Tento výklad článku 132 ods. 1 písm. f) smernice 2006/112 nemá za následok, že by oslobodenie od dane stanovené v tomto ustanovení bolo pozbavené akéhokoľvek účinku. Konkrétne sa použitie tohto oslobodenia od dane neobmedzuje na skupiny, ktorých členovia vykonávajú výlučne činnosť oslobodenú od dane alebo takú, vo vzťahu ku ktorej nevystupujú ako zdaniteľné osoby. Preto môže byť toto oslobodenie od dane priznané službám poskytovaným NSO, ktorej členovia vykonávajú aj činnosti podliehajúce dani, ale len v tom rozsahu, v akom sú tieto služby priamo potrebné pre činnosti uvedených členov, ktoré sú oslobodené od dane alebo vo vzťahu ku ktorým nevystupujú ako zdaniteľné osoby.

Zo znenia článku 132 ods. 1 písm. f) smernice 2006/112 totiž nevyplýva oslobodenie od dane pre tie poskytované služby, ktoré nie sú priamo potrebné na uskutočňovanie takých činností členov GAP, ktoré sú oslobodené od dane alebo vo vzťahu ku ktorým nevystupujú ako zdaniteľné osoby. Pokiaľ tieto poskytované služby nespadajú do rozsahu uplatniteľnosti oslobodenia od dane podľa článku 132 ods. 1 písm. f) smernice 2006/112, článok 2 ods. 1 písm. c) tejto smernice vyžaduje, aby takéto poskytovanie služieb uskutočnené na území členského štátu zdaniteľnou osobou konajúcou ako takou za protihodnotu, podliehalo DPH.

Členský štát, ktorý stanoví režim dane z pridanej hodnoty (DPH) týkajúci sa nezávislých skupín osôb (NSO), podľa ktorého je poskytovanie služieb zo strany NSO ich členom oslobodené od DPH pod podmienkou, že členovia tejto skupiny, ktorí vykonávajú aj činnosti podliehajúce dani, majú ročný objem obratu bez dane pochádzajúceho z takejto činnosti vo výške najviac 30 % a v niektorých prípadoch 45 % ich celkového ročného objemu obratu bez dane, si neplní povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 2 ods. 1 písm. c) a článku 132 ods. 1 písm. f) smernice 2006/112 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty, zmenenej a doplnenej smernicou 2010/45.

V druhom rade z článku 178 písm. a) smernice 2006/112 v spojení s jej článkom 226 bodom 5 a článkom 168 písm. a) vyplýva, že na to, aby si zdaniteľná osoba mohla uplatniť právo na odpočítanie dane, musí mať faktúru, na ktorej je uvedené jej meno ako odberateľa. Preto dotknutá vnútroštátna právna úprava tým, že umožňuje členom NSO na základe faktúry vystavenej na meno skupiny odpočítať od DPH, ktorú majú zaplatiť oni sami, DPH fakturovanú tejto skupine, porušuje článok 178 písm. a) smernice 2006/112.

Členský štát, ktorý stanoví režim dane z pridanej hodnoty (DPH) týkajúci sa nezávislých skupín osôb (NSO), podľa ktorého ak sú k NSO priradené náklady, na ktorých náhradu sa niektorý z jej členov zaviazal konaním vo svojom mene, ale na účet NSO, predstavuje to transakciu vylúčenú z pôsobnosti DPH, si neplní povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 14 ods. 2 písm. c) a článku 28 smernice 2006/112 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty, zmenenej a doplnenej smernicou 2010/45.

NSO je totiž samostatnou zdaniteľnou osobou odlišnou od jej členov, ktorí sú tiež zdaniteľnými osobami. Preto transakcie medzi NSO konajúcou samostatne a niektorým z jej členov je potrebné posudzovať ako transakcie medzi dvomi zdaniteľnými osobami, ktoré spadajú do rozsahu pôsobnosti DPH. Z uvedeného vyplýva, že priradenie nákladov k NSO niektorým z jej členov, ktorý sa zaviazal na ich úhradu konajúc vo svojom mene, ale na účet NSO, predstavuje transakciu, ktorá spadá do pôsobnosti DPH. Toto konštatovanie potvrdzuje aj článok 14 ods. 2 písm. c) a článok 28 smernice 2006/112.

(pozri body 82 – 84, 91, 92, bod 1 výroku)