ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon), Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA), Campil‑Agro‑Industrial do Campo do Tejo Lda, Evropaïka Trofima AE, FIT – Fomento da Indústria do Tomate SA, Konservopoiia Oporokipeftikon Filippos AE, Panellinia Enosi Konservopoion, Elliniki Etairia Konservon AE, Anonymos Viomichaniki Etaireia Konservon D. Nomikos, Italagro – Indústria de Transformação de Produtos Alimentares SA, Kopaïs AVEE Trofimon & Poton, Serraïki Konservopoiia Oporokipeftikon Serko AE, Sociedade de Industrialização de Produtos Agrícolas – Sopragol SA, Sugalidal – Indústrias de Alimentação SA, Sutol – Indústrias Alimentares Lda a ZANAE Zymai Artopoiias Nikoglou AE Viomichania Emporio Trofimon sú povinné nahradiť trovy konania, ktoré v prvostupňovom konaní a/alebo v konaniach o odvolaní vynaložili Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro‑Alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop), Európska komisia vo veci C‑457/13 P, Talianska republika, Sociedad Cooperativa de Exportación de Frutos Cítricos Anecoop (Anecoop) S. Coop, Cooperativa Agrícola Nuestra Señora del Oreto (CANSO) Coop. V., Cooperativa Agrícola „Sant Bernat“ (Carlet) Coop. V., Cooperativa Agrícola SCJ (COPAL) Coop. V., Grupo AN S. Coop., Acopaex S. Coop., Las Marismas de Lebrija Sociedad Cooperativa Andaluza (Las Marismas), Associació de Cooperatives Agràries de les Terres de Lleida (ACTEL), Unió Corporació Alimentária (UNIO) SCCL, Union Coopérative Agricole France Prune (France Prune), Agrial SCA, Triskalia, Union Fermière Morbihannaise (UFM), VOG Products Soc. agr. coop., Consorzio Padano Ortofrutticolo (CO.PAD.OR.) Soc. agr. coop., Consorzio Casalasco del Pomodoro Soc. agr. coop., Agricoltori Riuniti Piacentini (ARP) Soc. agr. coop., Orogel Fresco Soc. agr. coop., Conserve Italia Soc. agr. coop., Fruttagel Soc. agr. coop. ako aj Unione Nazionale tra le Organizzazioni di Produttori Ortofrutticoli, Agrumari e di Frutta in Guscio (Unaproa).
Prebratie smernice do vnútroštátneho práva si nevyhnutne nevyžaduje formálne a doslovné prebratie jej ustanovení do výslovnej a špecifickej právnej normy, ale môže sa obmedziť na všeobecný právny kontext, pokiaľ tento kontext skutočne zabezpečí plné uplatnenie smernice dostatočne jasným a presným spôsobom. Pokiaľ však ide o smernicu 2000/60, ktorou sa stanovuje rámec pôsobnosti pre opatrenia spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva, zmenenú a doplnenú smernicou 2008/32, keďže v nej uvedené definície slúžia na zaručenie správneho prebratia povinností, ktoré vyplývajú z hmotnoprávnych ustanovení uvedenej smernice, je nevyhnutné, aby boli správne zohľadnené v rámci prebratia hmotnoprávnych ustanovení, ktoré používajú definované pojmy, vtedy, keď sa členský štát odkloní od ich presného prebratia.

Neexistuje žiaden vzťah medzi pojmom „využiteľný zdroj podzemnej vody“ uvedeným v článku 2 bode 27 smernice 2000/60, ktorou sa stanovuje rámec pôsobnosti pre opatrenia spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva, zmenenej a doplnenej smernicou 2008/32, a pojmom „odber vody“, ako ho stanovuje vnútroštátna právna úprava preberajúca uvedenú smernicu. Prvý z nich zodpovedá prírodným procesom, pričom jeho definícia podľa smernice 2000/60 sa týka stavu prirodzenej rovnováhy, konkrétne rozdielu medzi celkovým prítokom do útvaru podzemnej vody a odtokom, bez ľudského zásahu. Na túto zložku, ktorou sa odlišuje odber vody, sa vzťahuje článok 2 bod 28 uvedenej smernice. Definícia uvedená v článku 2 bode 27 uvedenej smernice implicitne odkazuje na povinnosť monitorovania stanovenú v bode 2.2.1 prílohy V tejto smernice, ktorý sa týka tak prírodných procesov, ako aj tých, ktoré sú dôsledkom ľudskej činnosti. Ak by sa medzi týmito kategóriami nerozlišovalo, vzniklo by nebezpečenstvo, že dôsledky ľudských zásahov by neboli pokryté. Bolo by tak ťažké stanoviť vhodným spôsobom opatrenia, ktoré je potrebné prijať na zaistenie dobrého stavu vôd v súlade s článkom 4 smernice 2000/60.

