Predbežné znenie

NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

NICHOLAS EMILIOU

prednesené 12. januára 2023( )

Vec C‑747/21 P

PAO Severstal

proti

Európskej komisii





a





Vec C‑748/21 P





Novolipetsk Steel PAO

proti

Európskej komisii

„Odvolanie – Dumping – Dovoz niektorých plochých výrobkov z ocele valcovaných za studena s pôvodom v Číne a Rusku – Konečné antidumpingové clo – Nariadenie (ES) č. 1225/2009 – Nariadenie (EÚ) 2016/1036 – Článok 9 ods. 4 – Odstránenie ujmy – Pravidlo nižšieho cla – Rozpätie predaja pod cenu – Relevantné obdobie pre výpočet cieľového zisku – Miera voľnej úvahy – Povaha antidumpingových ciel“





I. Úvod

1. PAO Severstal a Novolipetsk Steel PJSC (NLMK)( ) – dve spoločnosti založené podľa ruského práva a pôsobiace na trhu výroby a distribúcie výrobkov z ocele, najmä plochých výrobkov z ocele valcovaných za studena – vo svojich odvolaniach žiadajú Súdny dvor, aby zrušil rozsudky Všeobecného súdu( ), ktorými zamietol ich žaloby o neplatnosť vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2016/1328 z 29. júla 2016, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou vyberá dočasné clo uložené na dovoz niektorých plochých výrobkov z ocele valcovaných za studena s pôvodom v Čínskej ľudovej republike a Ruskej federácii (ďalej len „napadnuté nariadenie“)( ).

2. Odvolateľky uvádzajú tri (prakticky totožné) odvolacie dôvody. V súlade so žiadosťou Súdneho dvora však v týchto návrhoch obmedzím svoju analýzu na druhý odvolací dôvod, ktorý sa v podstate týka výkladu a uplatňovania „pravidla nižšieho cla“ stanoveného v článku 9 ods. 4 nariadenia Rady (ES) č. 1225/2009 z 30. novembra 2009 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva( ), ktorý bol v podstate zrušený a nahradený článkom 9 ods. 4 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1036 z 8. júna 2016 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva.( )

3. Hoci hlavné právne otázky, ktoré v tomto ohľade vyvolali tieto odvolania, sú skôr technické, na to, aby bolo možné zaoberať sa niektorými argumentmi odvolateliek, je potrebné vrátiť sa k niektorým „existenciálnym“ otázkam týkajúcim sa antidumpingových právnych predpisov EÚ: aká je povaha a účel antidumpingových ciel?

II. Právny rámec

4. Článok 9 ods. 4 nariadenia č. 1225/2009, ktorý sa týkal uloženia konečných ciel, v znení platnom v dobe rozhodovania vo veci samej, stanovil:

„Ak skutočnosti tak, ako boli s konečnou platnosťou stanovené, preukážu existenciu dumpingu a ním spôsobenú ujmu a záujem Únie si vyžaduje intervenciu… Komisia uloží konečné antidumpingové clo… Výška antidumpingového cla nepresiahne stanovené dumpingové rozpätie, mala by však byť nižšia ako dumpingové rozpätie, ak by takéto nižšie clo bolo dostatočné na odstránenie ujmy, ktorú utrpelo výrobné odvetvie Únie.“

5. Článok 9 ods. 4 nariadenia 2016/1036, platný v dobe prijatia napadnutého rozhodnutia, má v príslušnej časti totožné znenie.

III. Skutkové okolnosti

6. Európska komisia na základe podnetu uverejnila 14. mája 2015 oznámenie o začatí antidumpingového konania týkajúceho sa dovozu niektorých plochých za studena valcovaných výrobkov z ocele s pôvodom v Čínskej ľudovej republike a Ruskej federácii( ) podľa nariadenia č. 1225/2009. Prešetrovanie dumpingu a ujmy sa vzťahovalo na obdobie od 1. apríla 2014 do 31. marca 2015 (ďalej len „obdobie prešetrovania“). Skúmanie trendov, ktoré sú relevantné pre posúdenie ujmy, sa vzťahovalo na obdobie od 1. januára 2011 do 31. marca 2015 (ďalej len „posudzované obdobie“).

