NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

JÁN MAZÁK

prednesené 20. novembra 2008 ( 1 )

Vec C-489/06

Komisia Európskych spoločenstiev

proti

Helénskej republike

„Nesplnenie povinnosti členským štátom — Smernice 93/36/EHS a 93/42/EHS — Verejné zmluvy — Postupy verejného obstarávania tovarov — Dodávky pre nemocnice“

1. Touto žalobou Komisia navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Grécko si tým, že odmietlo ponuky týkajúce sa zdravotníckych pomôcok opatrených označením CE bez toho, aby príslušní verejní obstarávatelia gréckych nemocníc v každom prípade postupovali v súlade s postupom stanoveným v smernici Rady č. 93/42/EHS (smernica o zdravotníckych pomôckach) ( 2 ), nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 8 ods. 2 smernice Rady 93/36/EHS (smernica o verejnom obstarávaní dodávok tovaru) ( 3 ) a článkov 17 a 18 smernice 93/42.

I — Právny rámec

A — Právo Spoločenstva

2. Pokiaľ ide o smernicu 93/42, ako vysvetľujem v bode 33 týchto návrhov, Súdny dvor v rozsudku Medipac-Kazantzidis ( 4 ) — vyhlásenom po skončení písomnej časti konania v tejto veci –podľa môjho názoru vyriešil otázku týkajúcu sa povinností verejných obstarávateľov a postupu, ktorý majú dodržať, v takých prípadoch, akými sú prípady, o ktoré ide v tomto konaní. Vzhľadom na to si nemyslím, že je potrebné načrtnúť celý právny rámec smernice 93/42, keďže tento právny rámec už bol vyčerpávajúcim spôsobom priblížený v rozsudku Medipac-Kazantzidis.

3. V článku 8 ods. 1 až 4 smernice 93/36 sa stanovuje: „1. Technické špecifikácie definované v prílohe III sa uvádzajú vo všeobecných alebo súťažných podkladoch pre každú zmluvu. 2. Bez toho, aby boli dotknuté právne záväzné národné technické predpisy, pokiaľ sú zlučiteľné s právom spoločenstva, určia obstarávatelia technické špecifikácie uvedené v odseku 1 s odvolaním sa na národné normy zavádzajúce európske normy, alebo s odvolaním sa na európske technické schválenia alebo spoločné technické špecifikácie. 3. Obstarávateľ sa môže odchýliť od ustanovení v odseku 2 ak: a) normy, európske technické schválenia alebo spoločné technické špecifikácie neobsahujú žiadne ustanovenie týkajúce sa zabezpečenia zhody, alebo neexistujú technické prostriedky na zabezpečenie uspokojujúcej zhody výrobkov s týmito normami, európskymi technickými schváleniami alebo spoločnými technickými špecifikáciami; b) uplatnenie odseku 2 by bolo na úkor uplatnenia smernice rady 86/361/EHS[ ( 5 )]… alebo rozhodnutia rady 87/95/EHS[ ( 6 )]… alebo iných nástrojov spoločenstva v určitých oblastiach služieb alebo výrobkov; c) by použitie týchto noriem, európskych technických schválení alebo spoločných technických špecifikácií nútilo obstarávateľa, aby odoberal dodávky nezlučiteľné so zariadením, ktoré už používa, alebo by si to vyžiadalo neprimerané náklady alebo neprimerané technické problémy, avšak len ako súčasť jasne definovanej a dokumentovanej stratégie prechodu, v rámci stanovenej lehoty, na európske normy, európske technické schválenia alebo spoločné technické predpisy; d) má príslušný projekt skutočne inovačnú povahu, v dôsledku čoho by použitie existujúcich európskych noriem, európskych technických schválení alebo spoločných technických špecifikácií bolo nevhodné. 4. Obstarávatelia, ktorí použijú odsek 3, uvedú ak je to možné, dôvody, prečo tak urobili, v oznámení o vyhlásení metódy verejného obstarávania uverejnenom v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev, alebo v súťažných podkladoch a vo všetkých prípadoch uvedú tieto dôvody v ich internej dokumentácii a na požiadanie poskytnú tieto informácie členskému štátu alebo Komisii.“

4. V prílohe III smernice 93/36 s názvom „Definícia niektorých technických špecifikácií“ sa stanovuje: „Na účely tejto smernice sú uvedené termíny definované takto: 1. Technické špecifikácie: je súhrn technických predpisov obsiahnutých predovšetkým v súťažných podkladoch, v ktorých sú definované požadované charakteristiky práce, materiálu, výroby alebo dodávky, ktorý umožňuje, aby práce, materiál, výrobky, alebo dodávky mohli byť popísané tak, aby spĺňali účel, na ktorý ich obstarávateľ určil. Tieto technické predpisy budú zahŕňať kvalitatívnu úroveň, výkonnosť, bezpečnosť alebo rozmery, vrátane požiadaviek, ktoré sa vzťahujú na materiál, výrobky alebo dodávku z hľadiska zabezpečenia kvality, terminológie, symbolov, testovania a testovacích metód, balenia, označovania alebo etiketovania. 2. Norma: je technická špecifikácia schválená uznaným normalizačným orgánom pre opakované a súvislé používanie, ktorá sa v zásade nemusí dodržiavať. 3. Európska norma: je norma schválená Európskym výborom pre normalizáciu (CEN) alebo Európskym výborom pre normalizáciu v elektrotechnike (Cenelec) ako ‚Európske normy (EN)‘ alebo ‚Harmonizačný dokument (HD)‘ podľa spoločných pravidiel týchto orgánov. 4. Európske technické schválenie: je priaznivé technické hodnotenie spôsobilosti použitia výrobku, založené na splnení základných požiadaviek na stavebné práce, prostredníctvom základných vlastností výrobkov a definovaných podmienok uplatňovania a použitia. Európske schválenie vydáva schvaľovací orgán určený na tento účel členským štátom. 5. Všeobecná technická špecifikácia: je technická špecifikácia stanovená v súlade s postupom, ktorý je uznaný členskými štátmi, a ktorý je určený na zabezpečenie jednotného používania vo všetkých členských štátoch, ktoré boli uvedené v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.“

B — Vnútroštátne právo

5. Smernica 93/36 bola do gréckeho právneho poriadku prebratá najmä prezidentským dekrétom č. 370 (FEK A’ 199/1995). V článku 16 tohto dekrétu je v podstate prebraté znenie článku 8 smernice 93/36.

6. Smernica 93/42 bola do gréckeho práva prebratá spoločným ministerským dekrétom č. DY7/oik.2480 z 19. augusta 1994 (FEK B’ 679), ktorým bol zabezpečený súlad gréckej právnej úpravy so smernicou 93/42.

7. Okrem toho podľa článku 19 zákona č. 2889/2001 bol Ethnikou Organismos Farmakon (grécky orgán zodpovedný za zabezpečenie implementácie smerníc Spoločenstva v oblasti zdravotníckych pomôcok patriaci k ministerstvu zdravotníctva, ďalej len „ΕΟF“) určený za príslušný orgán, pokiaľ ide o zdravotnícke pomôcky.