(pozri bod 90)
Za týchto okolností nemožno konštatovať, že rozsah derogatívneho obmedzenia právomoci Súdneho dvora stanoveného v článku 24 ods. 1 druhom pododseku poslednej vete ZEÚ a článku 275 ZFEÚ zachádza až do vylúčenia právomoci Súdneho dvora pre výklad a uplatnenie ustanovení nariadenia č. 1605/2002 v oblasti verejného obstarávania.

Článok 263 ZFEÚ stanovuje, že Súdny dvor preskúmava zákonnosť aktov orgánov alebo úradov či agentúr Únie, ktoré zakladajú právne účinky. Pokiaľ pritom ide o misiu založenú na základe jednotnej akcie 2008/124 o misii Európskej únie na podporu právneho štátu v Kosove, Eulex Kosovo, nemožno ju považovať za majúcu právnu subjektivitu, pretože uvedená akcia kvalifikovala tento subjekt ako „misiu“ a pretože na jednej strane v politickej a strategickej oblasti táto misia podliehala vplyvu a kontrole Rady a Vysokého predstaviteľa Únie pre zahraničné veci a spoločnú bezpečnostnú politiku a na druhej strane v rozpočtovej a finančnej oblasti vedúci misie vykonával svoje právomoci pod dohľadom a vplyvom Komisie. Preto vzhľadom na to, že Eulex Kosovo nemá právnu subjektivitu a nie je ani stanovené, že môže byť účastníkom konania na súdoch Únie, je z toho potrebné vyvodiť, že Eulex Kosovo bolo misiou, ktorej trvanie bolo obmedzené, čo nie je možné v prípade orgánu, úradu alebo agentúry v zmysle článku 263 prvého odseku ZFEÚ.

Keďže akty prijaté misiou založenou na základe jednotnej akcie 2008/124 o misii Európskej únie na podporu právneho štátu v Kosove, Eulex Kosovo, v rámci postupu verejného obstarávania možno pripísať Komisii, Eulex Kosovo v dôsledku toho nemá postavenie žalovaného, pokiaľ ide o žalobu o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ týkajúcu sa uvedeného postupu.

Komisia totiž zmluvou, ktorú podpísala s vedúcim misie Eulex Kosovo v súlade s článkom 8 ods. 5 a článkom 16 ods. 4 jednotnej akcie 2008/124 a článkom 54 ods. 2 písm. d) nariadenia č. 1605/2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev, delegovala na tohto vedúceho svoju právomoc plnenia rozpočtu. V rámci tohto delegovania je vedúci misie Eulex Kosovo ako splnomocnenec Komisie povinný prispôsobiť sa rozpočtovým predpisom práva Únie, vrátane pravidiel upravujúcich verejné obstarávanie, aké uvádza hlava V prvej časti nariadenia č. 1605/2002. V tejto súvislosti akty prijaté na základe delegovaných právomocí sa bežne pripisujú delegujúcej inštitúcii, ktorej prislúcha brániť na súde predmetný akt.

Tento záver nemôže byť v rozpore so zásadami, podľa ktorých je systémom Zmluvy poskytnúť priamy opravný prostriedok proti všetkým ustanoveniam prijatým inštitúciami a určeným na vytváranie právnych účinkov. Rozhodnutie, ktoré prijalo Eulex Kosovo v oblasti verejného obstarávania totiž možno súdne preskúmať, aj keď pod podmienkou, že to nie je Eulex Kosovo, ale Komisia, ako delegujúci orgán, kto by mal byť žalovaným v žalobe smerujúcej k zrušeniu tohto rozhodnutia.

