ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Prvý žalobný dôvod je založený na tom, že Komisia porušila všeobecné zásady práva Spoločenstva a prijatím nariadenia 2021/2288 porušila: — zásadu rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie obmedzením platnosti digitálneho certifikátu na 270 dní od dátumu ukončenia základnej série očkovaní, aby sa uľahčil voľný pohyb držiteľov platných digitálnych certifikátov (t. j. osôb s posilňovacou dávkou, ktoré majú mať väčšiu imunitu voči variantu vírusu Omicron), pričom zároveň z pôsobnosti napadnutého aktu vylúčila neurčitú skupinu osôb vymedzenú vekom, povolaním, životným štýlom alebo inými kritériami (bez ohľadu na to, či sú alebo nie sú vôbec očkované), čím sa zároveň dopustila diskriminácie veľkej skupiny osôb, ktoré dokončili základnú sériu očkovania a prekonali ochorenie Covid, hoci z vedeckých dôkazov vyplýva, že tieto osoby s tzv. hybridnou imunitou predstavujú porovnateľné alebo menšie riziko pre spoločnosť z hľadiska prenosu infekcie a zaťaženia systému zdravotníctva ako osoby, ktorých digitálny certifikát zostáva neobmedzene v platnosti alebo ktoré sú inak vyňaté z pôsobnosti napadnutého aktu a sú de iure neinfekčné, — zásadu proporcionality tým, že neuviedla dôvody založené na kvalitatívnych a, ak je to možné, kvantitatívnych údajoch, t. j. riadne nevyhodnotila dostupné vedecké údaje o skupinách osôb, ktoré môžu predstavovať riziko nákazy chorobou Covid pre ostatných, pričom riadne nezdôvodnila, prečo práve zvoleným opatrením, ktorým sa obmedzuje platnosť digitálnych certifikátov EÚ COVID na maximálne 270 dní od dátumu prijatia poslednej dávky základnej série vakcín, možno najlepším spôsobom dosiahnuť ciele Únie v súvislosti s reakciou na pandémiu Covid-19 a mutáciu SARS-CoV-2, keďže takéto opatrenie podporuje zvýšenie zaočkovanosti populácie tzv. posilňovacou dávkou, a to bez toho, aby zvážila (riadne odôvodnila) iné dostupné alternatívy.
—

V tejto súvislosti sa tvrdí, že na to, aby sa v plnom rozsahu (v zmysle článku 266 ods. 1 ZFEÚ) vykonal rozsudok Súdneho dvora z 21. septembra 2017 vo veci C-88/15 P (ktorým bolo zrušené rozhodnutie o kontrole z roku 2009 podľa článku 101 ZFEÚ), mala Komisia vrátiť spoločnosti Ferriere Nord nielen pokutu predbežne zaplatenú v roku 2010, ale aj súvisiace úroky z omeškania vypočítané v súlade so sadzbou stanovenou v článku 83 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1268/2012, t. j. podľa sadzby stanovenej ECB pre jej hlavné operácie refinancovania účinnej v prvý kalendárny deň mesiaca splatnosti pokuty, zvýšenej o 3,5 percentuálneho bodu. Namiesto toho Komisia 25. októbra 2017 vyplatila – ako úroky – len úroky „z výťažku“ v zmysle článku 90 ods. 4 nariadenia č. 1268/2012, ako výnos získaný z bankového účtu, na ktorý predbežne uložila sumu pokuty. Nezaplatenie úrokov z omeškania predstavuje porušenie primárneho práva Európskej únie (článok 266 ods. 1 ZFEÚ), ktoré má za následok mimozmluvnú zodpovednosť Komisie. V takom prípade sa musí kapitalizovať suma náhrady škody splatná z uvedených dôvodov, a to odo dňa, keď boli zaplatené len úroky „z výťažku“, až do dňa skutočného zaplatenia.
6.