II — Skutkový stav, postup pred podaním žaloby a žalobné návrhy

8. Komisii bola doručená sťažnosť týkajúca sa odmietnutia zdravotníckych pomôcok — najmä chirurgických nití — v rámci verejného obstarávania na dodávky verejným nemocniciam v Grécku z dôvodov týkajúcich sa „všeobecnej primeranosti a bezpečnosti používania“ týchto pomôcok napriek ich certifikácii označením CE ( 7 ) a v každom prípade bez toho, aby sa uplatnilo konanie o ochrane stanovené v smernici 93/42.

9. Dňa 20. apríla 2004 grécke orgány v rámci vyšetrovania Komisie zaslali Komisii obežník EOF č. 19384 z („obežník č. 19384“). Podľa obežníka sa zistilo, že „niektoré výbory zodpovedné za obstarávanie v nemocniciach… odmietli z dôvodu nesúladu ponuky predložené spoločnosťami, týkajúce sa rôznych zdravotníckych pomôcok certifikovaných označením CE bez potrebného predchádzajúceho preskúmania zo strany EOF“ a že „v niektorých prípadoch sa nesúlad týkal špecifikácií, ktoré si svojvoľne stanovili nemocnice“. V tomto obežníku sa ďalej uvádzalo, že „dotknuté spoločnosti preto predložili vec gréckym súdom a príslušným európskym inštitúciám, ktoré rozhodli v prospech spoločností“. Podľa gréckych orgánov teda obežník č. 19384 slúžil na účely pripomenutia právneho postupu, ktorý musia výbory dodržiavať, a podrobností tohto postupu.

10. Vzhľadom na vyššie uvedené okolnosti útvary Komisie sťažovateľa informovali, že chcú vec ukončiť. Listom z 8. novembra 2004 však sťažovateľ predložil ďalšie informácie a uviedol, že napriek distribúcii obežníka príslušné výbory niektorých nemocníc (vrátane všeobecných nemocníc Komotini, Messolonghi, Agios Nikolaos na Kréte a Venizeleio-Pananeio z Heraklionu na Kréte) naďalej pokračujú v porušovaní pravidiel.

11. Napríklad v jednom konkrétnom verejnom obstarávaní všeobecná nemocnica Komotini odmietla veľkú časť ponuky sťažovateľa z dôvodu, že pomôcky sú nevhodné napriek tomu, že sú opatrené označením CE, a tomu, že boli vyrobené v súlade s Európskym liekopisom (European Pharmacopoeia). Nemocnica napriek tomu, že dostala obežník EOF, odmietla vyhovieť pokynu EOF a zaslať mu pomôcky na kontrolu.

12. Podobne všeobecná nemocnica Messolonghi odmietla ponuku sťažovateľa a skončila verejné obstarávanie bez toho, aby informovala EOF alebo zaslala vzorky na kontrolu. Podobný sled udalostí vznikol v rámci verejného obstarávania zo strany všeobecnej nemocnice Agios Nikolaos na Kréte.

13. Napokon v prípade týkajúcom sa verejného obstarávania zo strany všeobecnej nemocnice Heraklion na Kréte, hoci táto nemocnica predtým EOF informovala v súlade s obežníkom, nekonala v súlade s rozhodnutím EOF, ktoré považovalo zdravotnícke pomôcky za bezpečné.

14. Na základe týchto informácií zaslala Komisia 21. marca 2005 Helénskej republike formálnu výzvu a proti tomuto členskému štátu začala formálne konanie podľa článku 226 ES z dôvodu nesplnenia povinností.

15. Grécke orgány vo svojej odpovedi z 24. mája 2005 nevyvrátili to, že niektoré grécke nemocnice nekonali v súlade s relevantnými ustanoveniami Spoločenstva, ale iba zdôraznili výnimočnú povahu prípadov, na ktoré odkazuje Komisia. Podľa nich tieto prípady nepotvrdzujú existenciu rozsiahleho horizontálneho porušovania práva Spoločenstva.

16. Dňa 19. decembra 2005 vydala Komisia odôvodnené stanovisko, v ktorom uviedla, že Helénska republika si nesplnila povinnosti vyplývajúce z článku 8 ods. 2 smernice 93/36 a z článkov 17 a 18 smernice 93/42, pokiaľ ide o uzavretie verejných zmlúv na dodanie zdravotníckych pomôcok, a tento členský štát vyzvala, aby zabezpečil dosiahnutie súladu s odôvodneným stanoviskom do dvoch mesiacov od jeho oznámenia.

17. Grécko vo svojej odpovedi z 9. februára 2006 tvrdilo, že prijalo všetky nevyhnutné opatrenia na zabezpečenie riadneho uplatnenia práva Spoločenstva a že prípady uvádzané v odôvodnenom stanovisku Komisie sú len výnimkami zo všeobecnej praxe. Takisto uviedlo, že grécke právne predpisy sú ako také v súlade s právom Spoločenstva. Popri obežníku č. 19384 a upomienke z Grécko takisto odkázalo na skutočnosť, že na žiadosť nemocníc vykonal EOF systematické kontroly kvality dodávok. Grécko nakoniec zdôraznilo skutočnosť, že dodržiavanie pokynov EOF zo strany vnútroštátnych nemocníc je čoraz systematickejšie.

18. Komisia však na základe nových informácií zistila, že predmetné porušenie v skutočnosti stále pokračovalo. Z informácií vyplývalo, že prípady neboli ani zďaleka izolované a výnimočné a, čo je ešte horšie, verejní obstarávatelia neboli za svoje protiprávne správanie žiadnym spôsobom postihnutí. Podľa sťažovateľa boli prípady dodržiavania zo strany nemocníc v skutočnosti veľmi zriedkavé. Navyše na základe informácií daných k dispozícii Komisii začalo byť jasné, že EOF nebol oprávnený vykonávať žiadne správne kontroly v nemocniciach ani im ukladať žiadne sankcie a že až dovtedy žiadny iný orgán (súdny alebo iný) v rámci gréckeho právneho poriadku nevykonával v tejto oblasti žiadne právomoci. Komisia na podporu svojich tvrdení cituje niektoré rozhodnutia Najvyššieho správneho súdu, Štátnej rady, konkrétne jej „suspenzačného výboru“, ako príklady všeobecnej tendencie zo strany tohto súdu zamietať odvolania proti rozhodnutiam verejných obstarávateľov, ktorí porušili pokyny a obežníky uplatniteľné v tejto oblasti.

19. V súlade s tým Komisia dospela k záveru, že porušenie, ktorého okolnosti grécke orgány nikdy nepopierali, pretrvávalo a že opatrenia prijaté vnútroštátnymi orgánmi na skončenie porušenia neboli ani dostatočné, ani účinné. Komisia teda podala na Súdny dvor túto žalobu.