(pozri body 62 – 64, 66, 67)
Situácia, v ktorej v rámci výnimky pre reprografiu stanovenej v článku 5 ods. 2 písm. a) smernice 2001/29 zhotovuje rozmnoženiny fyzická osoba na súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný, totiž nie je z hľadiska primeranej kompenzácie porovnateľná so situáciou, v ktorej rozmnoženiny v tom istom rámci výnimky pre reprografiu zhotovuje buď iný používateľ ako fyzická osoba, alebo fyzická osoba, no na iné ako súkromné použitie alebo s cieľom, ktorý je priamo či nepriamo komerčný, keďže ujmy, ktoré vznikli nositeľom práv v týchto dvoch situáciách, nie sú vo všeobecnosti zhodné.

Článok 5 ods. 2 písm. a) smernice 2001/29 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti a článok 5 ods. 2 písm. b) tejto smernice v zásade bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá zavádza nediferencovaný systém výberu primeranej kompenzácie vzťahujúci sa aj na rozmnoženiny notového materiálu, a bránia takej právnej úprave, ktorá zavádza nediferencovaný systém výberu primeranej kompenzácie vzťahujúci sa aj na falšované rozmnoženiny zhotovené z nelegálnych zdrojov.

Pokiaľ ide totiž najprv o notový materiál, zo znenia článku 5 ods. 2 písm. a) smernice 2001/29 výslovne vyplýva, že notový materiál je vylúčený z pôsobnosti výnimky pre reprografiu upravenej týmto ustanovením. Nemožno ho preto zohľadniť pri výpočte primeranej kompenzácie v rámci tejto výnimky, a to vrátane prípadov, keď by rozmnožovanie notového materiálu vykonávala fyzická osoba na súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný. Rovnaký záver v zásade platí pre výnimku pre rozmnoženinu na súkromné použitie, ktorú upravuje článok 5 ods. 2 písm. b) uvedenej smernice. V prípade, že by bolo rozmnožovanie notového materiálu povolené v rámci jednej z týchto výnimiek a zakázané v rámci druhej, by totiž právna situácia v dotknutom členskom štáte bola rozporná a umožňovala by obchádzať zákaz povolenia rozmnožovania notového materiálu. Za týchto podmienok vylúčenie notového materiálu uvedené v článku 5 ods. 2 písm. a) smernice 2001/29 treba chápať tak, že nesleduje len obmedzenie dosahu výnimky pre reprografiu, ale aj zavedenie osobitného režimu pre tento typ chráneného predmetu tým, že v zásade zakazuje jeho rozmnožovanie bez povolenia nositeľov práv.

Pokiaľ ide následne o sfalšované rozmnoženiny, ak by sa pripustilo, že rozmnoženiny uskutočnené na súkromné použitie v rámci výnimky pre reprografiu možno vyhotoviť z nelegálneho zdroja, podporovalo by to obeh falšovaných alebo pirátskych diel, čím by sa nevyhnutne znížil objem predaja alebo iných legálnych transakcií súvisiacich s chránenými dielami, čo by zasahovalo do bežného používania diel. Na druhej strane by to mohlo spôsobiť neodôvodnenú ujmu držiteľom autorských práv

(pozri body 51 – 54, 60, 61, 64, bod 3 výroku)
28

Všeobecný súd napadnutým rozsudkom odmietol žalobu Maďarska ako neprípustnú z dôvodu, že sporný zápis nemal právne účinky, a teda nepredstavoval „napadnuteľný akt“ v zmysle článku 263 ZFEÚ. Všeobecný súd založil svoje rozhodnutie najmä na tom, že ochrana vín, ktoré boli už chránené podľa nariadenia č. 1493/1999, má na základe článku 118s ods. 1 nariadenia č. 1234/2007 automatickú povahu. V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 21 napadnutého rozsudku uviedol: „Z automatickej povahy ochrany názvov vín, ktoré sú už chránené podľa nariadenia č. 1493/1999, zakladajúcej sa na článku 118s ods. 1 nariadenia č. 1234/2007… vyplýva, že pokiaľ ide o uvedené názvy vín, zápis do databázy E‑Bacchus nie je nevyhnutný na to, aby tieto názvy vín boli chránené na úrovni Únie. Názvy dotknutých vín sú totiž chránené ‚automaticky‘ podľa nariadenia č. 1234/2007… bez toho, aby táto ochrana závisela od ich zápisu do uvedenej databázy. Tento zápis je len dôsledkom automatického prenesenia už existujúcej ochrany z jedného právneho režimu do druhého, a nepredstavuje podmienku tejto ochrany. Z toho vyplýva, že keďže chránené označenie pôvodu ‚Vinohradnícka oblasť Tokaj‘ patrí medzi názvy vín, ktoré boli chránené už podľa nariadenia č. 1493/1999, jeho zápis do databázy E‑Bacchus nebol nevyhnutný na to, aby toto chránené označenie pôvodu požívalo ochranu na úrovni Únie.“
14

