NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY

ELEANOR SHARPSTON

prednesené 4. mája 2006 1( )

Vec C‑138/05

Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie

proti

Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit





1. V prejednávanej veci požiadal College van Beroep voor het bedrijfsleven (Správny súd pre obchod a priemysel) (Holandsko) Súdny dvor o výklad článku 8 smernice 91/414 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh (ďalej len „smernica o prípravkoch na ochranu rastlín“ alebo „smernica“)( ).

2. Uvedený článok stanovuje prechodné opatrenia na vykonanie smernice.

3. Otázka znie v podstate takto. Smernica o prípravkoch na ochranu rastlín vyžaduje od členských štátov, aby zaviedli postupy pre povoľovanie prípravkov na ochranu rastlín( ) v súlade so smernicou. Tiež stanovuje uplatňovanie vnútroštátnych systémov povoľovania takých prípravkov počas prechodného obdobia až do zhodnotenia dotknutých účinných látok na úrovni Spoločenstva. Počas tohto prechodného obdobia Holandsko zmenilo a doplnilo svoju vnútroštátnu právnu úpravu prípravkov na ochranu rastlín [Bestrijdingsmiddelenwet 1962 (zákon o pesticídoch, ďalej len „Bmw“)] tri razy: i) pôvodne, predtým, než začalo hodnotenie na úrovni Spoločenstva tak, že upravilo povoľovanie takých prípravkov na základe tých istých kritérií, ktoré mali byť použité pre hodnotenie na úrovni Spoločenstva; ii) ďalej, keďže prvý prístup viedol k zníženiu množstva povolených prípravkov na trhu, tým, že upravilo povoľovacie konanie pre „prípravky nevyhnutné pre poľnohospodárstvo“ na základe predloženia úplnej dokumentácie; iii) naposledy tým, že do Bmw pridalo článok 16aa.

4. Článok 16aa uvádza, že „keď to naliehavo vyžadujú záujmy poľnohospodárstva“ príslušný minister môže udeliť výnimku alebo oslobodenie zo zákazu uvádzania na trh a používania, ktoré by sa inak uplatňovali vo vzťahu k prípravkom obsahujúcim účinnú látku, ktorá a) bola na trhu pred 26. júlom 1993, b) nie je uvedená v smernici o prípravkoch na ochranu rastlín a c) vo vzťahu ku ktorej začalo alebo pokračuje skúmanie uvedené v článku 8 ods. 2 uvedenej smernice.

5. Rozhodnutím prijatým podľa článku 16aa takto príslušný orgán udelil výnimku pre niekoľko účinných látok. Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie (Nadácia juhoholandského združenia pre životné prostredie, ďalej len „nadácia“) namieta proti platnosti uvedeného rozhodnutia na základe toho, že článok 16aa nie je v súlade so smernicou o prípravkoch na ochranu rastlín.

Právny rámec Spoločenstva

Smernica o prípravkoch na ochranu rastlín

6. Smernica o prípravkoch na ochranu rastlín upravuje tak „prípravky na ochranu rastlín“, ako aj „účinné látky“ v takých prípravkoch.

7. Prípravky na ochranu rastlín sú definované ako „aktívne [účinné – neoficiálny preklad] látky a prípravky obsahujúce jednu alebo viaceré aktívne [účinné – neoficiálny preklad] látky, zostavené vo forme, v ktorej sa dodávajú užívateľovi“, ktoré sú určené hlavne na ochranu rastlín alebo rastlinných výrobkov proti škodlivým organizmom.( ) Smernica sa teda týka pesticídov, fungicídov a herbicídov, ktoré sa majú používať na rastliny.

8. Preambula obsahuje tieto odôvodnenia:

„keďže členské štáty musia uplatňovať jednotné pravidlá týkajúce sa podmienok a postupov pri schvaľovaní prípravkov na ochranu rastlín;

keďže takéto pravidlá musia stanoviť, že prípravky na ochranu rastlín sa nesmú uvádzať na trh a ani používať, pokiaľ neboli úradne povolené, a že sa musia používať správne vzhľadom na zásady správnej praxe v ochrane rastlín a integrovanej kontroly škodcov;

keďže predpisy, ktorými sa riadi schvaľovanie, musia zabezpečiť vysoký štandard ochrany, ktorý musí najmä zamedziť schvaľovaniu takých prípravkov na ochranu rastlín, ktorých riziká vzhľadom na zdravie, spodnú vodu a životné prostredie a zdravie ľudí a zvierat by mohli nadobudnúť prevahu nad hlavným cieľom, ktorým je zlepšenie ochrany rastlín;

keďže je nevyhnutné v čase schvaľovania prípravkov na ochranu rastlín zabezpečiť, aby tieto – pokiaľ sa správne používajú na daný účel – boli dostatočne účinné a nemali žiadne neprijateľné účinky na rastliny alebo rastlinné výrobky, žiadny neprijateľný vplyv na životné prostredie ako také a najmä žiadne škodlivé účinky na zdravie ľudí alebo zvierat a ani na spodné vody;

…

keďže postup spoločenstva nesmie brániť členským štátom povoliť používať na svojom území na obmedzenú dobu prípravky na ochranu rastlín obsahujúce takú účinnú látku, ktorá ešte nebola začlenená do zoznamu spoločenstva, za predpokladu, že zainteresovaná strana predložila dokumentáciu, ktorá spĺňa požiadavky spoločenstva a fakt, že členský štát dospel k záveru, že pri účinnej látke a prípravkoch na ochranu rastlín sa dá očakávať splnenie podmienok spoločenstva stanovených vzhľadom na tieto účinné látky a prípravky na ochranu rastlín;

…

keďže však členským štátom musí byť umožnené schvaľovať prípravky na ochranu rastlín nevyhovujúce vyššie uvedeným podmienkam, ak je to nevyhnutné kvôli nepredvídateľnému nebezpečenstvu ohrozujúcemu rastlinnú výrobu, ktorému sa nedá čeliť iným spôsobom; keďže takéto povolenie musí spoločenstvo preskúmať v úzkej spolupráci s členskými štátmi v rámci Stáleho výboru pre zdravie rastlín…“

9. Článok 3 ods. 1 od členských štátov vyžaduje, aby nariadili, že prípravok na ochranu rastlín sa nemôže uvádzať na trh a ani používať na ich území, pokiaľ prípravok nepovolili v súlade so smernicou.

10. Článok 4 ods. 1 vyžaduje od členských štátov, aby zabezpečili, že prípravok na ochranu rastlín nebude povolený, pokiaľ po prvé jeho účinné látky nebudú uvedené v prílohe I a nebude splnená niektorá v nej uvedená podmienka [článok 4 ods. 1 písm. a)], a po druhé pokiaľ nebude splnený rad požiadaviek uvedených v článku 4 ods. 1 písm. b) až f). Článok 4 ods. 1 písm. b) až e) sa v podstate týkajú bezpečnosti a účinnosti prípravku pri jeho použití. Článok 4 ods. 1 písm. f) vyžaduje, aby členské štáty stanovili maximálne hladiny rezíduí, aby ich oznámili Komisii a aby ich Komisia schválila.