7. Komisia 10. februára 2016 prijala vykonávacie nariadenie (EÚ) 2016/181, ktorým sa ukladá dočasné antidumpingové clo na dovoz určitých plochých výrobkov z ocele valcovaných za studena s pôvodom v Čínskej ľudovej republike a Ruskej federácii( ).

8. Komisia následne 29. júla 2016 prijala napadnuté nariadenie. Sadzba konečného antidumpingového cla uloženého spoločnosti Severstal dosiahla 34 % a spoločnosti NLMK 36,1 %.

IV. Napadnuté rozsudky

9. Dňa 28. októbra 2016 podali Severstal a NLMK na Všeobecný súd žalobu o neplatnosť napadnutého nariadenia. Severstal vo svojich žalobách uviedla šesť žalobných dôvodov a NLMK uviedla päť žalobných dôvodov.

10. Dňa 22. septembra 2021 vydal Všeobecný súd oba napadnuté rozsudky, ktorými zamietol žaloby odvolateliek a uložil im povinnosť znášať vlastné trovy konania, ako aj trovy konania Komisie. Všeobecný súd okrem toho rozhodol, že Eurofer, European Steel Association, ASBL – ktoré vstúpili do konania na podporu návrhov Komisie – znášajú svoje vlastné trovy konania.

V. Konanie na Súdnom dvore

11. Severstal vo svojom odvolaní vo veci C‑747/21 P, podanom Súdnemu dvoru 3. decembra 2021, žiada, aby Súdny dvor:

– zrušil rozsudok vo veci T‑753/16,

– vydal konečné rozhodnutie vo veci tam, kde to stav konania umožňuje,

– subsidiárne, aby vrátil vec na konanie Všeobecnému súdu na nové rozhodnutie,

– uložil Komisii náhradu trov v oboch konaniach.

12. Komisia vo svojom vyjadrení k odvolaniu z 23. februára 2022 navrhuje, aby Súdny dvor odvolanie zamietol a uložil spoločnosti Severstal náhradu trov konania.

13. Vo svojom odvolaní podanom na Súdny dvor 3. decembra 2021 vo veci C‑748/21 P NLMK žiada Súdny dvor, aby:

– zrušil rozsudok vo veci T‑752/16,

– vydal konečné rozhodnutie vo veci tam, kde to stav konania umožňuje,

– subsidiárne, aby vrátil vec na konanie Všeobecnému súdu na nové rozhodnutie,

– uložil Komisii na náhradu trov v oboch konaniach.

14. Komisia vo svojom vyjadrení k odvolaniu z 23. februára 2022 navrhuje, aby Súdny dvor odvolanie zamietol a uložil spoločnosti MLNK náhradu trov konania.

15. Rozhodnutím Súdneho dvora z 18. októbra 2022 boli obe veci spojené na účely ústnej časti konania a vyhlásenia rozsudku.

16. Dňa 24. októbra 2022 boli účastníci konania listom v rámci opatrenia na zabezpečenie priebehu konania prijatého na základe článku 62 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora vyzvaní, aby odpovedali na niektoré otázky, čo urobili listami z 24. novembra 2022 (Komisia) a 1. decembra 2022 (odvolateľky).

VI. Posúdenie druhého odvolacieho dôvodu

17. Ako bolo uvedené v úvode týchto návrhov, moja analýza sa obmedzí na druhý odvolací dôvod odvolateliek.

18. Týmto odvolacím dôvodom odvolateľky napádajú body 243 až 257 (Severstal) a body 209 až 223 (NLMK) napadnutých rozsudkov. V týchto pasážach Všeobecný súd zamietol ako nedôvodnú prvú časť šiesteho žalobného dôvodu spoločnosti Severstal a prvú časť piateho žalobného dôvodu spoločnosti NLMK. V týchto žalobných dôvodoch odvolateľky tvrdili, že Komisia sa v napadnutom nariadení dopustila nesprávneho právneho posúdenia a zjavne nesprávneho posúdenia pri určení rozpätia ujmy podľa článku 9 ods. 4 nariadenia č. 1225/2009 (teraz článok 9 ods. 4 nariadenia 2016/1036).( )

A. Argumentácia účastníčok konania

19. Odvolateľky vo svojich odvolaniach v podstate tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho výkladu článku 9 ods. 4 nariadenia 2016/1036 a pri preskúmaní požitia tohto ustanovenia zo strany Komisie. Okrem toho tvrdia, že napadnuté rozsudky obsahujú nedostatočné odôvodnenie, pokiaľ ide o ich tvrdenia v týchto bodoch.