Podľa § 5 konsolidovaného zákona č. 1047 z 20. októbra 2005 o uplatňovaní európskeho nariadenia o tovare podozrivom z porušovania niektorých práv duševného vlastníctva a opatreniach, ktoré sa majú prijať vzhľadom na tovar, ktorý porušuje niektoré práva duševného vlastníctva (lovbekendtgørelse nr. 1047 om anvendelse af Det Europæiske Fællesskabs forordning om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder): „[1.] V priebehu konania, ktoré sa začalo podľa článku 9 [colného nariadenia], môže príjemca tovaru navrhnúť súdu, aby určil, či sú splnené podmienky odkladu uvoľnenia tovarov v zmysle tohto článku. Súd môže nariadiť uvoľnenie tovaru. 2. Príjemca tovaru sa voči rozhodnutiu colnej a daňovej správy o odklade uvoľnenia tovarov nemôže odvolať na vyšší správny orgán.“
3

Odôvodnenia 11, 13 a 16 smernice 2008/115 stanovujú: „(11) Na zabezpečenie účinnej ochrany záujmov dotknutých osôb by sa mal stanoviť spoločný minimálny súbor právnych záruk týkajúcich sa rozhodnutí vzťahujúcich sa na návrat… … (13) Použitie donucovacích opatrení by malo byť striktne viazané na zásady primeranosti a účinnosti z hľadiska použitých prostriedkov a sledovaných cieľov.… Členské štáty by mali mať možnosť spoľahnúť sa na rozličné možnosti monitorovania núteného návratu… … (16) Využitie zaistenia na účely odsunu by malo byť s ohľadom na použité prostriedky a sledované ciele obmedzené a viazané na zásadu primeranosti. Zaistenie je oprávnené len na prípravu návratu alebo vykonanie procesu odsunu a ak by uplatnenie miernejších donucovacích opatrení nebolo dostatočné.“
14

Článok 21 rámcového rozhodnutia s názvom „Konkurujúce medzinárodné záväzky“ stanovuje: „Toto rámcové rozhodnutie nemá vplyv na záväzky vykonávajúceho členského štátu, ak vyžiadaná osoba bola vydaná do tohto členského štátu z tretieho štátu a ak táto osoba je chránená ustanoveniami dohody, podľa ktorej bola vydaná, týkajúcimi sa ‚specialty rule‘. Vykonávajúci členský štát vykoná všetky potrebné opatrenia pre neodkladné vyžiadanie súhlasu štátu, z ktorého bola vyžiadaná osoba vydaná, aby sa mohla odovzdať do členského štátu, ktorý vydal európsky zatykač. Lehoty uvedené v článku 17 nezačnú plynúť do dňa skončenia platnosti týchto ‚specialty rules‘. Vykonávajúci členský štát zabezpečí, aby materiálne podmienky nevyhnutné na účinné odovzdanie zostali splnené až do rozhodnutia štátu, z ktorého bola požadovaná osoba vydaná.“
V ustálenej judikatúre, podľa ktorej v osobitnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní priamo alebo nepriamo celé alebo takmer celé základné imanie svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, existuje vyvrátiteľná domnienka, podľa ktorej táto materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na svoju dcérsku spoločnosť, čo umožňuje pripísať jej porušujúce správanie tejto dcérskej spoločnosti, neporušuje právo na prezumpciu neviny zaručené v článku 48 ods. 1 Charty, ani zásady in dubio pro reo a zákonnosti trestných činov a trestov. Domnienka, podľa ktorej materská spoločnosť, ktorá vlastní celé alebo skoro celé základné imanie dcérskej spoločnosti uplatňuje rozhodujúci vplyv na túto spoločnosť, totiž nevedie k prezumpcii viny jednej alebo druhej z týchto spoločností, takže nie je v rozpore so zásadou prezumpcie neviny, ani so zásadou in dubio pro reo. V súvislosti so zásadou zákonnosti trestných činov a trestov táto zásada vyžaduje, aby zákon jasne definoval porušenia a tresty za ne, pričom táto podmienka je splnená, pokiaľ osoba podliehajúca súdnej právomoci môže zo znenia relevantného ustanovenia a za pomoci výkladu, ktorý mu dávajú súdy, zistiť, aké konania alebo opomenutia zakladajú jej trestnoprávnu zodpovednosť.

