ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Dňa 28. februára 2014 námietkové oddelenie čiastočne vyhovelo námietke tým, že uznalo existenciu pravdepodobnosti zámeny medzi prihlasovanou ochrannou známkou a skoršou ochrannou známkou. Osobitne zamietlo zápis prihlasovanej ochrannej známky pre všetky sporné služby zaradené do triedy 35. Na základe oznámenia č. 2/12 z 20. júna 2012 o používaní názvov tried v zoznamoch výrobkov a služieb na účely prihlášok a zápisov ochranných známok Spoločenstva (Ú. v. ÚHVT 7/2012) námietkové oddelenie konštatovalo, že úmyslom žalobkyne bolo pokryť všetky služby vymenované v abecednom zozname príslušnej triedy dotknutého niceského triedenia. Námietkové oddelenie teda porovnalo služby zaradené do triedy 35, na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná známka so službami uvedenými v oznámení o námietke, ako aj so službami „dražieb“ a „prenájmu predajných automatov“ zahrnutými v abecednom zozname služieb zodpovedajúcich triede 35, aby posúdilo ich zhodnosť alebo podobnosť.
95

V druhom rade treba konštatovať, že prostriedky, o ktoré ide v prejednávanej veci, získané z príplatku EEG a určené tak na financovanie systému podpory elektriny vyrobenej podľa EEG, ako aj na financovanie systému kompenzácie, boli získané vďaka poplatkom, ktoré boli v konečnom dôsledku uložené súkromným subjektom na základe EEG z roku 2012. § 37 EEG z roku 2012 z dôvodu povinnosti, ktorú uvedený zákon ukladá PPS, a to platiť dodatočnú odmenu alebo trhovú prémiu výrobcom elektriny podľa EEG, totiž stanovuje možnosť, aby PPS ukladali cenový dodatok dodávateľom, ktorí ho môžu následne preniesť na koncových odberateľov podľa pravidiel vymedzených zákonodarcom, a to najmä vzhľadom na transparentnosť na faktúrach. Je nepochybné, že dodávatelia elektrickej energie v praxi prenášajú finančnú záťaž vyplývajúcu z príplatku EEG na konečných odberateľov (pozri bod 9 vyššie), a to s cieľom náhrady nákladov, ktoré vznikli v súvislosti s výdavkami spojenými s uvedenou povinnosťou. Takisto treba uviesť, že táto záťaž, v prípade ktorej PVO využívajú obmedzenie výšky podľa pravidiel pripomenutých v bode 11 vyššie, predstavuje – ako uznala Spolková republika Nemecko na pojednávaní – 20 % až 25 % celkovej sumy faktúry priemerného konečného odberateľa. Vzhľadom na rozsah tejto záťaže treba teda jej prenesenie na konečných odberateľov považovať za dôsledok, ktorý stanovil a organizoval nemecký zákonodarca. Práve z dôvodu EEG z roku 2012 sú koneční odberatelia de facto povinní platiť tento cenový dodatok alebo dodatočné náklady. Ide o záťaž, ktorú jednostranne uložil štát v rámci svojej politiky podpory výrobcov elektriny podľa EEG a ktorá je z hľadiska jej účinkov porovnateľná s poplatkom za spotrebu elektriny v Nemecku. Túto záťaž totiž stanovuje verejnoprávny orgán na účely verejného záujmu, a to ochrany klimatického systému a životného prostredia zabezpečovaním udržateľného rozvoja zásobovania energiou prostredníctvom rozvoja technológií výroby elektriny podľa EEG, a podľa objektívneho kritéria v závislosti od množstva elektriny, ktorú dodávatelia dodali svojim konečným odberateľom (pozri analogicky rozsudok zo 17. júla 2008, Essent Netwerk Noord a i., C‑206/06, EU:C:2008:413, body 43 až47). Ako zdôrazňuje Komisia v odôvodnení 99 napadnutého rozhodnutia, štát určil nielen to, komu má byť výhoda poskytnutá, kritériá oprávnenosti a úroveň pomoci, ale zároveň poskytol finančné zdroje na pokrytie nákladov na podporu elektriny vyrobenej podľa EEG. Okrem toho, na rozdiel od skutkových okolností vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 30. mája 2013, Doux Élevage a Coopérative agricole UKL‑ARREE (C‑677/11, EU:C:2013:348), Spolková republika Nemecko netvrdila, a v tomto zmysle ani v spise neexistuje žiadna informácia, že by iniciatíva na zdaňovanie prostredníctvom predmetného opatrenia vychádzala od subjektov platiacich tieto poplatky, ani že by PPS konali výlučne ako nástroj v systéme, ktorý by tieto samotné subjekty zaviedli, alebo že by samy rozhodovali o použití takto získaných finančných prostriedkov.
19

