Vec T‑240/07

Heineken Nederland BV

a

Heineken NV

proti

Európskej komisii

„Hospodárska súťaž – Kartely – Holandský trh s pivom – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Dôkaz o porušení – Prístup k spisu – Pokuta – Zásada rovnosti zaobchádzania – Primeraná lehota“

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Pojem – Zhoda vôle týkajúca sa budúceho správania na trhu

(Článok 81 ods. 1 ES)

2. Hospodárska súťaž – Kartely – Zosúladený postup – Pojem – Nadviazanie kontaktu nezlučiteľné s povinnosťou každého podniku samostatne určovať svoje správanie na trhu – Výmena informácií – Domnienka – Podmienky

(Článok 81 ods. 1 ES)

3. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Spôsob dokazovania – Použitie súboru nepriamych dôkazov

(Článok 81 ods. 1 ES)

4. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Spôsob dokazovania – Listinné dôkazy

(Článok 81 ods. 1 ES)

5. Právo Spoločenstva – Zásady – Základné práva – Prezumpcia neviny – Konanie vo veci hospodárskej súťaže – Uplatniteľnosť

(Článok 81 ods. 1 ES)

6. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Použitie vyhlásení predložených v rámci oznámenia o spolupráci inými podnikmi, ktoré sa zúčastnili na porušení, ako dôkazných prostriedkov – Prípustnosť – Podmienky

(Články 81 ES a 82 ES)

7. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Povinnosť Komisie predložiť dôkaz o porušení – Hranice

(Článok 81 ods. 1 ES)

8. Hospodárska súťaž – Kartely – Zosúladený postup – Narušenie hospodárskej súťaže – Kritériá posúdenia – Protisúťažný cieľ – Dostatočné zistenie

(Článok 81 ods. 1 ES)

9. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Povinnosť Komisie predložiť dôkaz o porušení a o dĺžke jeho trvania – Dôkazná sila dobrovoľných výpovedí hlavných účastníkov kartelu v neprospech podniku s cieľom mať prospech z uplatnenia oznámenia o spolupráci

(Článok 81 ods. 1 ES; oznámenie Komisie 96/C 207/04)

10. Hospodárska súťaž – Kartely – Komplexné porušenie, ktoré vykazuje prvky dohody a prvky zosúladeného postupu – Jednotná kvalifikácia ako „dohoda a/alebo zosúladený postup“ – Prípustnosť

(Článok 81 ods. 1 ES)

11. Hospodárska súťaž – Kartely – Účasť na stretnutiach s protisúťažným cieľom

(Článok 81 ods. 1 ES)

12. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Prístup k spisu – Rozsah – Odmietnutie oznámiť dokument – Dôsledky – Nevyhnutnosť rozlišovať vo vzťahu k dôkaznému bremenu dotknutého podniku medzi dokumentmi v neprospech a dokumentmi v prospech

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 27 ods. 2)

13. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Prístup k spisu – Dokumenty, ktoré sa nenachádzajú vo vyšetrovacom spise a Komisia ich nepoužila ako dôkazy v neprospech – Dokumenty, ktoré môžu slúžiť na obhajobu účastníkov konania

(Článok 81 ods. 1 ES a článok 82 ES; Dohoda o EHP, články 53, 54 a 57; nariadenie Rady č. 139/2004; oznámenie Komisie 2005/C 325/07, bod 27)

14. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Dokument v neprospech – Pojem

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 27 ods. 2)

15. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Povinnosť Komisie starostlivo a nestranne preskúmať všetky relevantné skutočnosti predmetného prípadu

16. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Predčasné vyjadrenie presvedčenia Komisie, že došlo k porušeniu

17. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Povinnosti Komisie – Dodržanie primeranej lehoty – Kritériá posúdenia – Porušenie – Dôsledky

(Nariadenie Rady č. 1/2003)

18. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Žiadosť o informácie – Všeobecná povinnosť obozretnosti, ktorú majú podniky alebo združenia podnikov

(Nariadenie Rady č. 17, článok 11)

19. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Miera voľnej úvahy vyhradená Komisii – Hranice – Dodržiavanie usmernení prijatých Komisiou – Súdne preskúmanie

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

20. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Zohľadnenie konkrétneho dopadu na trh – Rozsah

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

21. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Zohľadnenie spôsobenia účinkov v osobitnej zemepisnej oblasti – Rozsah

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

22. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Voľná úvaha Komisie

(Nariadenia Rady č. 17 a 1/2003; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

23. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Rozdelenie dotknutých podnikov do rozličných kategórií – Podmienky

(Oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A šiesty odsek)

24. Hospodárska súťaž – Pokuty – Rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah – Uvedenie kritérií posúdenia, ktoré Komisii umožnili zmerať závažnosť porušenia – Dostatočné uvedenie

(Článok 253 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2 a 3)

25. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Odstrašujúci charakter – Kritériá posúdenia odstrašujúceho faktora

(Oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A štvrtý odsek)

26. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Odstrašujúci charakter – Voľná úvaha Komisie

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2 a 3; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A štvrtý odsek)

27. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Ukončenie porušenia po prvých zásahoch Komisie – Rozsah

(Článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 17, článok. 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3)

28. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Neuplatnenie protiprávnych dohôd v praxi

(Článok 81 ods. 1 ES; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3)

29. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenia – Pokuty – Určenie – Kritériá – Zvýšenie všeobecnej úrovne pokút – Prípustnosť – Podmienky

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003)

30. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Povinnosti Komisie – Dodržanie primeranej lehoty – Porušenie – Dôsledky – Spravodlivé zníženie sumy pokuty

(Článok 81 ES a článok 288 druhý odsek ES)

1. Na to, aby existovala dohoda v zmysle článku 81 ods. 1 ES, stačí, aby dotknuté podniky vyjadrili spoločnú vôľu správať sa na trhu určitým spôsobom. Možno sa domnievať, že dohoda v zmysle uvedeného článku je uzatvorená, ak existuje zhoda vôle týkajúca sa samotnej zásady obmedzenia hospodárskej súťaže, aj keď konkrétne prvky zamýšľaného obmedzenia sú ešte predmetom rokovaní.

Existencia dohody v zmysle článku 81 ods. 1 ES nie je spochybnená ani okolnosťou, že sa zhoda vôle medzi dotknutými podnikmi nerozšírila na konkrétne spôsoby vykonania zvýšenia ceny, ani skutočnosťou, že k tomuto zvýšeniu na trhu nikdy konkrétne nedošlo.

(pozri body 44, 45, 183)

2. Pojem zosúladený postup predstavuje formu spolupráce medzi podnikmi, ktorá bez toho, aby podniky dospeli k uskutočneniu dohody v pravom zmysle slova, vedome nahrádza riziká hospodárskej súťaže praktickou spoluprácou medzi nimi.

V tejto súvislosti článok 81 ods. 1 ES bráni akémukoľvek nadviazaniu priameho alebo nepriameho kontaktu medzi hospodárskymi subjektmi, ktorý by mohol buď ovplyvniť konanie skutočného alebo potenciálneho konkurenta na trhu, alebo by mohol tomuto konkurentovi odhaliť konanie, ktoré sa dotknutý hospodársky subjekt rozhodol uskutočňovať na trhu alebo ktoré na tomto trhu zamýšľa uskutočňovať, pokiaľ cieľom alebo následkom týchto kontaktov je obmedzenie hospodárskej súťaže.

Pokiaľ neexistuje dôkaz o opaku, ktorého predloženie prináleží dotknutým hospodárskym subjektom, sa treba domnievať, že podniky zúčastňujúce sa zosúladenom postupe, ktoré ostávajú činné na trhu, zohľadňujú pri určovaní svojho správania na tomto trhu informácie, ktoré si vymenili so svojimi konkurentmi. To platí tým viac, ak k zosúladenému postupu dochádza pravidelne počas dlhého obdobia.

(pozri body 46, 47, 186)

3. Pokiaľ ide o vykonávanie dôkazov o porušení článku 81 ods. 1 ES, Komisia je povinná preukázať porušenia, ktoré konštatuje, a zaobstarať vhodné dôkazy na to, aby z právneho hľadiska dostatočne preukázala existenciu skutočností vedúcich k porušeniu. Komisia je teda na účel preukázania existencie porušenia povinná uviesť presné a zhodujúce sa dôkazy.

Každý z dôkazov predložených Komisiou nemusí nutne zodpovedať týmto kritériám so zreteľom na každý prvok porušenia. Stačí, aby tejto požiadavke zodpovedal celkovo posúdený súbor nepriamych dôkazov predložených inštitúciou.

Vzhľadom na všeobecnú známosť zákazu protisúťažných dohôd nemožno od Komisie požadovať, aby predložila písomnosti, ktoré by zjavne dokazovali nadviazanie kontaktu medzi dotknutými hospodárskymi subjektmi. Neúplné a nesúrodé dôkazy, ktorými môže Komisia disponovať, musí byť v každom prípade možné doplniť závermi umožňujúcimi rekonštrukciu rozhodujúcich okolností. Existenciu protisúťažného postupu alebo protisúťažnej dohody je preto možné vyvodiť z určitého počtu zhodujúcich sa skutočností a nepriamych dôkazov, ktoré ako celok môžu predstavovať dôkaz o porušení pravidiel hospodárskej súťaže, pokiaľ neexistuje iné logické vysvetlenie.

(pozri body 48 – 51)

4. Pokiaľ sa Komisia na podporu svojho konštatovania o existencii dohody alebo zosúladeného postupu odvolávala na listinné dôkazy, účastníkom konania spochybňujúcim toto konštatovanie pred Všeobecným súdom prináleží nielen predložiť prijateľnú alternatívu k tvrdeniu Komisie, ale aj namietať nedostatok dôkazov uvedených v napadnutom rozhodnutí na účely preukázania existencie porušenia.

(pozri bod 52)

5. Pokiaľ ide o rozsah súdneho preskúmania, keď Všeobecný súd prejednáva žalobu o neplatnosť rozhodnutia prijatého na základe článku 81 ods. 1 ES, musí všeobecne v plnom rozsahu preskúmať otázku, či sú splnené podmienky použitia článku 81 ods. 1 ES.

Ak má však súd pochybnosť, táto pochybnosť sa musí uplatniť v prospech podniku, ktorému je rozhodnutie konštatujúce porušenie určené, v súlade so zásadou prezumpcie neviny, ktorá sa ako všeobecná zásada práva Únie uplatňuje najmä na konania týkajúce sa porušení pravidiel hospodárskej súťaže použiteľných na podniky, ktoré môžu viesť k uloženiu pokút alebo penále.

(pozri body 53, 54)

6. Žiadne ustanovenie ani všeobecná zásada práva Únie nezakazuje Komisii, aby voči podnikom použila vyhlásenia iných obvinených podnikov. Ak by to tak nebolo, dôkazné bremeno, ktoré nesie Komisia, na preukázanie správania, ktoré je v rozpore s článkami 81 ES a 82 ES, by bolo neudržateľné a nezlučiteľné s úlohou dohliadať na správne uplatňovanie týchto ustanovení, ktorú jej zveruje Zmluva o ES.

Vyhlásenie podniku obvineného z toho, že sa zúčastnil na karteli, ktorého správnosť napadli viaceré ostatné obvinené podniky, síce nemožno považovať za postačujúci dôkaz existencie porušenia, ktorého sa tieto podniky dopustili, bez toho, aby bolo podporené inými dôkazmi. Také vyhlásenie teda nemôže byť samo osebe dostatočné na preukázanie existencie porušenia, ale musí byť potvrdené ďalšími dôkazmi. Treba sa však domnievať, že stupeň vyžadovaného potvrdenia je nižší, pokiaľ ide tak o presnosť, ako aj o intenzitu, vzhľadom na spoľahlivosť vyhlásenia, než by to bolo v prípade, keby toto vyhlásenie nebolo osobitne vierohodné.

Ak by teda malo byť rozhodnuté, že súbor súhlasných nepriamych dôkazov umožnil potvrdenie existencie a určité osobitné aspekty postupov zmienených v takom osobitne vierohodnom vyhlásení, za tohto predpokladu by mohlo byť samotné vyhlásenie dostatočné na potvrdenie ostatných aspektov rozhodnutia Komisie.

Navyše, pokiaľ písomnosť nie je zjavne v rozpore s vyhlásením týkajúcim sa existencie alebo podstatného obsahu dotknutých postupov, na to, aby mala určitú potvrdzujúcu hodnotu v rámci súboru obviňujúcich dôkazov, stačí, ak preukazuje významné prvky postupov.

(pozri body 70, 92 – 94)

7. Komisia je často povinná dokazovať existenciu porušenia za podmienok, ktoré sú na splnenie tejto úlohy nepriaznivé, a to z dôvodu, že od obdobia vzniku rozhodných skutočností, ktoré tvoria porušenie, mohlo uplynúť niekoľko rokov a že niektoré podniky, ktoré boli predmetom vyšetrovania, s Komisiou aktívne nespolupracovali.

Komisii síce nevyhnutne prináleží preukázať, že bola uzavretá protiprávna dohoda o rozdelení trhu, avšak bolo by prehnané požadovať, aby okrem toho predložila dôkaz o špecifickom mechanizme, ktorým mal byť tento cieľ dosiahnutý. Pre podnik, ktorý sa dopustil porušenia, by totiž bolo príliš jednoduché uniknúť akémukoľvek potrestaniu, ak by mohol zakladať svoje tvrdenia na vágnej povahe informácií o fungovaní protiprávnej dohody aj v situácii, keď sú existencia dohody a jej protisúťažný cieľ dostatočne preukázané. Podniky sa v takejto situácii môžu užitočne brániť, keďže majú možnosť vyjadriť sa ku všetkým dôkazným prostriedkom, ktoré Komisia uvádza v ich neprospech.

(pozri bod 78)

8. Zo znenia ustanovenia článku 81 ES vyplýva, že dohody a zosúladené postupy medzi podnikmi sú zakázané nezávisle od akéhokoľvek vplyvu na trh, pokiaľ majú protisúťažný cieľ. Ak teda Komisia konštatovala existenciu dohôd a zosúladených postupov s protisúťažným cieľom, toto konštatovanie nemožno poprieť údajmi založenými na neuskutočnení tajných dohôd alebo neexistencii vplyvu na trh.