(pozri body 146, 147, 149)
26

Za týchto okolností Juzgado de lo Social no 2 de Terrassa (Pracovný súd č. 2 v Terrasse) rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky: „1. Sú článok 1, článok 2 písm. f), článok 3 ods. 1, článok 4 ods. 2 písm. a), článok 4 ods. 3, článok 5 ods. 3, články 6 a 7, ako aj článok 8 ods. 1 a 2 [zákona 10/2012] v rozpore s článkom 47 [Charty], keďže vnútroštátnemu súdu neumožňujú a) upraviť súdne poplatky alebo posúdiť ich proporcionalitu (podľa odôvodnenia štátu sú stanovené poplatky a ich výška prekážkou prístupu k účinnej súdnej ochrane) s cieľom oslobodenia od nich, b) zohľadniť zásadu účinnosti uplatňovania právnych predpisov Únie a c) posúdiť význam konania pre účastníkov konania so zreteľom na okolnosti, pričom bez zaplatenia týchto poplatkov nebude možné rozhodovať o podanom opravnom prostriedku? 2. Sú článok 1, článok 2 písm. f), článok 3 ods. 1, článok 4 ods. 2 písm. a), článok 4 ods. 3, článok 5 ods. 3, články 6 a 7, ako aj článok 8 ods. 1 a 2 [zákona 10/2012] v rozpore s článkom 47 [Charty], pokiaľ sa uplatňujú na osobitné konanie, napríklad v oblasti sociálnej jurisdikcie, kde sa spravidla uplatňujú právne predpisy Únie ako zásadný predpoklad na vyvážený hospodársky a sociálny rozvoj v [Európskej únii]? 3. Mohol by v zmysle predchádzajúcich otázok vnútroštátny súd ako súd, ktorý predložil tento návrh na začatie prejudiciálneho konania, neuplatňovať predmetné právne predpisy, ktoré vnútroštátnemu súdu neumožňujú a) upraviť súdne poplatky alebo posúdiť ich proporcionalitu (podľa odôvodnenia štátu sú stanovené poplatky a ich výška prekážkou prístupu k účinnej súdnej ochrane) s cieľom oslobodenia od nich, b) zohľadniť zásadu účinnosti uplatňovania právnych predpisov Únie a c) posúdiť význam konania pre účastníkov konania so zreteľom na okolnosti, pričom bez zaplatenia týchto poplatkov nebude možné rozhodovať o podanom opravnom prostriedku?“
35

Treba konštatovať, že vo veci, v ktorej bol vydaný už citovaný rozsudok Polski Trawertyn, plnenie na výstupe, ktoré vykonali dvaja budúci spoločníci, teda vklad nehmotného majetku do spoločnosti ako investičný náklad na účely hospodárskej činnosti tejto spoločnosti, patrilo istotne do pôsobnosti DPH, ale predstavovalo plnenie oslobodené od tejto dane. Vo veci samej však plnenie na výstupe nepatrí do pôsobnosti DPH, keďže bezodplatné poskytnutie klientely novej spoločnosti nemožno považovať za „hospodársku činnosť“ v zmysle šiestej smernice.
34

Označenie CE teda nemožno pripevniť na súčiastku, ktorá predstavuje elektrické zariadenie, ktorého bezpečnosť v podstate závisí od spôsobu, akým je zariadenie zabudované do finálneho elektrického prístroja. Za takýchto okolností by totiž jednak pripevnenie označenia CE na uvedenú súčiastku mohlo užívateľa tohto prístroja uviesť do omylu z dôvodu, že charakteristika tejto súčiastky by neumožňovala vopred posúdiť bezpečnosť elektrického zariadenia, do ktorého bola zabudovaná. Uvedené zabudovanie by jednak mohlo ohroziť predbežne konštatovaný súlad tej istej súčiastky s požiadavkami bezpečnosti a zároveň súlad celého elektrického prístroja, do ktorého sa dotknutá súčiastka zabudovala.
34

