Administratíva má v oblasti obnovovania zmlúv širokú mieru voľnej úvahy a v tejto súvislosti sa preskúmanie súdu obmedzuje na otázku, či administratíva vzhľadom na spôsoby, ktorými mohla dospieť k svojmu posúdeniu, neprekročila medze, voči ktorým nemožno mať výhrady a nepoužila svoju právomoc zjavne nesprávne. Navyše povinnosť starostlivosti znamená najmä to, že pri rozhodovaní o situácii zamestnanca, a to dokonca aj v rámci výkonu širokej miery voľnej úvahy, príslušný orgán zohľadňuje všetky skutočnosti, ktoré môžu ovplyvniť jeho rozhodnutie; pritom je povinný zohľadniť nielen záujem služby, ale aj záujem dotknutého úradníka alebo zamestnanca. Práve s prihliadnutím na rozsah voľnej úvahy, ktorou disponujú inštitúcie pri hodnotení záujmu služby, sa musí preskúmanie súdu Únie obmedziť na otázku, či príslušný orgán postupoval v primeraných medziach a svoju voľnú úvahu nepoužil zjavne nesprávne.

Tak je tomu aj pri rozhodnutí o neobnovení zmluvy na dobu určitú zamestnanca Európskeho policajného úradu (Europol), lebo zo znenia článku 39 ods. 4 v spojení s článkom 57 ods. 3 rozhodnutia 2009/371 o zriadení Europolu vyplýva, že Europol nemôže vyhovieť žiadosti dotknutého zamestnanca a uzavrieť s ním zmluvu na dobu neurčitú. Hoci bolo napadnuté rozhodnutie prijaté bez toho, aby bol dotknutý zamestnanec vypočutý, čo predstavuje porušenie podstatných formálnych náležitostí, nič to nemení na skutočnosti, že aj keby Europol dodržal práva na obhajobu dotknutého zamestnanca a vypočul ho pred prijatím uvedeného rozhodnutia v súlade s článkom 41 Charty základných práv Európskej únie, bol by nútený prijať vecne zhodné rozhodnutie s napadnutým rozhodnutím, pretože sa nachádzal v situácii presne vymedzenej právomoci.

Úradník nemá žiadny oprávnený záujem navrhovať zrušenie rozhodnutia pre formálnu vadu a najmä pre porušenie povinnosti byť vypočutý pred prijatím rozhodnutia spôsobujúceho ujmu, ak ide o rozhodnutie, v prípade ktorého nemá administratíva žiadnu voľnú úvahu a je povinná konať tak, ako konala. V takom prípade presne vymedzenej právomoci administratívy zrušenie napadnutého rozhodnutia by po náprave formálnej vady mohlo viesť iba k prijatiu rozhodnutia vecne zhodného so zrušeným rozhodnutím.

Podľa článku 102 ods. 2 rokovacieho poriadku Súdu pre verejnú službu môže tento súd účastníkovi konania, ktorý mal vo veci úspech, uložiť, aby znášal vlastné trovy konania, a uložiť mu povinnosť nahradiť trovy konania druhého účastníka konania, ak to odôvodňuje jeho správanie vrátane správania pred podaním žaloby. V tejto súvislosti môže byť uloženie povinnosti inštitúcii nahradiť trovy konania odôvodnené nedostatkom náležitej starostlivosti inštitúcie v konaní pred podaním žaloby. Platí to tak v prípade, keď Európsky policajný úrad (Europol) nechal uplynúť štvormesačnú lehotu stanovenú v článku 90 ods. 1 služobného poriadku bez prijatia explicitného rozhodnutia o zamietnutí žiadosti zamestnanca. Takýmto konaním odňal Europol dotknutému zamestnancovi možnosť, aby mu bola poskytnutá odôvodnená odpoveď na jeho žiadosť. Keby však Europol postupoval správne v konaní pred podaním žaloby a oznámil v lehote podľa služobného poriadku svoju odôvodnenú odpoveď, ktorú by zamestnanec mohol následne napadnúť sťažnosťou, nemožno vylúčiť, že zamestnanec by napokon žalobu nepodal.

(pozri body 97 a 99)

Súd pre verejnú službu: uznesenie z 5. júla 2011, Coedo Suárez/Rada, F‑73/10, EU:F:2011:102, bod 47