Šiesty žalobný dôvod: nezohľadnenie MREL (Minimum Requirements for own funds and Eligible Liabilities) v rámci rizikového poľa „expozície voči riziku“ porušuje delegované nariadenie (EÚ) 2015/63 — Žalovaná mala v súlade s článkom 6 ods. 1 písm. a) a ods. 2 písm. a) delegovaného nariadenia (EÚ) 2015/63 zohľadniť nadpriemerný ukazovateľ MREL žalobkyne vo výške 67,6 %, ktorý značne prekračuje minimálny ukazovateľ 8 % stanovený Jednotnou radou pre riešenie krízových situácií.
—

uložil Európskej únii, zastúpenej Európskou komisiou, povinnosť nahradiť škodu, ktorá bola žalobkyni tým, že Komisia nezaplatila úroky u omeškania podľa prvého odseku článku 266 ZFEÚ na účely vyhovenia rozsudku zo 16. decembra 2015 vo veci T-43/11 Singapore Airlines Cargo Pte Ltd a Singapore Airlines Limited/Komisia, a teda zaplatiť nasledujúce sumy podľa druhého odseku článku 340 ZFEÚ, článku 268 ZFEÚ a druhého odseku článku 266 ZFEÚ: — (i) sumu rovnajúcu sa nezaplateným úrokom z omeškania, teda úrok vo výške 74 800 000 eur so sadzbou stanovenou Európskou centrálnou bankou pre refinančné operácie 1. novembra 2010 (konkrétne 1 %), zvýšenú o 3,5 % za obdobie od 11. februára 2011 do 8. februára 2016, mínus suma, ktorú už Komisia zaplatila (1 635 368 eur), čiže výsledkom je suma 15 185 410 eur alebo, ak nie, tak za časové obdobie v úrokovej sadzbe, ktoré Všeobecný súd považuje za primerané; — (ii) sumu rovnajúcu sa úrokom z nezaplatených úrokov z omeškania za obdobie od 9. februára 2016 do 1. februára 2021 vypočítaným na základe úrokovej sadzby Európskej centrálnej banky pre jej operácie refinancovania dňa 1. novembra 2010 (konkrétne 1 %), zvýšenej o 3,5 %, čiže výsledkom je dodatočná suma úrokov 3 407 356 eur, alebo ak nie, tak za časové obdobie v úrokovej sadzbe, ktoré Všeobecný súd považuje za primerané; a — (iii) zložený úrok, teda zložený úrok („tzv. capitalisation des intérêts“) zo sumy nezaplatených úrokov z omeškania a dodatočných úrokov vo výške 18 592 766 eur (alebo akúkoľvek inú sumu, ktorú Všeobecný súd považuje za primeranú) za obdobie od 2. februára 2021 do dátumu, kedy Komisia skutočne zaplatí všetky nezaplatené úroky v úrokovej sadzbe Európskej centrálnej banky pre jej operácie refinancovania dňa 1. novembra 2010 (konkrétne 1 %), zvýšenej o 3,5 %, alebo ak nie, tak za časové obdobie v úrokovej sadzbe, ktoré Všeobecný súd považuje za primerané.
1.

Nemecká schéma pomoci „Bundesregelung Fixkostenhilfe 2020“ nie je zlučiteľná s vnútorným trhom, pretože narušuje hospodársku súťaž, pričom to nie je v tomto prípade odôvodnené mimoriadnymi okolnosťami. Žalovaná sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď konštatovala, že schéma pomoci, ktorá predpokladá zníženie obratu minimálne o 30 % na podnikovej úrovni, je zlučiteľná s vnútorným trhom na základe článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ. Tento prístup na podnikovej úrovni, na ktorom sa zakladá schéma pomoci, svojím účinkom zbavuje podniky, ktoré, podobne ako žalobkyňa, vykonávajú činnosti vo viacerých oblastiach a ktorých sa v rôznych ohľadoch dotkla pandémia COVID-19, pričom niektoré z nich, a to kamenné obchody, zaznamenávajú z dôvodu zavretia oveľa vyššie zníženie obratu než 30 %, práva požiadať o pomoc, a to len z dôvodu, že iná oblasť činnosti nezaznamenáva zníženie obratu a aritmetický priemer obratov rôznych oblastí činnosti bráni dosiahnutiu prahovej hodnoty 30 %. Týmto podnikom nebude teda na rozdiel od podnikov, ktoré vykonávajú činnosť len v jednej oblasti, prípadne poskytnutá pomoc a budú musieť financovať nepokryté fixné náklady zavretých podnikov krížovými subvenciami z iných oblastí svojej činnosti. To vedie k narušeniu hospodárskej súťaže tak vo vzťahu ku konkurentom v oblasti činnosti dotknutej pandémiou COVID-19, ako aj vo vzťahu ku konkurentom v oblasti činnosti nedotknutej pandémiou.
—