11. Článok 8 je nazvaný „Prechodné opatrenia a výnimky“. Jeho odseky sa postupne zaoberajú opatreniami pre nové prípravky obsahujúce účinné látky, ktoré ešte neboli schválené a zapísané (článok 8 ods. 1 – v tejto veci irelevantný), existujúce prípravky obsahujúce také účinné látky (článok 8 ods. 2 a článok 8 ods. 3) a prípravky, ktoré sú potrebné na riešenie, za mimoriadnych okolností, nepredvídateľného nebezpečenstva, ktoré nemožno zvládnuť inými prostriedkami (článok 8 ods. 4).

12. Článok 8 ods. 2 prvý pododsek stanovuje, že na základe výnimky z článku 4 a bez toho, aby tým bol dotknutý článok 8 ods. 3, „členský štát môže počas obdobia 12 rokov nasledujúcich po oznámení tejto smernice povoliť uvedenie na trh na svojom území prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich účinné látky, ktoré nie sú uvedené v prílohe I, ktoré sú už na trhu dva roky po dátume oznámenia tejto smernice“.( )

13. Článok 8 ods. 2 štvrtý pododsek stanovuje:

„Počas 12-ročného obdobia uvedeného v prvom pododseku možno na základe preskúmania takejto účinnej látky výborom uvedeným v článku 19 rozhodnúť postupom uvedeným v danom článku o tom, že daná látka môže byť zaradená do prílohy I a za akých podmienok alebo... že takáto účinná látka nebude zaradená do prílohy I. Členské štáty zabezpečia, aby sa príslušné povolenia vydávali, rušili alebo menili v predpísanej lehote.“

14. Článok 8 ods. 3 uvádza:

„Ak skúmajú prípravky na ochranu rastlín obsahujúce účinnú látku v súlade s odsekom 2 a ešte pred realizáciou takéhoto skúmania, členské štáty budú uplatňovať požiadavky uvedené v článku 4 ods. 1 písm. b) i) až v) a písm. c) až f) v súlade s národnými ustanoveniami týkajúcimi sa údajov, ktoré sa musia poskytnúť.“

15. Článok 8 ods. 4 uvádza:

„Ďalšou výnimkou z článku 4 – za mimoriadnych okolností – členský štát môže povoliť na obdobie nepresahujúce 120 dní uvedenie na trh prípravkov na ochranu rastlín nevyhovujúcich článku 4 na účely obmedzeného a kontrolovaného používania, pokiaľ sa takéto opatrenie javí nevyhnutným kvôli nepredvídateľnému nebezpečenstvu, ktoré sa nedá zvládnuť inými prostriedkami. V takomto prípade dotknutý členský štát bude bezodkladne informovať ostatné členské štáty a Komisiu o svojich opatreniach. Musí sa okamžite prijať rozhodnutie v súlade s postupom uvedeným v článku 19, či a za akých podmienok sa opatrenia vykonané zo strany členského štátu môžu rozšíriť na dané obdobie, opakovať alebo zamietnuť.“

16. Časová lehota 12 rokov uvedená v článku 8 ods. 2 bola predĺžená do 31. decembra 2006 pre účinné látky hodnotené v rámci prvej fázy programu Komisie na hodnotenie takých látok, do 30. septembra 2007 pre účinné látky hodnotené v rámci druhej fázy a do 31. decembra 2008 pre účinné látky hodnotené v rámci tretej fázy.( )

17. Článok 13 ods. 1 predpisuje dokumentáciu, ktorej predloženie majú spolu so žiadosťou od žiadateľov o povolenie prípravku na ochranu rastlín členské štáty vyžadovať. Článok 13 ods. 6 uvádza:

„Odchylne od odseku 1, pre účinné látky, ktoré sú na trhu už dva roky po oznámení tejto smernice, členské štáty môžu – s patričným zreteľom na ustanovenia zmluvy – naďalej uplatňovať predchádzajúce národné pravidlá týkajúce sa požiadaviek na údaje dovtedy, kým takéto látky nebudú zaradené do prílohy I.“

18. Článok 23 ods. 1 od členských štátov požaduje, aby uviedli do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia nevyhnutné na dosiahnutie súladu so smernicou do dvoch rokov po jej oznámení. Je nesporné, že smernica bola oznámená 26. júla 1991.

Smernica o biocídnych výrobkoch

19. Prejudiciálne otázky tiež stručne zmieňujú smernicu 98/8 o uvádzaní biocídnych výrobkov na trh (ďalej len „smernica o biocídnych výrobkoch“)( ).

20. Uvedená smernica sa týka povoľovania a uvádzania biocídnych výrobkov na trh na použitie v členských štátoch. „Biocídne výrobky“ sú definované ako výrobky, ktorých cieľom je chemickými alebo biologickými prostriedkami ničiť, zastrašovať, zneškodňovať, zabrániť škodlivému účinku alebo spôsobiť iný inhibičný účinok na ľubovoľný organizmus, ktorého prítomnosť je nežiaduca alebo má škodlivý účinok na ľudí, ich činnosť a na ich výrobky, alebo na zvieratá alebo na životné prostredie.( )

21. Článok 3 ods. 1 od členských štátov požaduje, aby „nariadi[li], že biocídne výrobky nemôžu byť umiestnené na trh a využívané na ich území bez toho, aby boli autorizované v súlade s touto smernicou“.

22. Článok 5 ods. 1 uvádza, že členské štáty majú autorizovať biocídny výrobok iba ak „aktívna(e) látka(y) [účinná(é) látka(y) – neoficiálny preklad] nachádzajúca(e) sa v ňom sú zahrnuté do prílohy I alebo I A a všetky požiadavky stanovené v týchto prílohách [sú – neoficiálny preklad] splnené“ a ak je splnené množstvo ďalších podmienok.

23. Článok 16 ods. 1 uvádza:

„Na základe… výnimky z článkov 3 (1), 5 (1)… môže členský štát používať svoj súčasný systém alebo prax uvádzania biocídnych výrobkov na trh po dobu 10 rokov od [14. mája 2000]. Môže, najmä, podľa svojich národných pravidiel, autorizovať umiestnenie biocídneho výrobku na trh na svojom území, ktorý obsahuje aktívne látky, ktoré nie sú obsiahnuté v prílohe I a I A pre tento typ výrobku. Takéto aktívne látky musia byť na trhu od [14. mája 2000] ako aktívne látky biocídneho výrobku…“

Relevantná vnútroštátna právna úprava

Bmw

24. Bmw zriaďuje College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen (výbor pre povoľovanie pesticídov, ďalej len „CTB“) a stanovuje, že rozhodnutia o povolení alebo registrácii pesticídov prijíma CTB na základe žiadosti. Bmw bol zmenený a doplnený v roku 1994 na účely vykonania smernice o prípravkoch na ochranu rastlín.( )

25. Článok 2 ods. 1 uvádza:

„Zakazuje sa dodávať, držať alebo skladovať, dovážať alebo používať v Holandsku akýkoľvek pesticíd, o ktorom nie je preukázané, že bol autorizovaný podľa tohto zákona…“

26. Článok 3 uvádza, že prípravok na ochranu rastlín nesmie byť povolený, pokiaľ nie sú splnené určené podmienky. Uvedené podmienky v zásade odzrkadľujú podmienky uvedené v článku 4 ods. 1 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín.

