36.

Súd prvého stupňa rozhodol o zastavení konania o návrhoch na zrušenie z týchto dôvodov: „27 V prvom rade treba pripomenúť, že hoci záujem na konaní, od ktorého závisí prípustnosť žaloby, sa posudzuje v čase jej podania, ( 10 ) nemôže to brániť Súdu prvého stupňa, aby zastavil konanie o žalobe v prípade, keď žalobca, ktorý pôvodne mal záujem na konaní, stratil akýkoľvek osobný záujem na zrušení napadnutého rozhodnutia v dôsledku udalosti, ktorá nastala po podaní žaloby. Aby totiž žalobca mohol pokračovať v konaní o žalobe smerujúcej k zrušeniu rozhodnutia, treba, aby si zachovával osobný záujem na zrušení napadnutého rozhodnutia. ( 11 ) Navyše podľa ustálenej judikatúry musí žalobca odôvodniť vzniknutý a trvajúci záujem na zrušení napadnutého aktu, takže ak sa záujem, na ktorý sa odvoláva, týka budúcej právnej situácie, musí preukázať, že narušenie tejto situácie sa už javí isté. ( 12 ) 28 V druhom rade, pokiaľ ide o žalobu smerujúcu k zrušeniu SSP, treba pripomenúť, že SSP je interným dokumentom, ktorého prvoradou úlohou je zabezpečiť správnemu orgánu pravidelnú informáciu o tom, ako jeho úradníci vykonávajú svoju službu, ( 13 ) a ktorý teda z hľadiska úradníka zohráva dôležitú úlohu v jeho služobnom postupe, najmä pokiaľ ide o preloženie a povýšenie. Z toho vyplýva, že SSP sa v zásade dotýka záujmu hodnotenej osoby iba vtedy, pokiaľ má táto osoba pred sebou ešte služobný postup, čiže do definitívneho ukončenia výkonu služby. V dôsledku toho po tomto ukončení úradník nemá záujem na podaní alebo na pokračovaní v konaní o žalobe proti svojej SSP, okrem prípadu, ak preukáže existenciu osobitnej okolnosti odôvodňujúcej osobný a trvajúci záujem na požadovanom zrušení. ( 14 ) 29 V tomto prípade Komisia tvrdí, že keďže žalobca odišiel do dôchodku podľa článku 78 služobného poriadku z dôvodu úplnej trvalej invalidity, definitívne ukončil výkon svojej služby a v súlade s vyššie uvedenou judikatúrou stratil záujem na konaní o svojej žalobe. Žalobca sa však domnieva, že uvedená judikatúra sa v tomto prípade neuplatní z dvoch dôvodov. Po prvé v tomto prípade nejde o definitívne ukončenie výkonu služby, keďže v súlade s článkom 14 prílohy VIII služobného poriadku žalobca môže byť opätovne dosadený do služby, len čo mu to umožní jeho zdravotný stav. Po druhé jeho odchod do dôchodku bol povinný a došlo k nemu po podaní prejednávanej žaloby. Žalobca sa domnieva, že za týchto okolností musí jeho právo na súdnu ochranu prevážiť nad inými hľadiskami a musí mu umožniť získať rozsudok o zákonnosti napadnutej SSP. V dôsledku toho si myslí, že ešte stále má osobný a trvajúci záujem na zrušení uvedenej SSP. 30 Pokiaľ ide po prvé o otázku definitívnej povahy ukončenia výkonu služby v prípade odchodu do dôchodku z dôvodu úplnej trvalej invalidity, treba uviesť, že hoci článok 14 prílohy VIII služobného poriadku ráta s možnosťou opätovného dosadenia úradníka, ktorému bol priznaný invalidný dôchodok, úplná trvalá invalidita bola koncipovaná zákonodarcom ako ukončenie služobného postupu dotknutého úradníka. Článok 53 služobného poriadku stanovuje, že ‚ak posudková komisia zistí, že na úradníka sa uplatňujú ustanovenia článku 78, tento úradník automaticky odíde do dôchodku v posledný deň mesiaca, v ktorom [MO] uzná jeho trvalú neschopnosť plniť si svoje povinnosti‘. Článok 47 služobného poriadku zase zaraďuje každý odchod do dôchodku, vrátane toho, ktorý vyplýva z úplnej trvalej invalidity, medzi dôvody definitívneho ukončenia výkonu služby. Zákonodarca tak vníma uvedenú invaliditu, pokiaľ ide o definitívnu alebo nedefinitívnu povahu ukončenia výkonu služby, ktoré so sebou prináša, rovnako ako ostatné spôsoby ukončenia výkonu služby, ktorých definitívna povaha nevyvoláva pochybnosť, ako je napríklad odstúpenie z funkcie, prepustenie pre nespôsobilosť alebo odvolanie z funkcie. 31 Z toho vyplýva, že v systéme služobného poriadku sa odchod do dôchodku z dôvodu úplnej trvalej invalidity v zmysle článkov 53 a 78 v zásade považuje za ukončenie služobného postupu úradníka. Líši sa tak od nemocenskej dovolenky upravenej v článku 59 služobného poriadku, ktorá neovplyvňuje priebeh služobného postupu úradníka, ktorý si dočasne nemôže plniť svoje povinnosti. 