Z uvedeného vyplýva, že subjekty verejného práva sú tu uvedené demonštratívnym spôsobom, ako príklad právnických osôb, ktoré môžu byť majiteľmi takejto ochrannej známky, a že tieto subjekty sú oprávnené vykonávať svoje práva podľa článku 56 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia č. 207/2009. Naopak, neexistuje žiaden náznak, že by článok 56 ods. 1 písm. a) rovnakého nariadenia, ktorý sa na rozdiel od článku 5 tohto nariadenia obmedzuje len na to, že osobitne uvádza „všetky fyzické a právnické osoby“, mal byť vykladaný tak, že nezahŕňa subjekty verejného práva. Na dôvody zrušenia alebo neplatnosti, a osobitne na absolútne dôvody neplatnosti podľa článku 52 nariadenia č. 207/2009, sa totiž môže odvolať ktorákoľvek osoba, bez ohľadu na jej súkromnoprávnu alebo verejnoprávnu povahu, pričom z tohto dôvodu článok 56 ods. 1 písm. a) in fine uvedeného nariadenia vyžaduje len to, aby mala „procesnú spôsobilosť“. Preto, v rozpore s tým, čo uvádza žalobkyňa, chýbajúcu výslovnú zmienku o subjektoch verejného práva v článku 56 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 nie je možné vykladať tak, že by tým boli vylúčené z rozsahu pôsobnosti tohto ustanovenia.
9

Rozhodnutím zo 17. marca 2014 zrušovacie oddelenie čiastočne vyhovelo návrhu na vyhlásenie neplatnosti a napadnutú ochrannú zámku vyhlásilo v súvislosti s výrobkami spadajúcimi do tried 18 a 25 za neplatnú, pričom usúdilo, že vzhľadom na zhodu prvku „cali“, teda dominantného prvku skoršej ochrannej známky, existuje pravdepodobnosť zámeny medzi skoršou ochrannou známkou a napadnutou ochrannou známkou v súvislosti s výrobkami patriacimi do uvedených tried. Zrušovacie oddelenie naopak zamietlo návrh na vyhlásenie neplatnosti napadnutej ochrannej známky v súvislosti so službami v triedach 35 a 45, pričom usúdilo, že medzi týmito službami a výrobkami patriacimi do triedy 25 neexistuje nijaká podobnosť.
15

Pri zohľadnení judikatúry Súdneho dvora odvolací senát v bodoch 28 a 29 napadnutého rozhodnutia uviedol, že je povolené ochranné známky modernizovať, aby sa prispôsobili súčasnému vkusu. Je však podľa neho prípustné pripojiť k zapísanej podobe meno výrobcu alebo iné údaje na etikete ako označenia s rozlišovacou spôsobilosťou, ktoré vystupujú zreteľne do priestoru. Doplnenie slovného prvku „hyphen c“ je podľa odvolacieho senátu v tomto zmysle prípustné, ale nie je prípustné pripojenie vonkajšieho kruhu. Ak by sa pri používanej podobe odmyslel kruh, nemohol by tento sám osebe predstavovať ochrannú známku. Ešte menej by bolo možné v mysli rozdeliť používanú podobu na dve oddelené vizuálne zobrazenia. Vonkajší kruh obkolesuje strednú časť takým spôsobom, že by sám osebe nemohol existovať.
27

