadnutého rozhodnutia).
24

Pokiaľ ide ďalej o spoločnosť SMBV, Komisia poukázala na to, že v správe o transferovom oceňovaní bola opísaná iba ako subjekt, ktorého hlavnou činnosťou je praženie zelených kávových zŕn a ďalší predaj praženej kávy pridruženým a nepridruženým subjektom. V rámci týchto činností bola spoločnosť SMBV povinná dodržiavať zadávacie podklady poskytnuté spoločnosťami skupiny Starbucks, ktoré boli usadené na území Spojených štátov (ďalej len „Starbucks US“), a bola zodpovedná za zabezpečenie súladu svojej výroby so štandardmi kvality Starbucks US. Spoločnosť SMBV pôsobila tiež ako sprostredkovateľ distribúcie v prípade rôznych výrobkov, ktoré nepochádzajú z kávy, a poskytovala služby „podpory dodávateľského reťazca“. Komisia okrem toho uviedla, že SMBV sa pri vykonávaní tejto činnosti zásobovala zelenými kávovými zrnami od dcérskej spoločnosti skupiny Starbucks so sídlom v Švajčiarsku, a to Starbucks Coffee Trading SARL (ďalej len „SCTC“). Rovnako spoločnosť SMBV platila spoločnosti Alki poplatok za využívanie postupov praženia, ako aj za právo dodávať kávu do kaviarní Starbucks. Komisia v tejto súvislosti poukázala na to, že v správe o transferovom oceňovaní nebola opísaná licenčná zmluva, na základe ktorej platila spoločnosť SMBV poplatok spoločnosti Alki v rámci najvýznamnejších transakcií. Vzťahy medzi spoločnosťou SMBV a jednotlivými subjektmi skupiny Starbucks boli prevzaté do schémy č. 1 napadnutého rozhodnutia, ktorá je zobrazená nižšie:
119

V tejto súvislosti žalobkyňa spochybňuje skutočnosť, že Komisia v napadnutom rozhodnutí zamietla dôkazy s odôvodnením, že boli získané ex post, bez toho, aby poskytla zmysluplné vysvetlenie, s výnimkou odkazu na judikatúru v jedinej poznámke pod čiarou, hoci táto judikatúra nepodporuje tvrdenie Komisie, že analýza ex post je irelevantná. Podľa žalobkyne bola analýza z marca 2014 mimoriadne spoľahlivá, lebo hlavné faktory nákladov vyplývajúcich z likvidácie NCHZ boli spojené s povahou činnosti tejto spoločnosti a so záväzkami chemického priemyslu a nemohli ich ovplyvniť akékoľvek zmeny ekonomickej situácie NCHZ počas konkurzu. Komisia nespochybnila predmetné skutkové okolnosti a číselné údaje. Okrem toho v takejto situácii je analýza ex post prípustná (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. marca 2007, Scott/Komisia, T‑366/00, EU:T:2007:99, body 136 až 138). V dôsledku uplatňovania zákona o strategických spoločnostiach by navyše ustanovený správca nemohol v tom čase vykonať komplexnú analýzu, čo odlišuje situáciu NCHZ od situácií, v ktorých bola vydaná judikatúra spomenutá Komisiou v poznámke pod čiarou č. 13 napadnutého rozhodnutia. Podľa žalobkyne je potrebné presne rozlíšiť kritérium stanovené v rozsudku z 1. decembra 1998, Ecotrade (C‑200/97, EU:C:1998:579), a kritérium hospodárskeho subjektu v trhovom hospodárstve. Hoci v rámci kritéria hospodárskeho subjektu v trhovom hospodárstve je prípustné pochybovať za určitých okolností o relevantnosti analýzy ex post, analýza vyžadovaná týmto rozsudkom, ktorá spočíva v určení, či by NCHZ pokračovala v prevádzke aj v prípade, ak by sa na ňu uplatňovali štandardné konkurzné predpisy, si prirodzene vyžaduje hypotetickú analýzu ex post. Na základe kritéria stanoveného v tomto rozsudku je potrebné posúdiť, čo by sa s najväčšou pravdepodobnosťou stalo, ak by zákon o strategických spoločnostiach neexistoval.
29

Komisia sa okrem toho domnievala, že vzhľadom na to, že protisúťažné správanie voči spoločnosti HP začalo neskôr, a s cieľom zohľadniť vývoj kartelu, by sa relevantná hodnota predaja mala vypočítať samostatne pre HP a Dell a mali by sa uplatniť dva násobné koeficienty v závislosti od dĺžky trvania kartelu (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie 530).
3.

