Opinion of the Advocate-General



Opinion of the Advocate-General

I – Úvod

1. Tri žaloby o neplatnosť, ktoré boli podané na Súdny dvor, sa týkajú daňového režimu koordinačných centier prijatého Belgickým kráľovstvom.

2. Koordinačné centrum je podnik založený skupinou nadnárodných spoločností, ktorá má za cieľ poskytovať rôzne služby spoločnostiam, najmä v oblastí financií. Belgické kráľovstvo zaviedlo v roku 1982 osobitný daňový režim v prospech týchto centier, podrobený osobitnému obnoviteľnému povoleniu na dobu desať rokov.

3. Komisia Európskych spoločenstiev, ktorej bol tento režim oznámený, sa domnievala, že nepredstavuje štátnu pomoc. Na základe štúdií vykonaných v rámci Rady Európskej únie v roku 1997 o daňovej konkurencii medzi členskými štátmi však pristúpila k ďalšiemu preskúmaniu tohto režimu.

4. V rozhodnutí zo 17. februára 2003(2) Komisia dospela k názoru, že tento režim predstavuje štátnu pomoc nezlučiteľnú so spoločným trhom. Zakázala belgickej vláde od 17. februára 2003 poskytovať na základe tohto režimu výhody novým koordinačným centrám a obnovovať povolenia na desať rokov. Uviedla však, že povolenia platné k tomuto dňu sú naďalej účinné až do uplynutia lehoty ich platnosti, najneskôr do 31. decembra 2010.

5. Na základe tohto rozhodnutia požiadala belgická vláda Radu o povolenie poskytovať do 31. decembra 2005 daňové zaobchádzanie totožné s režimom koordinačných centier, ktorých platnosť povolenia vypršala medzi 17. februárom 2003 a 31. decembrom 2005. Rada vyhovela tejto žiadosti rozhodnutím zo 16. júla 2003.(3)

6. Rozhodnutie Komisie je predmetom žalôb o neplatnosť v spojených veciach C‑182/03 a C‑217/03 podaných Belgickým kráľovstvom a Forum 187 ASBL(4), združením založeným podľa belgického práva, ktoré plní úlohy federácie koordinačných centier v Belgicku.

7. Rozhodnutie Rady je predmetom žaloby o neplatnosť vo veci C‑399/03 podanej Komisiou.

8. Keďže tieto žaloby spadajú do toho istého právneho a skutkového rámca, s oboma sa budem zaoberať v týchto návrhoch.

9. Ich rozbor ma vedie k preskúmaniu šiestich nasledujúcich bodov: právomoc Rady prijať rozhodnutie zo 16. júla 2003, prípustnosť žaloby, ktorú podalo Forum 187, možnosť Komisie zmeniť skoršie posúdenie existencie pomoci, dôvodnosť označenia daňového režimu koordinačných centier ako štátnej pomoci, a napokon, otázka, či v Belgickom kráľovstve zákazom obnoviť, aj keď len dočasne, povolenia, ktorých platnosť má uplynúť po oznámení rozhodnutia zo 17. februára 2003, porušila Komisia legitímnu dôveru koordinačných centier a všeobecnú zásadu rovnosti.

II – Právny rámec Spoločenstva

10. Podľa Zmluvy ES je štátna pomoc, okrem niektorých výnimiek, v zásade zakázaná. Článok 87 ods.1 Zmluvy ES stanovuje:

„Ak nie je touto zmluvou ustanovené inak, pomoc poskytovaná členským štátom alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná so spoločným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.“

11. Článok 87 ES napokon stanovuje vo svojich odsekoch 2 a 3 druhy štátnej pomoci, ktoré sú úplne zlučiteľné so spoločným trhom a pomoci, ktoré možno považovať za zlučiteľné s týmto trhom. V rámci tejto poslednej kategórie figuruje najmä pomoc určená na podporu hospodárskeho rozvoja regiónov, ktoré trpia vysokou nezamestnanosťou a určená na uľahčenie rozvoja určitých hospodárskych činností, za predpokladu, že nepriaznivo neovplyvní podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom.

12. Článok 88 ES stanovuje:

„1. Komisia v spolupráci s členskými štátmi priebežne skúma systémy [schémy – neoficiálny preklad ] pomoci poskytovanej v týchto štátoch. Navrhuje im príslušné opatrenia, ktoré si vyžaduje postupný rozvoj alebo fungovanie spoločného trhu.

2. Ak Komisia po výzve, aby príslušné strany predložili pripomienky, zistí, že pomoc poskytnutá štátom alebo zo štátnych zdrojov je nezlučiteľná so spoločným trhom podľa článku 87, alebo ak zistí, že táto podpora [pomoc – neoficiálny preklad ] sa zneužíva, rozhodne o tom, že príslušný štát túto pomoc v lehote stanovenej Komisiou zruší alebo upraví.

Ak sa daný štát nepodriadi tomuto rozhodnutiu v stanovenej lehote, Komisia alebo iný dotknutý štát môže, odhliadnuc od ustanovení článkov 226 a 227, predložiť vec priamo Súdnemu dvoru.

Na žiadosť členského štátu môže Rada jednomyseľne rozhodnúť, že pomoc, ktorú štát poskytuje alebo zamýšľa poskytnúť, sa ako výnimka z ustanovení článku 87 alebo nariadení uvedených v článku 89 považuje za zlučiteľnú, a to za predpokladu, že takéto rozhodnutie odôvodňujú výnimočné okolnosti. Ak v súvislosti s touto pomocou Komisia už začala konať, ako je uvedené v prvom pododseku tohto odseku, podaním žiadosti Rade sa toto konanie zastavuje až do vyjadrenia Rady.

Ak sa Rada do troch mesiacov od podania tejto žiadosti nevyjadrí, o veci rozhodne Komisia.

3. Komisia musí byť v dostatočnom čase upovedomená o zámeroch v súvislosti s poskytnutím alebo upravením pomoci, aby mohla podať svoje pripomienky. Ak usúdi, že takýto zámer je nezlučiteľný so spoločným trhom podľa článku 87, začne konanie podľa odseku 2. Členský štát nemôže vykonať navrhované opatrenia, pokiaľ sa vo veci nerozhodlo s konečnou platnosťou.“

13. Článok 89 ES splnomocňuje Radu na prijatie nariadení zameraných na uplatňovanie článkov 87 ES a 88 ES. Na základe tohto splnomocnenia prijala Rada nariadenie (ES) č. 659/1999(5), ktoré upravuje presné pravidlá týkajúce sa konaní, ktorých cieľom je uplatňovanie článku 88 ES.

14. Článok 1 písm. b) nariadenia č. 659/1999 definuje pojem „existujúcej pomoci“. Stanovuje, že na účely tohto nariadenia, tento pojem zahŕňa:

„i) … všetky pomoci, ktoré existovali pred nadobudnutím účinnosti zmluvy v príslušných členských štátoch, to znamená schémy pomoci a individuálnu pomoc, ktoré nadobudli účinnosť predtým a ďalej platia po nadobudnutí účinnosti zmluvy;

ii) autorizovanú pomoc, to znamená schémy pomoci a individuálnu pomoc, ktoré boli schválené Komisiou alebo Radou;

iii) pomoc, o ktorej sa predpokladá, že bola schválená podľa článku 4 ods. 6 tohto nariadenia(6) alebo pred týmto nariadením, v súlade však s týmto postupom;

iv) pomoc, ktorá sa považuje za existujúcu pomoc podľa článku 15(7) ;

v) pomoc, ktorá sa považuje za existujúcu pomoc, pretože možno stanoviť, že v čase, keď nadobudla účinnosť, nepredstavovala pomoc a následne sa stala pomocou v dôsledku vývoja spoločného trhu a bez toho, aby ju členský štát upravoval. Pokiaľ sa určité opatrenia stanú pomocou po liberalizácii činnosti podľa práva spoločenstva, tieto opatrenia sa nebudú považovať za existujúcu pomoc po dátume stanovenom pre liberalizáciu.“

15. Konanie, v rámci ktorého sa kontroluje existujúca pomoc, je predmetom úpravy v článkoch 17 až 19 nariadenia č. 659/1999. Článok 17 stanovuje, že Komisia skúma schémy existujúcej pomoci v spolupráci s členskými štátmi. Ak sa Komisia domnieva, že schéma nie je alebo už nie zlučiteľná so spoločným trhom, informuje dotknutý členský štát o svojom predbežnom závere a vyzve ho na predloženie pripomienok v rámci lehoty jedného mesiaca, ktorá môže byť predĺžená.

16. Podľa článku 18 tohto nariadenia, ak vo svetle informácií, ktoré jej boli predložené členským štátom pri uplatňovaní článku 17, Komisia vyvodí záver, že schéma existujúcej pomoci nie je alebo už nie je zlučiteľná so spoločným trhom, zašle dotknutému členskému štátu odporúčanie navrhujúce prijatie potrebných opatrení. Toto odporúčanie môže najmä navrhnúť podstatnú zmenu schémy spornej pomoci alebo zavedenie niektorých procesných požiadaviek, alebo aj zrušenie tejto schémy.

17. Podľa článku 19 tohto istého nariadenia, ak dotknutý členský štát neprijme navrhované opatrenia a Komisia po zvážení tvrdení daného členského štátu naďalej považuje tieto opatrenia za potrebné, začne formálne konanie o preskúmaní pomoci podľa článku 88 ods. 2 ES.

III – Daňový režim koordinačných centier

18. Daňový režim koordinačných centier prijatý Belgickým kráľovstvom bol zavedený kráľovským nariadením z 30. decembra 1982(8) . Je zrejmé, že nebol predmetom podstatnej zmeny medzi okamihom, keď Komisia oznámila belgickej vláde, že sa domnieva, že nejde o štátnu pomoc, v roku 1984, 1987 a neskôr v roku 1990, a rozhodnutím zo 17. februára 2003.(9)

19. Koordinačné centrum môže byť založené vo forme belgickej spoločnosti s právnou subjektivitou alebo pobočky založenej v Belgicku zahraničnou spoločnosťou. Prospech z daňového režimu zavedeného kráľovským nariadením č. 187 je podmienený udelením predbežného a osobitného povolenia takémuto centru na základe kráľovského nariadenia. Podmienkou získania tohto povolenia je, aby toto centrum tvorilo súčasť skupiny nadnárodných spoločností. Táto podmienka predpokladá najmä to, že spoločnosti, ktoré tvoria skupinu, sú usadené najmenej v štyroch krajinách. Táto skupina musí takisto disponovať kapitálom a rezervami, ktorých výška dosahuje alebo prekračuje 1 miliardu BEF. Musí mať súčasne ročný obrat, ktorého konsolidovaná výška dosahuje alebo prekračuje 10 miliárd BEF. Banky a poisťovne sú vylúčené z čerpania výhod tohto režimu.

20. Výlučným predmetom činnosti sporného centra musí byť rozvoj a centralizácia jednej alebo viacerých prípravných alebo vedľajších činností vykonávaných len v prospech všetkých alebo časti spoločností uvedenej skupiny.(10)

21. Počas prvých dvoch rokov činnosti musí toto centrum v Belgicku zamestnávať najmenej desať osôb na plný pracovný úväzok.

22. Povolenie udelené takémuto centru je platné na dobu desať rokov a možno ho obnoviť na rovnakú dobu.

23. Daňový režim, z ktorého majú prospech tieto povolené koordinačné centrá, zahŕňa nasledujúce opatrenia:

– zdaniteľný príjem uvedených centier je stanovený paušálne. Zodpovedá percentuálnej sadzbe zo sumy ich výdavkov a prevádzkových nákladov, z ktorých sú však vyňaté náklady na zamestnancov, finančné náklady a splatná daň z príjmu právnických osôb,

– tieto centrá sú oslobodené od zrážkovej dane z nehnuteľností, za nehnuteľnosti, ktoré používajú pri výkone svojej podnikateľskej činnosti,

– neplatí sa ani registračná daň vo výške 0,5 % z výšky vkladov do centra, ani zo zvýšenia jeho základného imania,

– tieto centrá sú oslobodené od zrážkovej dane z kapitálového majetku a hnuteľností. Sú tiež oslobodené od zrážkovej dane, na jednej strane z dividend, úrokov a poplatkov, ktoré centrá platia, až na niektoré výnimky, a na druhej strane z príjmov, ktoré tieto centrá poberajú zo svojich peňažných vkladov,

– centrá platia ročnú daň stanovenú na 400 000 BEF za zamestnanca zamestnaného na plný úväzok, ktorá však nemôže presiahnuť 4 000 000 BEF za centrum.

IV – Skutkový a procesný rámec

A – Skutkové okolnosti predchádzajúce rozhodnutiu Komisie

24. Daňový režim koordinačných centier Komisia prvýkrát skúmala roku 1984. V rozhodnutí zo 16. mája 1984 dospela k záveru, že tento režim nepredstavuje pomoc. No režim, ktorý bol zavedený v tomto čase, sa nezhodoval s režimom, ktorý jej bol oznámený. Komisia začala formálne konanie o preskúmaní pomoci v decembri 1985. Na základe úprav tohto režimu uskutočnených belgickou vládou sa Komisia domnievala, že neobsahuje prvky pomoci a listom z 9. marca 1987 informovala túto vládu o skončení konania.

25. Toto posúdenie potvrdzovala odpoveď z 24. septembra 1990 skoncipovaná v mene Komisie Leonom Brittanom, komisárom zodpovedným za hospodársku súťaž, na písomnú otázku č. 1735/90, ktorú podal Gijs Vries, poslanec Európskeho parlamentu.(11)

26. V rámci úvah o daňovej súťaži medzi členskými štátmi prijala Rada „hospodárskych a finančných záležitostí“ (Ecofin) kódex správania sa pri zdaňovaní podnikov.(12) Zaviedla ad hoc skupinu s názvom „skupina kódexu správania sa“, poverenú preskúmaním vnútroštátnych daňových opatrení so škodlivými účinkami na spoločných trh.

27. Na základe tejto iniciatívy členských štátov sa Komisia zaviazala vypracovať usmernenia vzťahujúce sa na uplatňovanie článkov 87 ES a 88 ES na opatrenia týkajúce sa priameho zdanenia podnikov a „úzkostlivo dozerať na rigorózne vykonanie pravidiel vzťahujúcich sa na spornú pomoc“. Komisia takisto prijala 11. novembra 1998 oznámenie o uplatňovaní pravidiel týkajúcich sa štátnej pomoci na opatrenia týkajúce sa priameho zdanenia.(13) Na základe tohto oznámenia pristúpila Komisia k preskúmaniu alebo opätovnému preskúmaniu daňových režimov platných v rôznych členských štátoch.

28. V rámci toho požiadala Komisia vo februári 1999 belgické orgány o informácie o daňovom režime koordinačných centier, ktoré sa nachádzali medzi 66 vnútroštátnymi opatreniami potenciálne škodlivými pre fungovanie spoločného trhu citovanými skupinou kódexu správania sa. Tieto orgány odpovedali v marci 1999.