Jednak existuje, ako už správne zdôraznil EUIPO, dostatočné a priame spojenie medzi tovarmi a službami, ktoré predstavujú podporu šírenia informácií elektronickou cestou („DVD a iné nosiče digitálneho záznamu; počítačové programy; aplikácie pre tablety a smartfóny“ zaradené do triedy 9; „výroba zábavy na internete“ zaradené do triedy 41) ústne („vzdelávanie; trénovanie“ zaradené do triedy 41) alebo televíziou („televízne vysielanie“ zaradené do triedy 38; „zábava; športová a kultúrna činnosť; služby v oblasti poskytovania zábavy vo forme televíznych programov; produkcia televíznych zábavných celovečerných programov; služby v oblasti zábavy, najmä televízne programy v oblasti spravodajstva, vzdelávania, športu, komédie, vo forme fejtónov, kabaretné predstavenia; produkcia televíznych programov“ zaradené do triedy 41) (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. septembre 2015, INFOSECURITY, T‑633/13, neuverejnený, EU:T:2015:674, bod 47).
4

Výrobky uvedené v prihláške patria do triedy 32 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis ochranných známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú nasledujúcemu opisu: „Trest[i] na výrobu nápojov, limonády, limonády v prášku, nealkoholické nápoje, šumivé nápoje, šumivé nápoje v prášku, ovocné nektáre, tabletky do šumivých nápojov, prášky do šumivých nápojov, výrobky na prípravu sýtenej vody, výrobky v prášku na prípravu energetických a posilňujúcich nápojov a nápojov obohatených stopovými prvkami, výrobky na prípravu minerálnej vody, ovocné šťavy, zeleninové šťavy, sorbety (nápoje), sirupy do nápojov, voda sýtená, voda stolová, voda minerálna, ochladzujúce a energetické nápoje“.
33

Článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009 má zabezpečiť, že opisné označenia jednej alebo niekoľkých vlastností výrobkov alebo služieb, pre ktoré bol požadovaný zápis ochrannej známky, budú môcť voľne používať všetky hospodárske subjekty ponúkajúce tieto výrobky alebo služby [rozsudky z 10. júla 2014, BSH/ÚHVT, C‑126/13 P, neuverejnený, EU:C:2014:2065, bod 19; z 12. apríla 2011, Euro‑Information/ÚHVT (EURO AUTOMATIC PAYMENT), T‑28/10, EU:T:2011:158, bod 44, a z 12. apríla 2016, Choice/EUIPO (Choice chocolate & ice cream), T‑361/15, neuverejnený, EU:T:2016:214, bod 13]. Zápis opisného označenia ako ochrannej známky by totiž nebol v súlade so systémom nenarušenej hospodárskej súťaže, predovšetkým v tom, že by hrozilo, že sa vytvorí neoprávnená konkurenčná výhoda v prospech jedného hospodárskeho subjektu.
—

predovšetkým viacero článkov z rôznych dátumov a zdrojov jasne a konkrétne opisuje vzťah žalobcu k režimu. Po prvé totiž v knihe vydanej v roku 2006 pod názvom Governance in the Middle East and North Africa bol pán Hamcho opísaný v kontexte ukončenia prevádzky súkromného televízneho kanála „the Cham Satellite channel“ ako „blízky priateľ prezidenta, ktorý chystal spustenie vlastného televízneho kanála“. Po druhé v dvoch článkoch uverejnených vo februári 2012 na internetovej stránke „The Middle East Research and Information Project (MERIP)“ sa uvádzalo jednak, že „Hamcho [je] podnikateľ blízky Maherovi al‑Assadovi“, a jednak, že „rodiny akýmkoľvek spôsobom spriaznené s režimom ovládli súkromný sektor, a to popri značnej kontrole nad verejnými hospodárskymi aktívami, pričom jedným z týchto klanov je rodina Hamchová“. Po tretie v článku uverejnenom v novembri 2013 v časopise Le Commerce du Levant sa uvádzalo, že „záujmy najmocnejších podnikateľov, vrátane Mohammada Hamcha, sú tak závislé od moci, že sa považujú za neoddeliteľnú súčasť súčasného režimu“ a „títo podnikatelia, hoci je ich málo, disponujú obrovskými finančnými prostriedkami“,
23

