ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Článok 12 nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Európskej únie má za cieľ zosúladiť základné záujmy ochrany práv vyplývajúcich z ochrannej známky s voľným pohybom tovaru, ako aj so slobodou poskytovania služieb na vnútornom trhu, a to takým spôsobom, aby právo vyplývajúce z ochrannej známky mohlo plniť svoju úlohu podstatného prvku systému nenarušenej hospodárskej súťaže, ktorého zriadenie a udržanie je cieľom Zmluvy o fungovaní Európskej únie. Presnejšie, cieľom článku 12 písm. b) uvedeného nariadenia je zabezpečiť možnosť pre všetky hospodárske subjekty používať opisné označenia. Toto ustanovenie teda predstavuje vyjadrenie požiadavky dostupnosti. Požiadavka dostupnosti však nemôže v žiadnom prípade vytvárať autonómne obmedzenie účinkov vyplývajúcich z ochrannej známky, ktoré by sa pridávali k tým obmedzeniam, ktoré sú výslovne uvedené v danom článku. Hoci článok 12 písm. b) teda nepriznáva tretím osobám oprávnenie používať takýto názov ako ochrannú známku, napriek tomu zaručuje, že ho môžu používať opisným spôsobom, teda ako označenie týkajúce sa zemepisného pôvodu, a to pod podmienkou, že takéto používanie je v súlade s čestným konaním v priemysle alebo obchode.

(pozri body 76 – 78)
Pojmy „dobré meno“ a „rozlišovacia spôsobilosť“ úzko spolu súvisia. Dobré meno staršej ochrannej známky môže prispieť k jej vyššej rozlišovacej spôsobilosti, a môže teda zvýšiť pravdepodobnosť zámeny medzi touto ochrannou známkou a prihlasovanou ochranou známkou. Z judikatúry vyplýva skôr rozdiel v miere medzi dobrým menom a vyššou rozlišovacou spôsobilosťou ochrannej známky než rozdiel v povahe. Bolo totiž po prvé rozhodnuté, že existencia vyššej než priemernej rozlišovacej spôsobilosti z dôvodu známosti ochrannej známky u verejnosti na trhu nevyhnutne predpokladá, že túto ochrannú známku pozná minimálne značná časť príslušnej skupiny verejnosti, pričom nemusí nevyhnutne mať dobré meno v zmysle článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Európskej únie. Po druhé relevantné skutočnosti na posudzovanie nadobudnutia vyššej rozlišovacej spôsobilosti používaním sú rovnaké ako skutočnosti relevantné na posudzovanie dobrého mená, a to najmä podiel, ktorý ochranná známka ovláda na trhu, intenzitu, zemepisný rozsah a dĺžku používania tejto ochrannej známky, ako aj výšku investícií vynaložených podnikom na jej propagáciu. Z toho vyplýva, že odvolací senát sa na účely posúdenia toho, či má staršia ochranná známka vyššiu rozlišovaciu spôsobilosť, môže opierať o skutočnosti, ktoré uviedol majiteľ tejto ochrannej známky s cieľom preukázať jej dobré meno.

Je jasné, že treba rozlišovať medzi posúdením rozlišovacej spôsobilosti prvku kombinovanej ochrannej známky, ktoré súvisí s možnosťou tohto prvku dominovať celkovému dojmu vytvorenému ochrannou známkou, a analýzou rozlišovacej spôsobilosti staršej ochrannej známky, ktorá súvisí s rozsahom ochrany priznanej takejto ochrannej známke. Rozlišovacia spôsobilosť prvku kombinovanej ochrannej známky sa skúma už v štádiu posudzovania podobnosti označení a stupeň rozlišovacej spôsobilosti staršej ochrannej známky je jeden z prvkov, ktorý sa musí zohľadniť pri celkovom posudzovaní pravdepodobnosti zámeny. Okrem toho, ak má ochranná známka rozlišovaciu spôsobilosť, treba ju priznať ochrannej známke ako celku a nie automaticky všetkým prvkom, ktoré ju tvoria.