29. V júli 2000 oddelenia Komisie oznámili týmto orgánom, že sa zdá, že tento režim je štátnou pomocou. S cieľom začať postup spolupráce podľa článku 17 ods. 2 nariadenia č. 659/1999 vyzvali oddelenia Komisie belgické orgány, aby v lehote jedného mesiaca predložili svoje pripomienky.

30. Počas zasadania 26. a 27. novembra 2000 Rada „Ecofin“ v súlade so svojím uznesením z 1. decembra 1997 pripomenula, že všetky škodlivé opatrenia týkajúce sa priameho zdanenia podnikov musia byť zrušené najneskôr 1. januára 2003. Rada „Ecofin“ prijala návrh predsedníctva Európskej únie stanovujúci, že vo vzťahu k podnikom, ktoré majú prospech zo škodlivého daňového režimu k 31. decembru 2000, skončí účinnosť tohto režimu najneskôr 31. decembra 2005, a to bez ohľadu na to, či bol tento režim povolený na určitú alebo neurčitú dobu. Taktiež stanovila, že sa môže jednotlivo po zohľadnení osobitných okolností prípadu a na základe správy skupiny „kódexu správania sa“ rozhodnúť predĺžiť účinnosť niektorých škodlivých daňových režimov aj na obdobie po 31. decembri 2005.(14)

31. Listom z 11. júla 2001 Komisia na základe korešpondencie s belgickými orgánmi navrhla týmto orgánom na základe článku 88 ods. 1 ES niekoľko opatrení nevyhnutných na uvedenie daňového režimu koordinačných centier do súladu so spoločným trhom. V tomto liste Komisia tiež týmto orgánom naznačila, že počas prechodného obdobia do 31. decembra 2005 môžu koordinačné centrá povolené pred dňom prijatia týchto potrebných opatrení pokračovať vo využívaní výhod tohto daňového režimu.(15)

32. Z dôvodu neprijatia navrhnutých potrebných opatrení belgickými orgánmi začala Komisia na základe rozhodnutia oznámeného listom z 27. februára 2002 a publikovaného v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev 20. júna 2002(16) formálne konanie o preskúmaní pomoci. Predovšetkým vyzvala Belgické kráľovstvo, aby jej oznámilo počet koordinačných centier s povolením ku dňu doručenia tohto listu a u každého z nich uviedlo dátum posledného povolenia alebo platného obnovenia povolenia. Taktiež vyzvala tento členský štát a zúčastnené tretie osoby, aby predložili svoje pripomienky a poskytli všetky potrebné informácie s cieľom zistiť, či osoby, na ktoré sa vzťahoval sporný režim, mali legitímnu dôveru, ktorá ukladá stanoviť prechodné opatrenia.(17)

33. Listom zo 16. mája 2002 oznámili belgické orgány Komisii nový daňový režim koordinačných centier zapísaný Komisiou ako nová pomoc pod značkou N 351/2002.

34. Dňa 21. januára 2003 Rada „Ecofin“ rozhodla v prospech predĺženia účinnosti určitých škodlivých daňových režimov aj na obdobie po roku 2005. V súvislosti s belgickým daňovým režimom koordinačných centier stanovila, že centrá podliehajúce tomuto režimu k 31. decembru 2000, ho môžu naďalej využívať až do 31. decembra 2010.(18)

B – Rozhodnutie Komisie

35. Dňa 17. februára 2003 prijala Komisia napadnuté rozhodnutie, ktoré bolo v ten istý deň oznámené Belgickému kráľovstvu.

36. V úvode tohto rozhodnutia Komisia odôvodnila označenie daňového režimu koordinačných centier za „existujúcu pomoc,“ ako aj právny základ, na ktorom založila konanie, ktoré uskutočnila. Podľa tohto rozhodnutia môže v tejto veci slúžiť ako právny základ článok 1 písm. b) nariadenia č. 659/1999, v opačnom prípade sa ako riadny právny základ pre postup Komisie uplatnia články 87 ES a 88 ES.

37. V rozhodnutí zo 17. februára 2003 bolo tiež uvedené, že ak by sa toto rozhodnutie malo považovať za späťvzatie alebo zmenu rozhodnutí z rokov 1984 a 1987, spĺňa podmienky, ktorým podlieha právo Komisie, vziať späť alebo zmeniť akýkoľvek nezákonný zvýhodňujúci akt.

38. V ďalšej časti tohto rozhodnutia uvádza Komisia dôvody, pre ktoré sa domnieva, že rôzne opatrenia tvoriace daňový režim koordinačných centier, spĺňajú podmienky stanovené v článku 87 ods. 1 ES bez toho, aby sa na ne mohla vzťahovať akákoľvek výnimka upravená v odsekoch 2 a 3 tohto článku.

39. Komisia napokon skúma legitímnu dôveru koordinačných centier. Na základe tohto uznáva jej existenciu a uvádza, že táto legitímna dôvera odôvodňuje, aby Komisia umožnila centrám disponujúcim k 31. decembru 2000 platným povolením požívať výhody sporného daňového režimu až do uplynutia ich lehoty platnosti povolenia platného ku dňu oznámenia rozhodnutia zo 17. februára 2003, najneskôr však do 31. decembra 2010. Upresňuje, že jej stanovisko spočíva na ďalej uvedených skutočnostiach.

40. Komisia uvádza, že povolenie udelené belgickými orgánmi už vopred uznáva, že povolené centrum na dobu desať rokov spĺňa podmienky požadované pre využívanie osobitného režimu upraveného kráľovským nariadením č. 187, bez potreby každoročného predkladania takéhoto dôkazu. Uvádza však, že toto povolenie nie je záväzkom uvedených orgánov voči centru s povolením zachovávať na dobu desať rokov výhody priznané v rámci tohto režimu. Tiež pripomína, že v rozsahu, v akom použila konanie kontroly existujúcej pomoci, nemôže mať jej rozhodnutie retroaktívny účinok, a že musí zaručiť právnu istotu, ak je to nevyhnutné, stanovením prechodného obdobia pre zánik účinkov sporného režimu.

41. Komisia sa v tejto súvislosti domnieva, že musí prihliadať na významné investície uskutočnené koordinačnými centrami a skupinami, ku ktorým patria, týkajúcich sa vybudovania a rozvoja infraštruktúry týchto centier, ako aj úprav organizácie štruktúry, sietí a postupov, ako aj rozdelenia úloh v rámci skupiny. Musí tiež vziať do úvahy dlhodobé záväzky voči zamestnancom a realitným kanceláriám a finančným spoločnostiam. Komisia uvádza, že aj keď povolenie nie je zárukou trvalej existencie sporného daňového režimu, ani jeho výhodnosti, uznáva, že o založení centra, uskutočnených investíciách a prevzatých záväzkoch bolo rozhodnuté s rozumnou a legitímnou perspektívou určitej kontinuity hospodárskych podmienok vrátane daňového režimu. Z tohto vyvodzuje záver, že musí poskytnúť prechodné obdobie umožňujúce súčasným príjemcom postupne zrušiť túto schému.

42. Pridáva však nasledujúce stodvadsiate odôvodnenie:

„Keďže povolenia nezakladajú žiadne právo ani na zachovanie tejto schémy, ani na zachovanie jeho výhodnosti, a to ani na obdobie platnosti povolenia, Komisia sa domnieva, že v žiadnom prípade nezakladajú právo na obnovenie výhody tejto schémy na obdobie po uplynutí platnosti existujúcich povolení. Výslovné obmedzenie platnosti povol ení na obdobie desiatich rokov bráni dokonca aj tomu, aby mohla vzniknúť legitímna dôvera v ich automatické obnovenie, čo by teoreticky bolo možné prirovnať k povoleniu udelenému na dobu neurčitú [ neoficiálny preklad ].“

43. Z predchádzajúcich úvah Komisia vyvodila nasledujúci záver:

„121 Komisia konštatuje, že daňový režim vzťahujúci sa na koordinačné centrá v Belgicku je nezlučiteľný so spoločným trhom a že je potrebné zamedziť takejto nezlučiteľnosti jeho jednotlivých častí buď ich zrušením, alebo zmenou. Odo dňa oznámenia tohto rozhodnutia nemôže byť výhoda z tohto režimu a jeho súčastí priznaná novým príjemcom, ani predĺžená obnovením platnosti existujúcich povolení. Komisia pritom berie na vedomie, že centrá povolené v roku 2001 stratili výhodu tohto režimu k 31. decembru 2002.

122 Komisia uznáva, že rozhodnutím z roku 1984 povoľujúcim kráľovské nariadenie č. 187, ako aj odpoveďou komisára pre hospodársku súťaž na parlamentnú otázku… nadobudli centrá ťažiace v súčasnosti z tohto režimu legitímnu dôveru, že tento režim neporušuje ustanovenia Zmluvy týkajúce sa štátnej pomoci.

123 Okrem toho, z dôvodu významných investícií, ktoré mohli byť na tomto základe uskutočnené, rešpektovanie legitímnej dôvery a právnej istoty osôb majúcich prospech z tohto režimu odôvodňuje poskytnutie primeranej doby na predĺženie účinnosti tohto režimu vo vzťahu k už povoleným centrám. Podľa názoru Komisie táto primeraná lehota uplynie 31. decembra 2010. Centrá, ktorým povolenie uplynie pred týmto dátumom, nebudú po skončení platnosti povolenia už môcť ťažiť z tohto režimu. V okamihu uplynutia platnosti povolenia a každopádne po 31. decembri 2010 bude poskytnutie alebo zachovanie daňových výhod protiprávne [ neoficiálny preklad ].“

44. Výrok rozhodnutia zo 17. februára 2003 bol pôvodne formulovaný takto:

„Článok 1

Daňový režim aktuálne platný v Belgicku pre koordinačné centrá povolené na základe kráľovského nariadenia č. 187 je potrebné považovať za schému štátnej pomoci nezlučiteľnú so spoločným trhom.

Článok 2

Belgicko je povinné zrušiť schému pomoci uvedenú v článku 1 alebo ju zmeniť tak, aby bola zlučiteľná so spoločným trhom.

Odo dňa oznámenia tohto rozhodnutia nemôže byť výhoda tohto režimu a jeho súčastí priznaná novým príjemcom ani predĺžená obnovením platnosti existujúcich povolení.

V prípade centier povolených pred 31. decembrom 2000 môže byť účinnosť režimu zachovaná až do skončenia platnosti osobitného povolenia platného v tento deň, najneskôr však do 31. decembra 2010. V súlade s druhým odsekom v prípade obnovy platnosti povolenia pred týmto dňom nemôže byť výhoda režimu, ktorý je predmetom tohto rozhodnutia, viac priznaná, a to ani dočasne [ neoficiálny preklad ].

...“

45. Keďže sa zistilo, že pojem „v tento deň“ nachádzajúci sa v článku 2 treťom odseku prvej vete tohto rozhodnutia môže viesť k nejasnostiam, Komisia rozhodla o jeho nahradení pojmom „v deň oznámenia tohto rozhodnutia“. A tak v tomto zmysle vypracovala 23. apríla 2003 korigendum, ktoré bolo oznámené Belgickému kráľovstvu 25. apríla 2003.

46. Podľa tohto korigenda sa článok 2 tretí odsek rozhodnutia zo 17. februára 2003 musí čítať takto:

„S ohľadom na centrá s povolením spred 31. decembra 2000 môžu byť účinky schémy zachované až do skončenia platnosti individuálneho povolenia v deň oznámenia tohto rozhodnutia [(19) ], najneskôr však do 31. decembra 2010. V súlade s druhým odsekom v prípade obnovy platnosti povolenia pred týmto dňom nemôže byť výhoda režimu, ktorý je predmetom tohto rozhodnutia, viac priznaná, a to ani dočasne [ neoficiálny preklad ].“

47. Vzhľadom na toto korigendum sa rozsah prechodných opatrení stanovených rozhodnutím zo 17. februára 2003 musí chápať tak, ako sa na tom zhodli všetci účastníci konania v priebehu konania. Všetky koordinačné centrá, ktoré majú individuálne povolenie platné ku dňu jeho oznámenia, teda 17. februára 2003, môžu naďalej využívať z neho plynúce výhody až do uplynutia jeho platnosti, a najneskôr do 31. decembra 2010. Žiadne povolenie však nemôže byť obnovené po 17. februári 2003.

C – Sporové konania proti rozhodnutiu Komisie

48. Návrhom z 25. apríla 2003 podalo Belgické kráľovstvo žalobu o neplatnosť rozhodnutia zo 17. februára 2003, v jeho pôvodnej verzii. Takisto požiadalo o odklad výkonu tohto rozhodnutia.

49. Na základe korigenda oznámeného Belgickému kráľovstvu 25. apríla 2003 doručilo Belgické kráľovstvo Súdnemu dvoru nový návrh s dátumom 9. mája 2003, v ktorom sa dovolávalo článku 42 ods. 2 rokovacieho poriadku, snažiac sa uplatniť dva nové žalobné dôvody a rozšíriť žalobu o neplatnosť na opravené rozhodnutie Komisie.

50. Návrhom z 28. apríla 2003 podalo Forum 187 na Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev žalobu o neplatnosť proti rozhodnutiu Komisie v jeho pôvodnej verzii. Takisto podalo návrh o odklad výkonu tohto rozhodnutia. Dňa 16. mája 2003 pripravilo doplňujúci návrh proti opravenému rozhodnutiu Komisie.

51. Uznesením zo 16. mája 2003 Súd prvého stupňa postúpil túto žalobu a tento návrh na vydanie predbežného opatrenia Súdnemu dvoru, kde boli tieto konania zapísané pod číslami C‑217/03 a C‑217/03 R.

52. Osobitým aktom zo 16. júna 2003 namietla Komisia neprípustnosť tejto žaloby podanej Forum 187. Uvedené Forum 187 predložilo svoje pripomienky vo vyjadrení sa k tejto námietke 7. augusta 2003. Uznesením z 30. marca 2004 Súdny dvor spojil konanie o tejto námietke s konaním vo veci samej.

53. Uznesením z 26. júna 2003 predseda Súdneho dvora rozhodol o návrhoch na odklad výkonu rozhodnutia Komisie podaných belgickou vládou a Forum 187. Nariadil:

„1. Výkon rozhodnutia Komisie K(2003) 564, konečné znenie, zo 17. februára 2003, týkajúceho sa schémy pomoci poskytnutej Belgickom v prospech koordinačných centier usadených v Belgicku, v časti, v ktorej zakazuje Belgickému kráľovstvu obnoviť povolenia platné ku dňu oznámenia uvedeného rozhodnutia, sa odkladá.

2. Účinky prípadného obnovenia na základe tohto uznesenia nemôžu presiahnuť deň vyhlásenia rozhodnutia vo veci samej.

…“

54. Veci C‑182/03 a C‑217/03 boli spojené na účely ústnej časti konania a rozsudku. Prednesy účastníkov konania boli vypočuté na pojednávaní 14. septembra 2005.

D – Skutkové okolnosti nasledujúce po rozhodnutí Komisie

55. Na jednej strane Komisia pristúpila k preskúmaniu nového daňového režimu koordinačných centier oznámeného Belgickým kráľovstvom listom zo 16. mája 2002.