V bode 16 napadnutého rozhodnutia totiž odvolací senát odkazoval na „počítačové programy“, ktoré zahŕňajú „softvér“ a „nosiče údajov“ patriace do triedy 9, ako aj na „brožúry“, „časopisy“, „katalógy“ a „knihy“, ktoré patria do triedy 16. V bode 17 napadnutého rozhodnutia sa preskúmanie týkalo „pív“ a „výťažkov z chmeľu“, ktoré patria do triedy 32, ako aj „reštauračných služieb“, ktoré patria do triedy 43. V bode 18 napadnutého rozhodnutia odvolací senát zoskupil služby patriace do triedy 35 do dvoch podskupín, z ktorých prvá sa týka oblasti marketingu a druhá organizovania trhov. V bode 19 napadnutého rozhodnutia je odôvodnenie týkajúce sa služieb patriacich do tried 38 a 42 rozdelené do troch podskupín týkajúcich sa najskôr sprístupnenia portálov, ďalej poskytnutia prístupu k informáciám, k počítačovým programom, k databázam a nakoniec zodpovedajúcich programovacích služieb. V poslednom rade v bode 20 napadnutého rozhodnutia odvolací senát rozlišuje štyri podskupiny, a síce služby patriace do triedy 41 týkajúce sa základnej odbornej prípravy a ďalšieho vzdelávania, športových a kultúrnych činností, zábavy a edičných služieb.
48

Pokiaľ sa Komisia rozhodne odchýliť sa od všeobecných metód uvedených v usmerneniach, ktorými sa sama obmedzila pri výkone svojej diskrečnej právomoci v súvislosti so stanovením pokút, pričom sa tak, ako v prejednávanej veci, opiera o bod 37 týchto usmernení, tieto požiadavky odôvodnenia sú nastolené o to výraznejšie. V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť ustálenú judikatúru, ktorá uznala, že usmernenia vyjadrujú konvenčné pravidlá postupu, ktorých sa Komisia musí vo svojej praxi pridŕžať a od ktorých sa nemôže v individuálnom prípade odkloniť bez udania dôvodov, ktoré by neboli v súlade najmä so zásadou rovnosti zaobchádzania (pozri v tomto zmysle rozsudky z 30. mája 2013, Quinn Barlo a i./Komisia, C‑70/12 P, neuverejnený, EU:C:2013:351, bod 53, a z 11. júla 2013, Ziegler/Komisia, C‑439/11 P, EU:C:2013:513, bod 60 a citovanú judikatúru). Toto odôvodnenie musí byť o to presnejšie, že bod 37 usmernení sa obmedzuje na všeobecný odkaz na „konkrétne okolnosti danej veci“ a ponecháva tak Komisii širokú mieru voľnej úvahy na to, aby tak ako v prejednávanej veci pristúpila k výnimočnej úprave základných súm pokút dotknutých podnikov. V takomto prípade má totiž dodržanie záruk, ktoré právny poriadok Únie stanovuje pre správne konania, vrátane povinnosti odôvodnenia, Komisiou o to zásadnejší význam (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. novembra 1991, Technische Universität München, C‑269/90, EU:C:1991:438, bod 14).
3

Výrobky uvedené v prihláške patria do tried 29 a 30 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú pre každú z týchto tried tomuto opisu: — trieda 29: „Oleje a tuky, jedlé rastlinné oleje a najmä jedlé olivové oleje; jedlé krémy a najmä orechové krémy, artičokové polievky zo šťavy z hľuzoviek, zelený a čierny olivový krém; huby v omáčke a sušené huby“; — trieda 30: „káva, kávové výťažky a kávové prípravky, kávové náhražky, výťažky z kávových náhradok; čaj, čajové prípravky, kakao a kakaové prípravky, čokoláda, výrobky z čokolády, cukrárenské výrobky, cukrovinky; cukor; prírodné sladidlá; pekárenské výrobky, chlieb, droždie, pečivo; sušienky; čokoládové torty, dezerty, pudingy, vodová a krémová zmrzlina; med a medové náhražky; raňajkové cereálie, ryža, cestoviny, potravinové výrobky z ryže, múka alebo obilniny, tiež vo forme hotových jedál; výrobky na ochutenie a okorenenie potravín, dresingy na šaláty, ocot, majonéza, pizza, paradajkové omáčky a rastlinné omáčky“.
70