Napadnuté rozhodnutie je v rozpore s článkom 1 ods. 6 nariadenia 2017/2195, keďže v ňom sa uvádza, že na to, aby sa žalobkyňa mohla zúčastniť na európskych platformách na výmenu štandardizovaných produktov regulačnej energie, musí byť jej účasť „nevyhnutná“ na odstránenie nedostatkov v bezpečnosti prevádzky sústavy vyplývajúcich z neplánovaných fyzických tokov energie, zatiaľ čo relevantným kritériom je to, či by vylúčenie Švajčiarska „mohlo viesť k neplánovaným fyzickým tokom energie cez Švajčiarsko, ktoré by ohrozovali bezpečnosť prevádzky sústavy v regióne“.
—

ďalej sa namieta, že KSSiP by sa mala považovať za ústredný štátny orgán, a preto by sa práca, ktorú žalobca vykonával počas svojho vyslania do KSSiP, mala považovať za prácu vykonávanú pre poľský štát,
C 88/41

Žaloba podaná 27. januára 2021 – Cepewa/EUIPO – Out of the blue (Lieblingsmensch)

(Vec T-48/21)

(2021/C 88/55)

Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: nemčina

Účastníci konania

Žalobkyňa: Cepewa GmbH (Karben, Nemecko) (v zastúpení: M. Gail, Rechtsanwalt)

Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Out of the blue KG (Lilienthal, Nemecko)

Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

Majiteľ spornej ochrannej známky: ďalší účastník konania pred odvolacím senátom

Dotknutá sporná ochranná známka: slovná ochranná známka Európskej únie LIEBLINGSMENSCH – ochranná známka Európskej únie č. 16 581 332

Konanie pred EUIPO: konanie o výmaze

Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie druhého odvolacieho senátu EUIPO z 25. novembra 2020 vo veci R 917/2020-2

Návrhy

Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

— zrušil napadnuté rozhodnutie,

— uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania.

Uvádzané žalobné dôvody

— porušenie článku 59 ods. 1 písm. a) a b) v spojení s článkom 7 ods. 1 písm. b) a d) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001,

— porušenie článku 94 ods. 1 prvej vety nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001,
2.