27. Článok 16a ods. 1 písm. a) uvádza, že za mimoriadnych okolností môže príslušný minister udeliť výnimku alebo oslobodenie z článku 2 ods. 1 na obdobie nepresahujúce 120 dní, „pokiaľ sa takéto opatrenie javí nevyhnutným z dôvodu nepredvídateľného nebezpečenstva, ktoré sa nedá zvládnuť inými prostriedkami“ (odrážajúc znenie článku 8 ods. 4 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín).

28. Článok 16aa ods. 1 uvádza, že „keď to naliehavo vyžadujú záujmy poľnohospodárstva“ môže príslušný minister udeliť výnimku alebo oslobodenie zo zákazu uvádzania na trh a používania, ktoré by sa inak uplatňovali vo vzťahu k prípravkom obsahujúcim účinnú látku, ktorá a) bola na trhu pred 26. júlom 1993, b) nie je označená smernicou o prípravkoch na ochranu rastlín a c) vo vzťahu ku ktorej bolo začaté alebo ďalej vykonávané skúmanie uvedené v článku 8 ods. 2 uvedenej smernice.

29. Článok 16aa ods. 2 uvádza, že výnimka alebo oslobodenie môže podliehať podmienkam alebo obmedzeniam a že výnimka alebo oslobodenie môžu byť kedykoľvek odvolané. Treba však poznamenať, že trvanie takých oslobodení alebo výnimiek nie je inak obmedzené.

Okolnosti článku 16aa

30. Z uznesenia vnútroštátneho súdu o návrhu na začatie prejudiciálneho konania je zrejmé, že v roku 1995 sa Holandsko rozhodlo nevyužiť prechodné ustanovenia uvedené v článku 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín ale rozhodlo sa, v očakávaní hodnotenia účinných látok na úrovni Spoločenstva, preskúmať vhodnosť prípravkov na ochranu rastlín na účely udelenia povolenia vo svetle kritérií Spoločenstva. V dôsledku toho neboli povolenia podstatného množstva prípravkov po ukončení doby ich platnosti obnovené. Holandskí pestovatelia mohli preto používať menšie množstvo prípravkov ako ich konkurenti v iných členských štátoch.

31. V snahe zvrátiť uvedený vývoj bol Bmw zmenený a doplnený pridaním článku 25c, ktorý upravil povoľovacie konanie pre „prípravky na ochranu rastlín nevyhnutné pre poľnohospodárstvo“. Uvedené opatrenie však bolo zjavne neúspešné, keďže odvetvie( ) bolo odrádzané nákladmi spojenými s požiadavkou na predloženie úplnej dokumentácie. Nadácia tiež poznamenáva, že od žiadateľov sa požadovalo, aby preukázali, že ich prípravky boli vskutku nevyhnutné a že v skutočnosti sa to žiadnemu žiadateľovi preukázať nepodarilo.

32. Preto bol v roku 2002 článok 25c nahradený článkom 16aa.

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

33. Dňa 21. apríla 2004 Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (minister poľnohospodárstva, životného prostredia a kvality potravín, ďalej len „minister“) prijal vyhlášku o výnimkach pre prípravky na ochranu rastlín na rok 2004. Uvedená vyhláška, ktorá bola prijatá na základe článku 16aa Bmw, udelila v nej uvedeným užívateľom a pre plodiny v nej opísané výnimku zo zákazu uvedeného v článku 2 ods. 1 Bmw za predpokladu dodržania určitých podmienok. Vyhláška stanovovala, že jej účinnosť skončí k 1. januáru 2005.

34. Dňa 28. apríla 2004 prijal minister vyhlášku meniacu a doplňujúcu vyššie uvedenú vyhlášku tým, že predĺžila dobu platnosti výnimky uvedenej v pôvodnej vyhláške na konkrétne použitia niektorých prípravkov na ochranu rastlín.

35. V júni 2004 podala nadácia sťažnosť proti vyhláške z 28. apríla 2004.

36. V októbri 2004 minister vyhlásil túto sťažnosť za čiastočne neprípustnú a čiastočne nedôvodnú.

37. Nadácia podala odvolanie na vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Uvedený súd má pochybnosti týkajúce sa niekoľkých otázok výkladu smernice o prípravkoch na ochranu rastlín. Preto prerušil konanie a položil Súdnemu dvoru šesť prejudiciálnych otázok.( )

38. Písomné pripomienky predložili nadácia, dánska, francúzska, grécka a holandská vláda a Komisia. Pojednávanie nebolo požadované a ani sa neuskutočnilo.

Rozhodnutie vo veci Stichting ZHM I

39. Súdny dvor už poskytol určité usmernenie k výkladu článku 8 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín spolu s článkom 16 smernice o biocídnych výrobkoch v kontexte skoršej žaloby podanej nadáciou vo veci C‑316/04 (ďalej len „vec Stichting ZHM I“).( )

40. Vec Stichting ZHM I sa týkala článku 25d Bmw, ktorý bol tiež pridaný v roku 2002. Uvedené ustanovenie v zásade upravuje opätovné povolenie zo zákona – a teda bez úplného zhodnotenia, ktoré by inak bolo vyžadované podľa článku 3 ods. 1 Bmw – predtým povolených prípravkov, ktorých účinné látky CTB označil. Namiesto uskutočnenia úplného zhodnotenia má CTB pri označovaní účinnej látky „brať ohľad“ na niektoré jej účinky.

41. Nadácia napadla rozhodnutie, ktorým CTB označil množstvo účinných látok. Na prípravky na ochranu rastlín obsahujúce uvedené látky sa v dôsledku toho vzťahovalo automatické opätovné povolenie na základe článku 25d Bmw.

42. Súdny dvor svoj rozsudok vo veci Stichting ZHM I vyhlásil po tom, čo bol v prejednávanej veci podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania a predložené pripomienky. Ako bude zrejmé nižšie, na väčšinu prejudiciálnych otázok uvedený rozsudok priamo alebo nepriamo odpovedal.