Úradníci–Dôchodky–Práva na dôchodok nadobudnuté pred vstupom do služieb Únie–Prevod do systému Únie–Prijatie nových všeobecných vykonávajúcich ustanovení k článkom 11 a 12 prílohy VIII služobného poriadku–Rozdielne zaobchádzanie medzi úradníkmi, ktorých kapitál predstavujúci ich práva na dôchodok bol prevedený do systému Únie pred nadobudnutím účinnosti uvedených ustanovení a po nadobudnutí ich účinnosti–Porušenie zásady rovnosti zaobchádzania–Neexistencia (Služobný poriadok, príloha VIII, článok 11 ods. 2) (pozri body 62 – 66, 70)
V situácii, v ktorej orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy rozhodne, pokiaľ túto možnosť stanovujú podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, nevyužiť možnosť predĺžiť pracovnú zmluvu zamestnanca, ktorú mu priznávajú uvedené podmienky, tento orgán tým prijme akt spôsobujúci ujmu a toto rozhodnutie o neobnovení možno prijať až po tom, ako bolo dotknutej osobe umožnené účinne vyjadriť svoj názor, prípadne len jednoduchým oznámením orgánu oprávneného uzatvárať pracovné zmluvy o jeho úmysle a dôvodoch nevyužitia uvedenej možnosti, a to v rámci hoci aj krátkej písomnej alebo ústnej komunikácie. Túto komunikáciu musí začať uvedený orgán, ktorý znáša dôkazné bremeno.

Na to, aby sa rozhodnutie orgánu oprávneného uzatvárať pracovné zmluvy týkajúce sa obnovenia zmluvy mohlo považovať za prijaté, je totiž potrebné, aby bolo výsledkom opakovaného preskúmania záujmu oddelenia a záujmu dotknutej osoby zo strany uvedeného orgánu a aby tento orgán vykonal nové posúdenie vo vzťahu k pôvodným zmluvným podmienkam stanovujúcim dátum skončenia zmluvy.

Právo byť vypočutý, ktoré musí byť zaručené aj pri neexistencii uplatniteľnej právnej úpravy, vyžaduje, aby bolo dotknutej osobe umožnené účinne vyjadriť jej názor na dôvody, ktoré by mohli byť uplatnené proti nej v akte, ktorý má byť prijatý.

Právo na obhajobu tak, ako je v súčasnosti zakotvené v článku 41 Charty základných práv Európskej únie, ktorý má všeobecnú pôsobnosť, zahŕňa, hoci je širšie, procesné právo každého byť vypočutý pred prijatím individuálneho opatrenia, ktoré by sa ho mohlo nepriaznivo dotýkať, ktoré je upravené v odseku 2 písm. a) tohto článku.

V rámci neobnovenia pracovnej zmluvy zmluvného zamestnanca, ktorý podal žiadosť o pomoc, tvrdenie o existencii psychického obťažovania zo strany priameho nadriadeného na pracovisku nestačí na preukázanie toho, že by bol každý akt, ktorý prijal orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy najmä počas obdobia administratívneho vyšetrovania, protiprávny. Dotknutá osoba musí totiž ešte preukázať vplyv konania predstavujúceho psychické obťažovanie na znenie napadnutého aktu, keďže by to v takom prípade znamenalo, že orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy prostredníctvom svojich úradníkov a hierarchicky nadradených zamestnancov využil svoju právomoc na dosiahnutie protiprávneho cieľa v zmysle článku 12a služobného poriadku, ktorý stanovuje, že úradníci sa musia zdržať všetkých foriem psychického alebo sexuálneho obťažovania.