Druhý žalobný dôvod je založený na porušení ZFEÚ a právnych pravidiel týkajúcich sa uplatňovania Zmluvy, na neexistencii dumpingu vzhľadom na kritériá základného nariadenia, na porušení článkov základného nariadenia o určení dumpingového rozpätia (článok 2 a konkrétne ods. 6a), na nesprávnom určení „bežnej“ ceny výrobku, ktorého sa skúmanie týkalo, na uplatnení predbežného cla, a to nie z dôvodu osobnej zodpovednosti vývozcov (ktorá ani nebola konštatovaná), ale z dôvodu averzie k celkovej štruktúre čínskej ekonomiky, zneužitia právomoci, nedostatku preskúmania a odôvodnenia. — Žalobkyne v tejto súvislosti tvrdia protiprávnosť vyplývajúcu zo skutočnosti, že Komisia vykonala neúplné preskúmanie, a v každom prípade s chybným výsledkom, ktorý je zaťažený protiprávnosťou v nariadení o colnej evidencii výrobkov, ktoré je už predmetom žalôb na Všeobecnom súde, keďže do skúmania nezahrnula kódy výrobkov (7610 90 90), ktoré, ako sama uznáva, by nemali byť zahrnuté, keďže ide o iné výrobky, ako sú výrobky, ktorých sa týka skúmanie. Toto nesprávne posúdenie (ktoré umožnilo zahrnúť iné výrobky) má za následok zánik tak podmienok dumpingu (keďže tak veľmi nízka cena nevyhnutne a umelo znižuje priemernú cenu), ako aj škody vzniknuté priemyslu Únie, keďže ide o značné množstvo vo vzťahu k celkovému objemu dotknutých výrobkov, takže dopad zostávajúcej časti výrobku dovezeného do Európskej únie je zanedbateľný. — Po druhé absencia konkrétneho zistenia situácie žalobkýň je nezlučiteľná so Zmluvou (a uvedenými pravidlami), keďže zavádza režim objektívnej zodpovednosti alebo zodpovednosti za konanie tretích osôb, ktorý je v rozpore so základnými zásadami právnej istoty a legitímnej dôvery (rozsudok z 3. decembra 1998, Belgocodex, C-381/97, EU:C:1998:589, rozsudok z 26. apríla 2005, „Goed Wonen“, C-376/02, EU:C:2005:251) z dôvodu trhových cien a štruktúry nákladov, ktoré sú zjavne trhové, ktorú žalobkyne niekoľkokrát predložili Komisii, ktorá ju ponechala celkom bez povšimnutia (rovnako ako ponechala bez povšimnutia postoj čínskej vlády k otázke trhovej ekonomiky). To malo za následok zjavnú protiprávnosť tak vecnej (čo sa týka pojmov bežnej hodnoty, významného narušenia, prístupu k úverom, daňového režimu, konkurzného konania, reprezentatívnej krajiny a jej výberu), ako aj procesnej povahy, ako je podrobne opísaná v tomto žalobnom dôvode a ktoré mali zjavný a diskriminačný účinok.
2.

Druhý žalobný dôvod je založený na porušení článku 5 Aarhuského dohovoru, článkov 2 a 8 EDĽP, článkov 2 a 7 Charty základných práv Európskej únie, článku 3 ods. 3, článku 9, článku 168 ods. 1 a článku 191 ods. 1 a 2 ZFEÚ, ako aj článkov 6, 7, 23 a príloh III a IV oddielu B smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/50/ES z 21. mája 2008 o kvalite okolitého ovzdušia a čistejšom ovzduší v Európe (ďalej len „smernica 2008/50“). — Komisia v napadnutom rozhodnutí nevykonala hodnotenie a nezohľadnila skutočnosť, že holandské orgány kvalitu ovzdušia pozdĺž frekventovaných ciest, ktoré vedú cez obývané oblasti (ako napr. v Helvoirte), posudzujú zo vzdialenosti väčšej ako desať metrov od krajnice, pričom z tohto dôvodu nie sú na týchto miestach zaznamenané prekročenia limitných hodnôt znečistenia ovzdušia, čo má za následok známe riziká pre verejné zdravie. Tento postup holandských orgánov je v rozpore s prílohou III oddielom C smernice 2008/50, v ktorom je opísané hodnotenie kvality ovzdušia a umiestnenie miest odoberania vzoriek a v ktorom sa najmä stanovuje, že toto hodnotenie sa nemá, pokiaľ je to možné, uskutočniť zo vzdialenosti väčšej ako desať metrov od krajnice. — Komisia nezohľadnila ani skutočnosť, že holandské orgány dotknuté okolie Helvoirt klasifikovali ako oblasť mimo zastavaného územia obce, hoci ide o mestskú časť, a preto bolo uplatnené nesprávne modelovanie. Aj to má za následok, že nebolo zistené žiadne prekročenie limitných hodnôt znečistenia ovzdušia. — Komisia ďalej nezohľadnila ani skutočnosť, že týmto protiprávnym postupom sa nielen nezaznamená prekročenie, ale v dôsledku toho nebol ešte vypracovaný ani plán kvality ovzdušia, hoci holandské orgány boli povinné vypracovať ho na základe článku 23 ods. 1 smernice 2008/50. — Komisia napokon nezohľadnila ani skutočnosť, že holandské orgány týmto protiprávnym postupom porušujú nielen právo každého občana Únie na prístup k správnym informáciám o životnom prostredí, ale aj právo každého občana Únie na život a zdravie.
—