43. V tejto fáze však môže byť užitočné zmieniť niektoré aspekty článku 8 ods. 2 a 3 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín, ktoré vyplývajú z rozsudku vo veci Stichting ZHM I. Obe uvedené ustanovenia sa uplatňujú počas prechodného obdobia.

44. Článok 8 ods. 2 dovoľuje členským štátom povoliť prípravky na ochranu rastlín, ktoré sú k 26. júlu 1993 už na trhu, dokonca aj keď obsahujú účinné látky, ktoré ešte neboli zhodnotené na úrovni Spoločenstva. Súdny dvor rozhodol, že pri udeľovaní takého povolenia nie sú členské štáty povinné dodržiavať článok 4 smernice.( )

45. Povolenie podľa článku 8 ods. 2 však nezostane nevyhnutne platným až do zhodnotenia dotknutej účinnej látky na úrovni Spoločenstva. Je to tak preto, že článok 8 ods. 3 dovoľuje členským štátom, aby z vlastnej iniciatívy preskúmali prípravky na ochranu rastlín, ktoré boli povolené v súlade s článkom 8 ods. 2, ak existujú akékoľvek náznaky toho, že nie sú splnené ktorékoľvek z požiadaviek na udelenie povolenia. Uvedené skúmanie sa musí vykonať v čase, keď je povolenie udelené podľa článku 8 ods. 2 stále platné. Aby sa rozhodli, či také skúmanie uskutočniť, členské štáty musia uplatniť požiadavky článku 4 ods. 1( ) smernice; v tejto súvislosti vnútroštátne ustanovenia určia údaje, ktoré je potrebné predložiť.( )

46. Môže byť tiež užitočná všeobecnejšia úvodná poznámka k postaveniu článku 8 v rámci smernice. Je jasné, že úmyslom zákonodarcu bolo v článku 8 komplexne riešiť rozličné súbory okolností, ktoré by mohli zdôvodniť obmedzenú a/alebo dočasnú odchýlku od komplexných a zjednotených pravidiel inak zakotvených v smernici. Zo všeobecného vyznenia týchto ustanovení je tiež jasné, že hoci povoľujú odchýlky od obvyklých pravidiel, celkové ciele a účely smernice majú byť napriek tomu v čo najväčšom rozsahu rešpektované.

Prípustnosť

47. Francúzsko na úvod spochybnilo prípustnosť prvých dvoch prejudiciálnych otázok. Keďže na tieto otázky tak či tak už odpovedal rozsudok vo veci Stichting ZHM I, bez ohľadu na Francúzskom tam nastolené (neúspešne) analogické otázky prípustnosti( ), nemyslím si, že táto záležitosť by mala Súdny dvor ďalej zdržiavať.

O prvej otázke

48. Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či článok 8 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín môže byť vnútroštátnym súdom uplatnený po uplynutí lehoty uvedenej v článku 23 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín. Z uznesenia o návrhu na začatie prejudiciálneho konania je jasné, že nastolenou otázkou je to, či má článok 8 priamy účinok. Vnútroštátny súd sa domnieva, že môže posúdiť, či je článok 16aa Bmw v súlade s uvedeným ustanovením, len ak sa na uvedenú otázku odpovie kladne.

49. Prvá otázka je zhodná s prvou časťou prvej prejudiciálnej otázky položenej vo veci Stichting ZHM I.

50. Vo svojom rozsudku v uvedenej veci Súdny dvor uviedol, že „vnútroštátny súd je pri použití vnútroštátneho práva a najmä ustanovení právnej úpravy špecificky prijatej na účel splnenia požiadaviek smernice povinný vykladať vnútroštátne právo v čo najširšom možnom rozsahu v zmysle znenia a cieľa príslušnej smernice, aby dosiahol výsledok stanovený touto smernicou a dosiahol tak súlad s článkom 249 tretím odsekom ES“.( )

51. Vo svojich návrhoch prednesených v uvedenej veci generálny advokát Jacobs uviedol to isté a poznamenal, že vnútroštátny súd bude potrebovať výklad príslušných ustanovení smernice o prípravkoch na ochranu rastlín a smernice o biocídnych výrobkoch bez ohľadu na to, či majú alebo nemajú priamy účinok. Preto nepovažoval za nevyhnutné odpovedať na prvú prejudiciálnu otázku v podobe, v akej bola vyjadrená, keďže vnútroštátny súd bude mať dostatočné usmernenie z odpovedí na zvyšné otázky.( )

52. Súdny dvor obdobne neposkytol priamu odpoveď na uvedenú otázku, pravdepodobne z toho istého dôvodu.

53. Podľa môjho názoru vyžaduje prvá prejudiciálna otázka položená v tejto veci rovnakú odpoveď.

O druhej otázke

54. Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či má článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín rovnaký význam ako článok 16 smernice o biocídnych výrobkoch. Vnútroštátny súd poznamenáva, že článok 16 ods. 1 smernice o biocídnych výrobkoch stanovuje, že členský štát môže „používať svoj súčasný systém alebo prax uvádzania biocídnych výrobkov na trh“ počas prechodného obdobia. V podstate sa pýta, či článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín treba vykladať rovnako ako uvedené ustanovenie, ktoré (podľa jeho názoru) povoľuje členskému štátu počas prechodného obdobia ponechať si svoj „súčasný systém alebo prax“ bez ohľadu na to, ako uvedený systém alebo prax fungujú.

55. Uvedená otázka je zhodná s druhou prejudiciálnou otázkou položenou vo veci Stichting ZHM I.( )

56. Vo svojom rozsudku v uvedenej veci Súdny dvor rozhodol, že článok 16 ods. 1 smernice o biocídnych výrobkoch má rovnaký význam ako článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín.( )

O tretej a štvrtej otázke

57. Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či je článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín záväzkom status quo (povinnosť „standstill“) v tom zmysle, že členský štát môže meniť svoj existujúci systém alebo prax iba v rozsahu, v akom táto zmena vedie k hodnoteniu týkajúcemu sa povoľovania prípravkov na ochranu rastlín, ktoré je v súlade s uvedenou smernicou. Svojou štvrtou otázkou sa pýta, či ak je odpoveď na tretiu otázku záporná, článok 8 ods. 2 ukladá obmedzenia pri zmenách vnútroštátnych pravidiel týkajúcich sa uvádzania biocídnych výrobkov na trh a ak áno, aké obmedzenia. Je preto vhodné zaoberať sa týmito otázkami spoločne.

58. Vo veci Stichting ZHM I sa vnútroštátny súd pýtal, či článok 16 ods. 1 smernice o biocídnych výrobkoch predstavuje povinnosť „standstill“ a ak nie, či uvedené ustanovenie obsahuje iné obmedzenia práva členských štátov zmeniť alebo doplniť ich existujúce systémy povoľovania počas prechodného obdobia.