20. Účastníci konania predložili písomné pripomienky a nikto z nich nepožiadal, aby sa uskutočnilo pojednávanie.

21. Komisia navrhuje, aby Súdny dvor: — určil, že Helénska republika si tým, že odmietla ponuky týkajúce sa zdravotníckych pomôcok certifikovaných označením CE bez toho, aby príslušní verejní obstarávatelia pre grécke nemocnice v každom prípade postupovali v súlade s postupom stanoveným v smernici 93/42, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 8 ods. 2 smernice 93/36 a článkov 17 a 18 smernice 93/42, — zaviazal Helénsku republiku na náhradu trov konania.

22. Grécka vláda tvrdí, že Súdny dvor by mal žalobu zamietnuť.

III — Posúdenie

A — Tvrdenia účastníkov konania

23. Komisia tvrdí, že smernica 93/36 o koordinácii postupov verejného obstarávania dodania tovaru stanovuje presný rámec týkajúci sa toho, ako má každý obstarávateľ definovať technické požiadavky stanovené pre pomôcky uvedené v ponuke. Podľa článku 8 ods. 2 tejto smernice je odkaz na národné normy zavádzajúce európske normy, európske technické schválenia alebo spoločné technické špecifikácie povinný tak v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania, ako aj pri posudzovaní súladu výrobkov, ktoré sú predmetom verejného obstarávania. Komisia zdôrazňuje, že výnimky zo zásady zakotvenej v článku 8 ods. 2 sú vyčerpávajúcim spôsobom stanovené v článku 8 ods. 3.

24. Komisia ďalej tvrdí, že oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania, ktoré vydali grécke nemocnice, odkazujú na požiadavku podľa článku 8 ods. 2 smernice 93/36, a to na európske technické schválenie špecifické pre zdravotnícke pomôcky, to znamená certifikáciu označením CE, ktoré stanovuje aj smernica 93/42. Verejní obstarávatelia však vylúčili ponuky zdravotníckych pomôcok s označením CE, hoci vylúčenie na tomto základe zjavne nie je jednou z výnimiek stanovených v článku 8 ods. 3 smernice 93/36.

25. Pokiaľ ide o smernicu 93/42 o zdravotníckych pomôckach, Komisia tvrdí, že osobitné a výlučné postupy — týkajúce sa certifikácie takýchto výrobkov a ich umiestňovania na trh, ako aj spochybnenia ich vhodnosti — sú stanovené tak podrobne, že nemôže existovať pochybnosť, pokiaľ ide o certifikované kvalitatívne vlastnosti, a neexistuje ani priestor na voľnú úvahu vnútroštátnych orgánov mimo rámca vytvoreného smernicou.

26. Komisia tvrdí, že podstatné požiadavky súladu a bezpečnosti, ktoré sa vzťahujú na zdravotnícke pomôcky, sú vymenované v prílohe I k smernici 93/42 a že výrobky s označením CE spĺňajú všetky tieto požiadavky. V článku 3 v spojení s článkom 17 smernice 93/42 sa stanovuje základ pre uznanie, že predmetné pomôcky sú vyhovujúce a môžu sa voľne pohybovať na vnútornom trhu.

27. Komisia tvrdí, že sa môže stať, že hoci sú niektoré zdravotnícke pomôcky opatrené označením CE, sú lekármi považované za také, ktoré môžu ohroziť zdravie a bezpečnosť pacientov. Komisia však jasne uvádza, že v takýchto prípadoch môžu verejní obstarávatelia takéto pomôcky odmietnuť len v rámci konania o ochrane stanoveného v článkoch 8 a 18 smernice 93/42 a opísaného v obežníku č. 19384.

28. Komisia tvrdí, že grécki verejní obstarávatelia namiesto toho, aby uplatnili konanie o ochrane, priamo odmietli ponuky zdravotníckych pomôcok s označením CE.

29. Podľa Komisie však z ustálenej judikatúry vyplýva, že existencia smernice aproximujúcej právne predpisy členských štátov, akou sú smernice 93/36 a 93/42, ktorá uvádza, že súlad výrobkov zahrnutých do ponúk so všetkými technickými ustanoveniami smernice je nevyhnutne certifikovaný označením CE, spôsobuje vznik povinnosti členského štátu dodržiavať osobitné postupy smernice týkajúce sa sporov o platnosti certifikácie. ( 8 )

30. Komisia tvrdí, že napriek prijatiu obežníka č. 19384 a zaslaniu upomienky o dva roky neskôr protiprávne konanie verejných obstarávateľov, ako aj nevykonávanie kontroly, resp. nesankcionovanie zo strany gréckych orgánov stále pretrvávajú.

31. Grécka vláda tvrdí, že nemocnice v úlohe verejných obstarávateľov konajú v súlade s relevantnými ustanoveniami práva Spoločenstva a vnútroštátneho práva v oblasti verejného obstarávania. Zastáva názor, že to, že niektoré nemocnice nekonali v súlade s relevantnými ustanoveniami Spoločenstva, je iba výnimkou zo všeobecného pravidla, z čoho by sa však nemala vyvodzovať existencia rozsiahleho horizontálneho porušovania práva Spoločenstva v predmetnej oblasti.

32. Navyše grécka vláda tvrdí, že EOF v každom prípade distribuoval obežník č. 19384 a 19. januára 2006 obežník č. 4051, ktoré oba slúžili ako pripomenutie toho, ako riadne posudzovať pomôcky na účely ich dodávky. EOF preto prijal opatrenia potrebné na zabezpečenie riadneho uplatnenia práva Spoločenstva. Grécka vláda navyše vysvetľuje, že dôvod, prečo ešte nestanovila sankcie nemocniciam, ktoré nekonajú v súlade s relevantnými ustanoveniami Spoločenstva, spočíva v tom, že inšpektori Soma Epitheoriton Ypiresion Ygeias kai Pronoias (Úrad pre zdravie a prevenciu) ešte stále vykonávajú vyšetrovanie.

B — Posúdenie

33. Po prvé, pokiaľ ide o smernicu 93/42, rád by som odkázal na nedávny rozsudok Medipac-Kazantzidis ( 9 ) — vyhlásený po skončení písomnej časti tohto konania –, v ktorom Súdny dvor stanovil, že „[zásada rovnosti zaobchádzania a povinnosť transparentnosti bránia tomu, aby] obstarávateľ, ktorý vyhlásil verejné obstarávanie na dodanie zdravotníckych pomôcok a upresnil, že majú byť v zhode s Európskym liekopisom a opatrené označením CE, priamo a mimo rámca konania o ochrane uvádzaného v článkoch 8 a 18 smernice 93/42 odmietol ponúkané materiály, ak rešpektujú túto technickú podmienku, z dôvodov týkajúcich sa ochrany verejného zdravia. Ak sa obstarávateľ domnieva, že tieto materiály môžu ohrozovať verejné zdravie, je povinný informovať príslušný vnútroštátny orgán s cieľom začať predmetné konanie o ochrane“.

