Vec C‑304/14

Secretary of State for the Home Department

proti

CS

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Občianstvo Únie — Článok 20 ZFEÚ — Štátny príslušník tretieho štátu, ktorý má vo svojej starostlivosti maloleté dieťa, ktoré je občanom Únie — Právo na pobyt v členskom štáte, ktorého štátnym príslušníkom je dieťa — Odsúdenie rodiča dieťaťa za trestný čin — Rozhodnutie o vyhostení rodiča, v dôsledku ktorého je nepriamo vyhostené dotknuté dieťa“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 13. septembra 2016

Občianstvo Únie – Ustanovenia Zmluvy – Právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov – Obmedzenie práva na vstup a práva na pobyt z dôvodov verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti – Právna úprava členského štátu, podľa ktorej musí byť štátny príslušník tretieho štátu, ktorý bol v minulosti odsúdený za trestný čin, vyhostený z územia tohto členského štátu do daného tretieho štátu, hoci tento štátny príslušník má vo svojej starostlivosti maloleté dieťa, ktoré je štátnym príslušníkom tohto členského štátu a zdržiava sa v ňom od svojho narodenia bez toho, aby využilo svoje právo voľného pohybu – Opatrenie na vyhostenie uvedeného štátneho príslušníka tretieho štátu, v dôsledku ktorého musí toto dieťa opustiť územie Únie – Neprípustnosť – Hranice – Prijatie vyhosťujúceho opatrenia založeného na osobnom správaní uvedeného štátneho príslušníka – Prípustnosť – Podmienky – Overenie prislúchajúce vnútroštátnemu súdu

(Článok 20 ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 7 a článok 24 ods. 2)

Článok 20 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu, podľa ktorej musí byť štátny príslušník tretieho štátu, ktorý bol v minulosti odsúdený za trestný čin, vyhostený z územia tohto členského štátu do daného tretieho štátu, hoci tento štátny príslušník má vo svojej starostlivosti maloleté dieťa, ktoré je štátnym príslušníkom tohto členského štátu a zdržiava sa v ňom od svojho narodenia bez toho, aby využilo svoje právo voľného pohybu, pokiaľ by toto dieťa muselo v dôsledku vyhostenia dotknutej osoby opustiť územie Európskej únie, čím by bolo zbavené možnosti skutočne využívať podstatnú časť práv, ktoré mu vyplývajú z postavenia občana Únie. Za výnimočných okolností však členský štát môže prijať opatrenie na vyhostenie pod podmienkou, že toto opatrenie je založené na osobnom správaní tohto štátneho príslušníka tretieho štátu, ktoré musí predstavovať skutočnú, existujúcu a dostatočne vážnu hrozbu ovplyvňujúcu jeden zo základných záujmov spoločnosti tohto členského štátu, a že pri jeho prijatí boli zohľadnené jednotlivé dotknuté záujmy, čo musí overiť vnútroštátny súd.

Hoci totiž článok 20 ZFEÚ nemá vplyv na možnosť členských štátov odvolávať sa na výnimku súvisiacu najmä s ochranou verejného poriadku a zachovaním vnútornej bezpečnosti, pokiaľ situácia uvedeného štátneho príslušníka tretieho štátu patrí do pôsobnosti práva Únie, jej posúdenie musí zohľadňovať právo na rešpektovanie súkromného a rodinného života, tak ako ho stanovuje článok 7 Charty základných práv Európskej únie, pričom tento článok treba vykladať s ohľadom na povinnosť zohľadniť najlepšie záujmy dieťaťa, ktorá je stanovená v článku 24 ods. 2 Charty. Okrem toho pri zdôvodňovaní výnimky z práva občanov Únie alebo ich rodinných príslušníkov na pobyt odvolaním sa na pojmy „verejný poriadok“ a „verejná bezpečnosť“, je potrebné tieto pojmy vykladať reštriktívne tak, aby ich rozsah členské štáty nemohli určovať jednostranne bez kontroly inštitúcií Únie.

Pojem „verejný poriadok“ v každom prípade predpokladá popri porušení spoločenského poriadku, ktorým je každé porušenie zákona, existenciu skutočnej, existujúcej a dostatočne vážnej hrozby ovplyvňujúcej jeden zo základných záujmov spoločnosti. Pokiaľ ide o pojem „verejná bezpečnosť“, tento pojem zahŕňa vnútornú bezpečnosť členského štátu, ako aj jeho vonkajšiu bezpečnosť, a teda dosah na fungovanie inštitúcií a podstatných verejných služieb, ako aj prežitie obyvateľstva a riziko vážneho narušenia vonkajších vzťahov alebo mierového spolužitia národov, prípadne dosah na vojenské záujmy môžu ovplyvňovať verejnú bezpečnosť. Navyše boj proti kriminalite spojenej s pašovaním omamných látok v organizovanej skupine alebo proti terorizmu je obsiahnutý v pojme „verejná bezpečnosť“. V tomto kontexte, pokiaľ je rozhodnutie o vyhostení založené na existencii skutočnej, existujúcej a dostatočne vážnej hrozby pre verejný poriadok alebo verejnú bezpečnosť vyplývajúcej z trestnej činnosti štátneho príslušníka tretieho štátu, ktorý má svoje deti, občanov Únie, vo výlučnej starostlivosti, je takéto rozhodnutie v súlade s právom Únie.

Tento záver však nemožno automaticky vyvodiť len z toho, že dotknutá osoba má záznam v registri trestov. Mohol by vyplývať len z konkrétneho posúdenia všetkých skutočných a relevantných okolností prejednávanej veci vnútroštátnym súdom, vo svetle zásady proporcionality, najlepšieho záujmu dieťaťa a základných práv, ktorých dodržiavanie zabezpečuje Súdny dvor. Toto posúdenie tak musí najmä zohľadniť osobné správanie dotknutého jednotlivca, dĺžku a zákonnosť pobytu dotknutej osoby na území daného členského štátu, povahu a závažnosť spáchaného porušenia, existujúci stupeň nebezpečnosti dotknutej osoby pre spoločnosť, vek jej detí a ich zdravotný stav, ako aj ich rodinnú a ekonomickú situáciu.

Vnútroštátnemu súdu v tomto ohľade prislúcha, aby posúdil jednak stupeň spoločenskej nebezpečnosti protiprávneho správania, ktorého sa štátny príslušník dotknutého tretieho štátu dopustil, a jednak prípadné dôsledky, ktoré by takéto správanie mohlo mať na verejný poriadok alebo verejnú bezpečnosť dotknutého členského štátu. V rámci posúdenia, ktoré bude musieť vykonať, musí vnútroštátny súd takisto zohľadniť základné práva, ktorých dodržiavanie Súdny dvor zabezpečuje, najmä právo na rešpektovanie súkromného a rodinného života, tak ako ho stanovuje článok 7 Charty, a zabezpečiť dodržiavanie zásady proporcionality. Pri vyvažovaní záujmov, o ktoré ide, je potrebné zohľadniť najvyšší záujem dieťaťa. Osobitná pozornosť musí byť venovaná jeho veku, situácii v dotknutom členskom štáte a stupňu jeho závislosti na rodičovi.

(pozri body 36 – 42, 47 – 50 a výrok)