20. Odvolateľky najmä vytýkajú Všeobecnému súdu, že potvrdil voľbu cieľového zisku 9,9 % pre výrobné odvetvie Únie, ktorý Komisia zvolila pri výpočte „rozpätia predaja pod cenu“ na účely uplatnenia článku 9 ods. 4 nariadenia 2016/1036. Odvolateľky zdôrazňujú, že hoci obdobie prešetrovania trvá od 1. apríla 2014 do 31. marca 2015, Komisia sa vrátila o niekoľko rokov späť, až do roku 2008, aby určila posledný „reprezentatívny rok“ na určenie cieľového zisku. Podľa názoru odvolateliek je záver Všeobecného súdu, podľa ktorého Komisia nie je pri výbere posledného reprezentatívneho roku viazaná časovým ohraničením posudzovaného obdobia (v danom prípade od 1. januára 2011 do 31. marca 2015), v rozpore so zásadou legitímnej dôvery.

21. Okrem toho odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd sa zjavne dopustil nesprávneho posúdenia, keď podporil prístup Komisie. Odvolateľky sa domnievajú, že obdobie určené Komisiou nie je dostatočne reprezentatívne, pretože je časovo príliš vzdialené. Tvrdia tiež, že bolo zvolené svojvoľne, keďže novšie obdobia boli dostatočne reprezentatívne. Okrem toho odvolateľky tvrdia, že v prvostupňovom konaní uviedli tvrdenia smerujúce k preukázaniu existencie rozporu v napadnutom nariadení: roky finančnej krízy boli zohľadnené pri zisťovaní ujmy spôsobenej výrobnému odvetviu Únie, avšak nie pri stanovovaní cieľového zisku pre toto odvetvie. Tento „selektívny“ prístup Komisie nemožno podľa názoru odvolateliek považovať za prijateľný podľa ustanovení nariadenia 2016/1036 a Všeobecný súd dostatočne nevysvetlil dôvody, pre ktoré ich tvrdenia v tomto ohľade zamietol.

22. Odvolateľky napokon tvrdia, že Všeobecný súd nesprávne posúdil prvok „ujmy“, okrem iného preto, že sa nezaoberal ich tvrdením, podľa ktorého zníženie výrobných nákladov výrobného odvetvia Únie (o ktoré sa Komisia opierala pri posudzovaní spôsobenej ujmy) malo byť okrem iných faktorov spojené so situáciou vyplývajúcou z celosvetovej finančnej krízy z roku 2012.

23. Komisia obhajuje napadnuté rozsudky. Všeobecný súd sa podľa jej názoru zaoberal tvrdeniami odvolateliek dostatočne a vysvetlil, prečo Komisia nepochybila, keď si na výpočet cieľového zisku vybrala rok 2008 ako najreprezentatívnejší rok. Komisia najmä zdôrazňuje priestor na voľnú úvahu, ktorý jej poskytuje článok 9 ods. 4 nariadenia 2016/1036, a že metóda zvolená v napadnutom nariadení na určenie cieľového zisku je v súlade s relevantnou judikatúrou Všeobecného súdu.( )

24. Komisia dodáva, že tvrdenie týkajúce sa údajného porušenia zásady legitímnej dôvery je jednak neprípustné (keďže nebolo vznesené v prvostupňovom konaní), jednak nedôvodné (odvolateľky nikdy nedostali žiadne uistenie, pokiaľ ide o spôsob, akým Komisia vykoná svoje posúdenie). Komisia sa okrem toho domnieva, že niektoré tvrdenia, predložené odvolateľkami v rámci ich druhého odvolacieho dôvodu, sú neúčinné, pretože spochybňujú jej posúdenie príčinnej súvislosti medzi dumpingovým dovozom a ujmou spôsobenou výrobnému odvetviu Únie. Odvolateľky však – ako zdôrazňuje Komisia – nespochybnili závery Všeobecného súdu týkajúce sa existencie príčinnej súvislosti.( )

