Vec C‑249/15

Wind 1014 GmbH

a

Kurt Daell

proti

Skatteministeriet

(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Østre Landsret)

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 56 ZFEÚ – Slobodné poskytovanie služieb – Obmedzenia – Motorové vozidlo poskytnuté na lízing rezidentovi členského štátu lízingovou spoločnosťou so sídlom v inom členskom štáte – Registračná daň vypočítaná pomerne podľa doby používania vozidla – Nevyhnutnosť súhlasu vnútroštátnych daňových orgánov pred uvedením do prevádzky – Odôvodnenie – Predchádzanie obchádzaniu daňových pravidiel, ako aj ich podvodnému alebo zneužívajúcemu uplatňovaniu – Zachovanie daňovej právomoci štátu – Proporcionalita“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) z 18. januára 2018

Slobodné poskytovanie služieb – Obmedzenia – Daňová právna úprava – Motorové vozidlo poskytnuté na lízing rezidentovi členského štátu lízingovou spoločnosťou so sídlom v inom členskom štáte – Registračná daň vypočítaná pomerne podľa doby používania vozidla – Vnútroštátna právna úprava podmieňujúca uvedenie vozidla do prevádzky na základe zaplatenia uvedenej dane predchádzajúcim povolením daňových orgánov – Právna úprava podmieňujúca okamžité uvedenie tohto vozidla do prevádzky zaplateniu celej registračnej dane – Obmedzenie – Odôvodnenie – Obchádzanie daňových pravidiel alebo ich zneužívajúce uplatňovanie – Neexistencia – Porušenie zásady proporcionality

(Článok 56 ZFEÚ)

Článok 56 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni takej právnej úprave a správnej praxi členského štátu, o aké ide vo veci samej, podľa ktorých

– je uvedenie do prevádzky vozidla poskytnutého na lízing rezidentovi tohto členského štátu lízingovou spoločnosťou so sídlom v inom členskom štáte na účely dočasného používania tohto vozidla v prvom členskom štáte, a to na základe zaplatenia registračnej dane vypočítanej pomerne podľa doby tohto používania, podmienené, pokiaľ ide o toto zaplatenie, predchádzajúcim povolením daňových orgánov tohto prvého členského štátu, bez ktorého uvedené vozidlo v zásade nemožno uviesť do prevádzky na jeho území, a

– možnosť okamžite uviesť do prevádzky také vozidlo v tomto prvom členskom štáte počas preskúmavania žiadosti povinnej osoby o priznanie možnosti zaplatiť registračnú daň vzťahujúcu sa na uvedené vozidlo, ktorá je vypočítaná pomerne podľa doby jeho používania v uvedenom prvom členskom štáte, je podmienená predchádzajúcim zaplatením celej výšky registračnej dane, s výhradou vrátenia preplatku spolu s úrokmi v prípade, že uvedené daňové orgány povinnej osobe povolili zaplatiť registračnú daň vypočítanú podľa tohto pomeru, a v okamihu vydania tohto povolenia.

Pokiaľ ide o režim predchádzajúceho povolenia, ako to vyplýva z bodov 45, 46 a 50 tohto rozsudku, jeho cieľom je predchádzať obchádzaniu daňových pravidiel, ako aj ich podvodnému alebo zneužívajúcemu uplatňovaniu, čo v súlade s judikatúrou Súdneho dvora predstavuje cieľ, ktorý môže odôvodniť obmedzenie slobodného poskytovania služieb.

