Preskúmanie vykonané Úradom Európskej únie pre duševné vlastníctvo a Všeobecným súdom sa má vykonať s prihliadnutím na požiadavku garantovať potrebný účinok nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Európskej únie, ktorým je zabezpečiť ochranu ochrannej zámky Európskej únie.

Skutočnosť, že by Všeobecný súd musel vnútroštátne právo uplatňovať iba v medziach toho, ako ho vnútroštátne súdy vykladali v čase rozhodnutia odvolacieho senátu Úradu, by mohla viesť k tomu, že by sa ochranná známka Európskej únie nezapísala alebo by sa vyhlásila za neplatnú napriek tomu, že by uplatniteľné pravidlo vnútroštátneho práva neposkytovalo na to žiadny právny základ v čase, keď Všeobecný súd vydáva svoje rozhodnutie.

Taký výsledok by bol v rozpore nielen s požiadavkou garantovať potrebný účinok nariadenia č. 207/2009, ale aj v rozpore so zásadou účinnej súdnej ochrany vzhľadom na to, že by Všeobecný súd bol zbavený reálnej možnosti vykonať plné preskúmanie zákonnosti uvedené v bodoch 37 a 38 tohto rozsudku.

Z uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd je na účely posúdenia rozsahu ochrany podľa vnútroštátneho práva povinný uplatniť vnútroštátne ustanovenia takým spôsobom, ako ich v čase vyhlásenia svojho rozhodnutia vykladajú vnútroštátne súdy. Musí byť teda možné, aby zohľadnil aj rozhodnutie vnútroštátneho súdu, ktoré bolo vydané po prijatí rozhodnutia odvolacieho senátu Úradu.

Je pravda, že zohľadnenie rozhodnutia vnútroštátneho súdu vydaného po prijatí rozhodnutia odvolacieho senátu Úradu môže viesť k tomu, že Všeobecný súd vykoná posúdenie vnútroštátnej právnej normy, ktoré sa líši od posúdenia tohto odvolacieho senátu. Vzhľadom však na to, že súdne preskúmanie posúdenia vnútroštátneho práva uvedeným odvolacím senátom, ktoré vykonal Všeobecný súd, je plným preskúmaním zákonnosti, okolnosť, ktorá nastane po prijatí rozhodnutia tohto odvolacieho senátu, že toto rozhodnutie je založené na nesprávnom výklade vnútroštátneho práva, nemôže predstavovať prekážku, ktorá by mala brániť náprave spôsobenej chyby.

Tento záver nie je spochybnený judikatúrou, podľa ktorej sa Všeobecný súd musí po prvé v zásade obmedziť na to, aby na základe informácií zakladajúcich rozhodnutie odvolacieho senátu Úradu dospel k rozhodnutiu, ktoré mal tento odvolací senát prijať, po druhé Všeobecný súd môže zrušiť alebo zmeniť rozhodnutie, ktoré je predmetom žaloby, iba vtedy, ak v čase jeho prijatia existoval niektorý z dôvodov na jeho zrušenie alebo zmenu, ktoré sú uvedené v článku 65 ods. 2 nariadenia č. 207/2009, a po tretie Všeobecný súd nemôže uvedené rozhodnutie zrušiť či zmeniť z dôvodov, ktoré sa objavia až po jeho prijatí.

Hoci je pravda, že táto zásada má široký rozsah a Všeobecnému súdu najmä zakazuje, aby zrušil alebo zmenil rozhodnutie odvolacieho senátu Úradu s prihliadnutím na skutočnosti, ktoré sa objavia po prijatí tohto rozhodnutia, alebo na uplatnenie hmotnoprávnych ustanovení, ktoré v čase tohto prijatia ešte nenadobudli účinnosť, Všeobecnému súdu nezakazuje, aby v sporoch týkajúcich sa uplatnenia článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 zohľadnil vývoj výkladu pravidla vnútroštátneho práva preskúmaného odvolacím senátom Úradu. Toto pravidlo vnútroštátneho práva je totiž súčasťou skutočností predložených na posúdenie tohto odvolacieho senátu a uplatnenie uvedeného pravidla týmto senátom podlieha podľa článku 65 ods. 2 tohto nariadenia plnému preskúmaniu zákonnosti Všeobecným súdom.

V súlade so zásadou kontradiktórnosti, ktorá je súčasťou práva na spravodlivý proces zakotveného v článku 47 Charty základných práv Európskej únie, však skutočnosť, že Všeobecný súd zohľadní rozhodnutie vydané po prijatí rozhodnutia odvolacieho senátu Úradu, podlieha podmienke, že ako v prejednávanej veci mali účastníci konania pred Všeobecným súdom možnosť vyjadriť sa k relevantnému vnútroštátnemu rozhodnutiu.

(pozri body 39 – 46)