(pozri bod 92)
Vymedzenie pojmu operácia v článku 2 písm. e) nariadenia č. 1698/2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) v rozsahu, v akom odkazuje na projekt, zmluvu alebo dojednanie, alebo inú akciu realizovanú jedným alebo viacerými príjemcami s cieľom naplniť ciele podpory v prospech rozvoja vidieka, je extrémne široké, čo umožňuje ubezpečiť sa, že napriek rôznym druhom dotknutých operácií a bez ohľadu na konkrétnu situáciu predmetného vnútroštátneho postupu sa výber stanovený právnou úpravou riadne zrealizuje. Pozemkové úpravy a obnovy dedín sa musia od momentu, keď patria pod nejaký projekt, zmluvu, dojednanie alebo inú akciu, ktoré sú určené na to, aby umožnili konkrétnu realizáciu, považovať za operácie, a teda musia sa na ne vzťahovať výberové kritériá uvedené v ustanoveniach nariadenia č. 1698/2005.

Naopak je potrebné uviesť, že pojem opatrenie v zmysle článku 2 písm. d) nariadenia č. 1698/2005 v rozsahu, v akom zodpovedá súboru operácií, ktoré prispievajú k vykonaniu osi, sa musí považovať za abstraktnú kategóriu operácií, ktorú si členské štáty môžu vybrať do svojho programu rozvoja s cieľom realizovať jednu zo štyroch osí uvedených v nariadení č. 1698/2005. Pozemkové úpravy sú teda opatrením, keď predstavujú všeobecnú akciu spočívajúcu v racionalizácii užívania poľnohospodárskej pôdy. To isté platí o obnove dedín, keď predstavujú všeobecnú akciu spočívajúcu v zlepšení životných podmienok vo vidieckych oblastiach. Naopak, od momentu, keď pozemkové úpravy alebo obnova dediny patria do rámca identifikovateľnej akcie spojenej najmä so zemepisným miestom alebo konkrétnym spoločenstvom jednotlivcov, musia sa považovať za operáciu.

(pozri body 51 – 53)
Pokiaľ ide o dodržanie týchto náležitostí, v súlade s článkom 46 nariadenia č. 6/2002 možno odstrániť nedostatky, pričom pokiaľ ide o náležitosti uvedené v článku 36 ods. 1 nariadenia č. 6/2002, a to žiadosť o zápis, údaje identifikujúce prihlasovateľa, vyobrazenie dizajnu vhodné na reprodukciu, deň podania prihlášky je stanovený na deň, ku ktorému prihlasovateľ odstránil nedostatky, zatiaľ čo pokiaľ ide o ostatné náležitosti uvedené v odsekoch 2 a 3 článku 36, pôvodný deň podania prihlášky je v nadväznosti na odstránenie nedostatkov zachovaný. Ak sa nedostatky neodstránia, v prvom prípade sa prihláška nebude považovať za prihlášku, zatiaľ čo v druhom prípade sa prihláška zamietne.

V rámci preskúmania podmienok, ktoré musí prihláška dizajnu spĺňať, výklad článku 36 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 6/2002 o dizajnoch Spoločenstva, ako aj článku 10 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 2245/2002, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 6/2002, v spojení s článkom 4 ods. 1 písm. e) tohto posledného uvedeného nariadenia, podľa ktorého sa toto ustanovenie upravujúce podmienku týkajúcu sa vyobrazenia dizajnu vhodného na reprodukciu uplatňuje iba vo vzťahu k dizajnom, pri ktorých je zlá iba kvalita vyobrazenia, je zjavne v rozpore so systémom, v ktorom bol zápis dizajnov stanovený.

Článok 36 nariadenia č. 6/2002, ktorý vo svojom odseku 1 písm. c) stanovuje, že prihláška na zapísaný dizajn Spoločenstva obsahuje jeho vyobrazenie vhodné na reprodukciu, totiž vo svojom odseku 5 spresňuje, že táto prihláška musí spĺňať náležitosti uvedené v nariadení č. 2245/2002. Toto posledné uvedené nariadenie vo svojom článku 4 ods. 1 písm. e), na ktorý odkazuje článok 10 ods. 1 písm. c) tohto nariadenia, stanovuje, že dizajn sa musí najmä „vyznačovať kvalitou umožňujúcou jasné rozlíšenie všetkých detailov predmetu, o ktorého ochranu sa žiada“. Táto časť vety odkazuje na požiadavku vlastnú každému zápisu, a to požiadavku umožniť tretím osobám určiť jasne a presne všetky detaily dizajnu, o ktorého ochranu sa žiada. Vyobrazenia, ktoré sú preto nepresné, neumožňujú tretím osobám jednoznačne určiť predmet ochrany skúmaného dizajnu.