(pozri body 79, 80)

9. Hoci vo vzťahu k dobrovoľným výpovediam hlavných účastníkov protiprávneho kartelu existuje vo všeobecnosti určitá nedôvera vzhľadom na možnosť, že títo účastníci mávajú tendenciu minimalizovať závažnosť svojej účasti na porušení a maximalizovať závažnosť účasti ostatných, domáhanie sa zohľadnenia oznámenia o spolupráci s cieľom dosiahnuť zníženie pokuty nepredstavuje nevyhnutne podnet na predloženie skreslených dôkazov, pokiaľ ide o ostatných účastníkov predmetného kartelu. Každý pokus uviesť Komisiu do omylu totiž môže viesť k spochybneniu úprimnosti, ako aj úplnosti spolupráce žiadateľa a tým ohroziť jeho možnosť mať úplný prospech z oznámenia o spolupráci.

(pozri bod 91)

10. Pri komplexnom skutkovom stave treba dvojitú kvalifikáciu protisúťažného správania ako „súbor dohôd a/alebo zosúladených postupov“, keďže toto správanie obsahovalo súčasne prvky, ktoré sa musia kvalifikovať ako „dohody“, a prvky, ktoré sa musia kvalifikovať ako „zosúladené postupy“, chápať nie ako kvalifikáciu vyžadujúcu súčasne a kumulatívne dôkaz, že každá z týchto skutkových okolností predstavuje podstatné znaky dohody a zosúladeného postupu, ale ako kvalifikáciu označujúcu komplexný celok obsahujúci skutkové okolnosti, z ktorých niektoré boli kvalifikované ako dohody a iné ako zosúladené postupy v zmysle článku 81 ES, ktorý nestanovuje osobitnú kvalifikáciu pre tento typ komplexného porušenia.

(pozri bod 191)

11. Ak sa podnik, aj bez toho, aby zohrával aktívnu úlohu, zúčastnil na rokovaní, počas ktorého sa zmienilo o protiprávnom zosúladení, považuje sa za zúčastnený na uvedenom zosúladení, pokiaľ nepreukáže, že sa od tohto zosúladenia otvorene dištancoval alebo že informoval ostatných účastníkov, že sa na predmetnom stretnutí mieni zúčastniť z iných dôvodov ako oni.

(pozri bod 195)

12. Právo na prístup k spisu, ktoré je spojené so zásadou rešpektovania práva na obhajobu, znamená, že Komisia musí dotknutému podniku umožniť, aby preskúmal všetky dokumenty vo vyšetrovacom spise, ktoré môžu byť relevantné pre jeho obhajobu. Ide o písomnosti svedčiace tak v prospech, ako aj v neprospech, s výnimkou obchodných tajomstiev iných podnikov, interných dokumentov Komisie a iných dôverných informácií.

Pokiaľ ide o písomnosti v neprospech, neoznámenie dokumentu je porušením práva na obhajobu iba vtedy, ak dotknutý podnik preukáže po prvé, že Komisia z tohto dokumentu vychádzala na podporu svojej námietky týkajúcej sa existencie porušenia, a po druhé, že námietka mohla byť preukázaná len odkazom na tento dokument. Dotknutému podniku teda prislúcha preukázať, že výsledok, ku ktorému Komisia dospela vo svojom rozhodnutí, by bol iný, ak by tento neoznámený dokument musel byť ako dôkazný prostriedok zamietnutý.

Naopak, pokiaľ ide o neoznámenie dokumentu v jeho prospech, dotknutý podnik musí len preukázať, že toto nesprístupnenie mohlo na úkor tohto podniku ovplyvniť priebeh konania a obsah rozhodnutia Komisie. Stačí, aby podnik preukázal, že mohol uvedené dokumenty v prospech použiť na svoju obhajobu, tým, že najmä preukáže, že by sa mohol odvolávať na skutočnosti, ktoré sa nezhodujú s posúdeniami vykonanými Komisiou v štádiu oznámenia o výhradách, a teda by mohol akýmkoľvek spôsobom ovplyvniť posúdenia vykonané v rozhodnutí.

(pozri body 235 – 238)

13. Oznámenie o výhradách je aktom určeným na vymedzenie predmetu konania začatého proti podniku a zabezpečenie účinného vykonania práva na obhajobu. Z tohto hľadiska je oznámenie o výhradách zabezpečené procesnými zárukami uplatňujúcimi zásadu dodržiavania práva na obhajobu, medzi ktoré patrí právo na prístup k dokumentom patriacim do spisu Komisie.

Odpovede na oznámenie o výhradách nie sú súčasťou vyšetrovacieho spisu samého osebe. Pokiaľ ide o dokumenty, ktoré nie sú súčasťou spisu zostaveného v čase doručenia oznámenia o výhradách, Komisia je povinná sprístupniť uvedené odpovede ostatným dotknutým účastníkom len vtedy, ak sa ukáže, že tieto odpovede obsahujú nové skutočnosti v prospech alebo v neprospech. Rovnako podľa bodu 27 oznámenia Komisie o pravidlách prístupu k dokumentácii Komisie v prípadoch podľa článkov 81 ES a 82 ES, článkov 53, 54 a 57 Zmluvy o EHP a nariadenia č. 139/2004 ako všeobecné pravidlo platí, že nie je povolený prístup k odpovediam iných účastníkov dotknutých vyšetrovaním na oznámenie o výhradách. Účastníkovi sa prístup k týmto dokumentom povolí, len ak takéto dokumenty tvoria nový dôkaz, či už v prospech alebo v neprospech, týkajúci sa obvinení voči tomuto účastníkovi v oznámení o výhradách Komisie.

Pokiaľ ide na jednej strane o nové skutočnosti v neprospech, ak má Komisia na preukázanie existencie porušenia v úmysle opierať sa o skutočnosť založenú na odpovedi na oznámenie o výhradách, ostatným podnikom zúčastneným na tomto konaní musí byť umožnené vyjadriť sa k takému novému dôkazu.

Na druhej strane, pokiaľ ide o nové skutočnosti v prospech, Komisia nie je povinná sprístupniť ich z vlastnej iniciatívy. Za predpokladu, že Komisia v priebehu správneho konania zamietla žiadosť žalobcu o prístup k dokumentom, ktoré neboli vo vyšetrovacom spise, porušenie práva na obhajobu možno konštatovať, len ak sa preukáže, že správne konanie by mohlo dospieť k odlišnému výsledku za predpokladu, že by žalobca mal počas tohto konania prístup k dotknutým dokumentom.

(pozri body 239 – 244, 253)

14. Dokument možno považovať za dokument v neprospech len vtedy, ak ho Komisia použije na podporu zistenia porušenia, ktorého sa podnik dopustil.

Na dokázanie porušenia jeho práva na obhajobu nestačí, aby dotknutý podnik preukázal, že sa počas správneho konania nemohol vyjadriť k dokumentu použitému na ľubovoľnom mieste napadnutého rozhodnutia. Treba, aby podnik preukázal, že Komisia tento dokument použila v napadnutom rozhodnutí ako dodatočný dôkaz na preukázanie porušenia, na ktorom sa mal podnik zúčastniť.

(pozri bod 245)

15. Medzi záruky priznané právnym poriadkom Únie počas správnych konaní patrí najmä povinnosť príslušnej inštitúcie starostlivo a nestranne preskúmať všetky relevantné skutočnosti prejednávaného prípadu.

(pozri bod 268)

16. Existencia porušenia sa musí posudzovať len na základe dôkazov predložených Komisiou. Ak je skutková podstata porušenia na konci správneho konania skutočne preukázaná, dôkaz o tom, že Komisia počas tohto konania predčasne vyjadrila svoje presvedčenie, že uvedené porušenie existuje, nemôže vyvrátiť samotný dôkaz o porušení.

(pozri bod 278)

17. Dodržanie primeranej lehoty pri vedení správnych konaní vo veciach politiky v oblasti hospodárskej súťaže predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie, ktorej dodržiavanie zabezpečujú súdy Únie.

Na účely uplatnenia tejto zásady treba rozlišovať medzi dvoma fázami správneho konania, a to fázou vyšetrovania predchádzajúcou oznámeniu o výhradách a fázou zodpovedajúcou zvyšnej časti konania. Prvé obdobie, ktoré trvá do oznámenia o výhradách, sa začína dňom, keď Komisia využije právomoci, ktoré jej priznal normotvorca, a prijme opatrenia zahŕňajúce výhradu, že došlo k dopusteniu sa porušenia, a musí Komisii umožniť zaujať stanovisko k smerovaniu konania. Druhé obdobie samo osebe trvá od oznámenia výhrad až do prijatia konečného rozhodnutia. Musí Komisii umožniť, aby sa s konečnou platnosťou vyjadrila k vytýkanému porušeniu.

Pokiaľ Komisia nepredloží doplňujúce informácie alebo odôvodnenia týkajúce sa vyšetrovacích úkonov vykonaných počas tohto obdobia, musí sa dĺžka 65 mesiacov prvej fázy konania považovať sa neprimeranú. Konštatovanie porušenia zásady primeranej lehoty však môže viesť k zrušeniu rozhodnutia konštatujúceho porušenie, len ak dĺžka konania mala vplyv na výsledok konania.

(pozri body 286 – 288, 290, 292, 295)

18. Na základe všeobecnej povinnosti obozretnosti sú podniky alebo združenia podnikov povinné zabezpečiť, aby sa v ich knihách alebo archívoch dobre uchovávali skutočnosti umožňujúce spätne vysledovať ich činnosť najmä s cieľom disponovať potrebnými dôkazmi v prípade súdnych alebo správnych opatrení.

Pokiaľ sú podniku zaslané žiadosti Komisie o informácie na základe článku 11 nariadenia Rady č. 17, prináleží mu a fortiori konať so zvýšenou starostlivosťou a prijať všetky opatrenia potrebné na zachovanie dôkazov, ktorými môže odôvodnene disponovať.

(pozri bod 301)

19. Komisia disponuje širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o metódu stanovovania pokút. Táto metóda, ktorá je opísaná v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO, obsahuje rôzne flexibilné faktory umožňujúce Komisii vykonávať svoju voľnú úvahu v súlade s ustanoveniami nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy.

Okrem toho v oblastiach, ako je stanovenie výšky pokuty podľa nariadenia č. 1/2003, v ktorých má Komisia túto mieru voľnej úvahy, sa preskúmanie zákonnosti tohto posúdenia zužuje len na overenie, či nedošlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu. Miera voľnej úvahy Komisie a hranice, ktoré si v tomto zmysle stanovila, naopak nemajú vplyv na vykonávanie neobmedzenej právomoci súdu Únie, v rámci ktorej je tento súd oprávnený zrušiť, znížiť alebo zvýšiť pokutu uloženú Komisiou.

(pozri body 308 – 310)

20. Závažnosť porušenia sa určuje s ohľadom na viaceré faktory, ako sú konkrétne okolnosti veci, jej kontext a odstrašujúci dosah pokút, vo vzťahu ku ktorým Komisia disponuje voľnou úvahou.

Osobitne podľa bodu 1 A prvého odseku usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO sa pri posudzovaní závažnosti porušenia musí brať do úvahy jeho povaha, konkrétny dopad na trh, ak ho možno zmerať, a veľkosť relevantného geografického trhu. Všeobecnému súdu v rámci jeho neobmedzenej právomoci pri preskúmaní prislúcha posúdiť, či je výška pokuty primeraná vzhľadom na závažnosť porušenia, a zvážiť závažnosť porušenia a okolnosti uvedené podnikom.

Veľmi závažným porušeniam v zmysle bodu 1 A druhého odseku tretej zarážky uvedených usmernení zodpovedajú vo všeobecnosti najmä „horizontálne obmedzenia, ako sú ,cenové kartely‘ a kvóty podielu na trhu“. Kartely tohto typu patria k najzávažnejším formám narušenia hospodárskej súťaže, keďže vlastným cieľom smerujú k jej jednoznačnému zneškodneniu medzi podnikmi, ktoré tieto kartely realizujú, a sú tak v rozpore so základnými cieľmi Únie. Horizontálne kartely v oblasti cien alebo rozdelenia trhu môžu byť kvalifikované ako veľmi závažné porušenia výlučne na základe ich samotnej povahy, bez toho, aby bola Komisia povinná preukázať konkrétny dopad porušenia na trh.

Hoci je existencia konkrétneho dopadu porušenia na trh prvkom, ktorý treba zohľadniť pri posúdení závažnosti porušenia, ide len o jedno z viacerých kritérií, ako sú povaha porušenia a rozsah geografického trhu. Rovnako z bodu 1 A prvého odseku uvedených usmernení vyplýva, že tento dopad sa má zohľadniť, len ak je možné ho zmerať.

(pozri body 314 – 316, 319, 320, 324, 325)

21. Celé územie členského štátu predstavuje podstatnú časť spoločného trhu. Porušenia, akými sú dohody alebo zosúladené postupy smerujúce najmä k určeniu cien a rozdeleniu zákazníkov, môžu byť už na základe ich samotnej povahy kvalifikované ako veľmi závažné, bez toho, aby sa takéto správanie muselo vyznačovať osobitným geografickým rozsahom.

Tento záver je navyše posilnený skutočnosťou, že hoci indikatívny opis závažných porušení v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO uvádza, že pôjde poväčšine o horizontálne alebo vertikálne obmedzenia uplatňované prísnejšie, so širším dosahom na trh a s účinkami v extenzívnych oblastiach spoločného trhu, opis veľmi závažných porušení sa naproti tomu nezmieňuje o žiadnej požiadavke konkrétneho dopadu na trh ani o spôsobení účinkov v osobitnej zemepisnej oblasti.

Z toho vyplýva, že skutočnosť, že veľkosť dotknutého geografického trhu má vnútroštátny rozmer, v nijakom prípade nebráni kvalifikácii porušenia ako veľmi závažného. Veľkosť trhu s dotknutým výrobkom nie je v zásade okolnosťou, ktorá sa musí zohľadniť, ale je len jednou z relevantných okolností pre posúdenie závažnosti porušenia a určenie výšky pokuty.

(pozri body 337, 339 – 342)

22. Komisia disponuje v rámci nariadenia č. 17 a nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 ES a 82 ES mierou voľnej úvahy pri stanovovaní výšky pokút, aby usmerňovala správanie podnikov v zmysle dodržiavania pravidiel hospodárskej súťaže a aby mohla kedykoľvek prispôsobiť výšku pokút potrebám tejto politiky.

Predchádzajúca rozhodovacia prax Komisie neslúži ako právny rámec pre pokuty v oblasti hospodárskej súťaže. Rozhodnutia týkajúce sa iných vecí majú len orientačnú povahu, pokiaľ ide o prípadnú existenciu diskriminácie, keďže je málo pravdepodobné, že okolnosti vlastné týmto veciam, ako sú trhy, výrobky, podniky a dotknuté obdobia, sú rovnaké.