56. Rozhodnutím z 23. apríla 2003 povolila Komisia tento nový režim v časti, v ktorej upravuje najmä zásadu predchádzajúceho povolenia pre koordinačné centrá na dobu desať rokov a stanovenie základu dane vypočítaného na základe celkových prevádzkových nákladov s použitím primeranej marže. V každom prípade, keďže tento nový režim tiež predpokladá oslobodenie takýchto centier od dane z kapitálového majetku a hnuteľností vyberanej preddavkovo, od dane z vkladov do základného imania, ako aj oslobodenie od zdanenia tzv. „neštandardných a dobrovoľných“ výhod poskytnutých týmto centrám, začala Komisia formálne konanie o preskúmaní týchto troch opatrení.

57. Po začatí tohto konania Belgické kráľovstvo prevzalo záväzok zrušiť predmetné oslobodenia od dane a nahradiť ich oslobodením alebo znížením dane vzťahujúcim sa na všetky spoločnosti usadené na jeho území. Takisto sa zaviazalo zdaniť všetky „neštandardné a dobrovoľné“ výhody poskytované koordinačným centrám.

58. V rozhodnutí z 8. septembra 2004 sa Komisia domnievala, že vzhľadom na tieto záväzky, opatrenia tvoriace nový daňový režim koordinačných centier nepredstavujú pomoc podľa článku 87 ods. 1 ES.(20)

59. Počas pojednávania 14. septembra 2005 zástupca Belgického kráľovstva však uviedol, že belgické orgány nedostali od oddelení Komisie dostatočné upresnenia na to, aby mohli zaviesť tento nový režim, a tak sa od realizácie nakoniec upustilo, ako aj skutočnosť, že Komisia bola o tom informovaná listom z 28. februára 2005. Takisto uviedol, že Belgické kráľovstvo si zvolilo všeobecne záväzné opatrenia, ktoré boli prijaté v priebehu leta 2005.

60. Na druhej strane Belgické kráľovstvo prijalo opatrenia v prospech koordinačných centier, ktorých platnosť povolenia mala uplynúť po rozhodnutí zo 17. februára 2003.

61. Listom z 20. marca 2003 oznámil minister financií Belgického kráľovstva Komisii v súlade s článkom 88 ods. 3 ES jeho zámer poskytnúť do 31. decembra 2005 výhodu určitých daňových opatrení totožných s opatreniami, ktoré boli stanovené režimom koordinačných centier, tým centrám, ktorých platnosť povolenia uplynula medzi 17. februárom 2003 a 31. decembrom 2005.

62. Belgické kráľovstvo taktiež listom z toho istého dňa žiadalo Radu, aby vyhlásila tieto opatrenia za zlučiteľné so spoločným trhom na základe článku 88 ods. 2 tretieho pododseku ES.

63. V liste z 25. apríla 2003 predseda Komisie odpovedal belgickému ministrovi financií, že rozhodnutie zo 17. februára 2003 je vykonateľné a že Belgicko nemôže pozastaviť jeho uplatňovanie, a keďže poskytnutie alebo obnovenie výhody sporného daňového režimu je výslovne upravené uvedeným rozhodnutím, nemožno list z 20. marca 2003 považovať za oznámenie novej pomoci podľa článku 88 ods. 3 ES.

64. Listom z 26. mája 2003 Belgické kráľovstvo znova oznámilo Komisii svoj zámer, ktorý už vyjadrilo vo svojom liste z 20. marca 2003. Takisto opätovne požiadalo Radu listom v ten istý deň, aby boli predpokladané opatrenia vyhlásené za zlučiteľné so spoločným trhom podľa článku 88 ods. 2 tretieho pododseku ES.

65. Počas svojho zasadnutia 3. júna 2003 Rada „Ecofin“ oznámila svoj principiálny súhlas s touto žiadosťou a poverila Výbor stálych zástupcov, aby prijal všetky potrebné opatrenia, ktoré by Rade umožnili prijať zamýšľané rozhodnutie čo najskôr, v každom prípade najneskôr do konca júna 2003.

66. Listom zo 17. júla 2003 Komisia v odpovedi na vyššie uvedené oznámenie, zaslané Belgickým kráľovstvom listom z 26. mája 2003, potvrdila svoj postoj vyjadrený vo svojej odpovedi z 25. apríla 2003 bez toho, aby bolo dotknuté už citované uznesenie o nariadení predbežného opatrenia z 26. júna 2003.

E – Rozhodnutie Rady

67. Vo svojom rozhodnutí zo 16. júla 2003 Rada pripomína právny a skutkový kontext, v ktorom ju Belgické kráľovstvo požiadalo o povolenie predpokladaných opatrení pre koordinačné centrá, ktorých platnosť povolenia mala uplynúť medzi 17. februárom 2003 a 31. decembrom 2005.

68. Takisto uvádza, že Komisia sa v rokoch 1987 a 1990 domnievala, že proti daňovému režimu koordinačných centier zavedenému kráľovským nariadením č. 187 nemožno nič namietať. Rada upresňuje okolnosti, ktoré viedli túto inštitúciu k opätovnému preskúmaniu tohto režimu, a opisuje obsah rozhodnutia zo 17. februára 2003. Rada tiež pripomína, že počas jej zasadania 26. a 27. novembra 2000 boli schválené návrhy, podľa ktorých podniky využívajúce výhody škodlivého daňového režimu k 31. decembru 2000, môžu pokračovať v ich využívaní až do 31. decembra 2005 a že si vyhradzuje možnosť rozhodnúť o predĺžení po tomto dni s cieľom zohľadniť zvláštne okolnosti.

69. Rada sa tiež vyjadruje v tom zmysle, že centrá uvedené v návrhu Belgického kráľovstva, sú držiteľmi dočasného povolenia, ktoré je podľa kráľovského nariadenia č. 187 obnoviteľné, a že bez predpokladaných opatrení hrozí týmto centrám ukončenie činnosti v Belgicku, čo môže mať závažné negatívne ekonomické a sociálne dôsledky pre tento členský štát.

70. Rada sa tiež zmieňuje o tom, že Komisia stanovila vo svojom rozhodnutí, že účinky daňového režimu koordinačných centier môžu byť zachované až do ich uplynutia po 31. decembri 2005, a že ďalšie rozhodnutia Komisie stanovujú pre konkurenčné daňové režimy iných členských štátov lehoty až do 31. decembra 2010, takže uplatňovanie osobitných opatrení zamýšľaných Belgickým kráľovstvom nemôže vyvolať potenciálne narušenie hospodárskej súťaže neprimerané vzhľadom na zrážkové výhody.

71. Z toho Rada vyvodila záver, že existujú výnimočné okolnosti, ktoré odôvodňujú vyhovenie návrhu Belgického kráľovstva poskytovať do 31. decembra 2005 daňové opatrenia určené pre koordinačné centrá povolené k 31. decembru 2000, ktorého platnosť povolenia uplynie medzi 17. februárom 2003 a 31. decembrom 2005.

72. Vzhľadom na tieto skutočnosti Rada rozhodla:

„Článok 1

Za zlučiteľnú so spoločným trhom sa považuje pomoc, ktorá umožňuje Belgicku poskytovať do 31. decembra 2005 podnikom, ktoré boli do 31. decembra 2000 schválené ako koordinačné centrum na základe kráľovského nariadenia č. 187 z 30. decembra 1982, ktorým platnosť povolenia uplynie medzi 17. februárom 2003 a 31. decembrom 2005, a ktorá zahŕňa, na základe výnimky zo všeobecných pravidiel zdanenia:

– použitie bežnej sadzby dane z príjmov právnických osôb z teoretického základu dane zodpovedajúceho variabilnému percentu niektorých prevádzkových nákladov (tzv. metóda ‚nákladov zvýšených o prirážku‘). Alternatívny základ dane je však zachovaný, pokiaľ presahuje základ dane, ktorý je výsledkom použitia metódy ‚nákladov zvýšených o prirážku‘; tento alternatívny základ dane zahŕňa mimoriadne a dobrovoľné výhody poskytované centrám a neprijaté výdavky,

– uplatňovanie osobitnej ročnej dane stanovenej na 10 000 eur za zamestnanca maximálne však 100 000 eur,

– oslobodenie od zrážkovej dane z nehnuteľností, ktorých sú centrá vlastníkmi a ktoré používajú pri výkone svojej podnikateľskej činnosti,

– oslobodenie od zrážkovej dane z kapitálového majetku a hnuteľných vecí, z dividend, úrokov a poplatkov, ktoré centrá platia, s výnimkou úrokov v prípade, že príjemca podlieha dani z príjmov fyzických osôb alebo právnických osôb,

– oslobodenie od zrážkovej dane z hnuteľných vecí z príjmov, ktoré centrá poberajú zo svojich peňažných vkladov,

– oslobodenie od registračnej dane vo výške 0,5 % z výšky vkladov a zo zvýšenia základného imania.

…“ [ neoficiálny preklad ]

F – Sporové konanie proti rozhodnutiu Rady

73. Návrhom z 24. septembra 2003 podala Komisia na Súdny dvor žalobu o neplatnosť rozhodnutia Rady.

74. Rada predložila svoje vyjadrenie k žalobe 16. decembra 2003, Komisia svoju repliku 27. februára 2004 a Rada svoju dupliku 18. mája 2004.

75. Po skončení písomnej časti konania vydal Súdny dvor rozsudok z 29. júna 2004, Komisia/Rada(21), v ktorom rozhodol, že Rada už nie je oprávnená na základe článku 88 ods. 2 tretieho pododseku ES schvaľovať príjemcom protiprávnej pomoci, ktorá bola rozhodnutím Komisie vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným trhom, sumy určené na kompenzáciu jej vrátenia, ktoré sú povinní vrátiť podľa predmetného rozhodnutia.(22)

76. Účastníci konania sa vyjadrili k dôsledkom, ktoré treba vyvodiť z tohto rozsudku, v rámci tejto žaloby počas pojednávania 14. septembra 2005.

V – Skúmanie žalôb

77. Začnem skúmať žalobu podanú Komisiou proti rozhodnutiu Rady.

A – Žaloba proti rozhodnutiu Rady (vec C‑399/03)

1. Žalobné návrhy a dôvody účastníkov konania

78. Komisia navrhuje zrušiť rozhodnutie Rady, ako aj zaviazať Radu na náhradu trov konania.

79. Na podporu svojej žaloby uvádza Komisia štyri žalobné dôvody založené na nedostatku právomoci Rady, zneužití právomoci a porušení pravidiel konania, porušení Zmluvy, ako aj všeobecných zásad práva Spoločenstva, a subsidiárne, na zjavne nesprávnom posúdení a zneužití právomoci v súvislosti s existenciou výnimočných okolností.

80. Uvádza, že dôvodnosť prvého žalobného dôvodu je preukázaná vo svetle už citovaného rozsudku Komisia/Rada. Vyhlasuje, že rozhodnutie Rady smeruje k zachovaniu účinkov sporného daňového režimu, ktorý vyhlásila za nezlučiteľný so spoločným trhom, a že sa netýka schémy novej pomoci alebo individuálnych opatrení, ako tvrdí Rada.

81. Takisto tvrdí, že Rada už nebola ratione temporis oprávnená na prijatie rozhodnutia zo 16. júla 2003, pretože článok 88 ods. 2 ES jej stanovuje na prijatie rozhodnutia trojmesačnú lehotu a že ako deň, v ktorý Belgické kráľovstvo predložilo Rade predmetnú pomoc, musí byť stanovený 20. marec 2003.

82. V prvom rade Rada navrhuje žalobu zamietnuť a subsidiárne zachovať účinky jej rozhodnutia až do vydania rozsudku Súdneho dvora. Takisto navrhuje zaviazať Komisiu na náhradu trov konania.

83. Rada tvrdí, že riešenie potvrdené v už citovanom rozsudku Komisia/Rada nemožno použiť v rámci súčasnej žaloby, keďže v tejto veci Rada schválila zavedenie novej pomoci, ktorá je odlišná od pomoci uvedenej v rozhodnutí Komisie.

84. Tvrdí, že skutočnosť, že schéma pomoci bola vyhlásená za nezlučiteľnú, nebráni tomu, aby dotknutý členský štát poskytoval novú pomoc podnikom, ktoré mohli využívať výhody skoršieho režimu, tak ako je to výslovne stanovené v nariadení č. 659/1999.

85. Uvádza, že pomoc schválená jej rozhodnutím sa nezhoduje s daňovým režimom koordinačných centier, ktorý Komisia kvalifikovala ako štátnu pomoc nezlučiteľnú so spoločným trhom na základe nasledujúcich dôvodov: po prvé, z formálneho hľadiska bola zavedená odlišnými zákonnými ustanoveniami; po druhé, na rozdiel od tohto daňového režimu sa poskytuje obmedzenému počtu podnikov, ktoré sú identifikovateľné, t. j. 30 koordinačným centrám, ktorým platnosť povolenia uplynie medzi 17. februárom 2003 a 31. decembrom 2005; napokon je účinok jej rozhodnutia obmedzený do 31. decembra 2005.

86. Rada tvrdí, že skutočnosť, že Komisia vyhlásila daňový režim koordinačných centier za nezlučiteľný so spoločným trhom, nebráni tomu, aby Belgické kráľovstvo poskytovalo niektorým centrám daňové výhody porovnateľné s výhodami, ktoré boli stanovené skoršou schémou.

87. Rada napokon naznačuje, že jej rozhodnutie nesmeruje k zrušeniu účinkov rozhodnutia Komisie. Keďže Komisia vyhlásila, že daňový režim koordinačných centier doteraz predstavuje štátnu pomoc, Rada a Komisia boli oprávnené schváliť opatrenia pomoci, ak sa domnievali, že to odôvodňujú okolnosti.

88. Napokon pokiaľ ide o lehotu, ktorá uplynula medzi návrhom Belgického kráľovstva a rozhodnutím zo 16. júla 2003, Rada, uviedla, že list stáleho zástupcu Belgicka pri Európskej únii z 20. marca 2003 predstavuje len prípravný dokument, určený na uľahčenie prekladov, aby sa mohli uskutočniť diskusie o predpokladaných opatreniach. Návrh Belgického kráľovstva jej bol predložený až 26. mája 2003.

2. Posúdenie

89. Vo svetle analýzy rozdelenia právomocí vo veci štátnej pomoci medzi Radou a Komisiou, potvrdenej Súdnym dvorom v už citovanom rozsudku Komisia/Rada, vydanom v pléne, zastávam názor, že žalobný dôvod založený na nedostatku právomoci Rady prijať rozhodnutie zo 16. júla 2003 je dôvodný.

90. Na podporu svojich úvah pripomínam skutkový stav a odôvodnenie podané Súdnym dvorom v tomto rozsudku.

91. V rokoch 1994 a 1999 Portugalská republika zaviedla rôzne schémy pomoci v prospech niektorých poľnohospodárskych podnikov formou úverov, moratórií na vrátenie pôžičiek a bonifikovaných pôžičiek. Komisia vyhlásila túto pomoc za úplne alebo čiastočne nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariadila jej vymáhanie od príjemcov spolu s úrokmi z dlžných súm.