Nemožno však vylúčiť, že vyššia rozlišovacia spôsobilosť určitej ochrannej známky by mohla byť zohľadnená na to, aby sa na základe podrobnej analýzy preukázala rozlišovacia spôsobilosť jedného z prvkov tejto ochrannej známky. Vyššia rozlišovacia spôsobilosť a a fortiori dobré meno označenia môžu totiž zohrávať úlohu pri určení rozlišovacej spôsobilosť prvku tvoriaceho dotknuté označenie, keďže v značnej miere známa súvislosť vytvorená týmto označením medzi výrobkami alebo službami, na ktoré sa vzťahuje, a určitým podnikom môže mať vplyv na vnímanie vzťahov medzi jednotlivými prvkami tvoriacimi dotknuté označenie, a to najmä vyššej rozlišovacej spôsobilosti niektorého prvku v porovnaní s ostatnými.

(pozri body 51, 52)
Vec T‑274/17

(uverejnenie výňatkov)

Monster Energy Company

proti

Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo

„Ochranná známka Európskej únie – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie MONSTER DIP – Staršie slovné a obrazové ochranné známky Európskej únie a nezapísané označenie používané v obchodnom styku, ktoré všetky obsahujú slovný prvok ‚monster‘ – Relatívne dôvody zamietnutia – Neexistencia pravdepodobnosti zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001] – Neexistencia pravdepodobnosti klamlivej asociácie – Článok 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 (teraz článok 8 ods. 4 nariadenia 2017/1001) – Neexistencia rizika oslabenia staršej ochrannej známky s dobrým menom – Článok 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009 (teraz článok 8 ods. 5 nariadenia 2017/1001)“

Abstrakt – Rozsudok Všeobecného súdu (deviata komora) z 13. decembra 2018

Ochranná známka Európskej únie – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Európskej únie – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej staršej ochrannej známky, ktorá má dobré meno – Ochrana staršej ochrannej známky s dobrým menom rozšírená na tovary alebo služby, ktoré nie sú podobné – Obrazové ochranné známky MONSTER DIP a MONSTER ENERGY – Stanovenie súvislosti medzi ochrannými známkami – Zohľadnenie jedine tovarov dotknutých dobrým menom

(Nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 5)

Konštatovanie neexistencie zblíženia medzi prihlasovanou obrazovou ochrannou známkou MONSTER DIP a staršou obrazovou ochrannou známkou MONSTER ENERGY vo vnímaní príslušnej skupiny verejnosti nemôže byť spochybnené tvrdením žalobkyne, ktorá uvádza, že odvolací senát mal zohľadniť aj tovary, pre ktoré nemala staršia obrazová ochranná známka Európskej únie MONSTER ENERGY dobré meno, ako napríklad „samolepky“, „obtlačky“ a „pretlače“ patriace do triedy 16 v zmysle Niceskej dohody, pre ktoré bola uvedená staršia ochranná známka zapísaná. Neexistencia dobrého mena totiž znamená, že jedna z podmienok uplatnenia článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Európskej únie nie je splnená, a preto nedošlo k nijakému narušeniu predmetnej staršej ochrannej známky. Inými slovami, keďže dobré meno staršej ochrannej známky je nevyhnutnou podmienkou existencie niektorého zo zásahov uvedených v článku 8 ods. 5 daného nariadenia, a to vrátane ujmy spôsobenej rozlišovacej spôsobilosti staršej ochrannej známky, čo sa označuje pojmom oslabenie ochrannej známky, vyplýva z toho, že nijaké porušenie uvedené v tomto ustanovení nemožno konštatovať s ohľadom na tovary a služby, pri ktorých podmienka týkajúca sa dobrého mena staršej ochrannej známky nie je splnená. Treba teda zamietnuť tvrdenie, podľa ktorého sa odvolací senát dopustil nesprávneho posúdenia, keď zobral do úvahy na účely preukázania súvislosti medzi dotknutými ochrannými známkami len výrobky, pre ktoré bolo dobré meno staršej ochrannej známky preukázané.