V tejto perspektíve treba konštatovať, že aj keď sa vyobrazenia týkajú viac ako jedného dizajnu, jasnosť je nevyhnutná nielen na účely zabezpečenia právnej istoty tretích osôb, ktoré musia presne poznať predmet ochrany priznanej dizajnu, ale tiež na účtovné účely, keďže suma poplatkov vybratých zo strany Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo závisí od počtu tried tovarov, na ktoré sa vzťahuje dotknutý dizajn.

(pozri body 40 – 42, 45 – 47)
2.

Žaloby úradníkov – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Lehoty – Oneskorená sťažnosť – Rozhodnutie o zaradení úradníka do typu pracovného miesta zavedeného nariadením č. 1023/2013 a prejavujúce sa zmenou vykonanou v elektronickom osobnom spise dotknutého úradníka – Sťažnosť proti nezapísaniu dotknutej osoby do zoznamu úradníkov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie – Neprípustnosť (Služobný poriadok úradníkov, článok 90 ods. 2, článok 91 ods. 1, príloha I časť A bod 1 a príloha XIII článok 30 ods. 2; nariadenia Európskeho parlamentu a Rady č. 1023/2013) (pozri body 39 – 43)
Ak prihlasovaná alebo zapísaná ochranná známka pozostáva z dvoj alebo trojrozmerného vyobrazenia výrobku, ktorý označuje, jej rozlišovacia spôsobilosť závisí od toho, či sa podstatne odlišuje od normy alebo praxe odvetvia, a tým je teda schopná plniť svoju základnú úlohu identifikácie pôvodu výrobku.

Je to tak aj v prípade, keď ochrannú známku tvorí sčasti tvar výrobku, ktorý označuje, pretože príslušná skupina verejnosti ju bude okamžite a bez akéhokoľvek osobitného uvažovania vnímať ako vyobrazenie detailu alebo vzhľadu dotknutého výrobku. V takomto prípade nie je rozhodujúca skutočnosť, či je dotknuté označenie kvalifikované ako obrazové, trojrozmerné alebo ako iné označenie, ale skutočnosť, či je podobné vzhľadu označovaného výrobku.

Ak by sa totiž v takomto názornom príklade posúdenie rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky neurobilo s odkazom na rozdiel, ktorý vykazuje v porovnaní s normami a praxou odvetvia označených výrobkov, stačilo by podať prihlášku pre označenie, ktoré sa okamžite vníma ako časť označeného výrobku, aby sa zvýšila možnosť jeho zápisu, a teda takmer automaticky dosiahla ochrana vzhľadu alebo tvaru samotného výrobku. Vzhľadom na skutočnosť, že priemerní spotrebitelia nemajú vo zvyku vytvárať si domnienku o pôvode výrobkov na základe ich vzhľadu alebo tvaru, táto možnosť by predstavovala vážne nebezpečenstvo porušenia článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009, a teda by poškodzovala verejný záujem, ktorý toto ustanovenie chráni.

Pokiaľ ide o ochranné známky, ktoré tvorí tvar výrobku, ktorý označujú, príslušný orgán môže identifikovať ich základné znaky tak, že preskúma samotný výrobok. Takéto preskúmanie je totiž nutné, keď je identifikácia jedného zo základných znakov potrebná na vymedzenie príslušnej povahy prvkov, ktoré sú súčasťou grafického vyobrazenia, a prípadných opisov predložených pri podaní prihlášky, a teda na ochranu verejného záujmu v zmysle článku 7 ods. 1 písm. e) bodu ii) nariadenia č. 207/2009. Tento záujem spočíva v zákaze hospodárskemu subjektu, aby si neoprávnene privlastnil označenie vytvorené z tvaru výrobku a zahŕňajúce technické riešenie. K tejto problematike zo zásady dochádza v prípade ochrannej známky predstavujúcej tvar konkrétneho výrobku, a nie abstraktný tvar.

(pozri body 37 – 40)
2.

Ochranná známka Európskej únie–Vzdanie sa, zrušenie a neplatnosť–Dôvody na zrušenie–Neexistencia riadneho používania ochrannej známky–Slovné ochranné známky AN IDEAL WIFE, AN IDEAL LOVER a AN IDEAL HUSBAND [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 15 ods. 1 a článok 51 ods. 1 písm. a)] (pozri body 36, 41, 45, 53)