V tomto prípade treba konštatovať, že dĺžka výpovednej doby pred skončením pracovnej zmluvy žalobkyne vo veci samej stanovená bez ohľadu na roky, ktoré odpracovala, predstavovala dva týždne, hoci ak by bola pani Nierodzik zamestnaná na základe pracovnej zmluvy na dobu neurčitú, táto doba určená podľa rokov, ktoré pracovník odpracoval, by bola jeden mesiac, teda dvojnásobok výpovednej doby, ktorá bola v prípade žalobkyne vo veci samej stanovená. Jedinou skutočnosťou, ktorá by mohla situáciu pani Nierodzikovej odlíšiť od situácie stáleho pracovníka, je dočasná povaha pracovnoprávneho vzťahu, ktorý ju spájal s jej zamestnávateľom.
27

Za týchto podmienok Administrativen săd Veliko Tărnovo rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania o týchto otázkach: „1. Majú sa v takých prípadoch, o aké ide v konaní vo veci samej, keď sa pri poskytnutí preddavku za budúce a jasne určené dodanie tovaru okamžite a účinne vykonal odpočet DPH, vykladať ustanovenia článku 168 písm. a) v spojení s článkom 65, článkom 90 ods. 1 a článkom 185 ods. 1 smernice 2006/112/ES… v tom zmysle, že vzhľadom na nedodanie hlavného protiplnenia v súlade s podmienkami dodania, podmienené objektívnymi a/alebo subjektívnymi dôvodmi, treba odoprieť právo na odpočet dane v čase jeho uplatnenia? 2. Vyplýva zo súvisiaceho výkladu a s ohľadom na zásadu neutrality DPH, že v tejto situácii je (resp. nie je) relevantná objektívna možnosť dodávateľa upraviť vyfakturovanú DPH a/alebo základ dane spôsobom stanoveným vo vnútroštátnom zákone; a ako by taká úprava mohla ovplyvniť nepriznanie pôvodného odpočtu dane? 3. Má sa článok 205 v spojení s článkom 168 písm. a) a článkom 193 aj s ohľadom na odôvodnenie 44 smernice 2006/112 vykladať v tom zmysle, že členským štátom sa povoľuje, aby príjemcovi plnenia odopreli odpočet DPH pri uplatnení výlučne takých kritérií, ktoré samy stanovili vnútroštátnym zákonom a podľa ktorých sa daňový dlh stanoví voči inému subjektu než voči zdaniteľnej osobe, keby sa v tomto prípade konečný výsledok dane líšil od výsledku, v prípade ktorého by sa prísne dodržali pravidlá stanovené zo strany členského štátu? 4. V prípade kladnej odpovede na tretiu otázku: Sú také vnútroštátne právne predpisy ako tie, o ktoré ide v konaní vo veci samej, prípustné pri uplatnení článku 205 smernice 2006/112 a zlučiteľné so zásadami efektivity a proporcionality, ak zavádzajú solidárnu zodpovednosť za zaplatenie DPH pri uplatnení domnienok, ktoré nie sú podmienené priamo zistiteľnými objektívnymi skutočnosťami, ale sformulovanými inštitútmi občianskeho práva, o ktorých sa v spornom prípade následne rozhodne iným procesným postupom?“
„1.

Vyplýva z článku 243 ods. 1 [colného kódexu] v spojení s článkom 245 tohto [kódexu], ako aj so zásadami práva na obranu a zásadami právoplatnosti, že pripúšťa takú vnútroštátnu právnu úpravu, ako sú § 220 a § 221a [colného zákona], podľa ktorej možno napadnúť viac ako jedno rozhodnutie colného orgánu, na základe ktorého je stanovený colný dlh na účely jeho neskoršieho výberu, a to aj vtedy, ak by sa za okolností konania vo veci samej mohlo vydať konečné rozhodnutie v zmysle článku 181a ods. 2 [nariadenia č. 2454/93]?