(pozri bod 82)
1.

Európska komisia je povinná zaplatiť spoločnosti Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) po prvé sumu 19522,57 eura, ktorá zodpovedá oprávneným nákladom zamestnancov spolu so súvisiacimi nepriamymi nákladmi a úrokmi z omeškania z tejto sumy v sadzbe 3,50 % od 12. mája 2017 do úplného zaplatenia tejto sumy, po druhé úroky z omeškania zo sumy 2950 eur v sadzbe 3,50 % vypočítanej od 12. mája 2017 do 28. novembra 2017 a po tretie úroky z omeškania vo výške 8988,21 eura v sadzbe 3,50 % vypočítanej od 12. mája 2017 do zaplatenia tejto sumy 2. októbra 2017.
Na účely výkladu výnimky stanovenej v článku 4 ods. 2 prvej zarážke nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie treba uznať existenciu všeobecnej domnienky, podľa ktorej by zverejnenie dokumentov zo správneho spisu týkajúceho sa preskúmania štátnej pomoci v zásade ohrozilo obchodné záujmy podnikov, ktorých sa toto konanie týka.

Právo na prístup k správnemu spisu v rámci konania o preskúmaní začatého podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ a právo na prístup k dokumentom podľa nariadenia č. 1049/2001 sa z právneho hľadiska síce líšia, nič to však nemení na tom, že z funkčného hľadiska vedú k porovnateľnej situácii. Prístup k spisu, bez ohľadu na právny základ jeho priznania, umožňuje dotknutým osobám získať všetky vyjadrenia a dokumenty predložené Komisii. V tejto súvislosti právna úprava, ktorá upravuje konanie o preskúmaní štátnej pomoci, stanovuje prísne pravidlá, pokiaľ ide o spracovanie informácií, ktoré sú z obchodného hľadiska citlivé a ktoré boli získané alebo preukázané v rámci takéhoto konania, pričom článok 30 nariadenia 2015/1589 stanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 108 ZFEÚ vyžaduje, aby informácie získané na základe tohto nariadenia a chránené služobným tajomstvom neboli zverejnené.

Za týchto podmienok by všeobecný prístup k dokumentom, ktoré sa nachádzajú v správnom spise týkajúcom sa konania o preskúmaní štátnej pomoci, na základe nariadenia č. 1049/2001 mohol ohroziť rovnováhu, ktorú v nariadení 2015/1589 zamýšľal normotvorca Únie zabezpečiť medzi jednak povinnosťou dotknutého členského štátu, a prípadne vôľou tretích osôb, oznámiť Komisii prípadne citlivé obchodné informácie, aby táto inštitúcia mohla posúdiť zlučiteľnosť štátnej pomoci s vnútorným trhom, a jednak zárukou zvýšenej ochrany, ktorá sa s ohľadom na služobné a obchodné tajomstvo vzťahuje na informácie oznámené Komisii. Ak by iné osoby, než je členský štát, ktorého sa týka konanie o preskúmaní štátnej pomoci a ktorý má jediný právo na prístup k spisu týkajúcemu sa tohto konania na základe právnej úpravy v oblasti štátnej pomoci, mohli získať prístup k dokumentom na základe nariadenia č. 1049/2001, potom by bol režim zavedený touto právnou úpravou spochybnený.

Tento záver platí bez ohľadu na to, či sa žiadosť o prístup týka konania, ktoré už bolo skončené alebo stále prebieha. Vzhľadom na záujmy chránené v rámci konania o preskúmaní štátnej pomoci môže zverejnenie citlivých informácií, ktoré súvisia s obchodnými činnosťami podnikov, ktorých sa týka toto konanie, a to najmä príjemcu pomoci, totiž ohroziť ich obchodné záujmy bez ohľadu na to, či bolo konanie podľa článku 108 ZFEÚ už skončené.

(pozri body 41, 42, 44 – 46, 48)
3.