34. Keďže táto časť prejednávanej veci je vyriešená, hlavným problémom, ktorý je potrebné vyriešiť, je otázka týkajúca sa dôkazného bremena.

35. V tejto súvislosti sa Komisia snaží na základe niektorých konkrétnych prípadov preukázať, že z konania gréckych nemocníc ako verejných obstarávateľov vyplýva ustálená správna prax, ktorá je nezákonná a ktorú príslušné orgány nekontrolujú ani nesankcionujú. Vzhľadom na to sa Komisia domáha určenia, že Grécko si vo všeobecnosti nesplnilo povinnosti podľa práva Spoločenstva.

36. V rozsudku Komisia/Nemecko ( 10 ) Súdny dvor rozhodol, že „aj keď je príslušná vnútroštátna právna úprava sama osebe zlučiteľná s právom Spoločenstva, môže ísť o nesplnenie povinnosti z dôvodu existencie správnej praxe, ktorá toto právo porušuje“.

37. V tejto súvislosti Súdny dvor v inom rozsudku Komisia/Grécko ( 11 ) uviedol, že „pokiaľ ide o možnosť určenia nesplnenia povinnosti na základe správnej praxe vykonávanej členskými štátmi, Súdny dvor už stanovil uplatniteľné kritériá. V tomto prípade môže byť nesplnenie povinnosti určené, iba ak sa predložia dostatočne zdokumentované a presné dôkazy namietanej praxe; je potrebné, aby takáto správna prax mala určitý stupeň ustálenosti a všeobecnosti a pri prijatí záveru o existencii ustálenej a všeobecnej praxe Komisia nemôže vychádzať z nejakej domnienky“.

38. V prejednávanej veci Komisia vydala 19. decembra 2005 odôvodnené stanovisko, v ktorom uviedla, že Grécko si nesplnilo svoje povinnosti v zmysle článku 8 ods. 2 smernice 93/36 a článkov 17 a 18 smernice 93/42, pokiaľ ide o uzavretie verejných zmlúv na dodanie zdravotníckych pomôcok, a tento členský štát vyzvala, aby vyhovel stanovisku v lehote dvoch mesiacov od jeho oznámenia.

39. Dňa 9. februára 2006 Grécko na odôvodnené stanovisko odpovedalo, pričom uviedlo, že prijalo potrebné opatrenia na zabezpečenie riadneho uplatnenia práva Spoločenstva, okrem iného tým, že distribuovalo obežník č. 19384 a upomienku, čím upriamilo pozornosť nemocníc na ich povinnosti v zmysle práva Spoločenstva. Podľa môjho názoru z tohto prístupu vyplýva, že grécka vláda: i) akceptovala existenciu skutkového stavu, na ktorom sa zakladajú tvrdenia uvedené v odôvodnenom stanovisku; ii) v snahe o vyriešenie problému prijala ďalšie opatrenia (a to upomienku z ) a iii) nereagovala k meritu veci.

40. Komisia vo svojej žalobe tvrdí, že nezákonné konanie verejných obstarávateľov, ako aj jeho nekontrolovanie zo strany gréckych orgánov pretrváva napriek prijatiu obežníka č. 19384 a zaslaniu upomienky o dva roky neskôr. Podľa názoru Komisie prípady, na ktoré bola upozornená, svedčia o tom, čo sa zdá byť v gréckych nemocniciach zvyčajným postupom, že predmetné porušenie je všetkým, len nie izolovaným a výnimočným, ako to tvrdí grécka vláda, a že konanie zodpovedných verejných obstarávateľov je aj naďalej nekontrolované.

41. Pred tým, než posúdim žalobné dôvody Komisie, budem sa najprv zaoberať tvrdením gréckej vlády, že Komisia nie je oprávnená z preskúmania osobitných — týmto štátom považovaných za „výnimočné“– prípadov vyvodzovať všeobecné závery o existencii rozsiahleho horizontálneho porušovania práva Spoločenstva a predpokladať údajné systematické neplnenie povinností zo strany Grécka.

42. V nasledujúcich bodoch sa budem snažiť preukázať, prečo je údajné porušenie podľa môjho názoru možné považovať za porušenie všeobecnej a pretrvávajúcej povahy.

43. V tejto súvislosti si myslím, že by bolo užitočné podrobne vymedziť relevantné časti rozsudku Komisia/Írsko („Nakladanie s odpadmi v Írsku“) ( 12 ). V tejto veci Súdny dvor rozhodol, že zatiaľ čo úlohou Komisie je, aby preukázala existenciu údajného nesplnenia povinnosti ( 13 ), „členské štáty majú podľa článku 10 ES uľahčovať Komisii splnenie jej úlohy, ktorá spočíva podľa článku 211 ES najmä v zabezpečovaní uplatňovania ustanovení Zmluvy a ustanovení prijatých v súlade s ňou inštitúciami[ ( 14 )]… V tomto ohľade treba brať do úvahy skutočnosť, že pokiaľ ide o overenie toho, či sa vnútroštátna právna úprava určená na zabezpečenie účinného vykonania smernice v praxi správne uplatňuje, Komisia, ktorá nedisponuje [žiadnymi] vyšetrovacími právomocami v tejto oblasti, je v značnej miere odkázaná na dôkazy poskytnuté prípadnými sťažovateľmi, ako aj dotknutým členským štátom[ ( 15 )]… Z toho najmä vyplýva, že keď Komisia poskytla dostatok dôkazov preukazujúcich určité skutočnosti vzťahujúce sa na územie žalovaného členského štátu, je na tomto členskom štáte, aby podstatným spôsobom a detailne namietal takto predložené údaje a následky, ktoré z toho plynú[ ( 16 )]… Za takýchto okolností je teda na vnútroštátnych orgánoch, aby v prvom rade v duchu lojálnej spolupráce prikročili k potrebnému prevereniu na mieste, v súlade s povinnosťou každého členského štátu… uľahčiť plnenie všeobecnej úlohy Komisie[ ( 17 )]… Pokiaľ sa teda Komisia odvoláva na detailné sťažnosti odhaľujúce opakované nesplnenie povinností vyplývajúcich z ustanovení smernice, je na dotknutom členskom štáte, aby konkrétne namietal skutočnosti uvádzané v týchto sťažnostiach[ ( 18 )]… Rovnako, keď Komisia poskytla dostatok dôkazov preukazujúcich, že orgány členského štátu opakovane a trvalo používali prax, ktorá je v rozpore s ustanoveniami určitej smernice, prislúcha tomuto členskému štátu povinnosť podrobne a podstatným spôsobom namietať takto uvedené údaje a z toho plynúce následky“ ( 19 ).

44. Okrem toho v rozsudku Komisia/Taliansko ( 20 ) Súdny dvor rozhodol, že „táto povinnosť vyplýva členským štátom z povinnosti lojálnej spolupráce zakotvenej v článku 10 ES, a to počas celého konania podľa článku 226 ES“.