59. Uvedenými otázkami sa vnútroštátny súd v podstate pýtal( ), či môže členský štát zmeniť svoj zavedený systém alebo prax v čase nadobudnutia účinnosti smernice o biocídnych výrobkoch i) iba v rozsahu, v akom je hodnotenie súvisiace s povoľovaním biocídnych výrobkov vykonávané v súlade so smernicou; alebo ii) iba v rozsahu, v akom zmeny neovplyvnia štruktúru existujúceho systému alebo praxe, alebo iii) bez žiadnych obmedzení okrem tých obmedzení, ktoré sú podľa článku 10 ES uplatniteľné počas obdobia stanoveného na vykonanie v súlade s rozsudkom Inter-Environnement Wallonie.( )

60. Vo veci Inter-Environnement Wallonie Súdny dvor rozhodol, že počas lehoty stanovenej na prebratie smernice sa členské štáty musia zdržať prijímania opatrení, ktoré by mohli vážne ohroziť dosiahnutie cieľa stanoveného smernicou, a že je úlohou vnútroštátneho súdu aby zhodnotil, či to tak je s ohľadom na dotknuté vnútroštátne ustanovenia.( )

61. Vo veci Stichting ZHM I Súdny dvor rozhodol, že článok 16 ods. 1 smernice o biocídnych výrobkoch nepredstavuje povinnosť „standstill“. Právo členských štátov zmeniť alebo doplniť svoje systémy povoľovania biocídnych výrobkov však nemožno považovať za neobmedzené. Zásada vyslovená Súdnym dvorom vo veci Inter-Environnement Wallonie vo vzťahu k prechodnému obdobiu sa obdobne uplatňuje na také prechodné obdobie, ako je prechodné obdobie uvedené v článku 16 ods. 1 smernice o biocídnych výrobkoch, počas ktorého sú členské štáty oprávnené pokračovať v uplatňovaní svojich vnútroštátnych systémov, aj keď uvedené systémy nie sú v súlade s uvedenou smernicou. Je teda úlohou vnútroštátneho súdu posúdiť, či vo veci samej ide o tento prípad vnútroštátnych ustanovení, ktorých zákonnosť je poverený posúdiť.( )

62. Súdny dvor tiež vo svojom rozsudku vo veci Stichting ZHM I dospel k záveru, že prechodné režimy upravené článkom 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín a článkom 16 ods. 1 smernice o biocídnych výrobkoch majú ten istý význam, keďže účelom oboch uvedených ustanovení je umožniť členským štátom uplatňovať počas prechodných období definovaných v uvedených dvoch smerniciach existujúce vnútroštátne povoľovacie konania pre uvedenie na trh výrobkov upravených týmito smernicami a obsahujúcich účinné látky, ktoré ešte neboli posúdené na úrovni Spoločenstva.( )

63. Z uvedenej analýzy vyvodzujem tieto závery. Po prvé článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín sa rovnako nemá vykladať ako povinnosť „standstill“. Po druhé článok 10 druhý odsek ES a článok 249 tretí odsek ES vyžadujú, aby sa počas prechodného obdobia stanoveného v článku 8 ods. 2 členské štáty zdržali prijatia takých ustanovení, ktoré by vážne ohrozovali cieľ stanovený smernicou o prípravkoch na ochranu rastlín. Po tretie je úlohou vnútroštátneho súdu posúdiť, či vo veci samej ide o tento prípad vnútroštátnych ustanovení, ktorých zákonnosť je poverený posúdiť vo svetle akýchkoľvek ďalších kritérií pre hodnotenie zlučiteľnosti stanovených Súdnym dvorom.

O piatej otázke

64. Piata prejudiciálna otázka, ktorá sa kladie pre prípad zápornej odpovede na štvrtú otázku, sa pýta, pomocou akých kritérií má vnútroštátny súd posúdiť, či môžu prijaté opatrenia vážne ohroziť cieľ stanovený smernicou o prípravkoch na ochranu rastlín.

65. Z uznesenia vnútroštátneho súdu o návrhu na začatie prejudiciálneho konania je zrejmé, že vnútroštátny súd si želá najmä vedieť, či článok 10 ES alebo ustanovenia smernice o prípravkoch na ochranu rastlín bránia členskému štátu v tom, aby zvrátil svoje pôvodné rozhodnutie vykonať uvedenú smernicu tým, že zavedie novú výnimku z povoľovania namiesto toho, aby využil právomoc priznanú ustanovením ponechať si svoj existujúci systém alebo prax.

66. Východiskovým bodom nadácie je to, že deviate odôvodnenie smernice o prípravkoch na ochranu rastlín zavádza vysoký štandard ochrany a jasne uvádza, že životné prostredie a zdravie ľudí a zvierat majú mať prednosť pred cieľom zlepšovania rastlinnej výroby. Proces povoľovania hrá kľúčovú úlohu, z čoho vyplýva, že povoľovanie samotné musí mať dostatočný kvalitatívny štandard. Povoľovanie teda musí zahŕňať primerané hodnotenie rizík. To je vskutku jediným vysvetlením požiadavky na povoľovanie.( ) Neprimerané hodnotenie ohrozuje množstvo cieľov, ktoré sa smernica usiluje, pokiaľ je to možné, dosiahnuť od roku 1993 – najmä dosiahnutie vysokého štandardu ochrany zdravia a životného prostredia a zabránenie uvádzania na trh prípravkov na ochranu rastlín pred tým, ako budú primerane zhodnotené.

67. Nadácia pochybuje o tom, že výsledkom uplatnenia článku 16aa Bmw je primerané zhodnotenie. Zdá sa, že prvoradé sú „naliehav[é]… záujmy poľnohospodárstva“. V praxi ponecháva článok 16aa rozhodnutie, či sa zohľadnia alebo nezohľadnia ekologické kritériá a ďalšie záujmy, na príslušnom ministrovi. Nič ho nenúti k vykonaniu hodnotenia rizík. V praxi sa prípravkom na ochranu rastlín udeľuje výnimka dokonca aj vtedy, keď nespĺňajú jedno alebo viac ekologických kritérií. Článok 16aa je teda v priamom rozpore s cieľmi smernice a ohrozuje ich realizáciu.

68. Holandská vláda, čo nie je prekvapujúce, zastáva opačný názor. Jej východiskovým bodom je to, že (analogicky k analýze smernice o biocídnych výrobkoch, ktorú vykonal generálny advokát Jacobs vo veci Stichting ZHM I)( ) smernica o prípravkoch na ochranu rastlín stanovuje i) rámec pravidiel vzťahujúcich sa na umiestnenie prípravkov na ochranu rastlín na trh na účely ich použitia, v jadre ktorého je povoľovacie konanie, ii) vzájomné uznávanie povolení a iii) zavedenie, na úrovni Spoločenstva, pozitívneho zoznamu účinných látok, ktoré môžu byť použité v prípravkoch na ochranu rastlín. Na pozadí uvedeného zdôrazňuje nasledujúce aspekty.