Žaloba o neplatnosť – Rozsudok o zrušení – Účinky – Obmedzenie Súdnym dvorom – Reštriktívne opatrenia voči Sýrii – Zrušenie dvoch nariadení a dvoch rozhodnutí týkajúcich sa reštriktívnych opatrení – Riziko vážneho zásahu do právnej istoty – Zachovanie účinkov rozhodnutí do dátumu uplynutia lehoty na odvolanie alebo do prípadného zamietnutia odvolania [článok 264 druhý odsek ZFEÚ; Štatút Súdneho dvora, článok 56 prvý odsek a článok 60 druhý odsek; nariadenie Rady 2013/255/SZBP, (SZBP) 2017/917 a (SZBP) 2018/778; nariadenia Rady č. 36/2012, 2017/907 a 2018/774] (pozri body 63 – 69)
Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 19. septembra 2019 –

BTC/Komisia

(vec T‑786/17)

„Arbitrážna doložka – Dohoda o grante uzavretá v rámci rámcového programu eTEN týkajúceho sa transeurópskych telekomunikačných sietí – Projekt ‚SafeChemo‘ – Vyšetrovacia správa OLAF‑u, v ktorej bola konštatovaná neoprávnenosť niektorých vynaložených výdavkov – Čiastočné vrátenie vyplatených súm – Protinávrh“

1. Žaloba o neplatnosť – Akty, ktoré možno napadnúť žalobou – Pojem – Akty so záväznými právnymi účinkami – Žaloba, ktorá sa v skutočnosti týka sporu zmluvnej povahy – Zrušenie listu a oznámenia o dlhu vydaného Komisiou – Nedostatok právomoci súdu Únie – Neprípustnosť (články 263 a 272 ZFEÚ) (pozri body 28 – 35)

2. Rozpočet Európskej únie – Finančná pomoc Únie – Povinnosť príjemcu dodržiavať podmienky poskytovania pomoci – Financovanie, ktoré sa týka iba skutočne vynaložených výdavkov – Odôvodnenie existencie vykázaných nákladov – Predloženie účtovných dokladov, ktoré sú v súlade s technickými podmienkami stanovenými pre priznanie dotknutého grantu a ktoré môžu podliehať auditu – Neexistencia – Neoprávnené náklady (článok 317 ZFEÚ) (pozri body 77 – 80, 84, 85, 107)

3. Rozpočet Európskej únie – Finančná pomoc Únie – Povinnosť príjemcu dodržiavať podmienky poskytovania pomoci – Financovanie, ktoré sa týka iba skutočne vynaložených výdavkov – Konanie začaté Komisiou o vrátení záloh poskytnutých v rámci pomoci – Žiadosť o vymáhanie vyplývajúca zo znenia dohôd – Porušenie zásady proporcionality – Neexistencia (článok 317 ZFEÚ) (pozri body 95 – 100)

Predmet

Jednak návrh založený na článku 263 ZFEÚ na zrušenie po prvé rozhodnutia Komisie Ares(2017) 4709558 z 27. septembra 2017 navrhujúceho vrátenie sumy vyplatenej žalobkyni na základe dohody C046311 na financovanie projektu nazvaného „ePrescription and Automation for a Safe Management of Cytostatistics“, uzavretej v rámci programu eTEN týkajúceho sa transeurópskych telekomunikačných sietí, po druhé listu Komisie Ares(2017) 4790311 z 2. októbra 2017, ktorým sa oznamuje Oznámenie o dlhu č. 3241712708, a po tretie Oznámenie o dlhu č. 3241712708, a jednak návrh založený na článku 272 ZFEÚ na určenie nedôvodnosti návrhu Komisie na vrátenie ako aj protinávrhu na uloženie povinnosti žalobkyni vrátiť protiprávne vyplatenú sumu na vykonanie tejto dohody

Výrok

1. Žaloba predložená BTC Srl sa zamieta.

2. BTC je povinná zaplatiť Európskej komisii sumu 380989,49 eura zvýšenú o úroky z omeškania vo výške 3,50 % od 17. novembra 2017 až do úplného vyplatenia tejto sumy.
2.