92. Na základe rozhodnutí Komisie Portugalská republika požiadala Radu v súlade s článkom 88 ods. 2 tretím pododsekom ES o schválenie poskytnutia pomoci portugalským chovateľom, ktorí sú povinní vrátiť vyššie uvedenú pomoc vo výške rovnajúcej sa dlžným sumám.

93. Rada tejto žiadosti vyhovela.(23) Uviedla, že vrátenie pomoci poskytnutej Portugalskou republikou by narušilo hospodársku stabilitu veľkého počtu príjemcov a malo by negatívny sociálny dopad v niektorých regiónoch tohto členského štátu.(24) Preto z toho vyvodila záver, že sú dané výnimočné okolnosti v zmysle článku 88 ods. 2 tretieho pododseku ES, ktoré odôvodňujú schválenie predpokladaného opatrenia.

94. Komisia podala na Súdny dvor proti tomuto rozhodnutiu žalobu o neplatnosť, v rámci ktorej sa dovolávala predovšetkým žalobného dôvodu, podľa ktorého Rada nemala právomoc na prijatie tohto rozhodnutia.

95. Vo svojom posúdení tohto žalobného dôvodu Súdny dvor uvažoval v dvoch fázach. V prvom rade upresnil rozsah článku 88 ods. 2 tretieho pododseku ES, ktorý definuje právomoci Rady vo veci štátnej pomoci. Uviedol, že toto ustanovenie je výnimočnej povahy, pretože články 87 ES a 88 ES vyhradzujú Komisii ústrednú úlohu pri uznaní prípadnej nezlučiteľnosti pomoci.

96. Taktiež z obsahu článku 88 ods. 2 tretieho a štvrtého pododseku ES vyvodil záver, že ak sa dotknutý členský štát neobráti na Radu so žiadnym návrhom prv, než Komisia vyhlási uvedenú pomoc za nezlučiteľnú so spoločným trhom, Rada už nie je oprávnená vykonávať výnimočnú právomoc, ktorá je jej zverená tretím pododsekom s cieľom vyhlásiť takúto pomoc za zlučiteľnú so spoločným trhom.(25)

97. Ďalej uviedol, že tento výklad, ktorý umožňuje vyhnúť sa tomu, aby sa tá istá pomoc stala predmetom opačných rozhodnutí vydaných po sebe Komisiou a Radou, prispieva k právnej istote.

98. V druhom rade sa Súdny dvor domnieval, že takto definované obmedzenie právomoci Rady zahŕňa fakt, že Rada tiež nie je oprávnená rozhodovať o pomoci, ktorej účelom je schvaľovať príjemcom protiprávnej pomoci, ktorá bola rozhodnutím Komisie vyhlásená za nezlučiteľnú, sumy určené na kompenzáciu jej vrátenia, ktoré sú povinní vrátiť podľa tohto rozhodnutia.

99. Súdny dvor uviedol, že v zmysle ustálenej judikatúry zrušenie protiprávne poskytnutej štátnej pomoci formou jej vrátenia je iba logickým dôsledkom konštatovania jej protiprávnosti, keďže povinnosť členského štátu, ktorý pomoc poskytol, zrušiť takúto pomoc smeruje k uvedeniu do pôvodného stavu, a že tento cieľ je dosiahnutý, len čo bola uvedená pomoc, prípadne zvýšená o úroky z omeškania, vrátená príjemcom.

100. Z toho vyvodil záver, že pripustenie toho, že členský štát je oprávnený poskytnúť príjemcom protiprávnej pomoci, vyhlásenej za nezlučiteľnú so spoločným trhom rozhodnutím Komisie, novú pomoc vo výške obdobnej ako bola protiprávna pomoc, ktorá je určená na neutralizáciu dopadu povinnosti vrátiť pomoc v súlade s uvedeným rozhodnutím, by zjavne zmarilo účinnosť rozhodnutí prijatých Komisiou podľa článkov 87 ES a 88 ES.

101. Podľa Súdneho dvora, tak ako Rada nemôže zabrániť účinnosti rozhodnutia Komisie konštatujúceho nezlučiteľnosť pomoci so spoločným trhom tým, že sama vyhlási uvedenú pomoc za zlučiteľnú s týmto trhom, nemôže ani zmariť účinnosť takéhoto rozhodnutia tým, že vyhlási na základe článku 88 ods. 2, tretieho pododseku ES za zlučiteľnú so spoločným trhom pomoc, ktorá je určená na kompenzáciu v prospech príjemcov protiprávnej pomoci vyhlásenej za nezlučiteľnú, sumy určené na kompenzáciu jej vrátenia, ktoré sú povinní vrátiť podľa uvedeného rozhodnutia.(26)

102. Uplatnenie týchto pravidiel v tomto spore vedie k záveru, že Rada nemohla platne prijať rozhodnutie zo 16. júla 2003.

103. Belgické kráľovstvo sa totiž obrátilo na Radu s návrhom na základe článku 88 ods. 2 tretieho pododseku ES až po prijatí rozhodnutia zo 17. februára 2003. V dôsledku toho v súlade s už citovaným rozsudkom Komisia/Rada(27) už nebola Rada oprávnená na výkon výnimočných právomocí, ktoré jej priznáva toto ustanovenie s cieľom vyhlásiť za zlučiteľnú so spoločným trhom vnútroštátnu schému, ktorú Komisia vyhlásila za nezlučiteľnú v tomto rozhodnutí. Obdobne podľa toho istého rozsudku nemôže Rada zmariť účinnosť uvedeného rozhodnutia.

104. Takže v rozpore s tvrdením Rady zastávam názor, že prijatím rozhodnutia zo 16. júla 2003 porušila tieto dve pravidlá.

105. Taktiež z porovnania opatrení opísaných v článku 1 rozhodnutia Rady, ako aj z listov Belgického kráľovstva z 28. marca a 26. mája 2003 vyplýva, že tieto opatrenia majú rovnaký obsah ako opatrenia stanovené daňovým režimom koordinačných centier, ktoré sú predmetom rozhodnutia Komisie. Opatrenia schválené Radou spočívajú totiž v použití tej istej metódy stanovenia zdaniteľného príjmu, spolu s tou istou sadzbou v závislosti od počtu zamestnancov, ako v daňovom režime koordinačných centier. Tiež preberajú tie isté oslobodenia od zrážkovej dane z hnuteľných vecí, z nehnuteľných vecí a od dane z vkladov do základného imania.

106. Napokon treba uviesť, že opatrenia uvedené v rozhodnutí Rady sú schválené v prospech koordinačných centier, ktoré využívajú k 31. decembru 2000 výhody daňového režimu vyhláseného za nezlučiteľný so spoločným trhom a ktorým platnosť povolenia uplynie medzi 17. februárom 2003 a 31. decembrom 2005. Tieto opatrenia sú teda schválené v prospech podnikov, ktoré využívajú výhody schémy pomoci vyhlásenej za nezlučiteľnú rozhodnutím Komisie, a ktoré na základe tohto rozhodnutia nemôžu získať obnovenie tejto schémy.

107. Nakoniec z odôvodnenia rozhodnutia Rady jasne vyplýva, že jeho cieľom je zmiernenie účinkov rozhodnutia Komisie v časti týkajúcej sa koordinačných centier, ktorým platnosť povolenia uplynie medzi 17. februárom 2003 a 31. decembrom 2005.(28)

108. Povolením Belgickému kráľovstvu uplatňovať na koordinačné centrá, ktorým platnosť povolenia uplynie medzi 17. februárom 2003 a 31. decembrom 2005, daňové zaobchádzanie totožné so schémou, ktorá bola vyhlásená za nezlučiteľnú rozhodnutím Komisie zo 17. februára 2003 s cieľom zmierniť stratu možnosti obnovenia tejto schémy v prospech uvedených centier, Rada zjavne rozhodla o zlučiteľnosti schémy, o ktorej sa už Komisia vyjadrila, a pokúsila sa zrušiť účinky tohto rozhodnutia v časti, ktorá sa týka týchto centier.

109. Žiadne z tvrdení uvádzaných Radou sa mi nezdá spôsobilé spochybniť túto analýzu. Taktiež skutočnosť, že opatrenia schválené Radou formálne vyplývajú z nových zákonných ustanovení prijatým Belgickým kráľovstvom, a nie z návrhu na predĺženie účinkov daňového režimu zavedeného kráľovským nariadením č. 187, nemôže odôvodniť to, že sa na ne bude hľadieť ako na odlišné opatrenia. Rozdelenie právomocí medzi Radou a Komisiou potvrdené Súdnym dvorom v už citovanom rozsudku Komisia/Rada by bolo možné ľahko obísť a potrebný účinok rozhodnutia o nezlučiteľnosti by mohol byť veľmi ohrozený, ak by stačilo, že dotknutý členský štát v novom návrhu opäť prijme totožné ustanovenia schémy pomoci vyhlásenej za nezlučiteľnú so spoločným trhom a predloží ich Rade.

110. V duchu už citovaného rozsudku Komisia/Rada sa treba pridŕžať práve účinkov opatrení, ktoré sa týkajú rozhodnutia prijatého Komisiou a potom Radou, s cieľom určiť či Rada konala v medziach právomocí, ktoré jej priznáva článok 88 ods. 2 tretí pododsek ES.

111. Takisto tvrdenia, podľa ktorých sa rozhodnutie Rady týka presného a určitého počtu podnikov a jeho účinky, sú časovo obmedzené, neumožňuje predpokladať, že Rada bola oprávnená schváliť sporné opatrenia na základe článku 88 ods. 2 tretieho pododseku ES.

112. Z odôvodnenia už citovaného rozsudku Komisia/Rada totiž vyplýva, že rozdelenie právomocí medzi Radou a Komisiou vo veci štátnej pomoci má za cieľ prispieť k právnej istote tým, že zabráni tomu, aby sa tá istá pomoc stala predmetom opačných rozhodnutí vydaných po sebe týmito inštitúciami.(29) Ak Komisia vyhlásila pomoc za nezlučiteľnú so spoločným trhom, má členský štát a subjekty, ktoré majú výhody z tohto opatrenia, možnosť napadnúť priamo alebo nepriamo toto rozhodnutie žalobou podanou na súd Spoločenstva a na vnútroštátny súd. Právna istota vyžaduje, že rozhodnutie Komisie, ktoré nadobudlo právoplatnosť, nemožno zrušiť rozhodnutím Rady. Ide o to, aby sa zabránilo prípadnému rozporu medzi rozhodnutím Rady a rozsudkom súdu Spoločenstva vydaným vo vzťahu k skoršiemu rozhodnutiu Komisie.

113. Vo vzťahu k týmto cieľom je určujúcim kritériom to, či je alebo nie je rozhodnutie Rady v rozpore s rozhodnutím Komisie, alebo či sa ním zrušujú jeho účinky. Preto nie je až tak dôležité, že sa rozhodnutie Rady týka menšieho počtu podnikov, ako rozhodnutie Komisie, alebo že doba platnosti opatrení, ktoré schválila, je kratšia ako daňový režim, ktorý Komisia vyhlásila za nezlučiteľný so spoločným trhom. V predmetnej veci stačí skonštatovať, že článok 2 rozhodnutia Komisie stanovuje, že po jeho oznámení nemožno výhodu predmetnej schémy predĺžiť obnovením platných povolení (druhý pododsek), a že ak platnosť povolenia uplynie pred 31. decembrom 2010, výhodu uvedeného režimu nemožno naďalej poskytovať, a to ani dočasne (tretí pododsek).

114. Z toho vyplýva, že Rada už nie je oprávnená schváliť Belgickému kráľovstvu daňové zaobchádzanie s týmito centrami totožné s tým, ktoré bolo Komisiou vyhlásené za nezlučiteľné so spoločným trhom. Preto zastávam názor, že prvý žalobný dôvod uvádzaný Komisiou založený na nedostatku právomoci Rady prijať rozhodnutie zo 16. júla 2003 je dôvodný a v dôsledku toho musí byť toto rozhodnutie zrušené.

115. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy teda navrhujem, aby Súdny dvor zrušil rozhodnutie Rady bez potreby skúmania ďalších žalobných dôvodov uvádzaných Komisiou na podporu svojej žaloby. Rada, ktorá v tejto veci nemala úspech, je povinná znášať trovy konania.

116. Rada navrhuje, aby v prípade zrušenia jej rozhodnutia zo 16. júla 2003 boli jeho účinky zachované až do dňa vydania rozsudku Súdneho dvora.

117. Nemyslím si, že tento návrh možno prijať, a to z nasledujúcich dôvodov. Rozdelenie právomocí stanovené článkom 88 ES v oblasti štátnej pomoci má za cieľ, tak ako bolo vidieť, zabrániť prípadným nezhodám, nielen medzi Komisiou a Radou vo vzťahu k tomu istému vnútroštátnemu opatreniu, ale aj medzi Radou a súdom Spoločenstva, ktorý rozhoduje o žalobe o neplatnosť rozhodnutia Komisie.

118. V tejto veci bolo rozhodnutie zo 17. februára 2003 predmetom dvoch žalôb, ktoré podali Belgické kráľovstvo a Forum 187. Žaloba tohto členského štátu má za cieľ zrušenie uvedeného rozhodnutia v časti, v ktorej mu zakazuje obnoviť povolenia, ktorým mala platnosť uplynúť po 17. februári 2003. Tiež si uvedomujem, že Belgické kráľovstvo a Forum 187 dosiahli na základe uznesenia o predbežnom opatrení z 26. júna 2003 odklad výkonu rozhodnutia Komisie v časti, v ktorej od tohto dňa zakazuje akékoľvek obnovenie povolenia. Z toho vyplýva, že na základe tohto uznesenia môže Belgické kráľovstvo povoliť centrám, ktorým platnosť povolenia uplynie po 17. februári 2003, ich obnovenie. Z tohto dôvodu sú účinky uvedeného uznesenia porovnateľné s účinkami rozhodnutia Rady, keďže, ako bolo vidieť, daňové opatrenia uvedené v rozhodnutí sa zhodujú s opatreniami, ktoré boli stanovené daňovým režimom koordinačných centier.

119. Vzhľadom na tieto skutočnosti je návrh Rady smerujúci k zachovaniu účinkov jej rozhodnutia až do vyhlásenia rozsudku Súdneho dvora irelevantný v prípade, že Súdny dvor vyhovie žalobám podaným Belgickým kráľovstvom a Forum 187.

120. Ak však Súdny dvor tieto žaloby zamietne a zruší účinky uznesenia o predbežnom opatrení, bolo by ponechanie účinnosti rozhodnutia Rady až do vydania rozsudku Súdneho dvora v rozpore s rozdelením právomocí podľa článku 88 ES. Ak by totiž tento rozsudok nemohol byť vydaný pred 31. decembrom 2005, tak by takéto riešenie malo za následok, že zrušenie rozhodnutia Rady bude zbavené akéhokoľvek účinku.

B – Žaloby proti rozhodnutiu Komisie (spojené veci C‑182/03 a C‑217/03)

1. Návrhy účastníkov konania

a) Vec Belgicko/Komisia (C‑182/03)

121. Belgické kráľovstvo navrhuje, aby Súdny dvor zrušil rozhodnutie Komisie v časti, v ktorej mu nedovoľuje udeliť, a to ani dočasne, obnovenie štatútu „koordinačného centra“ tým centrám, ktoré požívali jeho výhody do 31. decembra 2000.

