Vec C‑272/15

Swiss International Air Lines AG

proti

The Secretary of State for Energy and Climate Change

a

Environment Agency

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 2003/87/ES – Systém obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov – Povinnosť odovzdať emisné kvóty z letov medzi členskými štátmi Únie a väčšinou tretích krajín – Rozhodnutie č. 377/2013/EÚ – Článok 1 – Dočasná výnimka – Vylúčenie letov s príletom na letisko alebo s odletom z letiska na území Švajčiarska – Rozdielne zaobchádzanie s tretími štátmi – Všeobecná zásada rovnosti zaobchádzania – Neuplatniteľnosť“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 21. decembra 2016

Životné prostredie – Znečistenie ovzdušia – Smernica 2003/87 – Systém obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov – Povinnosť odovzdať emisné kvóty z letov medzi členskými štátmi Únie a väčšinou tretích krajín – Dočasná výnimka – Rozdielne zaobchádzanie s tretími štátmi – Prípustnosť – Zásada rovnosti zaobchádzania – Neuplatniteľnosť

(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/87, zmenená a doplnená smernicou 2008/101, článok 12 ods. 2a a článok 16; rozhodnutie Európskeho parlamentu a Rady č. 377/2013, článok 1)

Zo skúmania rozhodnutia č. 377/2013 o dočasnej výnimke zo smernice 2003/87 o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v Spoločenstve z hľadiska zásady rovnosti zaobchádzania nevyplynula žiadna skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť platnosť tohto rozhodnutia, keďže dočasná výnimka, ktorú článok 1 tohto rozhodnutia stanovuje pre požiadavky vyplývajúce z článku 12 ods. 2a a článku 16 smernice 2003/87, zmenenej a doplnenej smernicou 2008/101, pokiaľ ide o odovzdávanie emisných kvót skleníkových plynov z letov uskutočnených počas roku 2012 medzi členskými štátmi Európskej únie a väčšinou tretích krajín, sa neuplatňuje najmä na lety s príletom na letisko alebo s odletom z letiska nachádzajúceho sa vo Švajčiarsku.

Rozhodnutie č. 377/2013 patrí medzi opatrenia prijaté v rámci právomocí Únie v oblasti vonkajších vzťahov. Riadenie vonkajších vzťahov sa uskutočňuje celým radom opatrení, ktoré sa neobmedzujú na opatrenia prijaté v súvislosti so všetkými tretími krajinami, a môže sa tak týkať aj jednej alebo viacerých tretích krajín.

Inštitúcie a orgány Únie disponujú pri riadení vonkajších vzťahov širokou voľnosťou politického rozhodovania. Riadenie vonkajších vzťahov nevyhnutne zahŕňa rozhodnutia politickej povahy. Únii preto musí byť umožnené robiť tieto politické rozhodnutia a rozlišovať v závislosti od cieľov, ktoré sleduje, medzi tretími krajinami bez toho, aby bola povinná zabezpečiť rovnosť zaobchádzania so všetkými týmito krajinami. Výkon právomocí vonkajšej politiky inštitúciami a orgánmi Únie môže tak mať za následok, že s jednou treťou krajinou sa bude zaobchádzať odlišne ako s inými tretími krajinami.

Z práva Únie nevyplýva Únii žiadna výslovná povinnosť rovnako zaobchádzať zo všetkými tretími krajinami. Medzinárodné právo verejné neobsahuje všeobecnú zásadu rovnosti zaobchádzania s tretími krajinami. Vzhľadom na to, že uplatnenie zásady rovnosti zaobchádzania s tretími krajinami by jednostranne obmedzilo manévrovací priestor Únie na medzinárodnej úrovni, nemožno sa domnievať, že Únia mohla uznať takúto požiadavku bez toho, aby výslovne zakotvila rovnosť zaobchádzania s tretími krajinami v Zmluvách.

V Zmluve o FEÚ tak neexistuje všeobecná zásada ukladajúca Únii povinnosť, aby vo svojich vonkajších vzťahoch musela s rôznymi tretími krajinami zaobchádzať rovnako vo všetkých ohľadoch, pričom hospodárske subjekty nie sú v žiadnom prípade oprávnené odvolávať sa na existenciu takejto zásady. Na rozdielne zaobchádzanie s tretími krajinami v rámci vonkajších vzťahov Únie stanovené v článku 1 rozhodnutia č. 377/2013 sa preto nevzťahuje zásada rovnosti zaobchádzania.

(pozri body 22 – 26, 35, 37 a výrok)