Komisia posudzuje závažnosť porušenia na základe mnohých okolností, ktoré nie sú zhrnuté do záväzného alebo vyčerpávajúceho zoznamu kritérií, ktoré majú byť zohľadnené. Okrem toho nie je povinná použiť presný matematický vzorec, či už ide o celkovú sumu uloženej pokuty alebo o jej rozdelenie na rôzne prvky. Za týchto podmienok existuje riziko, že priamym porovnaním pokút uložených osobám, ktorým boli určené dve rozhodnutia týkajúce sa odlišných porušení, dôjde ku skresleniu osobitných funkcií, ktoré rôzne etapy výpočtu pokuty spĺňajú. Konečné výšky pokút totiž odrážajú špecifické okolnosti osobitné pre každý kartel.

(pozri body 345, 347, 350 –351)

23. Podľa bodu 1 A šiesteho odseku usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO môže byť pri porušení s danou závažnosťou v prípadoch, keď sa porušenie týka viacerých podnikov, ako sú kartely, nutné uplatniť zváženie všeobecnej východiskovej sumy na účely stanovenia osobitnej východiskovej sumy zohľadňujúcej špecifickú záťaž, a teda skutočný dopad protiprávneho správania každého podniku na hospodársku súťaž, predovšetkým tam, kde je značná disparita medzi veľkosťou podnikov, ktoré sa dopúšťajú tých istých porušení.

Zohľadnenie špecifickej záťaže, a teda skutočného dopadu protiprávneho správania každého podniku na hospodársku súťaž, sa týka rozdelenia členov kartelu do kategórií s ohľadom na ich veľkosť na trhu v priebehu sledovaného obdobia a nezahŕňa zohľadnenie dopadu porušenia ako celku na trh.

Použitie rozdielneho zaobchádzania na základe tohto ustanovenia nevyžaduje zohľadnenie skutočného dopadu porušenia na trh.

(pozri body 356 – 358)

24. Požiadavky týkajúce sa podstatnej formálnej náležitosti, ktorou je povinnosť odôvodnenia spôsobu výpočtu pokuty, sú podľa ustálenej judikatúry splnené, ak Komisia vo svojom rozhodnutí uvedie kritériá posúdenia, ktoré jej umožnili určiť závažnosť a dĺžku trvania porušenia.

V rámci odôvodnenia týkajúceho sa výšky pokuty Komisia nie je povinná uviesť číselné údaje, z ktorých vychádzala pri vykonávaní svojej právomoci voľnej úvahy, a to najmä pokiaľ ide o sledovaný odstrašujúci účinok.

(pozri body 360, 375)

25. Pri stanovení výšky pokuty musí Komisia dbať na jej odstrašujúcu povahu.

V tomto ohľade môže Komisia zohľadniť najmä veľkosť a hospodársku silu dotknutého podniku.

Bod 1 A štvrtý odsek usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO tiež stanovuje, že je nevyhnutné zohľadniť skutočnú hospodársku schopnosť vinníkov, ktorou môžu spôsobiť značnú škodu iným subjektom, najmä spotrebiteľom, a stanoviť pokutu na úroveň, ktorá zabezpečí, aby mala pokuta dostatočne odstrašujúci účinok.

Vzhľadom na mieru voľnej úvahy, ktorou Komisia disponuje pri stanovovaní výšky pokút, aby mohla usmerniť správanie podnikov v zmysle dodržiavania pravidiel hospodárskej súťaže, ju teda skutočnosť, že v minulosti uplatňovala pokuty na určitej úrovni za určité druhy porušení, nemôže zbaviť možnosti túto úroveň kedykoľvek zvýšiť s cieľom zabezpečiť vykonávanie politiky hospodárskej súťaže a posilniť odstrašujúci účinok pokút.

(pozri body 367 – 369, 372)

26. Právna istota predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie, ktorá najmä vyžaduje, aby právna úprava, ktorá má nepriaznivé dôsledky pre jednotlivcov, bola jasná a presná a jej uplatnenie bolo predvídateľné pre tých, ktorí jej podliehajú.

Táto zásada je spojená so zásadou zákonnosti trestných činov a trestov, ktorá vyžaduje, aby zákon jasne vymedzoval porušenia a tresty za ne.

Hoci článok 23 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 ES a 82 ES ponecháva Komisii širokú mieru voľnej úvahy, obmedzuje jej vykonávanie zavedením objektívnych kritérií, ktoré táto inštitúcia musí dodržiavať.

Na jednej strane tak má pokuta, ktorá môže byť uložená, vyčísliteľný a absolútny strop, takže maximálna výška pokuty, ktorú možno danému podniku uložiť, sa dá vopred určiť.

Na druhej strane je vykonávanie tejto voľnej úvahy obmedzené aj pravidlami, ktoré si Komisia sama uložila v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO, pričom správna prax Komisie podlieha navyše aj úplnému preskúmaniu súdmi Únie.

Obozretný hospodársky subjekt tak môže, za prípadnej pomoci služieb právneho poradcu, s dostatočnou presnosťou predvídať metódu výpočtu a rádovú výšku pokút, ktoré mu hrozia za dané správanie, pričom skutočnosť, že tento subjekt nemôže vopred poznať presnú výšku pokút, ktoré Komisia v jednotlivých prípadoch uloží, nemôže predstavovať porušenie zásady zákonnosti trestov. Navyše podniky zúčastnené na správnom konaní, ktoré môže viesť k pokute, musia brať do úvahy možnosť, že Komisia sa v ktoromkoľvek momente rozhodne zvýšiť úroveň výšky pokút v pomere k úrovni uplatňovanej v minulosti. Skutočnosť, že Komisia môže kedykoľvek prehodnotiť všeobecnú úroveň pokút v kontexte vykonávania inej politiky hospodárskej súťaže, je teda pre dotknuté podniky primerane predvídateľná.

(pozri body 383 – 386)

27. V súlade s bodom 3 usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO sa základná suma pokuty, ktorú stanovila Komisia, zníži najmä vtedy, keď dotknutý podnik ukončí porušovanie po prvých zásahoch Komisie.

Priznanie takéhoto zníženia základnej sumy je viazané na okolnosti prejednávanej veci, ktoré môžu viesť Komisiu k nepriznaniu tohto zníženia podniku, ktorý bol účastníkom protiprávnej dohody. Najmä keby sa na poľahčujúcu okolnosť prihliadalo v situáciách, keď sa podnik zúčastňuje na zjavne nezákonnej dohode, o ktorej vedel alebo nemohol nevedieť, že predstavuje porušenie, mohlo by to podnecovať iné podniky, aby v tajných dohodách pokračovali čo najdlhšie v nádeji, že ich konanie nebude nikdy odhalené, pričom by vedeli, že po jeho odhalení môžu dosiahnuť zníženie pokuty, ak porušovanie ukončia.

Takéto uplatnenie poľahčujúcej okolnosti by anulovalo akýkoľvek odstrašujúci účinok uloženej pokuty a ohrozilo by potrebný účinok článku 81 ods. 1 ES. Ide totiž o poľahčujúcu okolnosť, ktorá sa vzhľadom na potrebný účinok uvedeného článku musí vykladať reštriktívne, pričom jej zohľadnenie môžu odôvodniť len osobitné okolnosti prejednávaného prípadu.

Osobitne ukončenie úmyselného porušovania nemožno považovať za poľahčujúcu okolnosť, pokiaľ k nemu došlo po zásahu Komisie.

Samotná skutočnosť, že Komisia sa v rámci svojej predchádzajúcej rozhodovacej praxe domnievala, že určité skutočnosti predstavujú poľahčujúce okolnosti na účely stanovenia výšky pokuty, neznamená, že by bola povinná vykonať rovnaké posúdenie aj v neskoršom rozhodnutí.

(pozri body 394 – 397, 401)

28. Hoci samotná okolnosť, že podnik nevykonáva protiprávne dohody, ho nemôže zbaviť zodpovednosti, ide napriek tomu o okolnosť, ktorá musí byť zohľadnená ako poľahčujúca okolnosť v rámci stanovenia výšky pokuty.

(pozri bod 409)

29. Skutočnosť, že Komisia v minulosti uplatnila pokuty určitej úrovne na určité typy porušení, ju nezbavuje možnosti zvýšiť túto úroveň v rozsahu stanovenom v nariadení č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 ES a 82 ES, ak je to potrebné na zabezpečenie realizovania politiky hospodárskej súťaže. Naopak, účinné uplatňovanie pravidiel hospodárskej súťaže vyžaduje, aby Komisia mohla kedykoľvek upraviť úroveň pokút pre potreby tejto politiky.

Podnik nemôže platne tvrdiť, že by jeho sankcia mohla byť nižšia, keby Komisia skončila správne konanie skôr, keďže v priebehu správneho konania zvýšila všeobecnú úroveň sankcií.

So zreteľom na tieto úvahy nemožno dĺžku správneho konania, aj keď bola neprimeraná, považovať za skutočnosť, ktorá mala vplyv na obsah napadnutého rozhodnutia, len z toho dôvodu, že Komisia medzitým zvýšila výšku pokút.

(pozri body 418 – 420)

30. Vada konania, hoci nemôže vyústiť do zrušenia rozhodnutia, ktoré Komisia prijala voči spoločnosti za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, môže odôvodňovať zníženie pokuty. Prekročenie primeranej lehoty môže odôvodniť rozhodnutie Komisie spravodlivo znížiť pokutu, pričom možnosť priznať takéto zníženie patrí do rámca vykonávania jej právomocí. Vykonanie tejto právomoci Komisiou nebráni Všeobecnému súdu, aby pri vykonávaní svojej neobmedzenej právomoci priznal dodatočné zníženie pokuty.

Keďže cieľom zníženia sankcie je napraviť porušenie zásady primeranej lehoty, musí byť stanovené na úrovni primeranej vzhľadom na sankciu uloženú podniku. Nič to nemení na skutočnosti, že toto zníženie je vykonané spravodlivo a nemusí mu predchádzať preskúmanie podmienok týkajúcich sa prevzatia mimozmluvnej zodpovednosti Únie v zmysle článku 288 druhého odseku ES.

(pozri body 425, 426, 428, 432)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (šiesta rozšírená komora)

zo 16. júna 2011 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Holandský trh s pivom – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Dôkaz o porušení – Prístup k spisu – Pokuta – Zásada rovnosti zaobchádzania – Primeraná lehota“

Vo veci T‑240/07,

Heineken Nederland BV, so sídlom v Zoeterwoude (Holandsko),

Heineken NV, so sídlom v Amsterdame (Holandsko),

v zastúpení: T. Ottervanger a M. de Jong, advokáti,

žalobkyne,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: pôvodne A. Bouquet, S. Noë a A. Nijenhuis, neskôr A. Bouquet a S. Noë, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci M. Slotboom, advokát,

žalovanej,

ktorej predmetom je návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie K(2007) 1697 z 18. apríla 2007 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 81 [ES] (vec COMP/B/37.766 – Holandský trh s pivom) a subsidiárne návrh na zníženie pokuty uloženej žalobkyniam,

VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta rozšírená komora),

v zložení: sudcovia V. Vadapalas (spravodajca), vykonávajúci funkciu predsedu komory, A. Dittrich a L. Truchot,

tajomník: J. Plingers, referent,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 25. marca 2010,

vyhlásil tento

Rozsudok

Skutkové okolnosti

1 Žalobkyne Heineken Nederland BV a Heineken NV patria do skupiny Heineken (ďalej len „Heineken“), ktorej činnosť spočíva vo výrobe piva a v jeho uvádzaní na trh. Heineken NV je poverená vedením skupiny, zatiaľ čo Heineken Nederland je spoločnosť, ktorá vyrába pivo. Heineken NV vlastní prostredníctvom svojej 100 % dcérskej spoločnosti Heineken Nederlands Beheer BV všetky akcie spoločnosti Heineken Nederland.

2 Heineken je jedným zo štyroch hlavných aktérov na holandskom trhu s pivom. Ostatné pivovarnícke podniky prevažujúce na tomto trhu sú po prvé skupina InBev (ďalej len „InBev“), ktorá bola pred rokom 2004 známa pod názvom Interbrew a ktorej vedenie prináleží spoločnosti InBev NV a výroba dcérskej spoločnosti InBev Nederland NV, po druhé skupina Grolsch (ďalej len „Grolsch“), ktorej riadenie zabezpečuje spoločnosť Koninklijke Grolsch NV, a po tretie spoločnosť Bavaria NV.

3 Žalobkyne a ostatné tri hlavné pivovarnícke podniky na tomto trhu predávajú svoje pivo konečnému spotrebiteľovi najmä prostredníctvom dvoch distribučných kanálov. Treba rozlišovať jednak medzi distribúciou v prevádzkach „horeca“, čiže v hoteloch, reštauráciách a kaviarňach, kde sa spotreba uskutočňuje na mieste, a jednak distribúciou „food“ v supermarketoch a obchodoch s vínom a liehovinami, kde je nákup piva určený na domácu spotrebu. Tento druhý sektor zahŕňa aj segment piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora. Spomedzi štyroch dotknutých pivovarníckych podnikov sú v tomto segmente činné iba InBev a Bavaria.

4 Tieto štyri pivovarnícke podniky sú členmi Centraal Brouwerij Kantoor (ďalej len „CBK“). Ide o združenie, ktoré podľa svojich stanov zastupuje záujmy svojich členov a skladá sa z valného zhromaždenia a rôznych komisií, ako je komisia poverená otázkami „horeca“ a finančná komisia, z ktorej sa neskôr stal riadiaci výbor. Pre stretnutia, ktoré sa konali v CBK, jej sekretariát vyhotovoval pozvánky a priebežne číslované úradné zápisnice a posielal ich zúčastneným členom.

Správne konanie

5 Listami z 28. januára 2000 a z 3., 25. a 29. februára 2000 podala InBev viacero vyhlásení, ktoré sa týkali informácií o obmedzujúcich obchodným postupoch na holandskom trhu s pivom. Tieto vyhlásenia boli podané v rámci vyšetrovania vykonávaného Komisiou Európskych spoločenstiev predovšetkým v roku 1999, ktoré sa týkalo kartelových praktík a prípadného zneužitia dominantného postavenia na belgickom trhu s pivom. Spolu s týmito vyhláseniami podala InBev žiadosť o zhovievavosť v súlade s oznámením Komisie o neukladaní alebo znižovaní pokút vo veciach kartelov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 207, 1996, s. 4, ďalej len „oznámenie o spolupráci“).