32 Súd prvého stupňa sa teda domnieva, že v súlade s vyššie uvedenou judikatúrou odchod žalobcu do dôchodku podľa článku 78 služobného poriadku ovplyvňuje jeho záujem na zrušení napadnutej SSP, keďže jeho služobný postup v rámci jeho inštitúcie bol v zásade definitívne prerušený. 33 Tento záver nevyvracia tvrdenie žalobcu založené na prípadnom opätovnom dosadení do služby podľa článku 14 prílohy VIII služobného poriadku. Treba totiž pripomenúť, že žalobca musí odôvodniť vzniknutý a trvajúci záujem na zrušení napadnutého aktu, a že ak sa záujem, na ktorý sa odvoláva, týka budúcej právnej situácie, musí preukázať, že narušenie tejto situácie sa už javí isté. Treba však uviesť, že opätovné dosadenie žalobcu do služby Komisie je len možnou udalosťou, ktorej uskutočnenie je v súčasnosti iba neisté. Ide tak len o hypotetický záujem, ktorý nepostačuje na konštatovanie, že právna situácia žalobcu je ovplyvnená tým, že nedôjde k zrušeniu napadnutej SSP. ( 15 ) 34 Pokiaľ ide po druhé o skutočnosť, že odchod žalobcu do dôchodku bol povinný a že k nemu došlo po podaní prejednávanej žaloby, treba v prvom rade uviesť, že Súd prvého stupňa už mal príležitosť rozhodnúť, že úradník, ktorý ukončil výkon svojej služby z dôvodu prepustenia pre nespôsobilosť alebo odvolania z funkcie, ktoré sa stali po podaní súdnej žaloby definitívnymi, nemá záujem na zrušení svojho hodnotenia. ( 16 ) Z judikatúry tak vyplýva, že dobrovoľná alebo nedobrovoľná povaha ukončenia výkonu služby je pri posúdení existencie záujmu na konaní irelevantná. V druhom rade, pokiaľ ide o čas odchodu do dôchodku vo vzťahu k dátumu podania žaloby, je namieste pripomenúť, že z judikatúry uvedenej v bode 27 vyššie vyplýva, že skutočnosť, že k zániku záujmu na konaní došlo po podaní žaloby, nemôže zabrániť Súdu prvého stupňa, aby zastavil konanie o žalobe. ( 17 ) 35 S prihliadnutím na uvedené je namieste konštatovať, že zmena napadnutej SSP, ktorú požaduje žalobca, nemá v zásade žiadny dosah na jeho služobný postup, ktorý sa 28. februára 2005 skončil. Je teda povinnosťou žalobcu preukázať existenciu osobitnej okolnosti odôvodňujúcej zachovanie osobného a trvajúceho záujmu na podaní žaloby o neplatnosť. ( 18 ) 36 Treba uviesť, že žalobca pri spochybňovaní definitívnej povahy ukončenia výkonu služby neuvádza žiadnu osobitnú okolnosť v zmysle už citovaného uznesenia N/Komisia. Naopak, tvrdí, že jeho záujem požadovať zrušenie napadnutej SSP treba uznať preto, aby bolo garantované dodržanie jeho práva na účinnú súdnu ochranu. 37 V tejto súvislosti stačí uviesť, že právo na účinnú súdnu ochranu zahŕňa právo predložiť súdu iba tie akty inštitúcií Spoločenstva, ktoré tým, že sa dotýkajú záujmov žalobcu, spôsobujú mu ujmu. ( 19 ) V tomto prípade však treba konštatovať, že z dôvodu žalobcovho odchodu do dôchodku mu ani napadnuté rozhodnutie, ani napadnutá SSP v súčasnosti nespôsobujú ujmu, a to až dovtedy, kým nie je opätovne dosadený do služby. Z toho vyplýva, že bez toho, aby bolo potrebné v tomto štádiu rozhodnúť o relevancii tvrdenia žalobcu, ak by bolo uplatnené na podporu eventuálnej žaloby v prípade opätovného dosadenia žalobcu do služby, sa treba domnievať, že právo na účinnú súdnu ochranu mu nemôže priznávať právo, aby Súd prvého stupňa rozhodol o prejednávanom návrhu na zrušenie. 38 Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že žalobca nepredložil dôkaz vzniknutého a trvajúceho záujmu na konaní. Je teda namieste zastaviť konanie o návrhoch na zrušenie spornej SSP. 39 Pokiaľ ide o návrhy smerujúce k tomu, aby Súd prvého stupňa vyslovil nezákonnosť VVU 43 a sprievodcu na prechodné obdobie, alebo v súčasnosti účinných ustanovení, treba poznamenať, ako to uvádza samotný žalobca, že tieto návrhy sú námietkami nezákonnosti vznesenými v rámci návrhu na zrušenie. Z tohto dôvodu netreba v tejto súvislosti rozhodnúť.“