B. Analýza

25. Odvolateľky v rámci svojho druhého odvolacieho dôvodu uviedli tri rôzne línie tvrdení.

26. Z dôvodov vysvetlených nižšie nepovažujem tieto tvrdenia za presvedčivé.

1. Legitímna dôvera

27. Po prvé tvrdenie o údajnom porušení zásady legitímnej dôvery je – ako správne uvádza Komisia – neprípustné, keďže nebolo vznesené pred Všeobecným súdom, a teda nemôže byť prvýkrát uplatnené v odvolaní.( )

28. V každom prípade odvolateľky nevysvetľujú spôsob a okolnosti, za ktorých by im Komisia poskytla záruky (nehovoriac o presných zárukách), pokiaľ ide o metódu a kritériá, pomocou ktorých by stanovila cieľový zisk. V tejto súvislosti treba mať na pamäti, že podľa ustálenej judikatúry sa právo dovolávať sa zásady ochrany legitímnej dôvery vzťahuje len na každú osobu, v ktorej správny orgán vyvolal odôvodnené očakávania z dôvodu presných, bezpodmienečných a súhlasných ubezpečení pochádzajúcich z oprávnených a spoľahlivých zdrojov.( ) Toto tvrdenie je preto v každom prípade nedôvodné.

2. Vplyv finančnej krízy na výrobné odvetvie Únie

29. Po druhé súhlasím s Komisiou aj v tom, že tvrdenia odvolateliek týkajúce sa údajného pochybenia Všeobecného súdu, ktorý (i) nesprávne posúdil účinky finančnej krízy na postavenie výrobného odvetvia Únie a/alebo (ii) primerane vysvetlil dôvody zamietnutia tvrdení odvolateliek v tomto ohľade, sú neúčinné.

30. Keďže závery Všeobecného súdu týkajúce sa existencie ujmy a príčinnej súvislosti neboli v odvolaní spochybnené, tvrdenia odvolateliek bez ohľadu na ich opodstatnenosť nikdy nemohli viesť k zrušeniu napadnutých rozsudkov.

3. Výklad článku 9 ods. 4 nariadenia 2016/1036

31. Po tretie, a to je dôležitejšie, Všeobecný súd sa podľa môjho názoru nedopustil žiadneho právneho omylu pri výklade článku 9 ods. 4 nariadenia 2016/1036. Taktiež Všeobecný súd v napadnutých rozsudkoch nezanedbal vysvetlenie, prečo sa v tomto ohľade nestotožnil s tvrdeniami odvolateliek.

32. Článok 9 ods. 4 nariadenia 2016/1036 stanovuje najmä „pravidlo nižšieho cla“, podľa ktorého „výška antidumpingového cla nepresiahne stanovené dumpingové rozpätie, mala by však byť nižšia ako dumpingové rozpätie, ak by takéto nižšie clo bolo dostatočné na odstránenie ujmy, ktorú utrpelo výrobné odvetvie Únie“.

33. Nariadenie 2016/1036 však nestanovuje žiadnu metódu alebo súbor kritérií na stanovenie tzv. „rozpätia ujmy“. Z toho vyplýva, že orgány Únie majú v tomto ohľade širokú mieru voľnej úvahy. V dôsledku toho si môžu slobodne zvoliť metodiku, ktorú za daných okolností považujú za najvhodnejšiu, najmä za predpokladu, že je primeraná, uplatňuje sa objektívne a dôsledne, a teda vedie k hodnoverným výsledkom.

34. Orgány EÚ vo svojej praxi v skutočnosti na tento účel používajú rôzne metodiky.( ) V niektorých prípadoch sa rozpätie ujmy stanovilo porovnaním cien pri ďalšom predaji dovezeného tovaru so skutočnými cenami výrobného odvetvia Únie (metodika „stanovovania nižších cien“). V ostatných prípadoch sa však usúdilo, že takéto porovnanie by neposkytlo vhodné údaje o rozpätí ujmy, keďže dovoz vyvíjal výrazný tlak na zníženie predajnej ceny výrobného odvetvia Únie.( )

35. V takýchto prípadoch sa Komisia uchýlila k metodike tzv. „podhodnotenia orientačných cien“: rozpätie ujmy Komisia vypočíta porovnaním skutočných dovozných cien s „cieľovou cenou“, ktorá predstavuje cenu, ktorej účtovanie by výrobné odvetvie Únie mohlo odôvodnene očakávať na trhu EÚ v prípade neexistencie dumpingových dovozov. Na stanovenie tejto hypotetickej ceny sa k výrobným nákladom výrobného odvetvia Únie pripočíta „cieľový zisk“ – chápaný ako ziskové rozpätie, ktoré by sa dalo odôvodnene očakávať v prípade neexistencie dumpingového dovozu.