6 V nadväznosti na vyhlásenia InBev vykonala Komisia v dňoch 22. a 23. marca 2000 inšpekcie v priestoroch žalobkýň a ostatných dotknutých podnikov. Ďalšie žiadosti o dodatočné informácie boli žalobkyniam a ostatným dotknutým podnikom zaslané v rokoch 2001 až 2005.

7 Dňa 30. augusta 2005 zaslala Komisia žalobkyniam a ostatným dotknutým podnikom oznámenie o výhradách. Listom z 24. novembra 2005 predložili žalobkyne písomné pripomienky k tomuto oznámeniu. Žiadny z dotknutých účastníkov konania nepožiadal o vypočutie.

8 Komisia oboznámila listami z 26. januára a 7. marca 2006 žalobkyne s dodatočnými dokumentmi. Išlo najmä o žiadosti o informácie zaslané InBev a odpovede na ne.

9 Dňa 18. apríla 2007 prijala Komisia rozhodnutie K(2007) 1697 týkajúce sa konania o uplatnení článku 81 [ES] (vec COMP/B/37.766 – Holandský trh s pivom, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktorého zhrnutie je uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie z 20. mája 2008 (Ú. v. EÚ C 122, 2008, s. 1), ktoré bolo žalobkyniam oznámené listom z 24. apríla 2007.

Napadnuté rozhodnutie

Dotknuté porušenie

10 Článok 1 napadnutého rozhodnutia stanovuje, že žalobkyne a spoločnosti InBev NV, InBev Nederland, Koninklijke Grolsch a Bavaria sa v období od 27. februára 1996 do 3. novembra 1999 zúčastnili na jedinom a nepretržitom porušení článku 81 ods. 1 ES spočívajúcom vo viacerých dohodách a/alebo zosúladených postupoch, ktorých cieľom je obmedziť hospodársku súťaž na spoločnom trhu.

11 Porušenie spočívalo po prvé v koordinácii cien a zvyšovaní cien piva v Holandsku tak v sektore „horeca“, ako aj v oblasti domácej spotreby, vrátane piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora, po druhé v príležitostnej koordinácii iných obchodných podmienok ponúkaných individuálnym zákazníkom v sektore „horeca“ v Holandsku, ako sú pôžičky prevádzkam, a po tretie v príležitostnej koordinácii rozdelenia klientely tak v sektore „horeca“, ako aj v oblasti domácej spotreby v Holandsku (článok 1 a odôvodnenia č. 257 a 258 napadnutého rozhodnutia).

12 K protisúťažnému správaniu pivovarníckych podnikov podľa napadnutého rozhodnutia dochádzalo v rámci cyklu mnohostranných oficiálnych stretnutí, na ktorých sa pravidelne zúčastňovali štyria hlavní aktéri na holandskom trhu s pivom, ako aj v rámci dvojstranných doplňujúcich stretnutí týchto pivovarníckych podnikov v rozličnom zložení. Podľa napadnutého rozhodnutia sa tieto stretnutia konali v tajnosti a úmyselne a ich účastníci vedeli, že nie sú povolené (odôvodnenia č. 257 až 260 napadnutého rozhodnutia).

13 Po prvé sa v období od 27. februára 1996 do 3. novembra 1999 konalo viacero mnohostranných stretnutí s názvom „Catherijne overleg“ (zosúladenie Catherijne) alebo „agendacommissie“ (programová komisia). Napadnuté rozhodnutie uvádza, že tieto stretnutia zamerané na sektor „horeca“, ktoré sa však mohli týkať aj oblasti domácej spotreby, mali v zásade za cieľ koordináciu cien a zvyšovanie cien piva, prejednávanie obmedzení výšky zliav a rozdeľovanie klientely, ako aj vzájomnú dohodu týkajúcu sa niektorých ďalších obchodných podmienok. Na týchto stretnutiach sa prejednávali takisto ceny piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora (odôvodnenia č. 85, 90, 98, 115 až 127 a 247 až 252 napadnutého rozhodnutia).

14 Po druhé, pokiaľ ide o dvojstranné kontakty medzi pivovarníckymi podnikmi, napadnuté rozhodnutie uvádza, že 12. mája 1997 sa stretli InBev a Bavaria a prejednali zvýšenie cien piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora (odôvodnenie č. 104 napadnutého rozhodnutia). Okrem toho sa podľa Komisie v roku 1998 stretli žalobkyne a Bavaria na účely prejednania obmedzení týkajúcich sa predajných miest v sektore „horeca“ (odôvodnenie č. 189 napadnutého rozhodnutia). Komisia uvádza, že 5. júla 1999 sa uskutočnili aj dvojstranné kontakty medzi žalobkyňami a Grolsch v súvislosti s kompenzáciami poskytovanými zákazníkom v oblasti domácej spotreby, ktorými sa dočasne znížili ceny (odôvodnenia č. 212 a 213 napadnutého rozhodnutia).

15 Napokon podľa napadnutého rozhodnutia prebehli v roku 1997 medzi InBev a Bavaria dvojstranné kontakty a výmeny informácií venované všeobecným diskusiám týkajúcim sa ceny piva, ako aj diskusiám, ktoré sa navyše týkali ochranných známok distribútora. Dvojstranné kontakty vo forme výmen informácií, ktoré sa venovali ochranným známkam distribútora, mali v júni a júli 1998 zahŕňať aj belgické pivovarnícke podniky. Komisia zdôrazňuje, že tieto diskusie prebehli v prítomnosti žalobkýň a Grolsch (odôvodnenia č. 105, 222 až 229 a 232 až 236 napadnutého rozhodnutia).

16 Zodpovednosť voči Heineken NV bola vyvodená z dôvodu, že počas trvania porušenia bola spoločnosť Heineken Nederland priamo alebo nepriamo jej 100 % dcérskou spoločnosťou, pričom táto okolnosť potvrdená ďalšími skutočnosťami zo spisu preukazuje, že Heineken NV vykonávala rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku svojej dcérskej spoločnosti (odôvodnenia č. 400 až 414 napadnutého rozhodnutia).

Pokuta uložená žalobkyniam

17 Článok 3 písm. a) napadnutého rozhodnutia ukladá žalobkyniam solidárne pokutu vo výške 219 275 000 eur.

18 Na účely výpočtu výšky tejto pokuty Komisia použila článok 23 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) a metodiku uvedenú v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 [Zmluvy o ESUO] (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia“) (odôvodnenia č. 436 a 442 napadnutého rozhodnutia). V súlade s touto metodikou bolo stanovenie pokuty uloženej žalobkyniam vykonané na základe závažnosti a dĺžky trvania porušenia (odôvodnenie č. 437 napadnutého rozhodnutia).

19 Porušenie bolo osobitne kvalifikované ako „veľmi závažné“, keďže v podstate spočívalo v pravidelnej koordinácii cien, zvyšovania cien a iných obchodných podmienok a v rozdeľovaní zákazníkov (odôvodnenie č. 440 napadnutého rozhodnutia). Komisia tiež zohľadnila tajný a úmyselný charakter protisúťažného správania, ako aj skutočnosť, že porušením bolo dotknuté celé územie Holandska a celý trh s pivom, teda tak sektor „horeca“, ako aj oblasť domácej spotreby (odôvodnenia č. 453 a 455 napadnutého rozhodnutia). Komisia okrem toho spresnila, že v prejednávanej veci nebol zohľadnený skutočný vplyv protisúťažného správania na holandský trh, keďže nebolo možné ho merať (odôvodnenie č. 452 napadnutého rozhodnutia).

20 Okrem toho Komisia použila na žalobkyne rozdielne zaobchádzanie s cieľom zohľadniť ich skutočnú hospodársku schopnosť a ich individuálnu dôležitosť v konštatovanom protisúťažnom správaní. Komisia na tento účel použila obrat z predaja piva, ktorý žalobkyne dosiahli v Holandsku v roku 1998, teda v poslednom celom kalendárnom roku, kedy porušenie trvalo. Na tomto základe boli žalobkyne zaradené do prvej kategórie, zodpovedajúcej východiskovej sume 65 000 000 eur (odôvodnenie č. 462 napadnutého rozhodnutia).

21 S cieľom zabezpečiť dostatočný odstrašujúci účinok bol na túto východiskovú sumu vzhľadom na veľký obrat spoločnosti Heineken uplatnený multiplikačný koeficient 2,5 (odôvodnenie č. 464 napadnutého rozhodnutia).

22 Keďže sa žalobkyne zúčastnili na porušení od 27. februára 1996 do 3. novembra 1999, teda počas obdobia 3 rokov a 8 mesiacov, táto východisková suma bola zvýšená o 35 % (odôvodnenia č. 465 a 466 napadnutého rozhodnutia). Základná suma bola teda stanovená na 219 375 000 eur.

23 Komisia napokon priznala zníženie výšky pokuty o 100 000 eur, keďže uznala, že v prejednávanej veci bola dĺžka správneho konania neprimeraná (odôvodnenia č. 495 až 499 napadnutého rozhodnutia).

Konanie a návrhy účastníkov konania

24 Žalobkyne návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 4. júla 2007 podali žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

25 Rozhodnutím z 10. februára 2010 Všeobecný súd postúpil vec šiestej rozšírenej komore podľa článku 14 ods. 1 a článku 51 ods. 1 svojho rokovacieho poriadku.

26 V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania z 12. februára 2010 položil Všeobecný súd písomné otázky Komisii, ktorá na ne odpovedala v stanovenej lehote.

27 Prednesy a odpovede účastníkov konania na otázky položené Všeobecným súdom boli vypočuté na pojednávaní 25. marca 2010.

28 Po skončení ústnej časti konania sa vec vzhľadom na prekážku na strane sudcu spravodajcu pridelila novému sudcovi spravodajcovi a na porade o tomto rozsudku sa zúčastnili traja sudcovia, ktorí ho v súlade s článkom 32 rokovacieho poriadku podpísali.

29 Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:

– zrušil napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu alebo čiastočne v rozsahu, v akom sa ich týka,

– zrušil alebo znížil sumu pokuty, ktorá im bola uložená,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

30 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– zaviazal žalobkyne na náhradu trov konania.

Právny stav

31 Žalobkyne na podporu svojej žaloby uvádzajú jedenásť žalobných dôvodov, založených po prvé na porušení zásady riadnej správy vecí verejných a článku 27 nariadenia č. 1/2003, pokiaľ ide o zamietnutie prístupu k odpovediam na oznámenie o výhradách poskytnutým ostatnými dotknutými podnikmi, po druhé na porušení zásady riadnej správy vecí verejných, „zásady starostlivosti“ a zásady kontradiktórnosti vyplývajúcom z údajného nevykonania starostlivého a nestranného vyšetrovania, po tretie na porušení prezumpcie neviny, po štvrté na porušení primeranej lehoty v rámci správneho konania, po piate na nedostatku dôkazov o porušení, po šieste na neexistencii dohôd a/alebo zosúladených postupov v zmysle článku 81 ods. 1 ES, po siedme na nesprávnom určení dĺžky trvania porušenia, po ôsme na porušení článku 23 ods. 3 nariadenia č. 1/2003, usmernení, zásad rovnosti zaobchádzania, právnej istoty a proporcionality, ako aj povinnosti odôvodnenia, pokiaľ ide o stanovenie výšky pokuty, po deviate na nesprávnom posúdení poľahčujúcich okolností, po desiate na vplyve dĺžky správneho konania na výšku pokuty a po jedenáste na príliš obmedzenom znížení pokuty priznanom Komisiou z dôvodu neprimeranej dĺžky správneho konania.

32 Všeobecný súd sa domnieva, že treba najskôr preskúmať piaty, šiesty a siedmy žalobný dôvod, ktorými sa v podstate spochybňuje porušenie, ďalej prvý, druhý, tretí a štvrtý žalobný dôvod, ktoré sú založené na údajných procesných vadách a na porušení práva na obhajobu, a napokon ôsmy, deviaty, desiaty a jedenásty žalobný dôvod, ktoré sa týkajú stanovenia výšky pokuty.

O piatom a šiestom žalobnom dôvode, ktoré sú založené na nedostatku dôkazov o porušení a na neexistencii dohôd a/alebo zosúladených postupov v zmysle článku 81 ods. 1 ES

Tvrdenia účastníkov konania

33 V rámci piateho žalobného dôvodu žalobkyne v podstate tvrdia, že dôkazy uvedené Komisiou v napadnutom rozhodnutí nie sú dostatočné na preukázanie existencie porušenia článku 81 ES bez akýchkoľvek pochybností. Záver Komisie v tomto zmysle je tak v rozpore s prezumpciou neviny a povinnosťou odôvodnenia.

34 Žalobkyne na tento účel spochybňujú dôkaznú hodnotu vyhlásenia InBev, ktoré predstavuje základný pilier napadnutého rozhodnutia, z dôvodu, že toto vyhlásenie je veľmi vágne a rozporné a je čiastočne založené na informáciách získaných od tretích osôb. Žalobkyne navyše vytýkajú Komisii, že neanalyzovala, či toto vyhlásenie bolo vykonané obozretne a po zrelej úvahe, a že vôbec nezohľadnila vyjadrenia v ich prospech obsiahnutými vo vyhlásení.

35 Žalobkyne sa okrem toho domnievajú, že ani rukou písané poznámky vyhotovené zástupcami holandských pivovarníckych podnikov počas predmetných stretnutí nie sú dostatočné na preukázanie existencie protisúťažného správania, keďže sú neúplné.

36 V rámci šiesteho žalobného dôvodu žalobkyne spochybňujú relevantnosť a výklad niektorých listinných dôkazov zo strany Komisie, na ktorých je založený záver o existencii súboru dohôd a/alebo zosúladených postupov obmedzujúcich hospodársku súťaž.

37 Žalobkyne spochybňujú, že kontakty medzi pivovarníckymi podnikmi viedli k dohode, keďže medzi nimi nikdy nedošlo k zhode vôle pre stanovenie určitého správania na trhu.

38 Žalobkyne tiež spochybňujú existenciu zosúladeného postupu. Žalobkyne v tejto súvislosti uvádzajú, že dostupné dôkazy neukazujú, že kontakty medzi pivovarníckymi podnikmi odstránili alebo aspoň výrazne znížili neistotu týkajúcu sa ich budúceho správania na trhu. Žalobkyne sa naopak domnievajú, že dostatočne preukázali, že správanie pivovarníckych podnikov na trhu bolo určované nezávisle.