Uvedená suma sa úročí úrokmi z omeškania z istiny a zmluvných úrokov, vyčíslenými spôsobom stanoveným v článku 3 ods. 2 dohody o pôžičke „Port of Tartous“ č. 22057 uzavretej medzi EIB a Sýrskou arabskou republikou 22. mája 2003 a zmenenej 17. mája 2006, 21. mája 2007 a 10. júla 2008, a to od 9. augusta 2017 do dátumu zaplatenia.
6.

Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Dosah – Rozhodnutie Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií (SRB) o výpočte príspevkov ex ante do Jednotného fondu na riešenie krízových situácií (SRF) – Netransparentnosť výpočtu príspevkov ex ante – Výpočet, ktorý nezávislým spôsobom využíva dôverné údaje iných inštitúcií – Porušenie povinnosti odôvodnenia z dôvodu, pokiaľ ide o výpočet úpravy podľa rizikového profilu, nezákonnosti, ktoré bola uvedená formou námietky, článkov 4 až 7 a 9 prílohy I delegovaného nariadenia 2015/63 (články 296 a 277 ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 806/2014, článok 67 ods. 4 a článok 70 ods. 2; nariadenie Komisie 2015/63 články 4 až 7 a 9 a príloha I, smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/59, článok 103) (pozri body 66, 69, 76, 81, 84, 98, 100, 102)
6.

Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Dosah – Rozhodnutie Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií (SRB) o výpočte príspevkov ex ante do Jednotného fondu na riešenie krízových situácií (SRF) – Netransparentnosť výpočtu príspevkov ex ante – Výpočet, ktorý nezávislým spôsobom využíva dôverné údaje iných inštitúcií – Porušenie povinnosti odôvodnenia z dôvodu, pokiaľ ide o výpočet úpravy podľa rizikového profilu, nezákonnosti, ktoré bola uvedená formou námietky, článkov 4 až 7 a 9 prílohy I delegovaného nariadenia 2015/63 (články 296 a 277 ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 806/2014, článok 67 ods. 4 a článok 70 ods. 2; nariadenie Komisie 2015/63 články 4 až 7 a 9 a príloha I, smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/59, článok 103) (pozri body 95, 98, 105, 110 – 113, 127, 129 – 131)
49

Tento záver nespochybňuje ani odkaz žalobkyne na viaceré ochranné známky Európskej únie, ktoré obsahujú slovný prvok „mafia“, ako aj na rozhodnutia MAFIA II a CONTRA‑BANDO s cieľom preukázať, že sporná ochranná známka nie je v rozpore s verejným poriadkom. Treba totiž pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry rozhodnutia, ktoré podľa nariadenia č. 207/2009 prijímajú odvolacie senáty EUIPO v súvislosti so zápisom označenia ako ochrannej známky Európskej únie, patria do výkonu vymedzenej právomoci, a nie do rámca diskrečnej právomoci. Zákonnosť uvedených rozhodnutí sa preto musí posúdiť výlučne na základe tohto nariadenia a nie na základe rozhodovacej praxe predchádzajúcej týmto rozhodnutiam [rozsudky z 26. apríla 2007, Alcon/ÚHVT, C‑412/05 P, EU:C:2007:252, bod 65; z 24. novembra 2005, ARTHUR ET FELICIE, T‑346/04, EU:T:2005:420, bod 71, a zo 6. apríla 2017, Nanu‑Nana Joachim Hoepp/EUIPO – Fink (NANA FINK), T‑39/16, EU:T:2017:263, bod 84]. Z toho vyplýva, že ani rozhodnutia EUIPO, ktorých sa dovoláva žalobkyňa, ani skutočnosť, že EUIPO zapísal iné ochranné známky než spornú ochrannú známku, ktoré tiež obsahujú slovný prvok „mafia“, nemôžu spochybniť napadnuté rozhodnutie.
60