Z vyššie uvedeného vyplýva, že žalobkyňa správne uviedla, že predmetná kosačka profituje z predpokladu zhody so základnými požiadavkami na ochranu zdravia a bezpečnosti uvedenými v smernici 2006/42 od 3. septembra 2012, keď bolo vytvorené ES vyhlásenie o zhode, do 31. augusta 2013, čo je posledný dátum výroby podľa jej informácií. Harmonizovaná norma EN 60335‑2‑77:2006, u ktorej nie je spochybňované, že s ňou predmetná kosačka bola v zhode, jej mohla platne priznať medzi týmito dátumami, na účely uvedenia na trh alebo do prevádzky, predpoklad zhody so základnými požiadavkami na ochranu zdravia a bezpečnosti upravenými v uvedenej smernici, keďže hoci bol odkaz na ňu uverejnený na základe smernice 98/37, zostáva v platnosti na základe smernice 2006/42 v prípade neexistencie opačnej informácie uverejnenej v úradnom vestníku Komisiou do dňa skončenia platnosti orgánom pre normalizáciu pri prijatí nasledujúcej harmonizovanej normy, teda do 1. septembra 2013.
6.2.

Pokiaľ ide o úroveň opravy, 10 % paušálna sadzba navrhnutá pre rok 2009 je vyššia než sadzba (7,4 %) uplatnená na rok 2008 aj než sadzba navrhnutá pre rok 2010. Orgán si kladie otázku, či by sa úroveň opravy na rok 2009 nemohla určiť presnejšie, podobne ako sa to prijalo pre rok 2008. Predpokladom toho by však bolo, že výpočty by pokrývali všetky nedostatky a týkali by sa rizík, ktoré vznikajú fondom. Orgán nie je schopný posúdiť, či je to možné.
90

Subsidiárne Súdny dvor Európskej únie tvrdí, že metóda použitá žalobkyňami na výpočet ich údajnej majetkovej ujmy nie je správna a neumožňuje ju vyčísliť. Na jednej strane proporčný výpočet, aký vykonali žalobkyne, neumožňuje vypočítať časť nákladov, ktoré možno pripísať za obdobie, ktoré zodpovedá neodôvodneným prieťahom v konaní. Na druhej strane skutočnosti použité žalobkyňami na výpočet ich ujmy nie sú takej povahy, aby im umožnili vypočítať hypotetickú ujmu vyplývajúcu z údajných prieťahov, ku ktorým došlo v konaní vo veciach T‑76/06 a T‑78/06. Na účely posúdenia existencie hypotetickej ujmy, ktorá im vznikla z dôvodu neodôvodnených prieťahov v konaní, treba totiž porovnať náklady, ktoré účinne vynaložili na zaplatenie pokuty a hypotetické náklady, ktoré by museli znášať, ak by v konaní nedošlo k prieťahom a ak by pokuty zaplatili skôr. Za určitých okolností by však bolo možné, že by pre podnik bolo výhodnejšie platbu pokuty odložiť, aj keď táto odložená platba zahŕňa pre tento podnik povinnosť zaplatiť dodatočné úroky v pevnej sadzbe, ako je sadzba 3,56% stanovená Komisiou. Súdny dvor Európskej únie v duplike dodáva, že odložená platba poskytuje vo svojej podstate výhodu a že uvedená výhoda v prejednávanej veci existuje.
66

Napokon treba subsidiárne konštatovať, že so zreteľom na nedostatky zistené pri uplatnení pravidiel týkajúcich sa pasienkov a vo fungovaní systému kontrol SIPA‑SIG, uvedené v bodoch 40 a 41 vyššie, by boli sporné plochy nespôsobilé na poskytnutie podpory, aj keby bola uplatnená definícia v súlade so znením článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004 alebo keby Komisia uplatnila výklad vyplývajúci z akčného plánu z roku 2012, či dokonca výklad prijatý v nariadení č. 1307/2013.
21