uložil ex aequo et bono žalovanému povinnosť zaplatiť každému z nich sumu 5 000 eur, spolu s úrokmi z omeškania až do doby úplného zaplatenia, ako náhradu nemajetkovej ujmy spôsobenej prekročením primeranej lehoty,
2.

Druhý žalobný dôvod je založený na zaradení žalobcu do tzv. „Mafiánskych zoznamov“, pričom tieto nie sú upravené žiadnym právnym predpisom, či na úrovni práva EÚ alebo vnútroštátneho práva, či už Slovenskej republiky alebo členského štátu EÚ a toto zaradenie žalobcu je explicitným zásahom nezákonného spracovania osobných údajov. Tieto zoznamy zjavným spôsobom zasahujú do práv chránených Chartou základných práv EÚ s poukazom na judikatúru Súdneho dvora Európskej únie, ako i judikatúru Európskeho súdu pre ľudské práva. V príčinnej súvislosti so škodnou udalosťou č. 2 došlo k vzniku nemajetkovej ujmy, ktorú žalobca vyčísľuje na 50 000,- EUR.
2.

Druhý žalobný dôvod založený na porušení podstatných formálnych náležitostí z dôvodu nedostatočného odôvodnenia zaradenia biologického činiteľa SARS-CoV-2 do skupiny 3. — V tejto súvislosti žalobca tvrdí, že aj keď Komisia uznáva, že neexistuje žiadna očkovacia látka a účinná liečba, a napriek ustanoveniam článku 2 smernice 2000/54/ES, SARS-CoV-2 je zaradený do rizikovej skupiny 3, a nie do rizikovej skupiny 4.
3.

Tretí žalobný dôvod je založený na porušení povinnej starostlivosti. Preloženie na iné pracovisko porušuje povinnú starostlivosť zamestnávateľa, pretože je v rozpore s viacerými základnými právami Charty základných práv. Porušené boli predovšetkým tieto práva: — Právo na súkromný a rodinný život (článok 7 a 33) a právo maloletej dcéry na pravidelné udržiavanie osobných vzťahov a priamych stykov s obidvoma svojimi rodičmi boli porušené, keďže rodina žalobkyne by musela žiť oddelene, dcéra by zostala s otcom v Berlíne a žalobkyňa by sa sama presťahovala do Luxemburgu. — Právo na rovnosť pred zákonom (článok 20) a nediskriminácia (článok 21) boli porušené. Žalobkyňa podlieha ako vydatá úradníčka EPLO a matka maloletej dcéry, ktorú má v spoločnej starostlivosti so svojím manželom, mobilite, na základe ktorej má byť preložená do Luxemburgu. Úradníci EPLO, ktorí žijú oddelene alebo sú rozvedení a majú maloleté dieťa v spoločnej starostlivosti, sú až do plnoletosti dieťaťa z mobility vyňatí, pričom na túto nerovnosť v zaobchádzaní nie je daný vecný dôvod.
5.