Spolu so Súdnym dvorom Európskej únie však treba uviesť, že návrhy na náhradu škody sa zakladajú iba na nezákonnostiach, ktoré by vyplývali z opodstatnenosti dvoch žalobných dôvodov uvedených na podporu návrhov na zrušenie. Keďže však tieto dôvody boli zamietnuté, podmienka týkajúca sa nezákonnosti vytýkaného správania nie je splnená, takže návrhy na náhradu škody treba zamietnuť. Tieto návrhy by museli byť zamietnuté v každom prípade ako predčasné, a to aj keby bola v tomto prípade splnená podmienka týkajúca sa nezákonnosti, keďže zrušenie napadnutého rozhodnutia v dôsledku tejto nezákonnosti by neznamenalo, že žalobca by mal právo byť povýšený (pozri v tomto zmysle uznesenie z 3. mája 2017, De Nicola/EIB, T‑71/16 P, neuverejnené, EU:T:2017:307, bod 24 a citovanú judikatúru; pozri rovnako bod 55 vyššie).
29

Pokiaľ by v prejednávanej veci žalobkyňa dosiahla zamietnutie návrhov na vyhlásenie neplatnosti, nemalo by to nijaký právny vplyv na postavenie sporných ochranných známok, ktoré naďalej ostávajú zapísané v registri EUIPO, a to odo dňa ich zápisu.
37

V tejto súvislosti treba uviesť, že takýto výklad nemôže uspieť, keďže normotvorca Únie výslovne v článku 110 služobného poriadku stanovil kogentné ustanovenie, ktoré jasne rozlišuje medzi povinnosťou MO alebo OOUPZ konzultovať Výbor zamestnancov dotknutej inštitúcie a povinnosťou MO a OOUPZ požiadať o stanovisko paritný orgán zložený zo zástupcov administratívy a zamestnancov všetkých inštitúcií, a to Výboru pre služobný poriadok. Článok 110 služobného poriadku priznáva Výboru pre služobný poriadok právomoc na vydanie stanoviska ku všetkým VVU, čo nevyhnutne znamená, že uvedené stanovisko musí mať svojou povahou vplyv na rozhodnutie MO a OOUPZ. Domnievať sa, že rozhodnutie zo 17. decembra 2013 a rozhodnutie z 3. decembra 2014 by boli nevyhnutne rovnaké, ak by boli prijaté po stanovisku Výboru pre služobný poriadok, by viedlo ku zbaveniu podstaty povinnosti požiadať uvedený výbor o stanovisko, ktorý musí mať možnosť vyjadriť sa ku kritériám upravujúcim výkon diskrečnej právomoci správnym orgánom pri úprave výšky PŽP. Stanovisko Výboru pre služobný poriadok je teda potrebné na to, aby sa zabezpečilo, že opatrenia na vykonanie služobného poriadku, prijaté jednotlivými inštitúciami, budú koherentné a v súlade so zásadou jednotnosti služobného poriadku.
60

V tomto ohľade treba konštatovať, že ani z rozhodnutia predsedníctva, ani z písomností účastníkov konania nevyplýva, že vyjadrenia žalobcu v Parlamente na plenárnej schôdzi 1. marca 2017 spôsobili akékoľvek narušenie tejto schôdze v zmysle prvej alternatívy uvedenej v článku 166 ods. 1 rokovacieho poriadku. V tejto súvislosti, ako to vyplýva z odpovedí na otázky Všeobecného súdu, jedinou okamžitou reakciou na vyjadrenia žalobcu bola reakcia poslankyne, ktorej žalobca položil otázku prostredníctvom modrej karty. Táto poslankyňa vyjadrila svoje rozhorčenie týmito slovami: „Pán poslanec, podľa Vás, podľa Vašich teórií, by som ani nemala právo byť tu ako poslankyňa, viem, že Vás to bolí, viem, že Vás to vôbec neteší, že dnešné ženy majú právo zastupovať občanov za rovnakých podmienok, s rovnakými právami ako Vy. A ja som žena a bránim práva žien proti mužom ako Vy“. Táto reakcia však nemôže charakterizovať vznik závažného narušenia plenárnej schôdze 1. marca 2017 alebo závažného narušenia chodu Parlamentu. Koniec koncov, toto posúdenie nevyplýva z rozhodnutia predsedníctva, ktoré je predmetom skúmania zákonnosti, ktoré vykonáva Všeobecný súd na základe predmetnej žaloby.
57