36. Dôležité je, že v napadnutom nariadení sa skutočne uplatnila metodika podhodnotenia orientačných cien, keďže podľa názoru Komisie, počas celého posudzovaného obdobia existovali značné objemy dovozu z dotknutých krajín, čo malo nepriaznivý vplyv na ziskovosť výrobného odvetvia Únie.( )

37. Odvolateľky nespochybňujú vhodnosť použitia tejto metodiky v prejednávanej veci. V každom prípade by som mal zdôrazniť, že použitie tejto metodiky Súdny dvor v zásade považoval za prijateľné už v polovici 80. rokov.( )

38. Odvolateľky v skutočnosti spochybňujú len spôsob, akým bola táto metodika uplatnená v napadnutom nariadení. Namietajú najmä proti konkrétnemu obdobiu, ktoré Komisia použila na určenie cieľového zisku, a vytýkajú Všeobecnému súdu, že tento prístup Komisie nespochybnil a že sa v tejto súvislosti dostatočne nezaoberal ich tvrdeniami.

39. V odôvodnení 155 napadnutého nariadenia Komisia uviedla, že „roky 2005 až 2008 sa ukázali ako reprezentatívne na stanovenie cieľového zisku, lebo ich neovplyvnila ani hospodárska kríza… ani neboli charakterizované mimoriadne priaznivými okolnosťami na trhu. Okrem toho objem dovozu… v týchto rokoch naznačoval, že hospodárska súťaž bola silná“.

40. V bodoch 251 až 257 (vec T‑753/16) a bodoch 217 až 223 (vec T‑752/16) napadnutých rozsudkov Všeobecný súd v podstate konštatoval, že pri výbere posledných reprezentatívnych rokov na účely stanovenia cieľového zisku výrobného odvetvia Únie nebola Komisia viazaná časovým ohraničením posudzovaného obdobia. Ziskové rozpätie, ktoré sa má použiť na výpočet cieľovej ceny, musí podľa Všeobecného súdu zodpovedať ziskovému rozpätiu, ktoré by výrobné odvetvie Únie mohlo odôvodnene očakávať za „normálnych podmienok hospodárskej súťaže, ak by neexistoval dumpingový dovoz“. V rámci svojej širokej diskrečnej právomoci je teda Komisia podľa Všeobecného súdu oprávnená dospieť k záveru, že posledný reprezentatívny rok prípadne spadá mimo posudzované obdobie. Všeobecný súd ďalej vysvetlil, prečo podľa jeho názoru odvolateľky nepredložili žiadne dôkazy preukazujúce, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že na účely určenia najreprezentatívnejších rokov vylúčila roky po roku 2008.

41. Odvolateľky kritizujú tri aspekty týchto pasáží. Žiadny z ich argumentov však nepovažujem za presvedčivý.

42. Po prvé sa domnievam, že tvrdenia odvolateliek, ktoré vychádzajú zo „zjavného pochybenia“ v posúdení zo strany Všeobecného súdu z dôvodu, že najreprezentatívnejšie roky určené Komisiou neboli dostatočne reprezentatívne a/alebo boli vybrané svojvoľne, sú neprípustné. Tieto tvrdenia nevyvolávajú žiadnu právnu otázku a nestávajú sa prípustnejšími tým, že sa na údajné pochybenia odkazuje ako na „zjavné“.

43. V tomto ohľade treba pripomenúť, že údajne nesprávne posúdenie skutkového stavu Všeobecným súdom v zásade nie je otázkou, ktorú možno platne uplatniť v odvolacom konaní, s výnimkou prípadov, keď sa účastníci konania odvolávajú na skreslenie jasného významu dôkazov.( ) O to však v prejednávaných odvolaniach nejde.