69. Po prvé v Holandsku nemôžu byť prípravky na ochranu rastlín povolené, pokiaľ nebolo prijaté priaznivé administratívne rozhodnutie. Tak je to tiež v prípade prípravkov na ochranu rastlín, ktoré obsahujú existujúce účinné látky, ktoré ešte neboli predmetom hodnotenia na úrovni Spoločenstva.

70. Po druhé článok 16aa Bmw sa týka výlučne prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich existujúce účinné látky, ktoré ešte neboli predmetom hodnotenia na úrovni Spoločenstva. Povolenia udelené na základe uvedeného ustanovenia sú v praxi udeľované iba na niekoľko mesiacov a v každom prípade na maximálne obdobie jedného roka. Také povolenie môže byť okrem toho udelené iba vtedy, keď prípravok nepredstavuje žiadne nebezpečenstvo pre verejné zdravie alebo zdravie podnikateľského subjektu, ktorý ho používa a vtedy, keď neexistuje žiadne neprijateľné riziko pre životné prostredie. Skutočnosť, že článok 16aa od žiadateľa nevyžaduje, aby poskytol informácie uvedené v článku 13 ods. 1 smernice, nie je nezlučiteľná so smernicou, keďže článok 13 ods. 6 povoľuje členským štátom, aby naďalej uplatňovali predchádzajúce vnútroštátne pravidlá týkajúce sa požiadaviek na údaje.

71. Po tretie, ak sa Komisia rozhodne nezapísať účinnú látku na zoznam v prílohe I alebo stanoví podmienky takého zapísania, dočasné povolenie je zmenené alebo odvolané v lehote, ktorú Komisia vo svojom rozhodnutí na tento účel stanovila. Podľa holandského práva môže minister v ktorýkoľvek okamih povolenie odvolať (článok 16aa ods. 2). Okrem toho na základe článku 16aa ods. 1 písm. c) môže mať takú povinnosť, pretože v súlade s článkom 16aa môže byť povolenie udelené iba pre prípravky na ochranu rastlín založené na účinných látkach, ktoré ešte neboli predmetom hodnotenia Komisie.

72. Napokon článok 10 ES nebráni členskému štátu zvrátiť svoje pôvodné rozhodnutie nevyužiť prechodný režim, tým skôr vtedy, keď je uvedené rozhodnutie výsledkom omeškaní na úrovni Spoločenstva.

73. Komisia sa domnieva, že režim zavedený článkom 16aa Bmw predstavuje de facto povolenie a nie „skúmanie“ v zmysle článku 8 ods. 3 smernice. Systém zavedený článkom 16aa musí byť preto hodnotený na základe článku 8 ods. 2. (článok 8 ods. 4 smernice nie je relevantný, pretože článok 16aa nie je zameraný na povoľovanie prípravku na ochranu rastlín v prípade nepredvídateľného nebezpečenstva). Smernica nestanovuje konkrétne podmienky uplatniteľné na povoľovanie takých prípravkov počas prechodného obdobia. Komisia poznamenáva, že vnútroštátny súd konštatuje, že riziká pre ľudí a životné prostredie sú udržiavané na prijateľnej úrovni. Výsledok predpísaný smernicou sa preto nezdá byť vážne ohrozený.

74. Dánska vláda tvrdí, že vzhľadom na to, že lehota na vykonanie smernice už pred nejakým časom uplynula, úľavy pre členské štáty počas prechodného obdobia musia byť hodnotené výlučne na základe ustanovení smernice, najmä článku 8 v spojení s príslušnými ustanoveniami článku 4, v kontexte časového rámca na vykonanie obsiahnutého v článku 23. Článok 10 ES nie je relevantný.

75. Francúzska, ani grécka vláda sa k piatej otázke osobitne nevyjadrili.

76. Súhlasím s nadáciou, že odôvodnenia smernice( ) naznačujú, že celý systém povolení, ktorý smernica zavádza, je založený na vysokom stupni ochrany zdravia, spodných vôd a životného prostredia. Treba vychádzať z toho, že zákonodarca Spoločenstva nemal v úmysle, aby úľavy poskytnuté členským štátom na základe rozličných prechodných ustanovení obsiahnutých v článku 8 uvedený cieľ podkopali.

77. Štrnáste odôvodnenie opisuje zamýšľaný rozsah právomoci členských štátov udeľovať povolenia „používať na svojom území na obmedzenú dobu“ – čo považujem za odkaz na prechodné obdobie upravené článkom 8 – „prípravky na ochranu rastlín obsahujúce takú účinnú látku, ktorá ešte nebola začlenená do zoznamu spoločenstva“. V tomto odôvodnení je uvedená právomoc opísaná ako právomoc podliehajúca dvom požiadavkám. Zainteresovaná strana musí „predloži[ť] dokumentáciu, ktorá spĺňa požiadavky spoločenstva“; a členský štát musí „dosp[ieť] k záveru, že pri účinnej látke a prípravkoch na ochranu rastlín sa dá očakávať splnenie podmienok spoločenstva stanovených vzhľadom na tieto účinné látky a prípravky na ochranu rastlín“.( )

78. Z uvedeného odôvodnenia sa preto zdá, že cieľom nebolo to, aby mali na základe prechodného režimu členské štáty voľné ruky. Namiesto toho, hoci členské štáty môžu pokračovať v uplatňovaní vnútroštátnych postupov, i) uvedené vnútroštátne postupy musia umožňovať primerané preskúmanie prípravku a jeho účinnej látky a ii) členský štát je (skutočne) povinný vykonať hodnotenie, ktoré zastúpi zamýšľané hodnotenie na úrovni Spoločenstva, a smie účinnú látku a prípravok povoliť, iba ak je dostatočne presvedčený, že táto účinná látka a prípravok by boli považované za prijateľné podľa štandardov Spoločenstva.

79. Na pozadí uvedeného sa budem zaoberať hmotnoprávnymi ustanoveniami odrážajúcimi štrnáste odôvodnenie. Súdny dvor už vyslovil, že článok 8 ods. 2 treba vykladať v tom zmysle, že ak členský štát povolí uvedenie prípravku na trh na svojom území na základe uvedeného ustanovenia, nie je povinný riadiť sa osobitnými ustanoveniami článku 4 alebo článku 8 ods. 3 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín.( ) Preskúmavacie konanie stanovené v článku 8 ods. 3 sa líši od povoľovacieho konania upraveného článkom 8 ods. 2.( ) Uvedené preskúmavacie konanie môže byť uplatnené (zdá sa, že kedykoľvek) na prípravky už povolené na základe článku 8 ods. 2( ) a, pokiaľ sa takto uplatňuje, členské štáty musia skutočne dodržiavať požiadavky článku 4 ods. 1 písm. b) bodu i) až v) a článku 4 ods. 1 písm. c) až f) smernice.( )

80. Zdá sa mi, že by bolo veľmi čudné vykladať článok 8 ods. 2 tak, že dovoľuje členskému štátu využívať povoľovacie konanie podľa uvedeného ustanovenia, ktoré obišlo potrebu akejkoľvek podrobnej dokumentácie opisujúcej prípravok a jeho účinnú látku. Je ťažké predstaviť si, ako sa môže v prípade neexistencie takej dokumentácie v skutočnosti vykonať také preskúmanie, aké stanovuje štrnáste odôvodnenie. Bez vykonania a do vykonania preskúmania podľa článku 8 ods. 3 členským štátom by (potenciálne) existovalo veľmi málo presvedčivých informácií tvoriacich základ hodnotenia a povolenia.