Dňa 13. novembra 2006 Komisia prijala rozhodnutie 2006/776/ES o sumách, ktoré sa budú účtovať pre množstvá nadbytočného cukru nestiahnuté z trhu (Ú. v. EÚ L 314, 2006, s. 35, ďalej len „rozhodnutie o cukre“. V tomto rozhodnutí Komisia poznamenala, že tri z piatich nových členských štátov uvedených v bode 20 vyššie predložili v lehote stanovenej článkom 7 ods. 1 nariadenia č. 60/2004 dôkaz o odstránení časti nadbytkov cukru konštatovaných v nariadení č. 832/2005. Komisia v nadväznosti na to vypočítala sumu finančného poplatku, ktorý muselo dotknutých päť členských štátov zaplatiť v súlade s článkom 7 ods. 2 nariadenia č. 60/2004 z dôvodu nadbytkov, pre ktoré nebol predložený takýto dôkaz. Táto suma bola vypočítaná pre každý dotknutý členský štát vynásobením neodstránených množstiev, sumou najvyšších vývozných náhrad uplatniteľných v období od 1. mája 2004 do 30. novembra 2005 na biely cukor spadajúci do podpoložky KN 1701 99 10. Podľa článku 1 rozhodnutia o cukre bol Estónskej republike uložený finančný poplatok 45686268 eur, výšku ktorého zaplatila do rozpočtu Únie vo viacerých splátkach v lehotách stanovených v článku 2 tohto rozhodnutia, pričom posledná splátka bola zaplatená v decembri 2009.
28

Navyše v bode 40 napadnutého rozhodnutia odvolací senát uviedol, že vzhľadom na to, že zmluva z 8. júna 1979 sa riadi anglickým právom, jedine High Court of Justice (England and Wales) [Vrchný súd (Anglicko a Wales)] má právomoc na výklad uvedenej zmluvy. Dodal, že žalobkyňa neuviedla nijaké rozhodnutie tohto súdu, ktoré by mohlo podložiť jej tvrdenie, že práva k názvu hudobnej skupiny „The Specials“ boli prevedené na tretiu osobu.
189

Je pravda, že z bodu 5.1.2.1.2 podporného dokumentu vyplýva, že štúdia s názvom Zanotelli a i. (2010) nebola presvedčivá v súvislosti s kvalifikáciou DEHP ako endokrinného disruptora. V uvedenom bode sa uvádza, že v tejto štúdii nebolo jednoznačné, či „spomalenie rastu“ (reduction in growth) pozorované u rýb ako účinok DEHP bolo podmienené endokrinne, alebo nie (it is not clear whether the effect is endocrine mediated or not). Rovnako podľa štúdie Wanga a i. (2013) nebol skúmaný ani pozorovaný žiadny nepriaznivý účinok endokrinnej alebo systémovej povahy (no endocrine related or systemic adverse effects were investigated nor observed).
16

V tejto súvislosti tvrdí, že žalobkyňa nespochybňuje napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom sa ním zamieta prístup k sporným dokumentom, ale obmedzuje sa na spochybnenie jej právomoci prijať toto rozhodnutie. Samotné zamietnutie prístupu tak podľa nej nepredstavuje nepriaznivý akt pre žalobkyňu a prípadné zrušenie napadnutého rozhodnutia naň nebude mať vplyv. Podľa Komisie, ak by Všeobecný súd rozhodol, že nemala právomoc v celom rozsahu preskúmať žiadosť, ktorú jej postúpili poľské orgány, právne postavenie žalobkyne by sa nezmenilo, pretože zrušením napadnutého rozhodnutia by sa jej nepriznal prístup k sporným dokumentom a poľským orgánom by nevznikla povinnosť tieto dokumenty zverejniť.
75