39 Žalobkyne okrem toho tvrdia, že predmetné stretnutia nemali nikdy protisúťažný cieľ. Diskusie počas týchto stretnutí sa týkali veľkého počtu legitímnych tém, takže stretnutia týkajúce sa situácie na trhu, vrátane spotrebiteľských cien na trhu domácej spotreby a vrátane ponúk niektorým zákazníkom „horeca“, mali len príležitostný a neformálny charakter.

40 Žalobkyne napokon namietajú proti tomu, aby sa im pripisovali diskusie medzi spoločnosťami Interbrew a Bavaria týkajúce sa segmentu piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora, segmentu, v ktorom nie sú činné.

41 Komisia spochybňuje tvrdenia žalobkýň.

Posúdenie Všeobecným súdom

42 Žalobkyne svojím piatym žalobným dôvodom v podstate vytýkajú Komisii, že z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala skutkové zistenia, na základe ktorých dospela k záveru o existencii porušenia. Žalobkyne svojím šiestym žalobným dôvodom spochybňujú kvalifikáciu dotknutého správania ako dohôd a/alebo zosúladených postupov v zmysle článku 81 ES. Keďže cieľom oboch týchto žalobných dôvodov je spochybniť konštatovanie porušenia, treba ich preskúmať spoločne.

43 Podľa článku 81 ods. 1 ES sú nezlučiteľné so spoločným trhom a zakázané všetky dohody medzi podnikmi, rozhodnutia združení podnikov a zosúladené postupy, ktoré môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a ktoré majú za cieľ alebo následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu.

44 Na to, aby existovala dohoda v zmysle článku 81 ods. 1 ES, stačí, aby dotknuté podniky vyjadrili spoločnú vôľu správať sa na trhu určitým spôsobom (rozsudky Súdu prvého stupňa zo 17. decembra 1991, Hercules Chemicals/Komisia, T‑7/89, Zb. s. II‑1711, bod 256, a z 20. marca 2002, HFB a i./Komisia, T‑9/99, Zb. s. II‑1487, bod 199).

45 Možno sa domnievať, že dohoda v zmysle článku 81 ods. 1 ES je uzatvorená, ak existuje zhoda vôle týkajúca sa samotnej zásady obmedzenia hospodárskej súťaže, aj keď konkrétne prvky zamýšľaného obmedzenia sú ešte predmetom rokovaní (pozri v tomto zmysle rozsudok HFB a i./Komisia, už citovaný v bode 44 vyššie, body 151 až 157 a 206).

46 Pojem zosúladený postup predstavuje formu spolupráce medzi podnikmi, ktorá bez toho, aby podniky dospeli k uskutočneniu dohody v pravom zmysle slova, vedome nahrádza riziká hospodárskej súťaže praktickou spoluprácou medzi nimi (rozsudky Súdneho dvora z 8. júla 1999, Komisia/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Zb. s. I‑4125, bod 115, a Hüls/Komisia, C‑199/92 P, Zb. s. I‑4287, bod 158).

47 V tejto súvislosti článok 81 ods. 1 ES bráni akémukoľvek nadviazaniu priameho alebo nepriameho kontaktu medzi hospodárskymi subjektmi, ktorý by mohol buď ovplyvniť konanie skutočného alebo potenciálneho konkurenta na trhu, alebo by mohol tomuto konkurentovi odhaliť konanie, ktoré sa dotknutý hospodársky subjekt rozhodol uskutočňovať na trhu alebo ktoré na tomto trhu zamýšľa uskutočňovať, pokiaľ cieľom alebo následkom týchto kontaktov je obmedzenie hospodárskej súťaže (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Anic Partecipazioni, už citovaný v bode 46 vyššie, body 116 a 117).

48 Treba pripomenúť, že pokiaľ ide o vykonávanie dôkazov o porušení článku 81 ods. 1 ES, Komisia je povinná preukázať porušenia, ktoré konštatuje, a zaobstarať vhodné dôkazy na to, aby z právneho hľadiska dostatočne preukázala existenciu skutočností vedúcich k porušeniu (rozsudky Súdneho dvora zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C‑185/95 P, Zb. s. I‑8417, bod 58, a Komisia/Anic Partecipazioni, už citovaný v bode 46 vyššie, bod 86).

49 Komisia je teda na účel preukázania existencie porušenia povinná uviesť presné a zhodujúce sa dôkazy (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. júla 2000, Volkswagen/Komisia, T‑62/98, Zb. s. II‑2707, bod 43, a tam citovanú judikatúru).

50 Treba však zdôrazniť, že každý z dôkazov predložených Komisiou nemusí nutne zodpovedať týmto kritériám so zreteľom na každý prvok porušenia. Stačí, aby tejto požiadavke zodpovedal celkovo posúdený súbor nepriamych dôkazov predložených inštitúciou (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. júla 2004, JFE Engineering a i./Komisia, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 a T‑78/00, Zb. s. II‑2501, body 179 a 180, a tam citovanú judikatúru).

51 Vzhľadom na všeobecnú známosť zákazu protisúťažných dohôd nemožno od Komisie požadovať, aby predložila písomnosti, ktoré by zjavne dokazovali nadviazanie kontaktu medzi dotknutými hospodárskymi subjektmi. Neúplné a nesúrodé dôkazy, ktorými môže Komisia disponovať, musí byť v každom prípade možné doplniť závermi umožňujúcimi rekonštrukciu rozhodujúcich okolností. Existenciu protisúťažného postupu alebo protisúťažnej dohody je preto možné vyvodiť z určitého počtu zhodujúcich sa skutočností a nepriamych dôkazov, ktoré ako celok môžu predstavovať dôkaz o porušení pravidiel hospodárskej súťaže, pokiaľ neexistuje iné logické vysvetlenie (rozsudok Súdneho dvora zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, body 55 až 57).

52 Keďže Komisia sa na podporu svojho konštatovania o existencii dohody alebo zosúladeného postupu odvolávala na listinné dôkazy, účastníkom konania spochybňujúcim toto konštatovanie pred Všeobecným súdom prináleží nielen predložiť prijateľnú alternatívu k tvrdeniu Komisie, ale aj namietať nedostatok dôkazov uvedených v napadnutom rozhodnutí na účely preukázania existencie porušenia (rozsudok JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 50 vyššie, bod 187).

53 Pokiaľ ide o rozsah súdneho preskúmania, podľa ustálenej judikatúry, keď Všeobecný súd prejednáva žalobu o neplatnosť rozhodnutia prijatého na základe článku 81 ods. 1 ES, musí všeobecne v plnom rozsahu preskúmať otázku, či sú splnené podmienky použitia článku 81 ods. 1 ES (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 26. októbra 2000, Bayer/Komisia, T‑41/96, Zb. s. II‑3383, bod 62, a tam citovanú judikatúru).

54 Ak má však súd pochybnosť, táto pochybnosť sa musí uplatniť v prospech podniku, ktorému je rozhodnutie konštatujúce porušenie určené, v súlade so zásadou prezumpcie neviny, ktorá sa ako všeobecná zásada práva Európskej únie uplatňuje najmä na konania týkajúce sa porušení pravidiel hospodárskej súťaže použiteľných na podniky, ktoré môžu viesť k uloženiu pokút alebo penále (rozsudok Hüls/Komisia, už citovaný v bode 46 vyššie, body 149 a 150, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. septembra 2006, Dresdner Bank a i./Komisia, T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP a T‑61/02 OP, Zb. s. II‑3567, body 60 a 61).

55 V duchu týchto úvah treba preskúmať, či v prejednávanej veci Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala, že správanie žalobkýň predstavovalo porušenie článku 81 ods. 1 ES.

– O vyhlásení InBev

56 Predovšetkým treba uviesť, že Komisia sa vo veľkej miere opiera (pozri osobitne odôvodnenia č. 40 až 62 napadnutého rozhodnutia) o vyhlásenie podané skupinou InBev v rámci jej žiadosti o zhovievavosť listami z 28. januára, 3., 25. a 29. februára 2000, ktoré boli doplnené priloženými vyhláseniami piatich riaditeľov InBev (odôvodnenia č. 34 a 40 napadnutého rozhodnutia, ďalej len spoločne „vyhlásenie InBev“).

57 Z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že vyhlásenie InBev uvádzalo existenciu „rôznych foriem súladu … medzi pivovarníckymi podnikmi na holandskom trhu s pivom“, pričom rozlišovalo medzi oficiálnymi stretnutiami valného zhromaždenia CBK, neformálnymi stretnutiami finančnej komisie CBK a paralelnými „inými stretnutiami“ známymi pod názvom „zosúladenie Catherijne“, ktorých zloženie bolo rôzne a o ktorých InBev podľa vlastného vyhlásenia nenašla žiadne písomné podklady. „Iné stretnutia“ mohli byť rozdelené najmä na: „i) stretnutia riaditeľov horeca štyroch hlavných pivovarníckych podnikov (Heineken, Interbrew, Grolsch a Bavaria)…; ii) spoločné stretnutia riaditeľov horeca a riaditeľov poverených oblasťou domácej spotreby (dve v roku 1998) a iii) stretnutia riaditeľov poverených oblasťou domácej spotreby (jedno v roku 1999…)“ (odôvodnenia č. 41 až 46 napadnutého rozhodnutia).

58 Podľa vyhlásenia InBev finančná komisia „zahŕňala oficiálny program, ale zároveň predstavovala aj diskusné fórum pre určenie cien pre oblasť domácej spotreby a sektor horeca; tieto diskusie neboli zachytené v žiadnej písomnej správe“ (odôvodnenie č. 43 napadnutého rozhodnutia).

59 Podľa toho istého vyhlásenia témy prejednávané na „iných stretnutiach“ zahŕňali tak sektor „horeca“, ako aj oblasť domácej spotreby a piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora (odôvodnenie č. 47 napadnutého rozhodnutia).

60 Po prvé, pokiaľ ide o sektor „horeca“, diskutovalo sa o dvoch hlavných témach: „Existovala základná dohoda týkajúca sa stanovenia maximálnych objemových zliav pre sektor horeca… ďalšia téma prerokovaní sa týkala investícií uskutočnených v sektore horeca; myšlienka spočívala v zachovaní statusu quo v sektore a zamedzení preberania zákazníkov iných pivovarníckych podnikov“ (odôvodnenie č. 48 napadnutého rozhodnutia).

61 Jeden riaditeľ InBev uvádza, že nepozná presný obsah uvedenej dohody a ďalší riaditeľ ju opisuje ako „veľmi komplexnú a vágnu dohodu o škálach (zliav poskytnutých sektoru horeca), na ktorých sme nikdy nespolupracovali“, pričom uvádza, že „zosúladený postup spočíval v stretnutí riaditeľov horeca, ktoré sa konalo dvakrát mesačne a na ktorom prejednávali známe porušenia ‚pravidla‘ (hoci bolo neurčité; hovorilo sa o trhových excesoch“ (odôvodnenie č. 48 napadnutého rozhodnutia).

62 Po druhé, pokiaľ ide o oblasť domácej spotreby, podľa vyhlásenia InBev sa rokovania týkali tak úrovne cien vo všeobecnosti, ako aj špecifickej témy piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora.

63 Pokiaľ ide o úroveň cien vo všeobecnosti, jeden z riaditeľov InBev vyhlasuje, že „bolo zaužívané, že pivovarnícky podnik zvýši svoje ceny po tom, čo to predtým oznámi svojim kolegom – pivovarníckym podnikom…; iniciatíva vždy vychádzala od jedného z veľkých pivovarníckych podnikov a všeobecne od spoločnosti Heineken; v takom prípade mali ostatné pivovarnícke podniky čas potrebný pre zaujatie stanoviska; pivovarnícke podniky síce svoje ceny v podstate vzájomne vyrovnali, každý z nich však mal a zachoval si vlastnú cenovú politiku“ (odôvodnenie č. 51 napadnutého rozsudku).

64 Pokiaľ ide o pivo predávané pod ochrannou známkou distribútora, InBev uvádza, že rokovania o cenách prebiehali medzi holandskými subjektmi tohto segmentu (Bavaria a Oranjeboom, neskôr prevzatý skupinou Interbrew) od roku 1987. InBev dodáva, že „obaja účastníci po vzájomnom rozhovore na túto tému tiež pochopili, že nepripustia žiaden prienik ochranných známok distribútora, ktoré by sa predávali za cenu objemovej straty, do svojich zákazníckych kruhov“ (odôvodnenie č. 52 napadnutého rozhodnutia).

65 Pokiaľ ide o zapojenie skupín Heineken a Grolsch do tohto sektora, podľa vyhlásenia InBev „je holandský trh charakteristický podstatným rozdielom medzi cenami piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora (‚ochranné známky B‘) a [inými ochrannými známkami (‚ochranné známky A‘);] spoločnosť Heineken, ktorá nie je súčasťou segmentu ochranných známok distribútora, vždy odmietala zvyšovanie cien pre ochranné známky A, pokiaľ by sa nezvýšila cena piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora; spoločnosť Heineken takto vyvíjala nepriamy tlak najmä na výrobcov ochranných známok distribútora, ako sú Bavaria a Interbrew“ (odôvodnenie č. 53 napadnutého rozhodnutia).

66 InBev vyhlasuje, že uvedené štyri pivovarnícke podniky, inými slovami aj za prítomnosti Grolsch, rokovali tiež o cenách ochranných známok distribútora v rámci všeobecnejšej témy rozdielov, ktoré je potrebné zachovať medzi cenami značiek piva. Podľa vyhlásenia InBev „Heineken a Grolsch svoje ceny v priebehu rokov nezvyšovali a rovnako tak sa nezvýšili ani ceny značkového piva a piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora iných pivovarníckych podnikov; v týchto posledných rokoch zvýšili svoje ceny Bavaria a Interbrew a po nich aj Grolsch“ (odôvodnenie č. 54 napadnutého rozhodnutia). Taktiež sa uvádza, že „pred 3 až 4 rokmi boli tieto neformálne konzultácie začlenené do zosúladenia Catherijne týkajúceho sa sektora horeca, na ktorom sa zúčastnili aj zástupcovia CBK; po niekoľkých stretnutiach bolo rozhodnuté o opätovnom rozdelení týchto stretnutí na stretnutia týkajúce sa oblasti domácej spotreby a stretnutia sektora horeca“ (odôvodnenie č. 54 napadnutého rozhodnutia).