122. Účelom jeho žaloby je zrušenie článku 2 druhého a tretieho odseku rozhodnutia Komisie v časti, v ktorej stanovuje, že „odo dňa oznámenia tohto rozhodnutia nemôže byť výhoda tohto režimu alebo jeho súčastí… ani predĺžená obnovením existujúcich povolení“ [ neoficiálny preklad ], a že „[v] súlade s druhým odsekom v prípade obnovy platnosti povolenia pred [31. decembrom 2010] nemôže byť výhoda režimu, ktorý je predmetom tohto rozhodnutia, viac priznaná, a to ani dočasne“ [ neoficiálny preklad ].(30)

123. Tento členský štát tiež navrhuje zaviazať Komisiu na náhradu trov konania, vrátane trov konania o nariadení predbežného opatrenia.

124. Aktom z 9. mája 2003, podanom na základe korigenda z 23. apríla 2003, sa Belgické kráľovstvo dovolávalo dvoch žalobných dôvodov namierených proti tomuto korigendu. Prvý z týchto žalobných dôvodov je založený na porušení zásady právnej istoty z dôvodu ťažkostí pri výklade, ktoré vyplývali podľa tohto členského štátu z nového znenia článku 2 tretieho odseku rozhodnutia zo 17. februára 2003, tak ako vyplýva z tohto korigenda. No vzhľadom na vysvetlenia poskytnuté Komisiou v jej vyjadrení k žalobe o význame tohto článku a rozsahu prechodných opatrení, ktoré boli stanovené, Belgické kráľovstvo výslovne vzalo späť tento nový žalobný dôvod vo svojej replike.(31) Preto nie je ďalej potrebné skúmať tento žalobný dôvod.

125. Druhý z týchto nových žalobných dôvodov spochybňuje podmienky prijatia tohto korigenda. V rámci toho žalobného dôvodu Belgické kráľovstvo uviedlo, že má závažné pochybnosti o zákonnosti postupu prijímania tohto opravného aktu. Tiež si výslovne vyhradilo právo napadnúť jeho platnosť. Tvrdilo, že je úlohou Komisie upresniť, podľa ktorého rozhodovacieho postupu bol tento akt prijatý, a predložiť dôkaz o jeho prípadnom pripojení k súhrnnej zápisnici alebo dennému zápisu podľa článku 18 Rokovacieho poriadku Komisie.(32) Tento členský štát tvrdil, že ak si Komisia nesplní svoje povinnosti, je úlohou Súdneho dvora nariadiť uznesením podľa článku 45 jeho rokovacieho poriadku vykonať dôkazné prostriedky, ktoré sa mu zdajú vhodné, chrániac tak práva žalobcu.

126. Vo vyjadrení k žalobe Komisia uviedla, že korigendum z 23. apríla 2003 bolo opatrené takými istými úradnými pečiatkami ako pôvodná verzia rozhodnutia zo 17. februára 2003. Takisto tvrdila, že tento akt bol prijatý v rámci ústneho konania počas zasadnutia kolégia 23. apríla 2003 pri prísnom dodržiavaní procesných pravidiel.

127. Zistil som, že Belgické kráľovstvo vo svojom dodatočnom návrhu nepožadovalo zrušenie tohto korigenda, ale si len vyhradilo právo neskôr napadnúť jeho platnosť. Preto nepodalo na Súdny dvor riadny návrh v zmysle článku 38 rokovacieho poriadku.

128. Okrem toho tiež uvádzam, že Belgické kráľovstvo nepredložilo žiadny dôkaz, na základe ktorého sa možno domnievať, že prijatím tohto opravného aktu bolo porušený rokovací poriadok tejto inštitúcie a že ním boli porušené podstatné procesné náležitosti. Jediným dôkazom uvedeným v tomto zmysle Belgickým kráľovstvom bola skutočnosť, že ide o opravný akt. Napriek tomu však z vysvetlení Komisie vyplýva, že tento akt bol prijatý rovnakým postupom prijímania ako pôvodná verzia rozhodnutia zo 17. februára 2003.(33) Toto tvrdenie potvrdzuje skutočnosť, že list Komisie z 23. apríla 2003 a opravená verzia rozhodnutia zo 17. februára 2003 sú opatrené takými istými úradnými pečiatkami ako jeho pôvodná verzia. Napokon sa zdá, že tento členský štát nepoprel v replike, ani v priebehu ústneho konania zákonnosť postupu prijímania tohto opravného aktu.

129. Preto zastávam názor, že žalobný dôvod predložený Belgickým kráľovstvom v dodatočnom návrhu nie je prípustný, keďže nie je uvádzaný na podporu návrhu a subsidiárne musí byť zamietnutý.

130. Vo svetle týchto skutočností preto Súdny dvor rozhoduje o návrhu Belgického kráľovstva na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie v časti, v ktorej nedovoľuje udeliť, a to ani dočasne, obnovenie povolenia koordinačným centrám, ktoré požívajú výhody predmetnej schémy do 31. decembra 2000 a ktorým platnosť povolenia uplynie pred 31. decembrom 2010.

131. Komisia navrhuje tento návrh zamietnuť a zaviazať Belgické kráľovstvo na náhradu trov, vrátane trov konania o nariadení predbežného opatrenia.

b) Vec Forum 187/Komisia (C‑217/03)

132. V návrhu podanom do kancelárie Súdu prvého stupňa 30. apríla 2003 Forum 187 navrhlo úplné alebo čiastočné zrušenie rozhodnutia zo 17. februára 2003.

133. V prvom rade týmto návrhom Forum 187 žiada zrušenie uvedeného rozhodnutia v celom rozsahu, ale najmä v časti, v ktorej článok 1 uvádza, že daňový režim koordinačných centier je štátnou pomoc nezlučiteľnou so spoločným trhom. Alternatívne tiež navrhuje čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie v rozsahu, v akom nestanovila primerané prechodné opatrenia.

134. Vo svojom pôvodnom návrhu Forum 187 vytklo Komisii neprijatie takýchto prechodných opatrení, ktoré sa na jednej strane týkajú koordinačných centier, ktorým bolo povolenie obnovené medzi 31. decembrom 2000 a 17. februárom 2003, a na druhej strane centier, ktorým platnosť povolenia uplynula po 17. februári 2003 a v roku 2004. Následne na základe opravy obsahu článku 2 rozhodnutia zo 17. februára 2003 vzalo Forum 187 späť svoj návrh v časti týkajúcej sa centier, ktorým bolo povolenie obnovené medzi 31. decembrom 2000 a 17. februárom 2003.(34)

135. Forum 187 napokon navrhuje zaviazať Komisiu na náhradu trov konania vo veciach C‑217/03 a T‑276/02.(35)

136. Na základe korigenda k rozhodnutiu zo 17. februára 2003 podalo Forum 187 na Súdny dvor 16. mája 2003 dodatočný návrh, v ktorom uviedlo, že omyl, ktorého sa dopustila Komisia v texte článku 2 uvedeného rozhodnutia, ju viedol k vyjadreniu tvrdení, ktoré už nie sú relevantné. Navrhlo, aby táto inštitúcia znášala trovy konania, ktoré jej tým vznikli, a to bez ohľadu na výsledok žaloby o neplatnosť.

137. Komisia navrhuje, aby Súdny dvor zamietol žalobu, ktorú podalo Forum 187, ako zjavne neprípustnú, a subsidiárne ako nedôvodnú. Takisto navrhuje zaviazať Forum 187 na náhradu trov konania.

138. Pristúpim ku skúmaniu námietky neprípustnosti žaloby Forum 187 vznesenej Komisiou.

2. Prípustnosť žaloby Forum 187

a) Argumentácia účastníkov konania

139. Komisia tvrdí, že Forum 187 nemá aktívnu legitimácia na napadnutie rozhodnutia zo 17. februára 2003, ktoré mu nie je určené, z dôvodu, že nie je priamo a osobne dotknuté uvedeným rozhodnutím.

140. Pripomína, že združenie ako Forum 187, založené na účely podpory kolektívnych záujmov jednej skupiny právnych subjektov, nemôže byť osobne dotknuté aktom, ktorý zasahuje do všeobecných záujmov tejto skupiny. Žaloba Forum 187 môže byť prípustná len vtedy, ak toto združenie preukáže, že jeho vlastné záujmy sú dotknuté rozhodnutím zo 17. februára 2003, alebo že koná v zastúpení niektorého zo svojich členov, ktorí by mali tiež aktívnu legitimáciu.

141. K prvému bodu Komisia tvrdí, že Forum 187 nemôže byť priamo a osobne dotknuté rozhodnutím zo 17. februára 2003 vzhľadom na úlohu, ktorú zastáva pred belgickými orgánmi a vzhľadom na jeho účasť na správnom konaní, ktorého výsledkom je uvedené rozhodnutie.

142. Uvádza, že podľa rozsudku Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt-Unternehmen a Hapag-Lloyd/Komisia(36) samotná skutočnosť, že Forum 187 predložilo pripomienky v mene svojich členov v priebehu tohto konania, nestačí na priznanie aktívnej legitimácie. Tvrdí, že nikdy neuznala spôsobilosť Forum 187 rokovať v mene svojich členov a že toto združenie už nepožíva oficiálny štatút alebo kvázi oficiálny štatút pred belgickými orgánmi. Preto sa postavenie Forum 187 nezhoduje s postavením predmetného združenia v konaní, ktoré viedlo k rozsudku AIUFFASS a AKT/Komisia(37), ktoré malo osobitné postavenie v odvetví textilného priemyslu. Úlohu Forum 187 nemožno prirovnávať k úlohe Landbouwschapu, ktorého žaloba bola uznaná za prípustnú v rozsudku Van der Kooy a i./Komisia(38) a ktoré rokovalo s holandskou vládou o preferenčnej tarife za zemný plyn označenej za štátnu pomoc nezlučiteľnú so Zmluvou.

143. Komisia okrem toho uvádza, že Forum 187 nemôže tvrdiť, že rozhodnutie zo 17. februára 2003 ovplyvňuje jeho dôvod existencie, pretože uvedené rozhodnutie žiadnym spôsobom nepožaduje ukončenie činností koordinačných centier v Belgicku.

144. K druhému bodu Komisia uvádza, že jej rozhodnutie sa týka schémy pomoci prístupnej pre skupinu podnikov a nie individuálnych opatrení, ktorými sa udeľuje pomoc jednému alebo viacerým menovite určeným podnikom. Preto ide o všeobecne záväzný akt, ktorý sa uplatňuje na objektívne určené situácie a ktorý vyvoláva záväzné právne účinky vo vzťahu k skupinám osôb určených abstraktným spôsobom. Podľa Komisie sa uvedené rozhodnutie neuplatní na uzavretý okruh osôb, ktorých počet a identita sú známe alebo overiteľné, ale na všetky súčasné, minulé, alebo budúce podniky, ktoré by mohli žiadať výhody daňového režimu koordinačných centier.

145. Komisia upresňuje, že Forum 187 sa nezmieňuje o žiadnych vlastnostiach, ktoré umožňujú považovať niektorých z jeho členov za dotknutých „na základe ich určitých osobitných vlastností alebo na základe okolnosti, ktorá ich charakterizuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe, a tým ich individualizuje obdobným spôsobom ako osobu, ktorej je rozhodnutie určené,“ podľa formulácie uvedenej v rozsudku Plaumann/Komisia(39) . Každý podnik, ktorý skutočne riadi koordinačné centrum, alebo ktorý zamýšľa založiť takéto centrum v budúcnosti, je dotknutý rozhodnutím Komisie výlučne na základe jeho objektívnych vlastností skutočného alebo potenciálneho príjemcu výhod zo sporného daňového režimu, takže nemôže byť priamo a osobne dotknutý rozhodnutím zo 17. februára 2003.

146. Okrem iného žiadnemu z členov Forum 187 sa nevenovala osobitná pozornosť ani zo strany belgických orgánov od zavedenia tohto režimu, ani zo strany Komisie počas skúmania tohto režimu. Komisia uvádza, že postavenie členov Forum 187 sa odlišuje od postavenia príjemcov individuálnej pomoci poskytovanej v rámci odvetvovej schémy, ktorú sú povinní vrátiť, ako to bolo v prípade konaní, ktoré viedli k rozsudkom CETM/Komisia(40), Taliansko a Sardegna Lines/Komisia(41), ako aj Taliansko/Komisia(42) . Vo veci samej nemal žiadny z členov skutočné a plné právo, ktoré bolo porušené rozhodnutím zo 17. februára 2003. Komisia v tomto ohľade uvádza, že prechodné opatrenia umožnili všetkým koordinačným centrám využívanie povolení platných až do dňa uplynutia ich platnosti s výhradou tých, ktorých platnosť povolenia trvala aj po 31. decembri 2010.

147. Pokiaľ ide o koordinačné centrá, ktorým platnosť povolenia uplynie po rozhodnutí zo 17. februára 2003, ich postavenie sa nelíši od postavenia iných členov Forum 187 tak, aby ich bolo možné individualizovať, ako keby im bolo rozhodnutie určené. V daňovom režime, ktorý určuje časovo obmedzenú výhodu, je nevyhnutné, aby platnosť všetkých povolení neskončila v rovnakom čase. Čas uplynutia platnosti je objektívnym prvkom, ktorý preukazuje, že tieto centrá sú dotknuté všeobecným opatrením a že môžu byť ním dotknuté aj inými spôsobmi. Komisia zdôrazňuje, že okrem iného uvedené centrá nenadobudli právo na obnovenie ich povolenia. Pokiaľ ide o to, či mohli mať legitímnu dôveru v obnovenie ich povolenia, ide o otázku vo veci samej.

148. Nakoniec nie sú členovia Forum 187 pozbavení všetkých prostriedkov súdnej ochrany, pretože môžu pred belgickými súdmi napadnúť každé opatrenie vnútroštátnych orgánov, ktoré zasahuje do ich daňového postavenia. V rámci tohto konania môžu napadnúť platnosť rozhodnutia zo 17. februára 2003.

149. Forum 187 odporuje námietke neprípustnosti vznesenej Komisiou a tvrdí, že jeho žaloba musí byť uznaná za prípustnú z dvoch dôvodov. Po prvé, niektorí z jeho členov sú priamo a osobne dotknutí rozhodnutím Komisie. Na jednej strane ide o tridsať centier, ktorým bolo obnovené povolenie v priebehu rokov 2001 a 2002 a pre ktoré sa obdobie, počas ktorého môžu ťažiť zo sporného daňového režimu, skončí 31. decembra 2010. Na druhej strane ide o osem centier, o ktorých žiadosti o obnovenie nebolo v deň prijatia rozhodnutia Komisie ešte rozhodnuté a ktoré v súlade s týmto rozhodnutím nemohli mať z neho prospech.(43)

150. Forum 187 po druhé tvrdí, že je rozhodnutím Komisie dotknuté, pretože je reprezentačným orgánom koordinačných centier uznaným belgickými orgánmi, pred ktorými, ako dokazujú dokumenty pripojené k námietke neprípustnosti, požíva kvázi oficiálny štatút. Uvádza, že úzko spolupracovalo s týmito orgánmi v čase, keď Komisia a skupina kódexu správania sa prešetrovala daňový režim koordinačných centier, a že belgická vláda od neho pravidelne požadovala, aby poskytovalo informácie svojim členom o vývoji situácie. Forum 187 je z tohto dôvodu osobne dotknuté rozhodnutím Komisie podľa zásad vyslovených Súdnym dvorom v už citovanom rozsudku Van der Kooy a i./Komisia.