Na základe tejto skutočnosti, aj keby, ako uvádza Francúzska republika, mala Komisia v úmysle začať proti Francúzskej republike konanie o nesplnení povinnosti a na tento účel by prevzala skutočnosti uvedené vo svojom podrobnom stanovisku do svojho oznámenia, prípadne aj do možného podania pred Súdnym dvorom, ktorého zverejnenie by mohlo zasiahnuť do ochrany súdneho konania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. decembra 2001, Petrie a i./Komisia, T‑191/99, EU:T:2001:284, body 68 a 69), riziko začatia konania o nesplnení povinnosti v štádiu pred podaním žaloby proti Francúzskej republike nebolo v prejednávanej veci rozumne predvídateľné, a preto bolo čisto hypotetické.
37

V prejednávanej veci druhé napadnuté rozhodnutie spôsobovalo žalobkyniam ujmu v čase podania žaloby, keďže v uvedenom rozhodnutí agentúra zamietla ich ponuku v rámci časti 2 a túto časť zadala trom iným uchádzačom. Výsledkom zrušenia tohto rozhodnutia by bolo, že agentúra by v zásade musela opätovne posúdiť ponuku žalobkýň, čo by im mohlo priniesť prospech, pretože nemožno samozrejme vylúčiť, že v dôsledku nového posúdenia by mohla byť časť 2 zadaná žalobkyniam. Navyše zrušenie tohto rozhodnutia by mohlo agentúru primäť k tomu, aby do budúcnosti vykonala primerané zmeny týkajúce sa verejných obstarávaní (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. mája 2014, European Dynamics Luxembourg/ECB, T‑553/11, neuverejnený, EU:T:2014:275, bod 95 a citovanú judikatúru). Žalobkyne preto mali záujem na konaní proti druhému napadnutému rozhodnutiu v okamihu podania žaloby a táto žaloba bola preto prípustná.
87

Ak by sa totiž súd Európskej únie sám považoval za príslušný rozhodovať vo veci neplatnosti aktov patriacich do čisto zmluvného rámca, riskoval by nielen to, že by bol článok 272 ZFEÚ zbavený svojho zmyslu, ktorý umožňuje zveriť súdnu právomoc Únie na základe arbitrážnej doložky, ale v prípade, že by zmluva neobsahovala takúto doložku, aj to, že by rozšíril svoju súdnu právomoc nad rámec stanovený článkom 274 ZFEÚ, ktorý zveruje všeobecnú právomoc rozhodovať o sporoch, v ktorých je stranou Únia, vnútroštátnym súdom (pozri rozsudok z 9. septembra 2015, Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Komisia, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, bod 19 a citovanú judikatúru).
70

Tieto podmienky v zásade zodpovedajú podmienkam, ktoré stanovuje judikatúra Európskeho súdu pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“), podľa ktorej na to, aby bol zásah do výkonu práva na slobodu prejavu odôvodnený podľa článku 10 ods. 2 EDĽP, musí byť „stanovený zákonom“, týkať sa jedného alebo viacerých legitímnych cieľov uvedených v tomto ustanovení a byť „nevyhnutným v demokratickej spoločnosti“ na dosiahnutie týchto cieľov (rozsudok ESĽP z 15. októbra 2015, Perinçek v. Švajčiarsko, CE:ECHR:2015:1015JUD002751008, bod 124). Z toho vyplýva, že sporné kritérium sa má vykladať v tom zmysle, že Rada mohla prijať reštriktívne opatrenia spôsobilé obmedziť slobodu prejavu žalobcu, a to za predpokladu, že tieto obmedzenia spĺňajú vyššie pripomenuté podmienky, pričom na to, aby mohla byť uvedená sloboda oprávnene obmedzená, musia byť tieto podmienky splnené kumulatívne.
4

V časti oficiálneho formulára prihlášky na zápis určenej na opis dizajnu, ktorého zápis sa žiada, napísala Ball Europe tento text v angličtine: „Group of cans for drink, all having a sleek but high appearance with reduced neck, preferably made of thin sheet metal, especially for filling volumes of 250 ml, 300 ml or 330 ml, respectively.“ (Skupina plechoviek na nápoje, ktoré majú elegantnú, avšak vysokú vonkajšiu úpravu so zúženým hrdlom a prednostne sú vyrobené z tenkého kovového plechu, špeciálne na plnenie 250 ml, 300 ml alebo 330 ml.)