67 Okrem toho InBev vyhlasuje, že získanie určitej časti trhu belgickým pivovarníckym podnikom Martens od roku 1996 – 1997 viedlo k „dohode medzi belgickými a holandskými pivovarníckymi podnikmi činnými na trhu obchodných známok distribútora; dve stretnutia sa konali [v] meste Breda v roku 1998…; bolo na nich dohodnuté rešpektovať objemy ochranných známok distribútora predávaných zákazníkom usadeným v Holandsku a v Belgicku“ (odôvodnenie č. 55 napadnutého rozhodnutia).

68 Podľa vyhlásení riaditeľov InBev boli „iné stretnutia“ organizované s cieľom vzájomného ubezpečenia sa o „obmedzenej agresivite“ na trhu (odôvodnenie č. 46 napadnutého rozhodnutia).

69 InBev vo svoje odpovedi na žiadosť o informácie z 19. decembra 2001 uvádza, že „agendy z predchádzajúcich rokov a poznámky z neformálnych stretnutí boli zničené koncom novembra 1998; v tomto období začala byť odhaľovaná existencia zosúladeného postupu medzi holandskými pivovarníckymi podnikmi na trhu a vznikla obava z kontroly zo strany holandského orgánu pre hospodársku súťaž; agendy boli zničené aj v nasledujúcich rokoch“ (odôvodnenie č. 61 napadnutého rozhodnutia).

70 Treba najskôr pripomenúť, že žiadne ustanovenie ani všeobecná zásada práva Únie nezakazuje Komisii, aby voči podnikom použila vyhlásenia iných obvinených podnikov. Ak by to tak nebolo, dôkazné bremeno, ktoré nesie Komisia, na preukázanie správania, ktoré je v rozpore s článkami 81 ES a 82 ES, by bolo neudržateľné a nezlučiteľné s úlohou dohliadať na správne uplatňovanie týchto ustanovení, ktorú jej zveruje Zmluva o ES (rozsudok JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 50 vyššie, bod 192).

71 V prejednávanej veci žalobkyne nespochybňujú údaje uvedené vo vyhlásení InBev, podľa ktorých sa konali stretnutia medzi zástupcami holandských výrobcov piva. Nespochybňujú ani, že na väčšine týchto stretnutí mali svoje zastúpenie a že počas týchto stretnutí sa neformálne diskutovalo o všeobecnej situácii na trhu s pivom. Žalobkyne navyše v žalobe pripúšťajú, že počas týchto stretnutí boli tiež príležitostne vyjadrované obavy týkajúce sa spotrebiteľských cien a problémov spojených s niektorými zákazníkmi.

72 Žalobkyne však popierajú, že diskusie vedené počas týchto stretnutí viedli k uzatvoreniu protiprávnej dohody alebo k zavedeniu zosúladeného postupu. Žalobkyne tvrdia, že stretnutia sa týkali hlavne zákonných tém a že v rozsahu, v akom sa o situácii na trhu diskutovalo, sa tak nedialo na protisúťažné účely. Žalobkyne v tejto súvislosti spochybňujú dôveryhodnosť vyhlásenia InBev, keď tvrdia, že toto vyhlásenie je veľmi vágne a rozporné a čiastočne obsahuje konštatovania, ktoré neboli autorom vyjadrení priamo známe, takže obsahuje „dôkaz založený na chýroch“.

73 Pokiaľ ide o rozpornú povahu vyhlásenia InBev, žalobkyne uvádzajú, že toto vyhlásenie obsahuje viacero vyhlásení v ich prospech.

74 Ide jednak o vyjadrenia, ktoré neboli spomenuté v napadnutom rozhodnutí, podľa ktorých „diskusia spočívala v diskutovaní o známych prípadoch porušenia škál (ktoré boli navyše veľmi vágne); v praxi každý konal podľa vlastného uváženia“; „naše správanie na trhu boli veľmi agresívne zamerané na získanie nových zákazníkov – aj prostredníctvom zliav“; „takže sme konali úplne zákonne“; [InBev] neuzatvorila žiadnu dohodu a nič nedodržiavala“; „zosúladenie [Catherijne] nemalo žiadne konkrétne výsledky, pokiaľ ide o vplyv na trh…; ani v jednom z týchto dvoch prípadov sme nehovorili konkrétne o správaní na trhu; stretnutie malo skôr neformálny charakter“; „neexistovala dohoda pre potravinárske odvetvie“; „nikdy som nekonštatoval, že stretnutie [CBK] sa predĺžilo diskusiami o citlivých trhových otázkach; je samozrejme možné, že také stretnutia poskytujú príležitosť pre neformálne dvojstranné stretnutia, ale podľa mňa nič nebolo v hre“.

75 Žalobkyne tiež odkazujú na určité pasáže vyjadrení citovaných v napadnutom rozhodnutí, podľa ktorých: „Interbrew sa domnieva, že toto zosúladenie nikdy nemalo významný vplyv na trh ako taký a v poslednej dobe je menej intenzívne…; diskusie mali veľmi všeobecný charakter“ (citované v odôvodnení č. 45 napadnutého rozhodnutia); „rozprávali sme sa predovšetkým preto, aby sme navzájom získali dojem, že na trhu zostaneme pokojní; otázky škál a predajných miest sme neprejednávali, alebo len v malom rozsahu; v skutočnosti každý považoval toho druhého za idiota; v týchto posledných rokoch tieto stretnutia postupne strácali svoju podstatu a zosúladený postup nadobudol vágnejšiu povahu“ (citované v odôvodnení č. 46 napadnutého rozhodnutia); „existovala aj veľmi komplexná a vágna dohoda o škálach (zliav poskytnutých sektoru horeca), na ktorej sme nikdy nespolupracovali; navyše som nikdy nevidel žiaden dokument na túto tému“ (citované v odôvodnení č. 48 napadnutého rozhodnutia).

76 Podľa žalobkýň tieto vyjadrenia okrem toho, že nie sú konkrétne, sú nezlučiteľné so závermi Komisie o existencii dotknutého porušenia. Podľa žalobkýň z nich vyplýva, že stretnutia medzi pivovarníckymi podnikmi mali veľmi všeobecný charakter, žiadna dohoda nebola uzavretá, spoločnosť InBev nedodržiavala žiadnu tajnú dohodu a zosúladený postup nemal žiaden vplyv na trh.

77 Predovšetkým treba konštatovať, že samotné závery vyvodené žalobkyňami na základe niektorých častí vyhlásenia InBev, ktoré uvádzajú všeobecnú povahu rokovaní, neexistenciu dohody pre niektoré sektory a neexistenciu účinkov rokovaní na správanie pivovarníckych podnikov na trhu, nemôžu spochybniť konštatovanie Komisie o existencii porušenia.

78 Pokiaľ totiž ide o všeobecnú povahu uvedeného vyhlásenia, treba pripomenúť, že Komisia je v praxi často povinná dokazovať existenciu porušenia za podmienok, ktoré sú na splnenie tejto úlohy nepriaznivé, a to z dôvodu, že od obdobia vzniku rozhodných skutočností, ktoré tvoria porušenie, mohlo uplynúť niekoľko rokov a že niektoré podniky, ktoré boli predmetom vyšetrovania, s Komisiou aktívne nespolupracovali. Komisii síce nevyhnutne prináleží preukázať, že bola uzavretá protiprávna dohoda o rozdelení trhu, avšak bolo by prehnané požadovať, aby okrem toho predložila dôkaz o špecifickom mechanizme, ktorým mal byť tento cieľ dosiahnutý. Pre podnik, ktorý sa dopustil porušenia, by totiž bolo príliš jednoduché uniknúť akémukoľvek potrestaniu, ak by mohol zakladať svoje tvrdenia na vágnej povahe informácií o fungovaní protiprávnej dohody aj v situácii, keď sú existencia dohody a jej protisúťažný cieľ dostatočne preukázané. Podniky sa v takejto situácii môžu užitočne brániť, keďže majú možnosť vyjadriť sa ku všetkým dôkazným prostriedkom, ktoré Komisia uvádza v ich neprospech (rozsudok JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 50 vyššie, bod 203; v tomto zmysle pozri tiež rozsudok Súdneho dvora z 25. januára 2007, Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel/Komisia, C‑403/04 P a C‑405/04 P, Zb. s. I‑729, bod 50).

79 Ďalej, pokiaľ ide o údajné tvrdenia o neexistencii účinku sporného správania na trh, zo samotného znenia ustanovenia článku 81 ES vyplýva, že dohody a zosúladené postupy medzi podnikmi sú zakázané nezávisle od akéhokoľvek vplyvu na trh, pokiaľ majú protisúťažný cieľ (rozsudky Súdneho dvora Hüls/Komisia, už citovaný v bode 46 vyššie, body 163 až 166, a zo 4. júna 2009, T‑Mobile Netherlands a i., C‑8/08, Zb. s. I‑4529, bod 29).

80 Ak teda Komisia konštatovala existenciu dohôd a zosúladených postupov s protisúťažným cieľom, toto konštatovanie nemožno poprieť údajmi založenými na neuskutočnení tajných dohôd alebo neexistencii vplyvu na trh.

81 Pokiaľ ide o údajné tvrdenia týkajúce sa neexistencie dohody v oblasti domácej spotreby a v sektore „horeca“, obsiahnuté vo vyhlásení InBev, treba pripomenúť, že pasáže uvedené žalobkyňami vo svojom kontexte vôbec nevedú k vylúčeniu existencie dohody alebo zosúladeného postupu v dotknutých sektoroch.

82 Pokiaľ ide o oblasť domácej spotreby (maloobchodný predaj), je totiž tvrdenie jedného z riaditeľov InBev, podľa ktorého „neexistovala žiadna dohoda pre [tento] sektor“ nasledované konkrétnym opisom mechanizmu koordinácie cien uplatňovaného pivovarníckymi podnikmi. Relevantná pasáž znie takto (odôvodnenie č. 51 napadnutého rozhodnutia):

„Neexistovala dohoda pre sektor maloobchodného predaja (‚Food‘). Pokiaľ ide o zvyšovanie cien piva, bolo zaužívané, že pivovarnícky podnik zvýši svoje ceny až po tom, čo to predtým oznámi svojim kolegom – pivovarníckym podnikom. Ak jeden z účastníkov vykonal takéto oznámenie, nasledovala debata o dopade takéhoto zvýšenia na trh; zvýšenie ceny piva sa však napriek tomu uskutočnilo. Iniciatíva vždy vychádzala od jedného z veľkých pivovarníckych podnikov a všeobecne od spoločnosti Heineken. V takom prípade mali ostatné pivovarnícke podniky čas potrebný na zaujatie stanoviska. Pivovarnícke podniky síce svoje ceny v podstate vzájomne vyrovnali, každý z nich však mal a zachoval si vlastnú cenovú politiku.“

83 V tejto súvislosti samotná skutočnosť, že riaditeľ InBev poukázal na neexistenciu „dohody“, nemôže byť platným tvrdením, keďže prináleží Komisii a prípadne Všeobecnému súdu, aby vykonal právnu kvalifikáciu správania opísaného vo vyhláseniach podaných zodpovednými predstaviteľmi dotknutých podnikov.

84 Pokiaľ ide o údajnú neexistenciu dohody a dodržiavania dohody v sektore „horeca“, treba konštatovať, že vyhlásenie vedúceho predstaviteľa InBev, podľa ktorého „[InBev] neuzatvorila žiadnu dohodu a nič nedodržiavala“, nie je v rozpore so záverom o existencii dohody v zmysle článku 81 ods. 1 ES. Ten istý vedúci predstaviteľ InBev totiž výslovne uvádza existenciu „veľmi komplexnej a vágnej dohody o škálach (zliav poskytnutých sektoru horeca) a tiež dohody, ktorej cieľom malo byť „zabránenie príliš mnohým zmenám v sektore horeca“.

85 Z predchádzajúceho vyplýva, že tvrdenia žalobkýň týkajúce sa rozpornej povahy vyhlásenia InBev nemožno prijať. V tejto súvislosti treba taktiež zamietnuť tvrdenie žalobkýň založené na údajne selektívnom spôsobe použitia tohto vyhlásenia zo strany Komisie v rozsahu, v akom Komisia nezohľadnila údajné rozpory.

86 Žalobkyne teda nepreukázali existenciu údajných rozporov, ktoré by mohli oslabiť dôveryhodnosť vyhlásenia InBev.

87 Navyše tvrdením, že vyhlásenie InBev obsahuje „dôkaz založený na chýroch“, žalobkyne odkazujú na pasáže, podľa ktorých „Interbrew nikdy nevidela dokument obsahujúci dohodu o zľavách, na ktorú diskusie odkazovali, ale všeobecné pravidlo sa zdalo byť známe“ (citované v odôvodnení č. 45 napadnutého rozhodnutia), „ja sám túto dohodu (škály) nepoznám a nevidel som ani žiaden dokument v tomto ohľade“ a „nepoznám presný obsah dohody…; navyše som nikdy nevidel žiaden dokument na túto tému“.

88 Treba pripomenúť, že pasáže uvedené žalobkyňami sa týkajú výlučne otázky existencie dohody („škály“) o zľavách poskytnutých zákazníkom sektora „horeca“. V tejto konkrétnej otázke je dôkazná hodnota vyhlásenia InBev zaiste znížená z dôvodu neexistencie priameho dôkazu. Dôveryhodnosť poskytnutých údajov o existencii „škály“ je však posilnená okolnosťami, že jednak pochádzajú z dvoch rozdielnych zdrojov, a jednak že obsahujú presné údaje týkajúce sa „škály“, a to presnú výšku maximálnej zľavy (pozri odôvodnenie č. 48 napadnutého rozhodnutia). Existencia „škály“ je okrem toho potvrdená dvomi nezávislými dôkazmi InBev, a to rukou písanými poznámkami člena správnej rady spoločnosti Bavaria, ktoré sa týkajú stretnutia z 1. mája 1997 (odôvodnenie č. 92 napadnutého rozhodnutia) a rukou písanými poznámkami riaditeľa „horeca“ Bavaria, ktoré sa týkajú stretnutia z 12. marca 1998 (uvedené v odôvodnení č. 143 napadnutého rozhodnutia).

89 Argumentácia žalobkýň uvádzajúca existenciu „dôkazov na základe chýrov“, nemôže teda spochybniť závery založené na vyhlásení InBev.