151. Forum 187 dodáva, že je osobne dotknuté rozhodnutím Komisie, pretože zasahuje do jeho existencie. Takisto pri neexistencii náhradného daňového režimu si bude musieť veľký počet koordinačných centier klásť otázku o ich prítomnosti v Belgicku.

152. Forum 187 nakoniec podčiarkuje to, že zohralo dôležitú úlohu v správnom ko naní pred Komisiou, ktorá mu priamo doručila svoje rozhodnutie.

b) Posúdenie

153. Ako bolo uvedené v priebehu diskusií a ako vplýva z judikatúry, združenie ako Forum 187, zodpovedné za ochranu kolektívnych záujmov podnikov, v zásade nie je oprávnené podať žalobu o neplatnosť proti konečnému rozhodnutiu Komisie vo veci štátnej pomoci okrem dvoch prípadov. Na jednej strane jeho žaloba je prípustná, ak podniky, ktoré zastupuje, alebo aspoň niektoré z nich, sú oprávnené v tejto veci osobne konať.(44) V tomto prípade sa predpokladá, že združenie koná v mene svojich členov. Na druhej strane je jeho žaloba tiež prípustná, ak sa môže dovolávať vlastného záujmu na vedení konania. Judikatúra pripúšťa, že tak môže byť najmä v prípade, ak bola rokovacia pozícia združenia dotknutá aktom, ktorého zrušenie sa navrhuje.(45)

154. Toto obmedzenie prípustnosti žaloby združenia na ochranu kolektívnych záujmov pred súdom Spoločenstva vyplýva z článku 230 štvrtého odseku ES, ktorý, ako pripomínam, podrobuje žalobu o neplatnosť podanú fyzickými alebo právnickými osobami proti rozhodnutiu, ktoré im nie je určené, dvom podmienkam, a to, že sa ich toto rozhodnutie priamo a osobne dotýka. Ak predmetný akt nespĺňa tieto podmienky, nie je žaloba podaná proti tomuto aktu fyzickou alebo právnickou osobou prípustná. Okrem iného každá z týchto podmienok je podmienkou verejného záujmu, takže súd Spoločenstva je povinný namietať neprípustnosť z úradnej moci.(46)

155. Združenie na ochranu kolektívnych záujmov je teda oprávnené navrhnúť zrušenie rozhodnutia, ktoré mu nie je určené, len v prípade, že sa jeho samého alebo jeho členov toto rozhodnutie priamo alebo osobne dotýka. Z toho vyplýva, že podľa ustálenej judikatúry nemá združenie aktívnu legitimáciu na napadnutie aktu v mene ochrany všeobecných a kolektívnych záujmov podnikov, ktoré zastupuje.(47) Treba zabrániť tomu, aby založením takéhoto združenia mohli jednotlivci obchádzať požiadavky článku 230 štvrtého odseku ES.(48)

156. Práve vzhľadom na tieto úvahy treba posúdiť prípustnosť žaloby o neplatnosť podanej Forum 187 proti rozhodnutiu Komisie. Preto pristupujem k skúmaniu, či je táto žaloba prípustná z dôvodu, že vlastné záujmy uvedeného združenia sú dotknuté týmto rozhodnutím.

i) O prípustnosti žaloby Forum 187 v rozsahu, v akom je združenie priamo a osobne dotknuté

157. Forum 187 tvrdí, že je osobne dotknuté rozhodnutím Komisie, pretože na jednej strane bola dotknutá týmto rozhodnutím jeho rokovacia pozícia, a na druhej strane, Komisia spochybnila jeho samotnú existenciu. Ja však zastávam názor, že o tvrdenia Forum 187 sa nemožno v žiadnom z jeho bodov opierať.

158. Pokiaľ ide o najmä o zásah do jeho rokovacej pozície, treba pripomenúť, že toto kritérium bolo vyslovené Súdnym dvorom v už citovanom rozsudku Van der Kooy a i./Komisia, ktorý zodpovedá osobitným skutkovým okolnostiam.

159. Vo veci, ktorej výsledkom je tento rozsudok, Súdny dvor rozhodol, že rozhodnutie Komisie označujúce preferenčné tarify za plyn pre skleníkové záhradníctvo za štátnu pomoc nezlučiteľnú so spoločným trhom, narušilo rokovaciu pozíciu Landbouwschap, orgánu holandského verejného práva zodpovedného za obhajobu záujmov podnikov v oblasti poľnohospodárstva, nielen preto, že tento orgán sa aktívne zúčastnil formálneho konania o preskúmaní pomoci vedeného Komisiou, ale aj preto, že rokoval o týchto tarifách s dodávateľom, pričom jeho podpis bol medzi inými v dohode, ktorou sa stanovujú tieto tarify, a že na základe rozhodnutia Komisie bol povinný začať nové rokovania a uzavrieť novú dohodu. Landbouwschap bol teda spolutvorcom spornej vnútroštátnej schémy.

160. Súdny dvor takisto v inom prípade, a to v už citovanom rozsudku CIRFS a i./Komisia, uznal prípustnosť žaloby združenia, pretože jeho rokovacia pozícia bola v konaní odlišným spôsobom dotknutá. V tomto konaní sa Súdny dvor zaoberal žalobou CIRFS, združenia, ktoré zjednocovalo hlavných medzinárodných výrobcov syntetických vlákien, podanou proti rozhodnutiu Komisie o tom, že pomoc poskytovaná členským štátom nemusí byť predmetom predbežného oznámenia, lebo táto pomoc nespadá do pôsobnosti „disciplíny“, ktorú členské štáty akceptujú v oblasti poskytovania pomoci priemyslu syntetických vlákien v Spoločenstve, obsiahnutej v oznámení tejto inštitúcie.

161. Súdny dvor potvrdil, že rokovacia pozícia CIRFS bola dotknutá preto, lebo toto združenie podalo v záujme hlavných medzinárodných výrobcov syntetických vlákien niekoľko žalôb týkajúcich sa reštrukturalizačnej politiky tohto odvetvia činnosti a bolo predovšetkým rokovacím partnerom Komisie pri zavedení disciplíny v podmienkach poskytovania štátnej pomoci v tomto odvetví, ako aj pri jej predĺžení a prispôsobení. CIRFS sa preto aktívne zúčastnilo spolu s Komisiou na vypracovaní disciplíny, ktorá reguluje oblasť udeľovania pomoci v dotknutom odvetví.

162. Ako nedávno Súdny dvor potvrdil v rozsudku Komisia/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum(49), účasť na formálnom konaní o preskúmaní pomoci s cieľom chrániť kolektívne záujmy podnikov, ktoré združenie zastupuje, nie je dôkazom, ktorý dokazuje, že jeho vlastné záujmy boli dotknuté predmetných rozhodnutím.(50) Na rokovaciu pozíciu takéhoto združenia sa môže hľadieť ako na dotknutú len vtedy, ak sa združenie aktívne zúčastnilo na prijímaní sporného vnútroštátneho opatrenia, ako to bolo v prípade už citovaného rozsudku Van der Kooy a i./Komisia, alebo právneho režimu, ktorému podlieha, tak ako to urobilo CIRFS vo vzťahu k disciplíne, ktorá sa uplatňuje na poskytovanie pomoci v dotknutom odvetví činnosti.

163. Takže dôkazy, ktoré predložilo Forum 187, nedokazujú jeho účasť na tejto úrovni. Tieto dôkazy však určite potvrdzujú, že združenie udržiavalo vzťahy s belgickými orgánmi na účely správneho uplatňovania sporného daňového režimu. Z toho však nevyplýva, že sa zapojilo do určenia obsahu rôznych opatrení sporného režimu, ktoré Komisia považovala za štátnu pomoc. Nezúčastnilo sa rokovania, ani podpisu dohody, ktorou bol zriadený daňový režim koordinačných centier. Na účely výkonu sporného rozhodnutia nie je navyše povinné začať nové rokovania a uzavrieť novú dohodu týkajúcu sa týchto ustanovení.(51) V dôsledku toho si nemyslím, že by mohlo byť vo svojej „rokovacej pozícii“ dotknuté rozhodnutím zo 17. februára 2003.

164. Napokon ďalšie tvrdenie, podľa ktorého rozhodnutie Komisie spochybnilo samotnú existenciu Forum 187, by v prípade, že by bolo dôvodné, mohlo viesť k uznaniu prípustnosti žaloby tohto združenia, pretože by boli dotknuté jeho vlastné záujmy. Toto tvrdenie sa mi však vo veci samej nejaví ako dôvodné z nasledujúcich dôvodov.

165. Forum 187 tvrdí, že v dôsledku rozhodnutia Komisie pri absencii náhradného režimu by koordinačné centrá museli ukončiť svoju činnosť v Belgicku. Ako však uvádza Komisia, jej rozhodnutím zo 17. februára 2003 sa nezakazuje centrám ich činnosť v Belgicku, a ani ich inak neobmedzuje. Rozhodnutie sa vzťahuje len na daňový režim, ktorému podliehajú tieto centrá, a nezakazuje Belgickému kráľovstvu stanoviť náhradný daňový režim. Okrem iného Forum 187 v druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 87 ods. 1 ES tvrdí, že rôzne daňové opatrenia stanovené predmetnou schémou a kvalifikované Komisiou ako „štátna pomoc“ nepriznávajú týmto centrám ekonomickú výhodu. Za týchto podmienok sa preto zdá ťažké pripustiť, že by zrušenie tohto daňového režimu viedlo k tomu, že všetky koordinačné centrá alebo značný počet koordinačných centier ukončí svoju činnosť v tomto členskom štáte.

166. V dôsledku toho zastávam názor, že Forum 187 nie je osobne dotknuté rozhodnutím zo 17. februára 2003 do tej miery, že by ním boli dotknuté jeho vlastné záujmy.

167. Teraz treba preskúmať, či je žaloba o neplatnosť Forum 187 prípustná, pretože niektorí z jeho členov majú aktívnu legitimáciu na podanie takejto žaloby pred súdom Spoločenstva.

ii) O prípustnosti žaloby Forum 187 v rozsahu, v akom zastupuje niektorých jeho členov

168. Forum 187 tvrdí, že jeho žaloba musí byť vyhlásená za prípustnú, pretože zastupuje dve skupiny koordinačných centier, ktoré sú priamo a osobne dotknuté rozhodnutím Komisie. Na jednej strane ide o 30 centier, ktorým bolo povolenie obnovené v roku 2001 alebo v roku 2002 a ktorým toto rozhodnutie vymedzuje dobu uplatňovania sporného daňového režimu do 31. decembra 2010, a na druhej strane o 8 centier, o ktorých žiadosti o obnovenie sa konalo a ktorým bolo uvedeným rozhodnutím znemožnené získať toto obnovenie.

169. Ako Súdny dvor výslovne potvrdil v rozsudku Codorniu/Rada(52), skutočnosť, že akt Spoločenstva je všeobecne platným aktom, nebráni tomu, aby sa priamo a osobne dotýkal niektorých hospodárskych subjektov a predstavoval tak vo vzťahu k nim rozhodnutie. V tejto veci skutočnosť, že rozhodnutie Komisie sa má vo vzťahu k hospodárskym subjektom považovať za všeobecne platné opatrenie v miere, v akej za nezlučiteľný s právom Spoločenstva označuje daňový režim koordinačných centier, teda vo vzťahu ku skupine hospodárskych subjektov označených všeobecným a abstraktným spôsobom, nebráni tomu, aby sa mohlo niektorých centier priamo a osobne dotýkať z dôvodu charakteristík, ktoré sú im vlastné.

170. Pokiaľ ide o prvú podmienku podľa článku 230 štvrtého odseku ES, podľa ktorej centrá patriace do dvoch skupín, ktoré zastupuje Forum 187, musia byť priamo dotknuté rozhodnutím zo 17. februára 2003, táto nie je predmetom sporu zo strany Komisie. Takisto zastávam názor, že táto podmienka je splnená. Z judikatúry totiž vyplýva, že fyzické a právnické osoby dotknuté napadnutým aktom sú ním priamo dotknuté vtedy, ak tento akt neponecháva žiadnu voľnú úvahu jeho adresátovi, ktorý je poverený jeho vykonaním, ktoré prijatie podľa obvyklej formulácie má „úplne automatický charakter a vyplýva zo samotnej právnej úpravy Spoločenstva bez uplatnenia iných sprostredkujúcich ustanovení“.(53)

171. Tak je tomu aj v tomto prípade, pretože rozhodnutie Komisie, po vyhlásení nezlučiteľnosti daňového režimu koordinačných centier so spoločným trhom, zakazuje Belgickému kráľovstvu pokračovať v jeho uplatňovaní v prospech centier, ktorým má platnosť povolenia uplynúť po 17. februári 2003, a stanovuje, že účinnosť povolení obnovených pred týmto dňom nemôže prekročiť 31. december 2010. Belgické orgány preto nedisponujú pri vykonaní týchto ustanovení žiadnou voľnou úvahou.

172. Naproti tomu sa diskusia v tejto veci týka otázky, či sa centrá patriace do dvoch skupín, ktoré zastupuje Forum 187, majú považovať za osobne dotknuté rozhodnutím Komisie. Z toho dôvodu treba zistiť, či podľa kritérií stanovených Súdnym dvorom v už citovanom rozsudku Plaumann/Komisia a potvrdených ustálenou judikatúrou(54) sú tieto dve skupiny dotknuté rozhodnutím zo 17. februára 2003 na základe ich určitých osobitných vlastností, alebo na základe okolnosti, ktorá ich charakterizuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe, a tým ich individualizuje „obdobným spôsobom ako osobu, ktorej je rozhodnutie určené“.

173. Ako pripomína Komisia, všeobecnú platnosť aktu vo vzťahu k niektorým hospodárskym subjektom nespochybňuje samotná skutočnosť, že sú tieto subjekty dotknuté viac alebo inak ako ostatné hospodárske subjekty. Vlastnosťou všeobecného ustanovenia je totiž to, že jeho jednotné uplatňovanie môže mať na subjekty rôzny dopad, podľa osobitostí ich situácie. Podľa ustálenej judikatúry aj v osobitnej oblasti štátnej pomoci podnik v zásade môže napadnúť rozhodnutie Komisie, ktorým sa zakazuje odvetvová schéma pomoci, pokiaľ nie je dotknutý týmto rozhodnutím, len z dôvodu jeho príslušnosti k predmetnému odvetviu, alebo ako potenciálny príjemca tejto schémy.(55)

174. Z judikatúry však takisto vyplýva, že keď sa napadnutý akt dotýka skupiny osôb, ktoré boli určené alebo určiteľné v čase prijatia tohto aktu, a v závislosti od kritérií, ktoré sú vlastné týmto členom skupiny, títo členovia sa môžu považovať za osobne dotknutých týmto aktom, pokiaľ tvoria súčasť úzkeho okruhu hospodárskych subjektov.(56)

175. Žaloba týchto jednotlivcov bola tiež uznaná za prípustnú, ak boli napadnutým aktom so spätným účinkom pozmenené práva žalobcu. Súdny dvor v už citovanom rozsudku Toepfer a Getreide-Import/Komisia po prvýkrát pripustil, že jednotlivec môže byť osobne dotknutý rozhodnutím určeným členskému štátu.(57) Takto rozhodol Súdny dvor aj v rozsudku Bock/Komisia(58), a tiež v rozsudkoch Agricola commerciale olio a i./Komisia a Savma/Komisia(59) .