Je potrebné zdôrazniť, že taký režim predchádzajúceho povolenia, o aký ide vo veci samej, možno považovať za režim, ktorý má svojou povahou garantovať realizáciu cieľa uvedeného v predchádzajúcom bode. V tomto prípade totiž v rámci správneho konania, ktorého výsledkom môže byť predchádzajúce povolenie, daňové orgány overujú, či sú splnené podmienky uplatnenia pomernej dane, a najmä dobu trvania lízingovej zmluvy, ako aj totožnosť skutočného vlastníka predmetného vozidla. Takéto overovanie umožňuje určiť výšku tejto dane v závislosti od doby predmetného prenájmu, a teda predpokladaného používania tohto vozidla na dánskom území. V tomto ohľade z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že na to, aby sa dosiahol súlad s právom Únie a osobitne so zásadou proporcionality, musí vnútroštátna právna úprava upravujúca podmienky výpočtu takejto dane zohľadňovať dobu, počas ktorej sa na území predmetného členského štátu používalo vozidlo poskytnuté na lízing spoločnosťou so sídlom v inom členskom štáte (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. septembra 2017, Komisia/Írsko,C‑552/15, EU:C:2017:698, bod 95 a citovanú judikatúru).

Samotná okolnosť, že dánsky rezident dočasne používa na dánskom území vozidlo, ktoré mu poskytla na lízing lízingová spoločnosť so sídlom v inom členskom štáte, však nemôže zakladať všeobecnú domnienku existencie zneužívajúceho konania a odôvodňovať opatrenie zasahujúce do výkonu základnej slobody zaručenej Zmluvou o FEÚ (pozri analogicky rozsudok zo 4. decembra 2008, Jobra,C‑330/07, EU:C:2008:685, bod 37 a citovanú judikatúru).

Pokiaľ ide o možnosť okamžite uviesť do prevádzky vozidlo poskytnuté na lízing dánskemu rezidentovi spoločnosťou so sídlom v inom členskom štáte na účely dočasného používania tohto vozidla na dánskom území, ako to vyplýva z bodu 25 tohto rozsudku, táto možnosť je podľa dánskej právnej úpravy a správnej praxe podmienená zaplatením celej registračnej dane s výhradou neskoršieho vrátenia preplatku dane spolu s úrokmi.

V tomto ohľade je potrebné uviesť, že táto možnosť stanovená dánskou právnou úpravou a správnou praxou nezohľadňuje dobu používania predmetného vozidla v Dánsku.

Je potrebné zdôrazniť, tak ako to urobila Komisia na pojednávaní, že vnútroštátne opatrenie, podľa ktorého sa uvedenie do prevádzky vozidiel poskytnutých na lízing rezidentom dotknutého členského štátu lízingovou spoločnosťou so sídlom v inom členskom štáte na účely ich dočasného používania v prvom členskom štáte povolí po zaplatení dane, ktorá sa vypočíta pomerne podľa doby používania takého vozidla v tomto prvom členskom štáte, a to na základe poskytnutia lízingovej zmluvy daňovým orgánom, pričom uvedená zmluva v konkrétnom prípade obsahuje údaje, aké sa vyžadujú podľa § 3b ods. 9 zákona o registračnej dani, a s výhradou overenia ex post dodržania podmienok uplatnenia uvedenej dane uvedenými orgánmi, by predstavovalo menej obmedzujúce opatrenie ako opatrenia vyplývajúce z právnej úpravy a správnej praxe členského štátu, ako sú opísané v bodoch 22 až 25 tohto rozsudku. V rámci takého opatrenia by dotknutý členský štát tiež mohol obmedziť platnosť registrácie na dobu trvania lízingovej zmluvy.

Také opatrenia, ktoré by v konkrétnych preukázaných prípadoch obchádzania daňových pravidiel alebo zneužitia zahŕňali povinnosť dánskeho rezidenta ako takého alebo prípadne solidárnu povinnosť s príslušnou lízingovou spoločnosťou zaplatiť rozdiel medzi výškou pomernej registračnej dane a celou registračnou daňou, ako aj primerané trestnoprávne sankcie, by dotknutému členskému štátu umožňovali predchádzať nebezpečenstvu uvedenému v bode 46 tohto rozsudku a zároveň s ním bojovať.

Preto je potrebné konštatovať, že právna úprava a správna prax členského štátu, ako sú opísané v bodoch 22 až 25 tohto rozsudku, idú nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľov sledovaných touto právnou úpravou a praxou.

(pozri body 51 – 53, 55 – 57, 59, 60 a výrok)