90 Napokon, pokiaľ ide o všeobecné posúdenie dôveryhodnosti vyhlásenia InBev, treba sa domnievať, že v rozpore s tým, čo tvrdí žalobkyňa, Komisia mohla oprávnene priznať vyhláseniu InBev osobitne vysokú dôkaznú hodnotu, keďže ide o odpoveď poskytnutú v mene podniku ako takého, s dôveryhodnosťou prevyšujúcou dôveryhodnosť, ktorú by mohla mať odpoveď poskytnutá jedným z jej zamestnancov, nech už by boli jeho osobná skúsenosť alebo názor akékoľvek. Treba tiež poznamenať, že vyhlásenie InBev predstavuje výsledok vnútorného šetrenia vedeného podnikom a že bolo Komisii predložené advokátom, ktorý mal profesionálnu povinnosť konať v záujme tejto spoločnosti. Nemohol teda ľahkomyseľne priznať existenciu porušenia bez toho, aby vyhodnotil dôsledky tohto kroku (rozsudky Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, LR AF 1998/Komisia, T‑23/99, Zb. s. II‑1705, bod 45, a JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 50 vyššie, bod 206).

91 Okrem toho z judikatúry vyplýva, že hoci vo vzťahu k dobrovoľným výpovediam hlavných účastníkov protiprávneho kartelu existuje vo všeobecnosti určitá nedôvera vzhľadom na možnosť, že títo účastníci mávajú tendenciu minimalizovať závažnosť svojej účasti na porušení a maximalizovať závažnosť účasti ostatných, domáhanie sa zohľadnenia oznámenia o spolupráci s cieľom dosiahnuť zníženie pokuty nepredstavuje nevyhnutne podnet na predloženie skreslených dôkazov, pokiaľ ide o ostatných účastníkov predmetného kartelu. Každý pokus uviesť Komisiu do omylu totiž môže viesť k spochybneniu úprimnosti, ako aj úplnosti spolupráce žiadateľa a tým ohroziť jeho možnosť mať úplný prospech z oznámenia o spolupráci (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 16. novembra 2006, Peróxidos Orgánicos/Komisia, T‑120/04, Zb. s. II‑4441, bod 70).

92 Je určite potrebné pripomenúť, že vyhlásenie podniku obvineného z toho, že sa zúčastnil na karteli, ktorého správnosť napadli viaceré ostatné obvinené podniky, nemožno považovať za postačujúci dôkaz existencie porušenia, ktorého sa tieto podniky dopustili, bez toho, aby bolo podporené inými dôkazmi (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. mája 1998, Enso-Gutzeit/Komisia, T‑337/94, Zb. s. II‑1571, bod 91, a JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 50 vyššie, bod 219).

93 Samotné vyhlásenie InBev teda nemôže byť dostatočné na preukázanie existencie porušenia, ale musí byť potvrdené ďalšími dôkazmi.

94 Treba sa však domnievať, že stupeň potvrdenia vyžadovaného v prejednávanej veci je nižší, pokiaľ ide tak o presnosť, ako aj o intenzitu, vzhľadom na spoľahlivosť vyhlásenia InBev, než by to bolo v prípade, keby toto vyhlásenie nebolo osobitne vierohodné. Je tak potrebné sa domnievať, že ak by malo byť rozhodnuté, že súbor súhlasných nepriamych dôkazov umožnil potvrdenie existencie a určité osobitné aspekty postupov zmienených vo vyhlásení InBev a uvedených v článku 1 napadnutého rozhodnutia, za tohto predpokladu by mohlo byť samotné vyhlásenie dostatočné na potvrdenie ostatných aspektov napadnutého rozhodnutia. Navyše, pokiaľ písomnosť nie je zjavne v rozpore s vyhlásením InBev týkajúcim sa existencie alebo podstatného obsahu dotknutých postupov, ktoré opísal, na to, aby mala určitú potvrdzujúcu hodnotu v rámci súboru obviňujúcich dôkazov, stačí, ak preukazuje významné prvky postupov (pozri v tomto zmysle rozsudok JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 50 vyššie, bod 220 a tam citovanú judikatúru).

95 V duchu predchádzajúcich úvah treba preskúmať tvrdenia žalobkýň týkajúce sa iných dôkazov, ktoré Komisia uviedla v napadnutom rozhodnutí na účely potvrdenia konštatovaní založených na vyhlásení InBev.

– O iných dôkazoch

96 Komisia v napadnutom rozhodnutí uvádza, že vyhlásenie skupiny InBev potvrdzujú viaceré interné dokumenty pochádzajúce od žalobkýň a troch ďalších holandských pivovarníckych podnikov, rukou písané poznámky zo stretnutí, faktúry a kópie agend získané na základe šetrení a žiadostí o informácie.

97 V odôvodnení č. 67 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza rukou písané poznámky obchodného riaditeľa skupiny Grolsch týkajúce sa stretnutia z 27. februára 1996, pričom predmet tohto stretnutia je opísaný údajom „CBK cie HOR cath“. Tieto poznámky obsahujú nasledujúcu pasáž: „Záruky/financovanie: fin[ancovanie] pre… vyššie než potreby konkrétnych miest. Takže… mil[iónov]“.

98 Podľa Komisie z tejto pasáže vyplýva, že štyri dotknuté pivovarnícke podniky rokovali v rámci „stretnutia Catherijne“ o finančných podmienkach, ktoré sa uplatňujú alebo majú uplatňovať na niektorých zákazníkov sektora „horeca“ (odôvodnenie č. 72 napadnutého rozhodnutia) a konkrétnejšie na zariadenia riadené vlastníkom mnohých zariadení „horeca“ v Holandsku.

99 V odôvodnení č. 76 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza rukou písané poznámky riaditeľa „horeca“ spoločnosti Bavaria, týkajúce sa stretnutia z 19. mája 1996. Poznámky sú uvedené takto:

„– upraviť cenu

zvýšená domáca spotreba – nízka

zosúladenie Bavaria – Interbrew

… a …–> problém …

Martens

Schultenbrau !! 89 ct

– zvýšenie len sudovej ceny

tvrdenia

len spoločne Hein + Grolsch

Frise US Heit

Interbrew \

zvyšujú spoločne

Bavaria /

-> … tiež

spodná časť sa zvyšuje viac než horná časť

– vháňanie vzduchu

– dohody

ozdraviť debetnú zľavu nápojov 7,5 na sud Heineken

pripraviť zástupcov s ohľadom na prípadné dohody

Interbrew \

možno použiť vzduch

Grolsch /“.

100 Podľa Komisie tieto poznámky ukazujú, že prítomné pivovarnícke podniky podrobne rokovali o cenách tak piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora, ako aj piva predávaného v sudoch, a že cena lacnejších pív vyrábaných spoločnosťami Interbrew a Bavaria sa mala zvýšiť viac než cena drahších pív vyrábaných spoločnosťami Heineken a Grolsch (odôvodnenie č. 85 napadnutého rozhodnutia).

101 V odôvodnení č. 89 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza list, ktorý generálny riaditeľ spoločnosti Interbrew Nederland zaslal 25. marca 1997 do sídla InBev v Belgicku:

„Medzi hlavnými pivovarníckymi podnikmi teraz existuje konsenzus týkajúci sa zvýšenia ceny pred rokom 1998. To umožní výrobcom piva navýšiť ich zdroje pre potrebné dodatočné podporné rozpočty. Subjekty ochrannej známky A sa snažia o rozlíšenie zvýšenia ceny medzi ochrannými známkami A (plus 2 NLG/hl) a ochrannými známkami B (plus 4 NLG/hl). To sa mi zdá byť veľmi nerealistické – všetci musíme podporiť celkové zvýšenie o 4 NLG. Vylúčil by som zvýšenie ceny našich špeciálnych pív, ,ktoré sa dajú piť‘(DAS, Hoegaarden, Leffe). Vyjednávania sa začali.“

102 Komisia na základe tohto listu dospela k záveru, že zvýšenie ceny bolo stanovené pred rokom 1998 po vyjednávaniach o cene medzi hlavnými pivovarníckymi podnikmi. Ten istý list okrem toho potvrdil existenciu rozlišovania medzi výrobcami a drahšími a lacnejšími značkami piva (odôvodnenie č. 90 napadnutého rozhodnutia).

103 V odôvodnení č. 92 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza rukou písané poznámky jedného člena správnej rady spoločnosti Bavaria, týkajúce sa stretnutia zo 17. mája 1997. Komisia cituje nasledujúce pasáže:

„Catherijne Club 1/5 – 97

‚interné‘ prevody v skupine

musia tiež dodržiavať ‚škálu‘

… ‚Haag‘

Monster ZH [južné Holandsko] vyššia konkurenčná ponuka“.

104 Podľa Komisie tieto poznámky potvrdzujú, že pivovarnícke podniky rokovali o „škále“ obchodných podmienok poskytnutých jednotlivým predajným miestam v prípade prevodu z jednej skupiny do inej, ale aj v prípade prevodu v rámci tej istej skupiny (odôvodnenie č. 99 napadnutého rozhodnutia).

105 V odôvodnení č. 100 napadnutého rozhodnutia Komisia konštatuje, že vyššie uvedené poznámky obsahujú taktiež názvy „Heineken/Amstel/Brand/Grolsch“ v prvom riadku a názvy „Interbrew/Bavaria“ v druhom riadku, pričom tieto dva riadky sú spojené hranatou zátvorkou, za ktorou je uvedený údaj „žiadne zvýšenie ceny“. Komisia z toho vyvodzuje, že rozlišovanie medzi ochrannými známkami A, ktoré vlastnia spoločnosti Heineken a Grolsch, a ochrannými známkami B, ktoré vlastnia spoločnosti Interbrew a Bavaria, bolo ústrednou témou rokovaní medzi pivovarníckymi podnikmi o zvýšení ceny piva (odôvodnenie č. 103 napadnutého rozhodnutia).

106 V odôvodnení č. 117 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza rukou písané poznámky jedného člena správnej rady spoločnosti Bavaria, týkajúce sa stretnutia zo 17. decembra 1997. Komisia cituje nasledujúce pasáže:

„2) Cenová situácia: marec/apríl

jednostupňový krok/dvojstupňový krok

a) Heineken neočakáva veľké problémy! ! Heineken 18.59

b) v prípade zvýšenia: dobre diskutovateľné; z celého srdca; bude podpora“.

107 Komisia z toho vyvodzuje, že pivovarnícke podniky prítomné na stretnutí zo 17.decembra 1997, najmä Bavaria, Grolsch a Heineken, rokovali o zvýšení ceny, ako aj o možných rekciách na zvýšenie ceny (odôvodnenie č. 127 napadnutého rozhodnutia).

108 V odôvodnení č. 129 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza pasáž rukou písaných poznámok riaditeľa „horeca“ spoločnosti Bavaria, týkajúcich sa stretnutia z 12. marca 1998:

„– Od 1. januára sa udialo málo vecí

– Ochranné známky A žiadna panika v súvislosti s cenou Hein

zníženie na 9.95 z 11,49 nemá príliš zmysel Int

9.75 9.36 Bavaria

2x 4.95 4.75 }→

ochranné známky distribútorov

ceny v dolnej časti trhu

… polovica marca Bavaria niečo

pod Amstel (17) Bavaria (15)

z 9.75 na 10.75 ak sa nič

nestane, potom Grolsch a Hein

zvýšenia pocket pivovar

→ uzavrieť dohodu… a Dick

Musí to byť ‚preukázateľné‘ via Nielsen, inak

sa nič nestane“.

109 Podľa Komisie z toho vyplýva, že pivovarnícke podniky prítomné na stretnutí konanom 12. marca 1998 rokovali o zľavách poskytnutých holandským supermarketom (odôvodnenie č. 137 napadnutého rozhodnutia) a že zvýšenia ceny uplatnené spoločnosťou Bavaria mali byť preukázateľné v údajoch z pokladní supermarketov zostavených spoločnosťou AC Nielsen (odôvodnenie č. 133 napadnutého rozhodnutia).

110 V odôvodnení č. 138 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza druhú pasáž z vyššie uvedených rukou písaných poznámok:

„Bav úrok 4% ? 6 1/2

okrem

prípadu kompenzácie reklamy“.

111 Podľa Komisie táto pasáž dokazuje, že sa viedlo rokovanie o úrovni úrokových sadzieb uplatňovaných na pôžičky schválené predajným miestam sektora „horeca“ (odôvodnenie č. 142 napadnutého rozhodnutia).

112 V odôvodnení č. 143 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza tretiu pasáž z vyššie uvedených rukou písaných poznámok:

„Futbalové kluby Kultúrne sály Divadlá

Študentské združenia

…

Grolsch

Nad/mimo škálu

130

… (125) 124,5 “.

113 Podľa Komisie z toho vyplýva, že pivovarnícke podniky viedli osobitné rokovanie o konkrétnych zákazníkoch sektora „horeca“ v súvislosti so „škálou“, čo potvrdzuje vyhlásenie InBev o existencii dohody označenej pojmom „škála“ (odôvodnenie č. 147 napadnutého rozhodnutia).

114 V odôvodnení č. 156 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza pasáž rukou písaných poznámok jedného člena správnej rady spoločnosti Bavaria, týkajúcich sa stretnutia z 3. júla 1998:

„… Heineken zvýšený

… >> Heineken sudové pivo“.

115 Komisia z tejto pasáže vyvodzuje, že pivovarnícke podniky rokovali o cenách uplatňovaných tak pri zákazníkoch oblasti domácej spotreby, ako aj zákazníkovi sektoru „horeca“ (odôvodnenia č. 162 až 164 napadnutého rozhodnutia).

116 V odôvodnení č. 165 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza ďalšiu pasáž z vyššie uvedených rukou písaných poznámok:

„ Kaviareň … 1800 …

… 400 …

60 na hl

650.000,– V.B.K.“.

117 Podľa Komisie z tejto pasáže vyplýva, že pivovarnícke podniky rokovali o poskytnutej zľave a/alebo provízii za zníženie, ktorá sa uplatňuje alebo má uplatňovať na konkrétne predajné miesta „horeca“ (odôvodnenie č. 171 napadnutého rozhodnutia).