176. V rozsudku CAM/Komisia(60), Súdny dvor takisto pripustil, že žalobkyňa má aktívnu legitimáciu, ak sa napadnuté opatrenie vzťahuje na okolnosti, ktoré existovali v čase jeho prijatia a spochybňuje prospech z nadobudnutých práv vo vzťahu k budúcim úkonom.(61)

177. Z toho vplýva, že ak sú subjektmi predtým nadobudnuté práva, dotknuté aktom Spoločenstva, tieto subjekty sú oprávnené napadnúť platnosť tohto aktu na súde Spoločenstva.

178. V duchu tejto judikatúry zastávam názor, že koordinačné centrá, ktorých povolenie bolo obnovené v priebehu rokov 2001 a 2002, musia byť uznané za osobne dotknuté rozhodnutím Komisie.

179. Podľa sporného daňového režimu totiž obnovenie povolenia týmto centrám v roku 2001 alebo 2002 priznávalo právo požívať výhody z uplatňovania tohto režimu na dobu desať rokov, ktorá bola obmedzená rozhodnutím Komisie do 31. decembra 2010. Práva, ktoré tieto centrá nadobudli na základe belgického daňového režimu a skorších rozhodnutí Komisie, podľa ktorých táto schéma nie je v rozpore s právom Spoločenstva vo veci štátnej pomoci, boli značne obmedzené rozhodnutím zo 17. februára 2003.

180. Okrem toho počet centier v takejto situácii bol v čase prijatia uvedeného rozhodnutia známy a nemohol sa zvýšiť. Preto predstavujú v zmysle judikatúry úzky alebo uzavretý okruh hospodárskych subjektov, ktoré sú osobitne dotknuté rozhodnutím Komisie.

181. Nakoniec bolo podľa mňa možné aktívnu legitimáciu týchto centier vyvodiť z už citovaných rozsudkov Taliansko a Sardegna Lines/Komisia a Taliansko/Komisia. V týchto rozsudkoch sa rozhodlo, že na podnik, ktorému bola poskytnutá pomoc na základe odvetvovej schémy, sa má hľadieť ako na osobne dotknutý rozhodnutím Komisie, ktorým bola vyhlásená nezlučiteľnosť tejto schémy so spoločným trhom a nariadené vrátenie súm poskytnutých v rámci tejto schémy každému príjemcovi. Súdny dvor sa domnieval, že tento podnik bol dotknutý takýmto rozhodnutím nielen ako podnik pôsobiaci v predmetnom odvetví činnosti, ktorý je potenciálnym príjemcom spornej schémy pomoci, ale aj ako skutočný príjemca pomoci individuálne poskytnutej v rámci tejto schémy.(62)

182. Táto judikatúra sa mi zdá v tomto prípade použiteľná. Práve tak ako žalobcovia v konaniach, ktoré viedli k už citovaným rozsudkom, nie sú koordinačné centrá, ktorým boli povolenia obnovené v rokoch 2001 a 2002 a obmedzené do 31. decembra 2010, dotknuté rozhodnutím Komisie, len ako potenciálni príjemcovia sporného daňového režimu, ale sú ním dotknuté aj ako skutoční príjemcovia tejto schémy, a to na základe obnovenia ich povolenia.

183. Na základe všetkých týchto dôvodov sa mi žaloba Forum 187 zdá byť prípustná v rozsahu, v akom zastupuje 30 centier, ktorých práva na výhody spornej schémy boli obmedzené do 31. decembra 2010.

184. Táto skutočnosť stačí na odôvodnenie prípustnosti žaloby Forum 187 o neplatnosť rozhodnutia zo 17. februára 2003 v rozsahu, v akom vyhlasuje, že daňový režim koordinačných centier predstavuje štátnu pomoc nezlučiteľnú so spoločným trhom.

185. Forum 187 však tiež navrhuje čiastočné zrušenie rozhodnutia zo 17. februára 2003 v rozsahu, v akom nestanovilo prechodné opatrenia v prospech centier, ktorým platnosť povolenia uplynie po 17. februári 2003 a v roku 2004. Z týchto dvoch skupín koordinačných centier, ktoré zastupuje Forum 187, ktoré majú, podľa tohto združenia, aktívnu legitimáciu na konanie priamo pred súdom Spoločenstva len 8 centier, o ktorých žiadosti o obnovenie sa konalo v čase prijatia rozhodnutia zo 17. februára 2003, má na podaní takejto žaloby právny záujem.

186. Čiastočné zrušenie uvedeného rozhodnutia v časti, v ktorej nestanovuje prechodné opatrenia pre koordinačné centrá, ktorým platnosť povolenia skončí po 17. februári 2003 a v roku 2004, totiž neprinesie žiadnu výhodu pre centrá, ktorých povolenie bolo obnovené v roku 2001 alebo 2002. Preto žaloba o neplatnosť podaná fyzickou alebo právnickou osobou je prípustná, len ak má žalobca právny záujem na zrušení napadnutého aktu, za predpokladu, že je žaloba svojím výsledkom na prospech účastníkovi, ktorý ju podal.(63) Nedostatok právneho záujmu na konaní predstavuje okrem toho prekážku konania z dôvodu verejného záujmu.(64)

187. Prípustnosť tohto alternatívneho návrhu Forum 187 je následne podrobená podmienke, že 8 centier musí mať aktívnu legitimáciu. Skutočnosť, že tento návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie je začlenený do návrhu Belgického kráľovstva, ktorého prípustnosť nie je a nezdá sa byť spornou,(65) neznamená, že vec nemusí byť preskúmaná, ak by bol prípadne hlavný návrh Forum 187 zamietnutý a ak by bolo nevyhnutné rozhodnúť o jeho alternatívnom návrhu.

188. V prípade, že by sa tak stalo, tiež som toho názoru, že žaloba Forum 187 je prípustná, pretože koordinačné centrá, o ktorých žiadosti na obnovenie sa konalo v čase oznámenia rozhodnutia Komisie, zjavne majú pred súdom Spoločenstva aktívnu legitimáciu na zrušenie uvedeného rozhodnutia.

189. Prípustnosť žaloby podanej členmi skupiny osôb, ktoré boli určité alebo určiteľné v čase prijatia napadnutého aktu, a v závislosti od kritérií, ktoré sú vlastné členom tejto skupiny, bola uznaná, ak v ustanovení práva Spoločenstva, na ktorého základe bol uvedený akt prijatý, bola výslovne zakotvená povinnosť inštitúcie, ktorá je jeho autorom, vziať do úvahy osobitné okolnosti žalobcov.(66)

190. Túto judikatúru možno podľa môjho názoru použiť v prípade koordinačných centier, o ktorých žiadosti o obnovenie povolenia sa konalo v čase prijatia rozhodnutia zo 17. februára 2003.

191. Na jednej strane tieto centrá tvoria v zmysle judikatúry súčasť úzkeho okruhu, ktorého členovia sú obzvlášť dotknutí rozhodnutím Komisie. Pripomínam, že toto rozhodnutie stanovuje, že centrá povolené do 31. decembra 2000, ktorým individuálne povolenie platí do 17. februára 2003, môžu využívať jeho účinky až do jeho skončenia platnosti, najneskôr do 31. decembra 2010. Stanovuje tiež, že povolenia, ktorým uplynie platnosť pred 31. decembrom 2010, nemôžu byť predmetom žiadneho, ani len dočasného, obnovenia. Centrá, ktoré už mali povolenie 31. decembra 2000 a ktorým platnosť desaťročného povolenia uplynie medzi 17. februárom 2003 a 31. decembrom 2010, preto tvoria skupinu, ktorá je v čase prijatia rozhodnutia Komisie úplne určiteľná a ktorá sa po ňom nemôže zväčšiť.

192. Okrem toho sú tieto centrá obzvlášť dotknuté v porovnaní s ostatnými koordinačnými centrami a všetkými spoločnosťami, ktoré mohli založiť takéto centrá. Ich zvláštnosť spočíva v skutočnosti, že disponujú desaťročným povolením, ktorého platnosť uplynie medzi 17. februárom 2003 a 31. decembrom 2010, a toto povolenie, na ktoré sa podľa belgickej právnej úpravy vzťahujú rozhodnutia Komisie z rokov 1984 a 1987, bolo obnoviteľné, a že na základe rozhodnutia Komisie nemohlo byť predmetom žiadneho obnovenia.

193. Na druhej strane, ako vyplýva z už citovaného rozsudku Sofrimport/Komisia(67) a ako potvrdil Súdny dvor v už citovanom rozsudku Antillean Rice Mills a i./Komisia(68), podstatnou skutočnosťou pre posúdenie, či sú jednotlivci, ktorí sú obzvlášť dotknutí všeobecne platným aktom, ním aj osobne dotknutí, je ochrana, ktorú požívajú na základe práva Spoločenstva. Forum 187 sa dovoláva zásady ochrany legitímnej dôvery a tvrdí, že dotknuté koordinačné centrá mali takúto dôveru v obnovenie ich povolenia.

194. Nezdá sa mi pochybné, že taká všeobecná zásada, akou je zásada ochrany legitímnej dôvery, môže priznať ochranu spôsobilú individualizovať žalobcov, ako to môže urobiť výslovné ustanovenie práva Spoločenstva, na ktorého základe boli prijaté napadnuté opatrenia a ktoré stanoví autorovi tohto aktu povinnosť prihliadať na ich osobitnú situáciu, ako uznal Súdny dvor v už citovaných rozsudkoch Piraiki-Patraiki a i./Komisia a Sofrimport/Komisia. Ochrana, ktorá je zaručená všeobecnou zásadou, sa javí ako skutočnosť spôsobilá individualizovať žalobcu a umožniť mu podať žalobu o neplatnosť priamo na súd Spoločenstva.(69)

195. Síce, ako uvádza Komisia, otázka či mohli mať koordinačné centrá legitímnu dôveru v obnovenie povolenia, je predmetom sporu vo veci samej. Zastávam však názor, že v štádiu skúmania prípustnosti žaloby stačí skonštatovať, že v rozhodnutí zo 17. februára 2003 Komisia analyzovala v stosedemnástom až stodvadsiatom odôvodnení povahu legitímnej dôvery, ktorej sa mohli dovolávať koordinačné centrá s povolením platným v čase oznámenia uvedeného rozhodnutia. Skutočnosť, že sa Komisia podujala na takúto analýzu, poukazuje na to, že tieto centrá požívajú osobitnú ochranu v porovnaní so všetkými ostatnými koordinačnými centrami a spoločnosťami nadnárodných skupín, ktoré mali v úmysle založenie takýchto centier, na základe zásady ochrany legitímnej dôvery.

196. Táto skutočnosť podľa mňa stačí na odlíšenie koordinačných centier, ktorým má platnosť povolenia uplynúť medzi 17. februárom 2003 a 31. decembrom 2010 od ostatných hospodárskych subjektov dotknutých rozhodnutím Komisie. Tieto centrá preto zjavne predstavujú uzavretý okruh, dostatočne charakterizovaný v porovnaní s ostatnými hospodárskymi subjektmi a ktoré odvodzujú zo zásady ochrany legitímnej dôvery osobitnú ochranu, ktorej by mali byť spôsobilé dovolať sa podaním žaloby na súd Spoločenstva.

197. Z tohto dôvodu sa prikláňam k uznaniu aktívnej legitimácie druhej skupiny koordinačných centier, o ktorej Forum 187 uvádza, že ju zastupuje v rámci tohto konania.

3. Skúmanie žalôb vo veci samej

198. V časti, v akej je žaloba podaná Forum 187 širšia ako žaloba Belgického kráľovstva, pretože smeruje k dosiahnutiu zrušenia rozhodnutia zo 17. februára 2003 v celom rozsahu, pristupujem k preskúmaniu tohto návrhu.

199. Nakoniec v prípade potreby preskúmam návrhy Forum 187 a Belgického kráľovstva na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie v časti, v ktorej nestanovila prechodné opatrenia pre centrá, ktorým platnosť povolenia uplynie po 17. februári 2003.

a) Návrh Forum 187 na zrušenie rozhodnutia zo 17. februára 2003 v celom rozsahu

200. Forum 187 na podporu tohto návrhu na zrušenie uvádza tri žalobné dôvody. V rámci prvého žalobného dôvodu tvrdí, že toto rozhodnutie je pozbavené právneho základu a porušuje sa ním zásada právnej istoty v rozsahu, v akom je v rozpore so skoršími rozhodnutiami vydanými pred viac ako 15 rokmi. V druhom žalobnom dôvode Forum 187 uvádza, že Komisia kvalifikáciou daňového režimu koordinačných centier ako štátnej pomoci porušila ustanovenia článku 87 ods. 1 ES. V poslednom žalobnom dôvode Forum 187 vytýka uvedenému rozhodnutiu nedostatočnosť odôvodnenia z toho dôvodu, že Komisia sa vrátila k svojim skorším rozhodnutiam.

i) Žalobný dôvod založený na nedostatku právneho základu a na porušení zásady právnej istoty

– Argumentácia účastníkov konania

201. Forum 187 tvrdí, že zásada právnej istoty ukladá Komisii povinnosť dodržiavať svoje rozhodnutia a že okolnosti, za ktorých môže vziať späť protiprávne rozhodnutie, sú veľmi obmedzené. Podľa tohto združenia založila Komisia svoje rozhodnutie o začatí formálneho konania o preskúmaní pomoci na dvoch právnych základoch, a to na článku 1 písm. b) bode v) nariadenia č. 659/1999 a všeobecnom oprávnení opraviť skorší omyl. Vo svojom rozhodnutí zo 17. februára 2003 Komisia pridala články 87 ES a 88 ES. Forum 187 uvádza, že toto rozhodnutie je pozbavené právneho základu z dôvodu, že nemôže byť prijaté na základe ani jedného z týchto právnych základov.

202. Podľa Forum 187 nariadenie č. 659/1999 nemôže slúžiť ako právny základ, pretože článok 1 písm. b) bod v) tohto nariadenia, ktorý definuje pojem existujúcej pomoci, vyžaduje aby na to, aby sa opatrenie, ktoré nie je existujúcou pomocou, mohlo takou stať, došlo k rozvoju spoločného trhu. Toto ustanovenie sa neuplatní v prípade, že by Komisia chcela zmeniť svoje posúdenie, podľa ktorého opatrenie nepredstavuje štátnu pomoc.