Piaty žalobný dôvod je založený na tom, že Komisia porušila svoju povinnosť konať vo veci konfliktu záujmov českého premiéra, pána Andreja Babiša, podľa článku 325 ods. 1 ZFEÚ a článku 319 ods. 3 ZFEÚ v spojení s uznesením Európskeho parlamentu z 13. decembra 2018 (2) a s článkom 61 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) 2018/1046. Všetky podmienky potrebné na to, aby Komisia konala, boli splnené, t. j. i) existencia konfliktu záujmov pána Andreja Babiša, ii) účasť pána Andreja Babiša na prípravných aktoch na prijatie rozpočtu Únie a iii) skutočnosť, že konflikt záujmov pána Andreja Babiša predstavuje „iné protiprávne konanie poškodzujúce finančné záujmy Únie“ v zmysle článku 325 ods. 1 ZFEÚ. Komisia teda bola povinná konať, avšak neurobila tak, keďže neprijala odradzujúce opatrenia k odstráneniu konfliktu záujmov českého premiéra v súlade so svojou povinnosťou podľa článku 319 ods. 3 a článku 325 ods. 1 ZFEÚ a podľa článku 61 ods. 1 druhej vety nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) 2018/1046. Členovia kolégia komisárov, najmä jeho predseda, naopak od 2. augusta 2018 pokračovali v stretnutiach a rokovaniach s českým predsedom vlády so zreteľom na viacročný finančný rámec na roky 2021-2027 a Komisia v rozpore so zákazom konfliktu záujmov naďalej vyplácala priame poľnohospodárske platby spoločnostiam z určitých skupín, ktoré pán Andrej Babiš ovláda a je ich skutočným vlastníkom.
6.

Šiesty žalobný dôvod sa zakladá na porušení článkov 52 ZEÚ, článkov 198, 199, 203 a 355 ZFEÚ v súvislosti so zámorskými krajinami a územiami. Žalobcovia sa domnievajú, že vzhľadom na to, že sa napadnuté rozhodnutie neopieralo o príslušný právny základ, a to článok 203 ZFEÚ, ktorý sa uplatňuje na zámorské krajiny a územia, je nezákonné a musí byť zrušené.
5.

Piaty žalobný dôvod je založený na subsidiárnom tvrdení, že hoci údajné opatrenie pomoci patrí do rozsahu pôsobnosti článku 107 ods. 1 ZFEÚ, Komisia porušila článok 16 ods. 1 nariadenia Rady (EÚ) 2015/1589 (2) tým, že nariadila vymáhanie údajnej nezlučiteľnej pomoci od príjemcov údajného opatrenia pomoci, pretože toto vymáhanie je v rozpore so všeobecnými zásadami práva Únie, konkrétne so zásadou legitímnej dôvery a právnej istoty.
3.

Tretí žalobný dôvod je založený na tom, že ak by Všeobecný súd rozhodol, že právomoci žalovanej nezanikli a oprávňovali žalovanú na to, aby so spätnou účinnosťou uložila clá, tieto clá nemožno vyberať zo solárnych panelov, ktoré boli strane v spojení predané pred 30. septembrom 2014 a použité na solárnej farme tejto strany, alebo ktoré neboli nikdy predané nezávislému zákazníkovi a zostali uskladnené.
—

V tejto súvislosti žalobkyňa tvrdí, že akty, ktoré obmedzujú subjektívne práva alebo oprávnené záujmy, musia obsahovať odôvodnenie, ako stanovujú právne predpisy Európskej únie, keďže v opačnom prípade by mohlo dochádzať, k svojvoľnému konaniu vo vlastný prospech a k zneužitiu právomocí, čo by bolo v rozpore so zásadami proporcionality, ochrany legitímnej dôvery, rovnosti zaobchádzania a „zákazu svojvoľnosti“, uznanými v právnej úprave Európskej únie.
C 139/81

Žaloba podaná 13. februára 2019 — Cinkciarz.pl/EUIPO — MasterCard International (CNTX)

(Vec T-98/19)

(2019/C 139/82)

Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: angličtina

Účastníci konania

Žalobkyňa: Cinkciarz.pl sp. z o.o. (Zielona Góra, Poľsko) (v zastúpení: E. Skrzydło-Tefelska a K. Gajek, advokáti)

Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: MasterCard International, Inc. (New York, New York, Spojené štáty)

Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

Prihlasovateľ spornej ochrannej známky: žalobkyňa

Dotknutá sporná ochranná známka: prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie CNTX — prihláška č. 15 368 954

Konanie pred EUIPO: námietkové konanie

Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie druhého odvolacieho senátu EUIPO zo 7. decembra 2018 vo veci R 1064/2018-2

Návrhy

Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

— zrušil napadnuté rozhodnutie,

— uložil EUIPO a spoločnosti MasterCard International Incorporated povinnosť znášať vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania žalobkyne, a to vrátane trov konania pred EUIPO.