45. Práve v tomto kontexte budem posudzovať žalobné dôvody prejednávanej veci.

46. V prvom rade ako Súdny dvor rozhodol v rozsudku Komisia/Írsko ( 21 ), „Komisia sa môže na Súdnom dvore domáhať určenia nesplnenia povinností vyplývajúcich z ustanovení smernice z dôvodu, že orgány členského štátu prijali všeobecnú prax v rozpore s týmito ustanoveniami, a dokresliť túto prax osobitnými situáciami“.

47. V prejednávanej veci zastávam názor, že zo spisu predloženého Súdnemu dvoru je zjavné, že došlo najmenej k štrnástim prípadom — známym Komisii –, keď nemocnice ako verejní obstarávatelia konali vyššie opísaným nesprávnym a nezákonným spôsobom.

48. V týchto štrnástich prípadoch údajného porušenia práva Spoločenstva ide o nasledujúce nemocnice: Attiku, aténsku nemocnicu Agios Savvas, Elpis, Argos, aténsku nemocnicu (Červeného kríža) Korgialeneio-Benakeio, všeobecnú nemocnicu Geniko Nosokomeio v Kalamate (na Peloponézskom polostrove), všeobecnú nemocnicu Nauplie, aténsku všeobecnú detskú nemocnicu P. & A. Kyriakoy, Syros (na Kykladských ostrovoch), všeobecnú nemocnicu v Sparte, všeobecnú nemocnicu Panakardiko Tripolis, všeobecnú nemocnicu a pôrodnicu Elena Venizelou, všeobecnú nemocnicu Asklipieio Voulas Attiqus a Kos.

49. Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru zjavne vyplýva, že v tomto zozname sa nachádzajú niektoré z najväčších nemocníc v Grécku, a to najmä: Attique, Agios Savvas (dobre známa nemocnica na liečbu rakoviny), Korgialeneio-Benakeio, Kyriakoy a Elena Venizelou.

50. Okrem toho sa domnievam, že sa zdá, že tieto prípady sú odrazom jednak širokého geografického pokrytia a jednak množstva oblastí špecializácie, a to vrátane všeobecných nemocníc, detskej nemocnice, nemocnice na liečbu rakoviny a pôrodnice. ( 22 )

51. V tejto súvislosti súhlasím s názorom, ktorý uviedol generálny advokát Geelhoed vo svojich návrhoch, ktoré predniesol k rozsudku Komisia/Írsko ( 23 ), že „hoci izolované prípady môžu samy osebe byť dostatočné na preukázanie porušenia… štrukturálne porušenie naznačuje, že existuje všeobecnejšia prax alebo vzorec nedodržiavania, ktorý sa tiež bude pravdepodobne opakovať. V prípade smernice z toho vyplýva, že hmotnoprávny obsah smernice z akéhokoľvek dôvodu nie je uvedený do praxe a že výsledok smernice nie je dosiahnutý v členskom štáte. Náznakom toto by mohla byť skutočnosť, že prax nie je obmedzená na konkrétnu lokalitu v členskom štáte, ale je rozšírenejšia v tom, že viac situácií, ktoré sú v rozpore s ustanoveniami smernice, sa objavuje súčasne na území členského štátu“. Zdá sa, že v prejednávanej veci ide práve o takýto prípad.

52. Napokon je v tejto súvislosti potrebné pamätať na to, že relevantným výrobkom v prejednávanom prípade je výrobok, ktorý nemocnice potrebujú nadobúdať na opakujúcom sa a pravidelnom základe. Preto vzhľadom na povahu výrobku, o ktorý ide v prejednávanej veci, — na rozdiel od výrobku, ktorý sa kupuje jednorazovo — všeobecná prax, na ktorú prichádzajú sťažnosti Komisii, bude podľa mňa pravdepodobne pretrvávať.

53. Vzhľadom na to sa domnievam, že na základe úvah vymedzených v bodoch 45 až 51 vyššie a s ohľadom na podobnosti a opakujúcu sa povahu predmetných situácií sa zdá, že na strane verejných obstarávateľov a Helénskej republiky došlo k všeobecnému a systematickému nedodržiavaniu smerníc 93/36 a 93/42. ( 24 )

54. Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné poznamenať, že ak Komisia predloží dostatočný dôkaz preukazujúci, že orgány členského štátu uplatňujú opakujúci sa a pretrvávajúci postup, ktorý je v rozpore s ustanoveniami smerníc 93/36 a 93/42, je na tomto členskom štáte, aby podstatným spôsobom a podrobne napadol predložené informácie a z toho vyplývajúce následky.

55. Základným problémom prejednávanej veci je však to, že grécka vláda nenapadla žiadne z tvrdení vo vzťahu k žiadnej z týchto nemocníc. ( 25 ) Okrem toho Grécko nepredložilo žiadne tvrdenia alebo osobitný dôkaz na účely toho, aby podstatným spôsobom a podrobne vyvrátilo alebo spochybnilo tvrdenia Komisie.

56. V skutočnosti v obežníku č. 19384, v štádiu pred začatím konania a najmä vo svojej obrane v tomto konaní grécka vláda uznáva skutočnosť, že „niektoré nemocnice konali v rozpore s relevantnými ustanoveniami Spoločenstva“.

57. Preto vzhľadom na to, že grécka vláda nespochybnila tvrdenia Komisie a nepredložila dostatočné dôkazy na ich vyvrátenie, je tieto tvrdenia potrebné považovať za preukázané. ( 26 )

58. Zastávam názor, že Komisia predložila dostatočný dôkaz o porušení práva Spoločenstva zo strany Grécka. Tento dôkaz iba posilňuje skutočnosť zjavne vyplývajúca zo spisu predloženého Súdnemu dvoru, ktoré grécka vláda nespochybnila, že nezákonné konanie verejných obstarávateľov tento členský štát nekontroloval ani nesankcionoval.

59. Z judikatúry citovanej v bode 43 týchto návrhov vyplýva, že od Grécka sa v zmysle článku 10 ES požaduje, aby uľahčilo dosiahnutie úloh Komisie v konaní podľa článku 226 ES.

60. Grécko malo preto namiesto toho, že iba poprelo ( 27 ), že na základe individuálnych prípadov (ktoré v žiadnom prípade nespochybnilo) možno zistiť všeobecné nesplnenie povinností, v súlade so svojou povinnosťou v zmysle článku 10 ES skôr predložiť dôkaz o prípadoch, v ktorých boli predmetné dve smernice uplatnené správne. Na tento účel malo poskytnúť odhad priemerného počtu verejných obstarávaní, ktoré vyhlásila nemocnica za rok, na účely preukázania, že prípady, o ktorých má Komisia vedomosť, boli vzhľadom na svoj počet, geografické rozšírenie a povahu špecializácie skutočne výnimočné, a že pokiaľ ide o všetky ostatné prípady, nevyskytli sa v nich žiadne všeobecné nedostatky. Grécka vláda však ani v štádiu pre začatím konania, ani v písomných podaniach v tomto konaní zjavne neurobila ani jedno.