203. Forum 187 tvrdí, že Komisia nemôže naďalej zakladať svoje rozhodnutie na článkoch 87 ES a 88 ES z nasledujúcich dôvodov. Na jednej strane začala formálne konanie o preskúmaní pomoci výlučne na základe nariadenia č. 659/1999 a nemôže založiť rozhodnutie o skončení tohto konania na inom právnom základe. Na druhej strane tieto články nepriznávajú Komisii širšiu právomoc ako nariadenie č. 659/1999, ktoré definuje právomoci tejto inštitúcie taxatívnym spôsobom. Keďže daňový režim koordinačných centier nepatrí do definície existujúcej pomoci podľa uvedeného nariadenia, nemôže Komisia trvať na tom, že založila rozhodnutie zo 17. februára 2003 na článku 88 ods. 1 ES.

204. Napokon Forum 187 uvádza, že Komisia nemôže tvrdiť, že chcela opraviť chybné rozhodnutie viac ako 15 rokov po jeho prijatí. Podľa judikatúry právo na opravu chýb musí byť vykonané v primeranej lehote. Vrátením sa po viac ako 15 rokoch k rozhodnutiu, podľa ktorého sporný daňový režim nepredstavuje štátnu pomoc, porušila Komisia zásadu právnej istoty predovšetkým v rozsahu, v akom sú pre ňu jej predchádzajúce rozhodnutia záväzné v celom rozsahu. Okrem toho neposkytla žiadne vysvetlenie, ktoré by odôvodnilo uplynutie tejto lehoty. Napokon sa Komisia nemôže dovolávať skutočnosti, že jej rozhodnutie nemá spätný účinok. Podľa Forum 187 rozhodnutie zo 17. februára 2003 má nevyhnutne spätné účinky z dôvodu výšky investícií uskutočnených do koordinačných centier.

205. V odpovedi na tieto tvrdenia Komisia uvádza, že bola oprávnená zmeniť svoje posúdenie, podľa ktorého sporný daňový režim nepredstavuje štátnu pomoc za predpokladu dodržania zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery, ako aj nadobudnutých práv. Táto právomoc sa odvodzuje z jej oprávnenia na výkon stálej kontroly nad existujúcou pomocou, ktorá jej umožňuje do budúcnosti zmeniť rozhodnutie o vyhlásení pomoci za zlučiteľnú so spoločným trhom. Pokiaľ ide o konanie, ktoré sa má uplatniť, podľa Komisie je zrejmé, že na sporný režim sa nemôže hľadieť ako na novú pomoc a že práve konanie, ktoré sa uplatňuje na kontrolu existujúcej pomoci, sa má aplikovať prostredníctvom analógie.

– Posúdenie

206. Hneď na úvod sa mi zdá dôležité skonštatovať, že v rozhodnutí zo 17. februára 2003 Komisia nestanovuje späťvzatie svojich predchádzajúcich rozhodnutí týkajúcich sa daňového režimu koordinačných centier. Totiž ani v odôvodnení, ani vo výroku tohto rozhodnutia neuvádza, že jej rozhodnutia z roku 1984 a 1987, ako aj odpoveď na parlamentnú otázku z roku 1990 majú byť spätne zrušené a že ich má nahradiť jej rozhodnutie prijaté 17. februára 2003. Ak by to tak bolo, je nepochybné, že takéto rozhodnutie by bolo v rozpore so zásadami právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery.

207. Ak je totiž inštitúcia oprávnená vziať späť so spätným účinkom rozhodnutie, ktoré sa jej zdá byť postihnuté vadou, podľa ustálenej judikatúry takéto späťvzatie musí byť vykonané v rozumnej lehote a musí sa prihliadať na mieru, v akej sa príjemcovia predmetného aktu mohli spoliehať na jeho zákonnosť.(70) Tieto podmienky by zjavne neboli splnené, ak by Komisia chcela spätne zrušiť svoje posúdenie, podľa ktorého daňový režim koordinačných centier nebol štátnou pomocou, až po 19 rokoch a v čase, keď členský štát, ktorému boli predchádzajúce rozhodnutia určené, už vykonal túto schému.

208. V skutočnosti z obsahu rozhodnutia zo 17. februára 2003 a zo spisových dokumentov vyplýva, že bolo prijaté až po tom, čo sa Komisia rozhodla pristúpiť k opätovnému preskúmaniu daňového režimu koordinačných centier prostredníctvom uplatňovania konania kontroly existujúcej pomoci, čo naznačuje, že jej konečné rozhodnutie nemôže mať spätný účinok. Takisto z obsahu tohto rozhodnutia vyplýva, že sa Komisia domnievala, že tento režim je odteraz štátnou pomocou nezlučiteľnou so spoločným trhom.

209. Preto je v rámci skúmania tohto žalobného dôvodu potrebné určiť, či bola Komisia oprávnená zmeniť svoje posúdenie otázky, či táto všeobecne platná schéma, ktorá nebola zásadným spôsobom zmenená od predošlých posúdení v rokoch 1984, 1987 a 1990, predstavuje pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES a v prípade kladnej odpovede, či mohla Komisia dôvodne uplatňovať konanie týkajúce sa schémy existujúcej pomoci.

210. Zásada právnej istoty síce vyžaduje, aby bola právna úprava Spoločenstva určitá a jej uplatniteľnosť predvídateľná pre dotknuté osoby.(71) Jej cieľom je zaručiť predvídateľnosť situácií a právnych vzťahov v práve Spoločenstva.(72) Táto zásada sa bude uplatňovať o to prísnejšie, čím väčšie finančné dôsledky môže so sebou niesť akt sekundárneho práva(73), ako to môže byť v prípade rozhodnutí prijatých Komisiou vo veci štátnej pomoci. Okrem iného oznamovacia povinnosť tejto pomoci stanovená článkom 88 ods. 3 ES má najmä za cieľ odstrániť pochybnosti o tom, či vnútroštátne opatrenie je, alebo nie je pomocou v zmysle článku 87 ods. 1 ES.

211. Zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery, ktorá je jej subjektívnym variantom, teda v sebe zahŕňajú to, že členský štát, ktorý obozretne oznámil Komisii daňový režim, ktorý zamýšľa vykonať, ako aj to, že sa príjemcovia tohto režimu môžu spoliehať na zákonnosť rozhodnutia tejto inštitúcie, ktorým vyhlasuje, že uvedená schéma nepredstavuje štátnu pomoc.

212. Je tiež nepochybné, že nariadenie č. 659/1999, ktoré podľa odôvodnenia č. 2 kodifikuje výkon právomocí Komisie, ktoré jej priznáva článok 88 ES, výslovne neupravuje prípad, s akým sme konfrontovaní v tomto konaní. Tiež jediným prípadom podľa článku 1 písm. b) bodu v) tohto nariadenia, ktorý definuje pojem existujúcej pomoci, kedy sa na opatrenie, ktoré nebolo pomocou v čase jeho vykonania, napriek tomu musí hľadieť ako na existujúcu pomoc, je ten, podľa ktorého sa uvedené opatrenie „následne stalo pomocou v dôsledku vývoja spoločného trhu“.

213. Nariadenie č. 659/1999 nedefinuje pojem „vývoja spoločného trhu“. Napriek tomu ho však možno chápať ako zmenu hospodárskeho a právneho kontextu v odvetví, ktoré je dotknuté predmetným opatrením. Pojmy „vývoja“ a „spoločného trhu“ navádzajú k domnienke, že trh, na ktorom sporné vnútroštátne opatrenie vyvolalo svoje účinky, prešiel zmenou, v dôsledku ktorej toto opatrenie, ktoré pôvodne nebolo pomocou, patrí do pôsobnosti článku 87 ods. 1 ES. Tento pojem sa preto nevzťahuje na predpoklad, že ako vo veci samej Komisia zmení posúdenie výlučne na základe prísnejšieho uplatňovania pravidiel Zmluvy vo veci štátnej pomoci.

214. Na rozdiel od Forum 187 si však nemyslím, že zásada právnej istoty a znenie nariadenia č. 659/1999 bránia tomu, aby Komisia zmenila svoje posúdenie otázky, či všeobecne platný daňový režim predstavuje pomoc, ak sa domnieva, že k takémuto záveru musí viesť správne uplatňovanie pravidiel Zmluvy.

215. Táto analýza podľa mňa má svoje odôvodnenie v článku 87 ES a 88 ES. Na jednej strane, ako už Súdny dvor rozhodol, zásadu právnej istoty, nech je akokoľvek dôležitá, nemožno uplatňovať absolútne, a jej uplatňovanie musí byť spojené s uplatňovaním zásady zákonnosti.(74) Na druhej strane, ako uvádza Komisia, rozsah oprávnení a povinností vo veci štátnej pomoci treba posudzovať práve na základe článku 87 ES a 88 ES. Nariadenie č. 659/1999, ktoré predstavuje akt sekundárneho práva prijatý na účely vykonania článkov 87 ES a 88 ES, nemožno vykladať v tom zmysle, že zužuje rozsah pravidiel stanovených Zmluvou.

216. Komisiu poveruje článok 88 ES nielen predbežným skúmaním projektov členských štátov smerujúcich k zavedeniu novej pomoci, ale aj sústavnou kontrolou každej existujúcej pomoci. Pri výkone sústavnej kontroly môže Komisia v rámci spolupráce s členským štátom, ktorý poskytoval spornú pomoc, navrhnúť do budúcnosti tomuto štátu akékoľvek zmeny nevyhnutné na uvedenie tejto pomoci do súladu so spoločným trhom. Podľa článku 88 ods. 2 ES v prípade zlyhania tohto postupu môže uložiť tomuto štátu vykonanie zmien takejto pomoci alebo jej zrušenie v rámci lehoty, ktorú sama stanoví.

217. Právomoci priznané Komisii článkom 88 ES majú za cieľ zabrániť uplatňovaniu všeobecnej schémy pomoci a umožniť poskytovanie novej individuálnej pomoci, pokiaľ je zrejmé, že táto schéma už nie je v súlade so spoločným trhom. Úlohou Komisie je dbať na to, aby žiadna schéma pomoci, ktorá by bola v rozpore s riadnym fungovaním spoločného trhu, nebola schválená alebo naďalej uplatňovaná.

218. Článok 88 ES má takisto za cieľ zabezpečiť rovnosť medzi členskými štátmi a hospodárskymi subjektmi. Z dôvodu rozvoja ekonomického a právneho kontextu totiž nová schéma pomoci, ktorej obsah je vo všetkých aspektoch totožný s existujúcou schémou platnou v inom členskom štáte, by mohla byť predmetom negatívneho rozhodnutia zo strany Komisie. Bolo by v rozpore so všeobecnou zásadou rovnosti, ak by sa dovolilo, aby mali hospodárske subjekty prospech z opätovného uplatňovania schémy existujúcej pomoci.

219. Vo svetle týchto skutočností sa domnievam, že Komisia je oprávnená zmeniť svoje posúdenie, pokiaľ ide o existenciu pomoci, ak sa domnieva, že k takej pozícii musí viesť správne uplatňovanie pravidiel Zmluvy. Hoci je Komisia povinná dodržiavať zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery, táto požiadavka, nech je akokoľvek významná, musí byť v súlade so zásadou zákonnosti, a preto aj s pravidlami podľa článku 87 ES a 88 ES. Bolo by v rozpore s týmito ustanoveniami, ak by sa dovolilo, aby sa vnútroštátny režim mohol naďalej uplatňovať, aj keď sa preukázalo že je to v rozpore s riadnym fungovaním spoločného trhu. To by sa priečilo rovnosti zaobchádzania s členskými štátmi a hospodárskymi subjektmi, pretože nový režim je totožný s vnútroštátnym režimom, ktorý sa pôvodne nepovažoval za pomoc, mohol by byť predmetom negatívneho rozhodnutia.

220. V tomto duchu sa domnievam, že Komisia si splnila úlohu, ktorú jej ukladá Zmluva vo veci štátnej pomoci, keď sa v tejto veci rozhodla pristúpiť k preskúmaniu alebo k opätovnému preskúmaniu všetkých daňových režimov platných v členských štátoch, ktoré skupina kódexu správania sa označila za škodlivé pre spoločný trh, po tom, čo sa domnievala, že tieto režimy by mohli patriť do pôsobnosti článku 87 ods. 1 ES.

221. V dôsledku toho zastávam názor, že právna istota nebráni tomu, aby Komisia zmenila v budúcnosti svoje posúdenie pomoci. V tom istom zmysle nie je rozhodnutie zo 17. februára 2003 pozbavené právneho základu, ako tvrdí Forum 187, ale jeho základom je článok 87 ES a 88 ES, ako sa uvádza v šesťdesiatomdeviatom odôvodnení.

222. V súvislosti s konaním uplatniteľným pri zmene posúdenia zo strany Komisie zastávam tiež názor, že môže ísť len o konanie uplatniteľné na kontrolu existujúcej pomoci. Nariadenie č. 659/1999, ktoré kodifikuje výkon právomocí Komisie, ktoré jej priznáva článok 88 ES, rozoznáva len dva druhy vnútroštátnych opatrení: nové opatrenia a existujúcu pomoc. Vo veci samej Komisia zamýšľa zmeniť svoje posúdenie vnútroštátneho režimu, ktorý jej bola oznámený a ktorý podľa predpokladu, ako vo veci samej, sa podstatne nezmenil od vydania predchádzajúceho rozhodnutia. Tento režim sa preto nemôže považovať za novú pomoc, ktorá má byť oznámená Komisii ešte pred jej vykonaním, alebo za protiprávnu pomoc, teda pomoc poskytnutú bez predbežného oznámenia uvedenej inštitúcii, alebo predtým, než o nej rozhodla v predpísanej lehote. Keďže Komisia bola s pomocou oboznámená, ide zjavne o existujúcu pomoc, ktorá je z hľadiska určenia uplatniteľného kontrolného konania obdobná ako existujúca pomoc v zmysle článku 1 písm. b) nariadenia č. 659/1999.

223. Okrem toho, táto kvalifikácia zabezpečuje najvyšší stupeň právnej istoty pre členský štát, ktorý zaviedol sporné opatrenie a pre hospodárske subjekty, ktoré z neho majú prospech. Jej dôsledkom totiž je, že toto opatrenie sa bude ďalej uplatňovať až do okamihu, keď Komisia skonštatuje jeho nezlučiteľnosť so spoločným trhom. Navyše, ak Komisia prijme takéto rozhodnutie, toto rozhodnutie môže mať účinky len do budúcnosti a len od okamihu presne stanoveného touto inštitúciou.(75)

224. Napokon, toto konanie nezbaví podniky, ktoré mali prospech z uplatňovania sporného všeobecného režimu, práva napadnúť podstatu nového posúdenia Komisie, podľa ktorého predmetný režim predstavuje štátnu pomoc, buď žalobou o neplatnosť na súde Spoločenstva, tak ako urobilo Forum 187, alebo vznesením námietky nezákonnosti na vnútroštátnom súde, tak ako sa Súdny dvor zmienil o tejto možnosti v rozsudku Unión Pequeños Agricu