Uvádzané žalobné dôvody

— porušenie článku 71 ods. 1 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2018/625 z 5. marca 2018, ktorým sa dopĺňa nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 o ochrannej známke Európskej únie a ktorým sa zrušuje delegované nariadenie (EÚ) 2017/1430, v spojení s článkom 41 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie,

— porušenie článku 94 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 v spojení s článkom 41 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie,

— porušenie zásad rovnosti zaobchádzania a riadnej správy vecí verejných,
2.

Druhý žalobný dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, keďže rozhodnutie o prijatí žalobcu do zamestnania ako dočasného zamestnanca v platovej triede AD12 platovom stupni 8 so zápočtom odpracovaných rokov v platovom stupni od 1. novembra 2007 bolo zákonné rozhodnutie v súlade so zmluvou, ktorá zaväzuje zmluvné strany, a nebolo ho možné zákonným spôsobom zrušiť a nahradiť rozhodnutím o uplatnení opravného koeficientu, ktorého výsledkom je značné zníženie odmeny žalobcu.
3.

Tretí žalobný dôvod je založený na porušení článku 52 ods. 1 a 2 nariadenia č. 1306/2013. Aj ak by totiž v tejto veci došlo k porušeniu nariadenia č. 809/2014 (quod non), Komisia do výpočtu finančnej korekcie zahrnula tiež prostriedky vyplatené poľnohospodárskym podnikom, v prípade ktorých pri kontrolách na mieste preukázateľne nedošlo k porušeniu nariadenia č. 809/2014. Komisia teda uložila finančnú korekciu aj za údaje, ktoré nemožno považovať za neoprávnene vynaložené a v prípade ktorých neexistovalo žiadne riziko pre fondy Únie.
—

Žalobcovia ďalej tvrdia, že Komisia v každom prípade opomenula vykonať akékoľvek posúdenie vplyvov, a teda na základe proporcionality a subsidiarity nemohla odôvodniť žiadny záver o odmietnutí navrhnúť, aby bola dohoda vykonaná ako smernica prostredníctvom rozhodnutia Rady, a to ani v prípade, ak by v zásade bolo prípustné to takto odmietnuť.
—

V každom prípade, a to vrátane prípadu, kedy závery Komisie v napadnutom rozhodnutí boli správne, quod non, žalobkyňa konštatuje, že s ohľadom na jej ekonomickú a právnu situáciu nie sú uhoľné elektrárne v skutkovo a právne porovnateľnej situácii ako elektrárne využívajúce iné druhy energie. Uhoľné elektrárne založené pred rokom 1998 totiž ako jediné musia vynakladať veľké investície na pokračovanie prevádzky a bez uvedenej pomoci sú odsúdené k ukončeniu prevádzky, čo by ohrozovalo bezpečnosť dodávok do španielskeho systému elektrickej energie.
—

určil a rozhodol, že — rozhodnutie z 23. mája 2017, na základe ktorého mu bolo uložené disciplinárne opatrenie, ktorým sa podľa článku 9 ods. 2 prílohy IX služobného poriadku do 30. septembra 2025 znižuje čistá suma jeho dôchodku o 20 %, čo predstavuje mesačne zrážku vo výške 1015 eur, sa zrušuje, — subsidiárne, ESVČ sa ukladá nahradiť žalobcovi sumu vo výške určenej ex aequo et bono ako náhradu utrpenej ujmy, — ESVČ sa v každom prípade ukladá nahradiť trovy konania.