118 V odôvodnení č. 174 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza dokument zo dňa 30. júna 1998 a cenník spoločnosti Heineken oznamujúci nové ceny uplatniteľné na fľaškové pivo a čapované pivo (cisternové pivo a sudové pivo) od 1. júna 1998, ktoré sa našli v kancelárii riaditeľa predaja „domáca spotreba“ spoločnosti Grolsch a obsahovali údaj „agenda c[ommiss]ie CBK“ (programová komisia CBK). Podľa Komisie tieto dokumenty potvrdzujú vyhlásenie InBev, podľa ktorého sa na dotknutých schôdzkach rokovalo tak o cenách „domácej spotreby“, ako aj o hospodárskej súťaži na trhu „horeca“ (odôvodnenie č. 175 napadnutého rozhodnutia).

119 V odôvodnení č. 179 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza internú poznámku spoločnosti Heineken zo 14. októbra 1998 adresovanú riadiacej skupine spoločnosti Heineken, ktorá znie takto: „zvýšenie ceny, ktoré Bavaria prisľúbila v rámci CBK, nie je v [číslach] spoločnosti Nielsen zjavné“. Podľa Komisie táto poznámka posilňuje záver, podľa ktorého Bavaria na stretnutí z 12. marca 1998 oznámila svoj úmysel zvýšiť ako prvé svoje ceny v oblasti domácej spotreby, pričom ostatné pivovarnícke podniky mali nasledovať neskôr a zvýšenie cien vykonané spoločnosťou Bavaria malo byť „preukázateľné“ v číslach spoločnosti Nielsen (odôvodnenie č. 180 napadnutého rozhodnutia).

120 V odôvodnení č. 184 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza list, ktorý riaditeľovi jednotky „horeca“ Heineken Holandsko zaslal riaditeľ marketingu a domácej spotreby pivovarníckeho podniku Brand BV spoločnosti Heineken, týkajúci sa jeho stretnutia s členom správnej rady spoločnosti Bavaria:

„Na potravinárskej výstave konanej 9. septembra [1998] v meste Noordwijk mi [jeden člen správnej rady spoločnosti Bavaria] rozprával o záležitosti… a o reakcii zo strany Heineken. V stručnosti sa podľa neho zdalo, že spoločnosť Heineken mohla omnoho skôr zasadnúť za rokovací stôl s vedúcimi zodpovednými osobami spoločností Heineken a Bavaria o holandskom trhu horeca. Stratené hektolitre tak mohli byť kompenzované iným spôsobom. Okrem toho dodal, že Bavaria možno čoskoro zacieli na ďalších potenciálnych zákazníkov sektora horeca, ktorí si prajú dobrovoľne prejsť (pričom dôraz bol kladený na slovo dobrovoľne, tak ako podľa neho v prípade…) k spoločnosti Bavaria [krstné nemo zodpovedného pracovníka sektora horeca Heineken pre Holandsko], tieto slová prirodzene úplne zapadajú do dobre známej rétoriky…. Nechcel som ťa pripraviť o túto informáciu. Veľa šťastia pri tvojom stretnutí.“

121 Komisia sa domnieva, že tento list potvrdzuje vyhlásenie InBev, podľa ktorého pivovarnícke podniky rokovali nielen o obmedzeniach zliav, ale aj o obmedzeniach týkajúcich sa predajných miest uprednostňujúcich iný pivovarnícky podnik, a to nielen počas mnohostranných stretnutí, ale tiež pri dvojstranných stretnutiach (odôvodnenie č. 189 napadnutého rozhodnutia).

122 V odôvodnení č. 193 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza rukou písané poznámky generálneho riaditeľa Grolsche Bierbrouwerij Nederland týkajúce sa pozvania na stretnutie z 8. januára 1999:

„– predaj ‘98

– cena piva →

– prepravka typu „pinool“ akcie/kat II

– prepravky spodná časť

sud

NMA“.

123 Podľa Komisie z toho vyplýva, že sa diskusie o cene piva sústredili na štyri elementy: po prvé reklamné akcie na trhu domácej spotreby, po druhé cena lacnejších pív predávaných pod ochranou známkou distribútora, po tretie cena sudového piva, veľkých kontajnerov používaných v sektore „horeca“ na holandskom trhu s pivom a, po štvrté holandský orgán pre hospodársku súťaž „NMA“ (odôvodnenie č 194 napadnutého rozhodnutia).

124 V odôvodneniach č. 197 a 199 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza zoznam tém na prejednanie na stretnutí 8. januára 1999, do ktorého si zástupca spoločnosti Grolsch poznamenal skratku „BP“, ktorú si Komisia vyložila ako „cena piva“ (bierprijs) alebo „minimálna cena“ (bodemprijs), ako aj „P[rivate] L[abel] 50 ct. navyše“. Komisia z týchto údajov vyvodzuje, pokiaľ ide o sudové pivo, že pivovarnícke podniky rokovali o cenách podrobne (odôvodnenie č. 203 napadnutého rozhodnutia).

125 V odôvodneniach č. 212 a 213 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza dokument obsahujúci odkaz na tri kontakty na úrovni riaditeľstva medzi spoločnosťami Heineken a Grolsch, ku ktorým došlo okolo 5. júla 1999, v ktorom sa spomína „cenová vojna“ medzi oboma pivovarníckymi podnikmi. Komisia z toho vyvodzuje, že spoločnosť Heineken sa vo veci zliav skontaktovala priamo so spoločnosťou Grolsch, a to mesiac a pol pred tým, ako boli dočasné zľavy uplatňované jedným reťazcom obchodov, ktorému spoločnosť Grolsch odmietla poskytnúť náhradu, účinne zavedené (odôvodnenie č. 213 napadnutého rozhodnutia).

126 V odôvodnení č. 224 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza súbor dokumentov zahrnutých v jej správnom spise, z ktorých vyplývajú témy prejednávané na dvojstranných stretnutiach medzi spoločnosťami Bavaria a InBev z 8. marca 1995, z druhej polovice marca 1997, z 12. mája 1997, z 19. júna 1997 a z 8. septembra 1997. Komisia z nich cituje nasledujúce pasáže:

– stretnutie z 8. marca 1995: „[Bavaria] a [Interbrew Nederland] obe potvrdili, že majú veľké problémy s p. … v Holandsku“ (poznámka pod čiarou č. 491 napadnutého rozhodnutia),

– stretnutie z 12. mája 1997: bolo spomenuté „zvýšenie ceny“ a „ochranné známky distribútorov ako Damoklov meč… psychologický tlak zo strany Grolsch a predovšetkým Heineken na zvýšenie ceny piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora“ (poznámka pod čiarou č. 493 napadnutého rozhodnutia),

– stretnutie z 19. júna 1997: prejednávalo sa „správanie, ktoré malo byť prijaté v segmente ochranných známok distribútora, a s tým súvisiaci postoj Interbrew voči Martens (ktorý je považovaný za nevítaného hosťa v holandskom svete piva)“ (poznámka pod čiarou č. 494 napadnutého rozhodnutia),

– stretnutie z 8. septembra 1997: bola spomenutá „situácia na trhu ochranných známok distribútora v Holandsku a skutočnosť, že Bavaria prevzala zákazníka Interbrew … prahová ponuka daná [zákazníkovi]… Bavaria meniaca status quo…“ (poznámka pod čiarou č. 495 napadnutého rozhodnutia).

127 Komisia vykladá tieto dokumenty ako dôkaz toho, že dvojstranné konzultácie medzi spoločnosťami Bavaria a InBev umožnili zachovať „ozbrojený mier“ alebo „pakt o neútočení“ týkajúci sa piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora (odôvodnenie č. 223 napadnutého rozhodnutia).

128 V odôvodnení č. 227 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza list zo dňa 26. septembra 1997, ktorý zaslal riaditeľ vývozu spoločnosti Interbrew Nederland riaditeľovi vývozu v ústrednom sídle Interbrew vo veci „predaja piva v Nemecku a ochranných známok distribútora“:

„Nedávno som v tomto ohľade hovoril s naším hlavným konkurentom v Holandsku a pri tej príležitosti som sa dozvedel, že sa majú stretnúť …, aby zvýšili alebo nezvýšili objem piva TIP pre rok 1998. Informoval som sa o výške ceny, s ktorou mienia pracovať, a potvrdil mi presne tú istú cenu, bez príspevku určeného ústrednému sídlu …, a skutočnosť, že za túto cenu vezme objem asi 200 000 hl.“

129 Podľa Komisie z toho vyplýva, že Interbrew od spoločnosti Bavaria požadovala a získala podrobné informácie o cenách a objemoch týkajúcich sa prípadnej dodávky piva pod ochrannou známkou distribútora nemeckému obchodnému reťazcu supermarketov zo strany spoločnosti Bavaria. Komisia sa domnieva, že táto skutočnosť potvrdzuje vyhlásenie InBev, podľa ktorého si Interbrew a Bavaria vymieňali informácie o výškach cien navrhovaných zákazníkom sektoru piva pod ochrannou známkou distribútora. Okrem toho Komisia tvrdí, že InBev túto skutočnosť priznala v liste z 21. februára 2006 (odôvodnenie č. 228 napadnutého rozhodnutia).

130 V odôvodnení č. 234 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza nasledujúce vyhlásenie pivovarníckeho podniku Haacht, týkajúce sa stretnutia zo 14. alebo 15. júna 1998 medzi spoločnosťami Bavaria, Interbrew Nederland a belgickými pivovarníckymi podnikmi Interbrew Belgique, Alken-Maes, Haacht a Martens:

„Počas tohto stretnutia boli holandské pivovarnícke podniky informované o obsahu výmeny informácií medzi belgickými účastníkmi. Holandské pivovarnícke podniky dali svoj súhlas na účely výmeny údajov týkajúcich sa objemov, typov balenia, dĺžky zmlúv a prípadných dní splatnosti a zákazníkoch. Pokiaľ ide o ceny, účastníci sa v zásade dohodli, že si v tomto ohľade nebudú vymieňať informácie…

Účastníci stretnutia sa domnievali, že je vhodné poveriť neutrálneho účastníka centralizáciou výmeny informácií. Táto požiadavka bola vznesená, pretože účastníci prítomní na holandskom trhu nemali dôveru v ostatných účastníkov. K centralizácii informácií bola vyzvaná spoločnosť Haacht, keďže nebola na holandskom trhu činná.“

131 Komisia sa domnieva, že toto vyhlásenie v nastolenej otázke potvrdzuje vyhlásenie InBev (odôvodnenie č. 235 napadnutého rozhodnutia).

132 V odôvodnení č. 236 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza rukou písané poznámky z uvedeného stretnutia konaného 14. alebo 15. júna 1998, ktoré boli objavené v kancelárii sekretárky predsedu predstavenstva spoločnosti Bavaria:

„Martens → nikdy nebolo nič konkretizované v Holandsku

→ dolná časť – trh – rozbíjač cien

→ sú predložené cenové ponuky

Interbrew Nederland – Martens -> ponuka predložená veľkému zákazníkovi ochranných známok distribútora

…

7,68 [ohraničená]

Martens – ,pokles cien Belgicko‘

v súčasnosti NL → …

Interbrew Belgique urobila prvý krok týkajúci sa P[rivate] L[abel]

len pre …

Pilsener …

/ \ / \

viackrát jednorazový

… – „rozhodnuté“ → k Interbrew

KAT I+II“.

133 Podľa Komisie tieto poznámky potvrdzujú, že spoločnosť Interbrew Belgique iniciovala stretnutie o pive pod ochrannou známkou distribútora, na ktorom bolo rozhodnuté, že zmluva s nákupnou organizáciou maloobchodníkov „pripadne v Holandsku spoločnosti Interbrew“ (odôvodnenie č. 237 napadnutého rozhodnutia).

134 Pokiaľ ide o toto posledné stretnutie, Komisia tiež uvádza nasledujúce vyhlásenie riaditeľa „domáca spotreba“ InBev, ktorú spoločnosť InBev predložila 21. februára 2006 ako odpoveď na žiadosť o informácie (odôvodnenie č. 238 napadnutého rozhodnutia):

„v určitom momente…, ma pán … z …konfrontoval s nízkou cenou, ktorú mu navrhla spoločnosť Martens. Potvrdil mi, že obdržal cenu 0,32 NLG za fľašu. To zodpovedá sume 7,68 NLG za prepravku 24 fliaš uvedenej v poznámkach p. [zodpovedného pracovníka spoločnosti Bavaria]. V rámci týchto rokovaní, ktoré prebiehali od apríla do začiatku júna 1998, som mu navrhol, aby prešli na kategóriu II a získali tak výhodu zníženia spotrebnej dane. Napokon sme začiatkom júna 1998 uzatvorili dohodu s … o dodávke nového… piva kategórie II… . Vďaka zníženiu spotrebnej dane vyplývajúcemu z prechodu na pivo kategórie II sme mohli navrhnúť sumu 6,36 NLG (obsahujúcu zníženie spotrebnej dane o 0,84 NLG) a odraziť tak ponuku spoločnosti Martens.

…

V období stretnutia konaného 14. alebo 15. júna 1998… sa spoločnosť Interbrew dohodla s… o dodávkach piva kategórie I… a kategórie II. Počas tohto stretnutia som spomenul rokovania a dohodu uzatvorenú s… z dvoch dôvodov. Jednak som chcel konfrontovať spoločnosť Martens s ponukou, ktorú predložila …, keďže stále popierala, že predložila cenové ponuky v Holandsku. Tiež som chcel informovať ostatných účastníkov, že už nemusia predkladať ponuky… vzhľadom na dohodu uzavretú medzi Interbrew a… . Riadok n [dokumentu uvedeného v odôvodnení č. 236 napadnutého rozhodnutia] svedčí o mojom oznámení týkajúcom sa uzatvorenia zmluvy o dodávke piva kategórie I a kategórie II medzi… a Interbrew. Existencia tejto dohody … vyplýva z faxu zo dňa 24. júna 1998.“

135 V odôvodnení číslo 240 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza vyhlásenie belgického pivovarníckeho podniku Haacht týkajúce sa druhého belgicko-holandského stretnutia konaného 7. júla 1998, podľa ktorého:

„Je to posledné stretnutie, ktoré bolo medzi účastníkmi zorganizované. Počas tohto stretnutia spoločnosť Haacht poskytla informácie zozbierané na holandskom trhu.

Účastníci potom zmenili tému, aby prerokovali niektoré menej dôležité otázky, ale zástupca spoločnosti Haacht sa tohto rokovania nezúčastnil. V každom prípade nedošlo k výmene žiadnych dôležitých informácií o týchto témach. Toto stretnutie vyvolalo dojem, že neprináša nič konkrétne.“

136 Podľa Komisie vyhlásenie riaditeľa „domáca spotreba“ Interbrew potvrdilo vyhlásenie spoločnosti Haacht, že išlo o