44. Po druhé sa domnievam, že napadnuté rozsudky obsahujú dostatočné odôvodnenie toho, prečo Všeobecný súd zamietol tvrdenia odvolateliek o nesprávnom výklade alebo uplatnení článku 9 ods. 4 nariadenia 2016/1036. Podľa ustálenej judikatúry platí, že musia byť z odôvodnenia rozsudku jasne a nepochybne zrejmé úvahy Všeobecného súdu, aby to dotknutým osobám umožnilo zistiť dôvody prijatého rozhodnutia a Súdnemu dvoru vykonať jeho súdne preskúmanie.( )

45. Je zrejmé, že body 251 až 257 (vec T‑753/16) a body 217 až 223 (vec T‑752/16) napadnutých rozsudkov stručne, ale dostatočne vysvetľujú dôvody, na základe ktorých Všeobecný súd považoval kritiku odvolateliek týkajúcu sa toho, ako Komisia určila najreprezentatívnejšie roky, za nepresvedčivú.

46. Po tretie kritiku odvolateliek týkajúcu sa údajného nesúladu napadnutého nariadenia, ktorý Všeobecný súd nezaznamenal, považujem za nedôvodnú. Dôvody, ktoré ma viedli k tomuto názoru treba bližšie vysvetliť.

a) Výklad a uplatnenie pravidla nižšieho cla

47. Na úvod by som chcel zdôrazniť, že pravidlo nižšieho cla – ktoré Komisia použila v prejednávaných prípadoch – je okrem toho, že je odôvodnené úvahami o spravodlivosti v obchode a proporcionalite, mnohými považované za logický dôsledok skutočnosti, že antidumpingové clá možno podľa pravidiel EÚ,( ) ako aj WTO,( )uložiť len vtedy, keď dumpingové výrobky spôsobili (alebo hrozia spôsobiť) domácemu výrobnému odvetviu ujmu.( )

48. Táto úvaha mi poskytuje perfektnú príležitosť vysvetliť, prečo kritika odvolateliek voči výkladu pravidla nižšieho cla zo strany Všeobecného súdu, a preto aj Komisie, nie je opodstatnená. Na tento účel sa môže ukázať ako užitočné, ako bolo uvedené v úvode týchto návrhov, urobiť krok späť a zamerať sa na niektoré základné aspekty antidumpingovej právnej úpravy EÚ.

49. Prinajmenšom od začiatku 19. storočia( ) bolo pri pokusoch odhaliť skutočnú „dušu“ antidumpingových zákonov preliateho veľa atramentu. Aké je ekonomické odôvodnenie týchto zákonov? Na aký druh obchodného správania by mali byť zamerané a prečo?

50. Ide nepochybne o fascinujúce témy akademických a politických diskusií medzi právnikmi v oblasti medzinárodného obchodu, ekonómami a tvorcami politík. Na účely tohto prípadu by sa však mali ponechať bokom tie „najtvrdšie“ filozofické a ekonomické úvahy a pozrieť sa na antidumpingové právne predpisy EÚ optikou „normatívneho právneho pozitivizmu“. Zjednodušene povedané, mali by sme sa zamerať na povahu a účel antidumpingových ciel, ako sú koncipované v rámci právneho poriadku EÚ.

51. „Dumping“ nie je v podstate nič iné ako forma cenovej diskriminácie.( ) Podľa práva Únie nie je tento postup, aspoň v absolútnom zmysle, zakázaný, ani obecne považovaný za nezákonný. Považuje sa však za nespravodlivé, ak spôsobuje (alebo hrozí spôsobiť) ujmu domácemu výrobnému odvetviu. Ak sa tak stane, môže Európska únia, ak to uzná za vhodné, reagovať prijatím opatrení zameraných na potlačenie týchto negatívnych účinkov.

52. Podľa systému EÚ teda antidumpingové clá nie sú sankciami určenými na potrestanie podnikov zodpovedných za ich minulé správanie.( ) Nie sú to ani kompenzačné opatrenia určené na náhradu skutočne spôsobenej škody.( ) Uloženie antidumpingových ciel je „obranným a ochranným opatrením proti nekalej súťaži vyplývajúcej z dumpingových praktík“( ), ktorého cieľom je „zabrániť budúcim dumpingovým dovozom, resp. ich zmeniť na hospodársky neatraktívne“( ). Antidumpingové clá sú preto len opatreniami súvisiacimi s obchodom (t. j. opatreniami určenými na reguláciu dovozu určitého tovaru), s účinkom do budúcna: napráva nerovnováhu na vnútroštátnom trhu.( )

53. Ak je to tak, nie je v žiadnom prípade bezdôvodné – na rozdiel od toho, čo tvrdili odvolateľky – že za určitých okolností sa príslušné obdobie a najreprezentatívnejšie roky nemusia zhodovať. Tieto pojmy totiž plnia odlišnú funkciu, a preto ich stanovenie vyžaduje, aby Komisia skúmala rôzne parametre.

