ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (prvá komora)

z 2. decembra 2008

Vec T‑471/04

Georgios Karatzoglou

proti

Európskej agentúre pre obnovu (EAR)

„Verejná služba – Dočasný zamestnanec – Vrátenie Súdu prvého stupňa po zrušení – Výpoveď zmluvy – Povinnosť odôvodnenia – Zneužitie právomoci – Zásada riadnej správy vecí verejných“

Predmet: Žaloba, ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia EAR z 26. februára 2004, ktorým bola vypovedaná pracovná zmluva žalobcu

Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. G. Karatzoglou a Európska agentúra pre obnovu (EAR) znášajú svoje vlastné trovy konania, ktoré vznikli pred Súdnym dvorom a Súdom prvého stupňa.

Abstrakt

1. Úradníci – Dočasní zamestnanci – Rozdielne režimy – Výpoveď zmluvy na dobu neurčitú dočasného zamestnanca – Povinnosť odôvodnenia – Nedostatok

[Služobný poriadok úradníkov, článok 25 druhý odsek; podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 11 a článok 47 bod 2 písm. a)]

2. Úradníci – Žaloba – Dôvody – Zneužitie právomoci – Pojem

3. Úradníci – Dočasní zamestnanci – Výpoveď zmluvy na dobu neurčitú dočasného zamestnanca – Návrh na preloženie do inej krajiny – Odmietnutie

1. Jednostranné vypovedanie pracovnej zmluvy na dobu neurčitú dočasného zamestnanca, ktoré je výslovne upravené v článku 47 bode 2 písm. a) podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov, patrí do širokej miery voľnej úvahy príslušného orgánu, s ktorou zamestnanec súhlasil pri jeho prijatí do zamestnania. Má svoje opodstatnenie v pracovnej zmluve a nemusí byť teda odôvodnená. Dočasný zamestnanec zamestnaný na základe pracovnej zmluvy, ktorú je možné za predpokladu dodržania platných právnych predpisov jednostranne a bez uvedenia dôvodu vypovedať, sa v tomto aspekte zásadne odlišuje od úradníka. Dočasný zamestnanec nemá zaručenú stabilitu zamestnania, ako majú úradníci, lebo už zo samotného pojmu vyplýva, že jeho pracovné povinnosti majú byť vykonávané len počas obmedzenej doby. Postavenie dočasného zamestnanca sa teda podstatne odlišuje od postavenia úradníka vymenovaného podľa služobného poriadku, takže je vylúčené, aby sa analogicky uplatnil článok 25 druhý odsek tohto poriadku vzťahujúci sa na povinnosť odôvodnenia rozhodnutí spôsobujúcich ujmu, ako je všeobecne upravené v článku 11 podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov.

(pozri body 35 a 36)

Odkaz: Súdny dvor, 18. októbra 1977, Schertzer/Parlament, 25/68, Zb. s. 1729, body 39 a 40; Súdny dvor, 19. júna 1992, V./Parlament, C‑18/91 P, Zb. s. I‑3997, bod 39; Súd prvého stupňa, 28. januára 1992, Speybrouck/Parlament, T‑45/90, Zb. s. II‑33, bod 93; Súd prvého stupňa, 17. marca 1994, Hoyer/Komisia, T‑51/91, Zb. VS s. I‑A‑103, II‑341, bod 27; Súd prvého stupňa, 15. februára 2005, Pyres/Komisia, T‑256/01, Zb. VS s. I‑A‑23, II‑99, bod 43; Súd prvého stupňa, 6. júna 2006, Girardot/Komisia, T‑10/02, Zb. VS s. I‑A‑2‑129, II‑A‑2‑609, bod 72

2. Pojem zneužitie právomoci má presne vymedzený rozsah, ktorý sa týka prípadu, keď správny orgán uplatní svoje právomoci s iným cieľom, ako je ten, na ktorý mu boli udelené. O zneužitie právomoci pri rozhodnutí ide iba vtedy, keď sa zdá na základe objektívnych, relevantných a súhlasných nepriamych dôkazov, že rozhodnutie bolo prijaté na dosiahnutie iného ako stanoveného cieľa. V tomto smere sa na podporu svojich tvrdení nestačí dovolávať určitých skutočností, ale je potrebné poskytnúť dostatočne presné, objektívne a súhlasné nepriame dôkazy, ktoré môžu potvrdiť ich pravdivosť alebo aspoň ich pravdepodobnosť, pričom v opačnom prípade nemožno spochybniť vecnú správnosť tvrdenia dotknutej inštitúcie.

(pozri body 49 a 50)

Odkaz: Súd prvého stupňa, 5. júla 2000, Samper/Parlament, T‑111/99, Zb. VS s. I‑A‑135, II‑611, bod 64; Súd prvého stupňa, 19. septembra 2001, E/Komisia, T‑152/00, Zb. VS s. I‑A‑179, II‑813, bod 69; Súd prvého stupňa, 13. decembra 2005, Cwik/Komisia, T‑155/03, T‑157/03 a T‑331/03, Zb. VS s. I‑A‑411, II‑1865, body 179 a 180

3. Podľa zásady riadnej správy vecí verejných má administratíva pri rozhodovaní o postavení zamestnanca povinnosť zohľadniť všetky skutočnosti, ktoré môžu byť relevantné pre jej rozhodnutie, a vziať pritom do úvahy nielen záujem služby, ale aj záujmy dotknutého zamestnanca. Administratíva, ktorá navrhla dočasnému zamestnancovi jeho preloženie do iného štátu namiesto ukončenia jeho pracovnej zmluvy, pričom tento zamestnanec uvedené preloženie odmietol, vypovedaním pracovnej zmluvy zohľadnila nielen záujmy služby, ale aj záujmy daného zamestnanca.

(pozri body 56 – 58)

Odkaz: Súd prvého stupňa, 16. marca 2004, Afari/BCE, T‑11/03, Zb. VS s. I‑A‑65, II‑267, bod 42; Sú pre verejnú službu, 13. decembra 2007, Sequeira Wandschneider/Komisia, F‑28/06, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 150