81. Rovnako by bolo zvláštne, ak by článok 8 ods. 2 dovoľoval povoľovacie konanie, ktoré neobsahuje žiadnu záväznú požiadavku, aby príslušný orgán zohľadnil účinok prípravku na zdravie, spodné vody a životné prostredie. Opäť, pri neexistencii takej požiadavky a bez vykonania alebo do vykonania preskúmania na základe článku 8 ods. 3, je ťažké predstaviť si, ako by mohlo byť zaručené dodržanie cieľov smernice.

82. Súhlasím s tým, že v praxi môže príslušný minister vskutku starostlivo a riadne zohľadniť environmentálne aspekty pred povolením prípravku v rámci výkonu svojich právomocí podľa článku 16aa Bmw.( ) Faktom zostáva, že systém zavedený článkom 16aa Bmw nie je takým systémom, ktorý by to od neho systematicky požadoval.

83. Preto dospievam k názoru, že vnútroštátny súd by mal pri hodnotení toho, či prijaté opatrenia môžu vážne ohroziť dosiahnutie cieľa stanoveného smernicou o prípravkoch na ochranu rastlín, zohľadniť okrem iného štruktúru systému zavedeného vnútroštátnym právom. Opatrenia zavádzajúce systém, ktorý nepožaduje predloženie dokumentácie a ktorý neobsahuje žiadnu záväznú požiadavku, aby príslušný orgán zohľadnil účinok prípravku na zdravie, spodné vody a životné prostredie, treba považovať za opatrenia, ktoré môžu vážne ohroziť výsledok nariadený smernicou.

84. Vnútroštátny súd tiež žiada najmä o usmernenie k osobitnej, ale súvisiacej otázke, či článok 10 ES alebo ustanovenia smernice o prípravkoch na ochranu rastlín bránia členskému štátu v tom, aby zvrátil svoje pôvodné rozhodnutie vykonať uvedenú smernicu tým, že zavedie novú výnimku z povoľovania. S uvedenou otázkou sa možno stručne zaoberať.

85. Smernica je podľa článku 249 tretieho odseku ES pre členský štát záväzná odo dňa nadobudnutia jej účinnosti.( ) Pokiaľ už členský štát vykonal svoju právomoc vybrať si opatrenia, ktorými sa zabezpečuje vykonanie smernice počas prechodného obdobia, nemôže následne nahradiť uvedené opatrenia novými opatreniami, ktoré zabezpečujú vykonanie smernice v menšej miere.

86. Toto vyplýva z povinnosti lojálnej spolupráce stanovenej v článku 10 ES. Prechodné obdobie predstavuje uznanie zo strany zákonodarcu Spoločenstva, že ciele a účely smernice nemožno realisticky dosiahnuť ihneď. Počas takého prechodného obdobia môžu síce členské štáty prispôsobovať svoje vnútroštátne právne predpisy postupne tak, aby ku koncu prechodného obdobia boli úplne v súlade s podstatnými požiadavkami smernice. Podľa mňa však členské štáty nemôžu neskôr opätovne zmeniť svoju právnu úpravu „retrográdnym“ spôsobom, t. j. zaviesť nové ustanovenia, ktoré sa skôr vzďaľujú ako približujú od konečných požiadaviek smernice.( )

87. Zdá sa mi, že neexistuje žiadny dobrý dôvod, prečo by mala byť uplatňovaná odlišná zásada v prípade smernice o prípravkoch na ochranu rastlín.

88. Ako jasne uvádza uznesenie vnútroštátneho súdu o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, režim uplatniteľný v Holandsku na existujúce prípravky bol zmenený tri razy.( ) Súčasný variant (článok 16aa Bmw) bol uzákonený dosť dlho po uplynutí dvojročnej lehoty na prebratie.( ) Zdá sa mi, že ak sú členské štáty povinné počas lehoty na prebratie „zdržať [sa] prijímania opatrení, ktoré by mohli vážne ohroziť dosiahnutie cieľa stanoveného smernicou“( ) – povinnosť, ktorá vyplýva z článku 10 ES a z článku 249 tretieho odseku ES – uvedená povinnosť musí platiť o to viac po ukončení lehoty na prebratie.

89. Ďalej článok 13 ods. 6 smernice (stanovujúci odchýlku od „normálneho“ pravidla podľa článku 13 ods. 1, že žiadatelia o povolenie prípravku na ochranu rastlín musia spolu so svojou žiadosťou predložiť dokumentáciu) uvádza, že „pre účinné látky, ktoré sú na trhu už dva roky po oznámení tejto smernice, členské štáty môžu… naďalej uplatňovať predchádzajúce národné pravidlá týkajúce sa požiadaviek na údaje dovtedy, kým takéto látky nebudú zaradené do prílohy I“. Ponechávajúc otvorenou otázku, či by členský štát mohol uplatňovať nové vnútroštátne pravidlá, ktoré presnejšie odzrkadľujú požiadavky smernice, chápem toto ustanovenie tak, že bráni neskoršej retrográdnej zmene príslušných vnútroštátnych pravidiel. A fortiori by to platilo, pokiaľ by taká zmena spočívala v odstránení požiadavky na predloženie dokumentácie a v neuložení žiadnej záväznej požiadavky príslušnému orgánu, aby zohľadnil účinok prípravku a jeho účinnej látky na zdravie, spodné vody a životné prostredie.

90. Preto dospievam k záveru, že členský štát nesmie zvrátiť svoje pôvodné rozhodnutie vykonať smernicu o prípravkoch na ochranu rastlín zavedením novej výnimky z povoľovania po uplynutí lehoty na prebratie, avšak v priebehu prechodného obdobia, pokiaľ nový režim odráža ciele a účely smernice menej vhodne ako jeho predchodcovia. Také opatrenie môže vážne ohroziť výsledok stanovený smernicou.

O šiestej otázke

91. Svojou šiestou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín znamená, že ak členský štát povolí na svojom území uvedenie na trh prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich účinné látky neuvedené v prílohe I tejto smernice, ktoré už boli na trhu dva roky od dátumu jej oznámenia, je povinný dodržať aj ustanovenia článku 4 a/alebo článku 8 ods. 3 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín.