54. „Posudzované obdobie“ je určené na identifikáciu zmysluplných trendov na domácom trhu EÚ, skúmaním vývoja bohatstva výrobného odvetvia Únie, pričom zistenie ujmy podľa článku 3 ods. 2 nariadenia 2016/1036 zvyčajne znamená zhoršenie situácie vo výrobnom odvetví za určité obdobie.( ) Keďže v prípade neexistencie akejkoľvek (skutočnej alebo potenciálnej) ujmy by antidumpingové opatrenia neboli opodstatnené, zdá sa správne, že akékoľvek posúdenie s ohľadom na existenciu tohto prvku je uskutočnené na základe čo najaktuálnejších informácií,( ) a to vo vzťahu k dostatočne dlhému časovému obdobiu.( )

55. Naopak, „najreprezentatívnejšie roky“ na stanovenie cieľového zisku nemusia vychádzať z aktuálnych údajov, ak by tieto údaje neposkytovali primeraný obraz o tom, čo je nevyhnutné na obnovenie spravodlivej hospodárskej súťaže v období po ukončení vyšetrovania. Ako rozhodol Všeobecný súd v rozsudku vo veci EFMA – na ktorý Všeobecný súd správne odkázal v bode 249 (vec T‑753/16) a v bode 215 (vec T‑752/16) napadnutých rozsudkov – ziskové rozpätie, ktoré sa má použiť pri výpočte cieľovej ceny, musí zodpovedať ziskovému rozpätiu, s ktorým by výrobné odvetvie Únie „mohlo odôvodnene počítať za normálnych podmienok hospodárskej súťaže, ak by neexistoval dumpingový dovoz“( ).

56. To je podľa môjho názoru vzhľadom na samotné odôvodnenie pravidla nižšieho cla rozumný prístup, najmä ak sa skúma s ohľadom na základné zásady antidumpingových právnych predpisov EÚ, ktoré boli uvedené vyššie. V tejto súvislosti je logické, že na účely určenia cieľového zisku sa Komisia môže rozhodnúť, že sa obráti na historické záznamy o domácom trhu s cieľom určiť posledný rok (posledné roky), v ktorom (ktorých) boli podmienky hospodárskej súťaže normálne. To môže podľa môjho názoru znamenať výber obdobia, v ktorom sa dumping ešte neprejavil a v ktorom nenastali žiadne iné výnimočné alebo prechodné okolnosti, ktoré by ovplyvnili (štandardné) ziskové rozpätia výrobného odvetvia Únie.

57. V tejto súvislosti poznamenávam, že aj normotvorca Únie považoval takýto prístup za rozumný, keďže ho do veľkej miery kodifikoval v článku 7 ods. 2c nariadenia 2016/1036.( ) Okrem toho sa takýto prístup považoval v súlade aj s príslušnými ustanoveniami WTO.( )

58. Všeobecný súd sa preto nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že Komisia nie je pri výbere posledných reprezentatívnych rokov na účely stanovenia cieľovej ceny viazaná časovým ohraničením posudzovaného obdobia. A fortiori, ani v tomto ohľade nenachádzam v napadnutom nariadení žiadnu nezrovnalosť alebo rozpor.

59. Vzhľadom na uvedené skutočnosti sa domnievam, že všetky tvrdenia, ktoré odvolateľky uviedli na podporu svojho druhého odvolacieho dôvodu, sú buď neprípustné, alebo nedôvodné.

VII. Návrh

60. Na záver navrhujem, aby Súdny dvor zamietol druhý odvolací dôvod spoločnosti PAO Severstal vo veci C‑747/21 P a spoločnosti Novolipetsk Steel PJSC (NLMK) vo veci C‑748/21 P.