61. Grécka vláda uviedla iba jedno tvrdenie, a síce, že Komisia nepreukázala, že prípady, o ktorých vedela, nie sú izolované a výnimočné.

62. Podľa môjho názoru jednak vzhľadom na počet, geografické rozšírenie a rozsah špecializácie nemocníc a jednak vzhľadom na skutočnosť, že medzi tieto nemocnice patria niektoré z najväčších nemocníc v Grécku, sa zdá, že konanie gréckych nemocníc predstavuje všeobecné porušovanie, a preto nemôže byť považované za obmedzujúce sa na týchto štrnásť prípadov známych Komisii.

63. Ako však uviedla Komisia, počet prípadov porušenia zo strany verejných obstarávateľov a nekontrolovanie a nesankcionovanie takéhoto konania na správnej, resp. súdnej úrovni — vo všeobecnosti aj v individuálnych prípadoch — vedie k inému záveru, než je ten, ktorý zastáva Grécko. Preto sa domnievam, že tak konanie verejných obstarávateľov, ako aj postup príslušných kontrolných orgánov znamenajú, že porušovanie zákonného postupu je systematické.

64. Komisia preukázala, že existencia faktických situácií, ktoré sú predmetom rozličných prípadov sťažností, berúc do úvahy ich počet a povahu, môže byť vysvetlená iba vzorcom nedodržiavania povinností vyplývajúcich z práva Spoločenstva vo väčšom rozsahu. V takej situácii, posudzovanej spoločne a vnímanej v príslušnom kontexte, rozličné prípady, ktoré boli predmetom sťažností, nemôžu byť považované iba za izolované udalosti, ale skôr za symptomatické pre politiku správnej praxe, čo je v rozpore s povinnosťami tohto členského štátu. ( 28 )

65. Vykonávanie verejných obstarávaní v rozpore so smernicou 93/36 zo strany veľkého počtu nemocníc je určite v rozpore s povinnosťami gréckych orgánov v zmysle článku 8 ods. 2 smernice 93/36.

66. Komisia správne zdôrazňuje, že opatrenia, ktoré prijala grécka vláda na nápravu porušení po tom, ako jej ich odporučila Komisia, pozostávajú len z prijatia regulačného aktu zo strany EOF, a to predovšetkým obežníka č. 19384, a zo zaslania upomienky o dva roky neskôr. Je potrebné poznamenať, že upomienka bola zaslaná 19. januára 2006, teda jeden mesiac po tom, ako Komisia zaslala gréckym orgánom odôvodnené stanovisko.

67. Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru však vyplýva, že nezákonné konanie verejných obstarávateľov, ako aj jeho nekontrolovanie a nesankcionovanie zo strany gréckych orgánov pretrvávajú.

68. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy súhlasím s Komisiou, že prípady, na ktoré bola upozornená, predstavujú príklady, ktoré sú ukazovateľom zvyčajného postupu v gréckych nemocniciach, pokiaľ ide o dodávanie zdravotníckych pomôcok.

69. Tvrdenie gréckych orgánov — založené na existencii vnútroštátnych (odvolacích) postupov určených na to, aby sa uplatňovali na každé porušenie v oblasti verejného obstarávania — neodôvodňuje porušenie ustanovení Spoločenstva zo strany členského štátu.

70. Ako Súdny dvor uviedol v rozsudku Brasserie du Pêcheur a Factortame ( 29 ), „rozhodne sa pridŕža toho, že právo jednotlivca spoliehať sa pred vnútroštátnymi súdmi na priamo uplatniteľné ustanovenia Zmluvy, je iba minimálnou zárukou a samo osebe nestačí na zabezpečenie riadnej a úplnej implementácie Zmluvy“.

71. Predpokladom nesplnenia povinnosti vyplývajúceho zo správnej praxe členského štátu je, že je možné identifikovať konkrétny model správania zo strany orgánov žalovaného členského štátu. ( 30 )

72. Zastávam názor, že o takýto prípad ide aj v prejednávanej veci. Ako vyplýva z dokumentov, ktoré boli predložené Súdnemu dvoru, vytýkaná správna prax, vykreslená mnohými príkladmi, očividne vykazuje určitý stupeň ustálenosti a všeobecnosti a je spojená zároveň s nedostatkom kontroly, vymáhania a sankcií. ( 31 ) Navyše podľa tvrdení Komisie, ako sa uvádza v bode 18 týchto návrhov, sa zdá — ako je zjavné zo všeobecnej tendencie zamietania odvolaní proti rozhodnutiam verejných obstarávateľov –, že Štátna rada zďaleka nevyvracala nesprávny a protiprávny výklad uplatniteľných ustanovení zo strany verejných obstarávateľov, ale skôr ho potvrdzovala. ( 32 )

73. Na základe tohto sa domnievam, že je pravdepodobné, že správna prax, proti ktorej namieta Komisia, ako je opísaná vyššie, bude pretrvávať. Navyše sa zdá, že takéto porušenie zo strany Helénskej republiky má negatívne účinky nielen na osobitné záujmy chránené smernicami 93/36 a 93/42, ale všeobecnejšie takisto na ciele podporované týmito smernicami.

74. V prejednávanej veci však náprava tejto situácie nespočíva iba v podniknutí kroku na vyriešenie niekoľkých konkrétnych prípadov, ktoré nie sú v súlade s predmetnou povinnosťou, ale v revízii všeobecnej politiky a správnej praxe príslušného členského štátu. ( 33 )

75. Okrem toho záver, že vytýkaná správna prax má v určitej miere očividne ustálenú a všeobecnú povahu a je spojená s nedostatkom kontroly, vymáhania a sankcionovania, sa zdá byť paradoxne potvrdený tvrdením gréckej vlády, že sankcie (zatiaľ) nemohli byť uložené, pretože v čase podania dupliky vyšetrovanie jej Úradom pre zdravie a prevenciu stále prebiehalo. V skutočnosti sa už na prvý pohľad toto vyšetrovanie zdá zbytočne zdĺhavé, prinajmenšom preto, lebo informácie, ktoré vyšli najavo počas správneho konania podľa článku 226 ES, mohli byť pre grécke orgány zdrojom na prehĺbenie ich vlastného vyšetrovania. Konkrétne zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že Komisia po prvýkrát informovala Grécko o konaní verejných obstarávateľov 26. septembra 2003 a Grécko predložilo svoju dupliku . Z toho vyplýva, že od dátumu, keď sa Grécko prvýkrát dozvedelo o predmetnom konaní, uplynulo prinajmenšom tri a pol roka.