92. Uvedená otázka je zhodná s treťou prejudiciálnou otázkou položenou vo veci Stichting ZHM I. Ako som už uviedla, Súdny dvor tam rozhodol, že článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín znamená, že ak členský štát povolí na svojom území uvedenie na trh prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich účinné látky neuvedené v prílohe I uvedenej smernice, ktoré už boli na trhu dva roky od dátumu oznámenia smernice, nie je povinný dodržať ustanovenia článku 4 alebo článku 8 ods. 3 uvedenej smernice.

O siedmej otázke

93. Siedma prejudiciálna otázka vnútroštátneho súdu sa v zásade pýta, či rozhodnutie o výnimke alebo oslobodení založené na článku 16aa Bmw predstavuje „preskúmanie“ v zmysle článku 8 ods. 3 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín, aspoň čo sa týka nového použitia prípravku na ochranu rastlín, ktorý už je na trhu, vzhľadom na to, že taká výnimka je udeľovaná na základe preskúmavania, v ktorom sa odchylne od existujúceho systému posudzuje len to, či existujú neprípustné riziká pre užívateľa alebo pracovníka, ľudské zdravie a životné prostredie.

94. Uvedená otázka je podobná, ale nie totožná s piatou prejudiciálnou otázkou položenou vo veci Stichting ZHM I, ktorá sa tiež pýtala na rozsah „preskúmania“ v zmysle článku 8 ods. 3 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín. Súdny dvor tam rozhodol, že „preskúmanie“ v zmysle článku 8 ods. 3 predpokladá, že predmetnému prípravku na ochranu rastlín už bolo udelené povolenie a že toto povolenie je v okamihu preskúmania naďalej platné. Účelom uvedeného preskúmania nie je nové izolované posudzovanie účinnej látky. Účelom je skôr nové posúdenie finálneho prípravku na ochranu rastlín. Príslušný prípravok sa skúma z iniciatívy vnútroštátnych orgánov a nie z iniciatívy dotknutých jednotlivcov. Je preto úlohou vnútroštátneho súdu posúdiť, či vnútroštátny proces hodnotenia (v uvedenom prípade hodnotenie upravené v článku 25d Bmw) zodpovedá všetkým charakteristikám „preskúmania“ v zmysle článku 8 ods. 3.( )

95. V tejto veci je preto obdobne úlohou vnútroštátneho súdu posúdiť, či hodnotenie upravené v článku 16aa Bmw zodpovedá všetkým charakteristikám „preskúmania“ v zmysle článku 8 ods. 3, ako ich Súdny dvor určil vo veci Stichting ZHM I.

96. Rovnako poznamenávam, že informácie poskytnuté v uznesení vnútroštátneho súdu o návrhu na začatie prejudiciálneho konania doplnené pripomienkami holandskej vlády naznačujú, že hodnotenie upravené v článku 16aa Bmw nie je „preskúmaním“ v zmysle článku 8 ods. 3. Je to tak preto, že by sa zdalo, že i) výnimka alebo oslobodenie je udeľované podľa článku 16aa na žiadosť zainteresovanej strany a nie z iniciatívy príslušného orgánu a ii) konanie bolo koncipované práve pre prípravky na ochranu rastlín, ktoré v čase podávania uvedenej žiadosti ešte nie sú predmetom platného povolenia.

O ôsmej otázke

97. Svojou ôsmou otázkou sa vnútroštátny súd v zásade pýta, či sa pravidlá v článku 8 ods. 3 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín uplatňujú iba na poskytovanie údajov pred preskúmaním alebo tiež na spôsob, akým musí byť preskúmanie organizované a vykonané.

98. Uvedená otázka je zhodná so šiestou prejudiciálnou otázkou položenou vo veci Stichting ZHM I, v ktorej Súdny dvor rozhodol, že článok 8 ods. 3 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín obsahuje len ustanovenia o poskytovaní údajov pred preskúmaním.

Návrh

99. Domnievam sa preto, že na prejudiciálne otázky položené College van Beroep voor het bedrijfsleven (Holandsko) treba odpovedať takto:

Prvá otázka:

Vnútroštátny súd je pri použití vnútroštátneho práva a najmä ustanovení právnej úpravy špecificky prijatej na účel splnenia požiadaviek smernice povinný vykladať vnútroštátne právo v čo najširšom možnom rozsahu v zmysle znenia a cieľa príslušnej smernice, aby dosiahol ňou stanovený výsledok, a tak dosiahol súlad s článkom 249 tretím odsekom ES.

Druhá otázka:

Článok 8 ods. 2 smernice Rady 91/414/EHS z 15. júla 1991 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh (ďalej len „smernica o prípravkoch na ochranu rastlín“) má rovnaký význam ako článok 16 ods. 1 smernice 98/8/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 16. februára 1998 o uvádzaní biocídnych výrobkov na trh.

Tretia a štvrtá otázka:

Článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín sa nemá vykladať ako povinnosť „standstill“. Článok 10 druhý odsek ES a článok 249 tretí odsek ES však vyžadujú, aby sa počas prechodného obdobia stanoveného v článku 8 ods. 2 členské štáty zdržali prijatia takých ustanovení, ktoré by vážne ohrozovali cieľ stanovený smernicou o prípravkoch na ochranu rastlín. Je úlohou vnútroštátneho súdu posúdiť, či vo veci samej ide o tento prípad vnútroštátnych ustanovení, ktorých zákonnosť je poverený posúdiť vo svetle akýchkoľvek ďalších kritérií pre hodnotenie zlučiteľnosti poskytnutých Súdnym dvorom.

Piata otázka:

Ak členský štát zvráti svoje pôvodné rozhodnutie vykonať smernicu o prípravkoch na ochranu rastlín zavedením novej výnimky z povoľovania po uplynutí lehoty na prebratie, avšak v priebehu prechodného obdobia, a taký nový režim odráža ciele a účely smernice menej vhodne ako jeho predchodcovia, také opatrenie môže vážne ohroziť výsledok stanovený smernicou.

Šiesta otázka:

Článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín znamená, že ak členský štát povolí na svojom území uvedenie na trh prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich účinné látky neuvedené v prílohe I uvedenej smernice, ktoré už boli na trhu dva roky od dátumu oznámenia smernice, nie je povinný dodržať ustanovenia článku 4 alebo článku 8 ods. 3 uvedenej smernice.

Siedma otázka:

Je úlohou vnútroštátneho súdu posúdiť, či hodnotenie upravené v článku 16aa Bestrijdingsmiddelenwet 1962 (zákon o pesticídoch) zodpovedá všetkým charakteristikám „preskúmania“ v zmysle článku 8 ods. 3 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín, ako ich Súdny dvor určil vo veci C‑316/04, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie I.

Ôsma otázka:

Článok 8 ods. 3 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín obsahuje len ustanovenia o poskytovaní údajov pred preskúmaním.