76. Zastávam názor, že v tejto súvislosti by sa malo poznamenať, že prejednávaný prípad zjavne spĺňa kritérium času (skutočnosť, že situácia nesúladu existovala dlhý čas) a závažnosti (stupeň, v akom sa skutočná situácia v členskom štáte odchyľuje od výsledku, ktorého dosiahnutie bolo zamýšľané povinnosťou vyplývajúcou z práva Spoločenstva). ( 34 )

77. Nakoniec žaloba o nesplnenie povinnosti je objektívna a tiahla povaha vyšetrovania orgánov nemôže slúžiť nato, aby zbavila Grécko obvinenia z toho, že si nesplnilo svoje povinnosti. V rozsudku Komisia/Belgicko ( 35 ) Súdny dvor uviedol, že „trvá na tom, že členský štát sa nemôže odvolávať na ustanovenia, postupy a okolnosti svojho vnútroštátneho právneho poriadku, aby tým odôvodnil nesplnenie povinností v zmysle smerníc Spoločenstva“.

78. Z judikatúry citovanej vyššie preto vyplýva, že vzhľadom na neexistenciu dôkazu o opaku, ktorý by predložila grécka vláda, je potrebné dospieť k záveru, že Komisia preukázala z právneho hľadiska dostatočne, že Grécko si tým, že odmietlo ponuky týkajúce sa zdravotníckych pomôcok opatrených označením CE bez toho, aby príslušní verejní obstarávatelia pre grécke nemocnice v každom prípade postupovali v súlade s postupom stanoveným v smernici 93/42, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smerníc 93/36 a 93/42. ( 36 )

IV — O trovách

79. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Komisia navrhla zaviazať Grécko na náhradu trov konania.

V — Návrh

80. Navrhujem preto, aby Súdny dvor: — určil, že Helénska republika si tým, že odmietla ponuky týkajúce sa zdravotníckych pomôcok opatrených označením CE bez toho, aby príslušní verejní obstarávatelia gréckych nemocníc v každom prípade postupovali v súlade s postupom stanoveným v smernici Rady č. 93/42/EHS zo 14. júna 1993 o zdravotníckych pomôckach, zmenenej a doplnenej nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 z , nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 8 ods. 2 smernice Rady 93/36/EHS zo o koordinácii postupov verejného obstarávania dodania tovaru a článkov 17 a 18 smernice 93/42 o zdravotníckych pomôckach, — zaviazal Helénsku republiku na náhradu trov konania.

( 1 ) Jazyk prednesu: angličtina.

( 2 ) Smernica zo 14. júna 1993 o zdravotníckych pomôckach (Ú. v. ES L 169, s. 1; Mim. vyd. 13/012, s. 82), zmenená a doplnená nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 z (Ú. v. ES L 284, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 447) (ďalej len „smernica 93/42“).

( 3 ) Smernica Rady 93/36/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania dodania tovaru (Ú. v. ES L 199, s. 1; Mim. vyd. 06/002, s. 110), zmenená a doplnená smernicou Komisie 2001/78/ES z (Ú. v. ES L 285, 2001, s. 1; Mim. vyd. 06/004, s. 94) (ďalej len „smernica 93/36“). Smernica 93/36 bola zrušená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v. ES L 134, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132), avšak za relevantnú smernicu sa na účely posúdenia skutkových okolností prejednávanej veci považuje smernica 93/36.

( 4 ) Pozri rozsudok zo 14. júna 2007, Medipac — Kazantzidis, C-6/05, Zb. s. I-4557.

( 5 ) Smernica z 24. júla 1986 o prvom štádiu vzájomného uznávania schválení koncových telekomunikačných zariadení [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 217, s. 21).

( 6 ) Rozhodnutie Rady z 22. decembra 1986 o normalizácii v oblasti informačnej technológie a telekomunikácií (Ú. v. ES L 36, 1987, s. 31; Mim. vyd. 13/008, s. 236).

( 7 ) Podľa sťažnosti príslušné výbory, zvyčajne zložené z lekárov zamestnaných v nemocniciach, tvrdia, že sú oprávnené overovať všeobecnú primeranosť a bezpečnosť používania predmetných zdravotníckych pomôcok, a keďže zastávajú názor, že označenie CE nie je riadnou a záväznou zárukou, často zisťujú nedostatky v štandardoch, ktoré podľa názoru výborov obmedzujú alebo dokonca spôsobujú neplatnosť oficiálneho certifikátu CE.

( 8 ) Komisia odkazuje na rozsudky z 8. mája 2003, ATRAL, C-14/02, Zb. s. I-4431, body 50 až 53; z , Komisia/Nemecko, C-103/01, Zb. s. I-5369, body 28 a 29; z , Yonemoto, C-40/04, Zb. s. I-7755, body 31 a 32; a návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Sharpston k rozsudku Medipac-Kazantzidis, rozsudok už citovaný v poznámke pod čiarou 4, body 83 až 87.

( 9 ) Už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 55.

( 10 ) Pozri rozsudok z 27. apríla 2006, Komisia/Nemecko, C-441/02, Zb. s. I-3449, bod 47, v ktorom sa odkazuje na rozsudok z , Komisia/Taliansko, C-278/03, Zb. s. I-3747, bod 13. Pozri tiež rozsudok zo , Komisia/Fínsko, C-342/05, Zb. s. I-4713, bod 22.

( 11 ) Pozri rozsudok zo 7. júna 2007, Komisia/Grécko, C-156/04, Zb. s. I-4129, bod 50, v ktorom sa odkazuje na rozsudok C-441/02 Komisia/Nemecko, už citovaný v poznámke pod čiarou 10, body 49, 50 a 99 a citovanú judikatúru. Pokiaľ ide o prípad, keď Komisia v členskom štáte nepreukázala existenciu správnej praxe s vlastnosťami požadovanými judikatúrou Súdneho dvora, pozri rozsudok z , Komisia/Belgicko, C-287/03, Zb. s. I-3761, bod 28.

( 12 ) Pozri rozsudok z 26. apríla 2005, Komisia/Írsko, C-494/01, Zb. s. I-3331, body 41 až 47. Pozri takisto rozsudok z , Komisia/Taliansko, C-135/05, Zb. s. I-3475, body 26 až 32. Pozri LENAERTS, K.: The Rule of Law and the Coherence of the Judicial System of the European Union, 44 CML Rev. (2007), 1636, fn. 70, ktorý zasa odkazuje na WENNERAS, P.: A New Dawn for Komisia Enforcement under Articles 226 and 228 EC: General and Persistent (GAP) Infringements, Lump Sums and Penalty Payments, 43 CML Rev. (2006), 31, a SCHRAUWEN, A.: Fishery, waste management and persistent and general failure to fulfil control obligations: The role of lump sums and penalty payments in enforcement actions under Community law, 18 Journal of Environmental Law (2006), 289.

( 13 ) Pozri najmä rozsudky z 25. mája 1982, Komisia/Holandsko, 96/81, Zb. s. 1791, bod 6, a z , Komisia/Holandsko, C-408/97, Zb. s. I-6417, bod 15. Pozri takisto rozsudok z , Komisia/Grécko, 272/86, Zb. s. 4875, bod 21.

( 14 ) Pozri rozsudky 96/81, Komisia/Holandsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 13, bod 7, a C-408/97, Komisia/Holandsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 13, bod 16.

( 15 ) Pozri analogicky rozsudok C-408/97, Komisia/Holandsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 13, bod 17.

( 16 ) Pozri v tejto súvislosti rozsudok z 9. novembra 1999, Komisia/Taliansko, C-365/97, Zb. s. I-7773, („San Rocco“), body 84 a 86.

( 17 ) Pozri rozsudok San Rocco, už citovaný v poznámke pod čiarou 16, bod 85.

( 18 ) Pozri analogicky rozsudok 272/86, Komisia/Grécko, už citovaný v poznámke pod čiarou 13, bod 19.

( 19 ) Pozri analogicky rozsudok 272/86, Komisia/Grécko, už citovaný v poznámke pod čiarou 13, bod 21, a rozsudok San Rocco, už citovaný v poznámke pod čiarou 16, body 84 a 86.

( 20 ) Pozri rozsudok C-135/05, už citovaný v poznámke pod čiarou 12, bod 32.

( 21 ) Pozri rozsudok z 25. októbra 2007, Komisia/Írsko, C-248/05, Zb. s. I-9261, bod 64 a citovanú judikatúru.

( 22 ) Z dokumentov predložených Súdnemu dvoru je zjavné, že prax, ktorej sa týkajú sťažnosti, sa rozšírila aj na ďalšie nemocnice vrátane: Hypokratovej nemocnice v Solúne („jednej z najväčších v krajine“), všeobecnej nemocnice v Trikale, nemocnice G. Papanikolaou v Solúne („jednej z najväčších v krajine“), univerzitnej nemocnice v Patrase, nemocnici gréckeho námorníctva v Aténach, nemocnice Agia Sofia v Aténach („najväčšej detskej nemocnice v krajine“), nemocnice Kifisia pre nehody (KAT, „jednej z najdôležitejších nemocníc v Aténach“) a nemocnice Tzanio („najdôležitejšej nemocnice v Piraeuse“).

( 23 ) Pozri rozsudok C-494/01, už citovaný v poznámke pod čiarou 12, bod 44.

( 24 ) Na rozdiel napríklad od rozsudku z 12. júna 2003, Komisia/Fínsko, C-229/00, Zb. s. I-5727, bod 53.

( 25 ) Porovnaj s rozsudkom C-494/01, Komisia/Írsko, už citovaným v poznámke pod čiarou 12, v ktorom Írsko spochybnilo pravdivosť väčšiny tvrdení Komisie. Porovnaj takisto s rozsudkom z 27. apríla 1993, Komisia/Grécko (C-375/90, Zb. s. I-2055, bod 34), v ktorom sa uvádza, že vzhľadom na to, že „Helénska republika vo svojich písomných podaniach a na pojednávaní uviedla podrobné informácie na účely preukázania, že v skutočnosti splnila požiadavky prílohy III, a Komisia presnosť týchto informácií nespochybnila“, Súdny dvor dospel k záveru, že Komisia neodôvodnila svoje tvrdenia týkajúce sa toho, že boli porušené ustanovenia predmetného nariadenia.

( 26 ) Pozri rozsudok 272/86, Komisia/Grécko, už citovaný v poznámke pod čiarou 13, bod 21. Pozri takisto rozsudok zo 4. mája 2006, Komisia/Spojené kráľovstvo, C-508/03, Zb. s. I-3969, bod 80.

( 27 ) Porovnaj s tým, ako Súdny dvor v podstate rozhodol v rozsudku 272/86, Komisia/Grécko, už citovanom v poznámke pod čiarou 13, že hoci Komisii prináleží, aby preukázala svoje tvrdenie, členský štát nie je oprávnený, keď Komisia predložila dostatočné dôkazy na preukázanie nesplnenia povinností, iba popierať jeho existenciu. Členský štát musí spochybniť predložené informácie a ich dôsledky podstatným a podrobným spôsobom. Ak tak neurobí, tvrdenia je potrebné považovať za dôvodné.

( 28 ) Pozri v tejto súvislosti návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Geelhoed k rozsudku C-494/01, Komisia/Írsko, už citovanému v poznámke pod čiarou 12, bod 55.

( 29 ) Pozri rozsudky z 5. marca 1996, Brasserie du pêcheur/Spolková republika Nemecko a The Queen/Secretary of State for Transport, ex parte Factortame a i., C-46/93 a C-48/93, Zb. s. I-1029, bod 20.

( 30 ) LENAERTS, K., ARTS, D., MASELIS, I.: Procedural Law of the European Union, 2. vydanie, Londýn, 2006, s. 133, odsek 5-008, kde sa citujú napríklad rozsudky z 9. mája 1985, Komisia/Francúzsko, 21/84, Zb. s. 1355; z , Komisia/Taliansko, 35/84, Zb. s. 545; rozsudok z , Komisia/Rakúsko, C-150/00, Zb. s. I-3887; a z , Komisia/Holandsko, C-41/02, Zb. s. I-11375.

( 31 ) Podobne ako v rozsudku C-494/01, Komisia/Írsko, už citovanom v poznámke pod čiarou 12, sa zdá, že Grécko i) všeobecne nevytvorilo a/alebo nevymáhalo dodržiavanie potrebného právneho a správneho rámca na riadne uplatnenie a vykonávanie ustanovení smerníc 93/36 a 93/42, ako aj ii) neuplatňovalo a nevymáhalo ustanovenia in casu. Naozaj sa objektívne zdá, že zo strany gréckych orgánov existuje všeobecná tendencia tolerovať situácie, keď nebol zabezpečený súlad s týmito ustanoveniami (porovnaj rozsudok C-494/01, Komisia/Írsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 12, bod 132).

( 32 ) Pokiaľ ide o zlučiteľnosť praxe týkajúcej sa „neutrálneho“ ustanovenia vnútroštátneho práva s právom Spoločenstva v kontexte súdnej praxe, pozri rozsudok z 9. decembra 2003, Komisia/Taliansko, C-129/00, Zb. s. I-14637. Súdny dvor v tomto rozsudku určil okolnosti, v ktorých prípade vnútroštátna prax súdov môže viesť k nesplneniu povinností zo strany členského štátu podľa článku 226 ES.

( 33 ) Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Geelhoed k rozsudku C-494/01, Komisia/Írsko, už citovanému v poznámke pod čiarou 12, bod 48, v ktorom sa uvádza, že „obmedzenie nápravnej činnosti na identifikované prípady nedodržiavania by napokon ponechalo ostatné situácie nedodržiavania nedotknuté až dovtedy, kým by boli tiež identifikované a napadnuté… Komisiou v novom konaní týkajúcom sa nesplnenia povinnosti… Medzitým pretrváva situácia, ktorá je v rozpore so situáciou predvídanou opatrením Spoločenstva.“

( 34 ) Tamže, body 45 a 46.

( 35 ) Pozri rozsudok z 1. marca 1983, Komisia/Belgicko, 301/81, Zb. s. 467, bod 6.

( 36 ) Pozri v tejto súvislosti rozsudok SanRocco, už citovaný v poznámke pod čiarou 16, bod 91.