V prejednávanej veci odvolací senát v bode 52 napadnutého rozhodnutia konštatoval, že klamlivé používanie spornej ochrannej známky po jej zápise nebolo žalobkyňou riadne preukázané. Práva majiteľa spornej ochrannej známky v dôsledku toho nemohli byť podľa článku 51 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009 vyhlásené za zrušené. Podľa odvolacieho senátu by bol dotknutý spotrebiteľ oklamaný ochrannou známkou len v prípade, ak by bol vedený k tomu, aby veril, že tovary a služby majú určité vlastnosti, ktoré v skutočnosti nemajú. Ak odkaz vyjadrený ochrannou známkou nie je dostatočne jasný na označenie presných vlastností dotknutých tovarov a služieb, tento odkaz nemožno považovať za klamlivý. Keďže už bolo preukázané, že sporná ochranná známka nebola obvyklým pomenovaním v obchode pre tovar, pre ktorý bola zapísaná, ani nebolo preukázané, že by obsahovala nejaké opisné označenie tohto tovaru alebo jeho vlastností, odvolací senát potvrdil, že uvedená ochranná známka nespočívala v dostatočne presnom označení, ktoré by mohlo byť základom skutočného klamania alebo dostatočne vážneho rizika klamania spotrebiteľa.
105

Navyše pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, ktoré má spochybniť pravdivosť svedeckých výpovedí, ktoré poskytli vypočúvaní svedkovia, z dôvodu, že všetci boli podriadenými vedúceho audiovizuálneho oddelenia, Všeobecný súd uvádza, že žalobkyňa nepreukázala, že uvedení svedkovia by sa mohli primerane obávať toho, že by museli znášať odvetné opatrenia alebo že by bol na nich vyvíjaný tlak (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. decembra 2012, Donati/ECB, F‑63/09, EU:F:2012:193, bod 183). Ak by sa na jednej strane prijalo toto tvrdenie, znamenalo by to, že vždy, keď by bol riadiaci pracovník inštitúcie obvinený v žiadosti o pomoc, administratíva by sa nemohla opierať o svedecké výpovede členov administratívneho oddelenia, za ktorých zodpovedá tento riadiaci pracovník. To by však bránilo administratíve, aby zistila skutkový stav, ktorý je predmetom žiadosti o pomoc, pretože často sú to práve títo členovia dotknutého administratívneho oddelenia, ktorí sú najpriamejšími svedkami udalostí uvádzaných v žiadosti o pomoc.
45

V rámci uplatňovania článku 15 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 požiadavka používania v súlade so základnou funkciou označenia pôvodu vyjadruje, že ochranná známka síce nepochybne môže byť aj predmetom používania v súlade s inými funkciami, napríklad funkciou zabezpečenia kvality tohto tovaru alebo funkciou komunikačnou, investičnou či reklamnou, ale podlieha sankciám podľa tohto nariadenia, pokiaľ sa počas nepretržitého obdobia piatich rokov nepoužíva v súlade so svojou základnou funkciou. V takom prípade sa v súlade so spôsobmi uvedenými v článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 práva majiteľa ochrannej známky zrušia s výnimkou prípadu, keď sa môže odvolať na oprávnené dôvody, pre ktoré používanie neumožňovalo ochrannej známke plniť jej základnú funkciu (pozri rozsudok z 8. júna 2017, W. F. Gözze Frottierweberei a Gözze, C‑689/15, EU:C:2017:434, bod 42 a citovanú judikatúru).
68

V prejednávanej veci je úlohou Rady, aby overila jednak to, do akej miery nové dokumenty od GP, z ktorých má v úmysle vychádzať, umožňujú preukázať, že proti žalobcovi vedú ukrajinské orgány trestné konanie pre skutky, ktoré by sa mohli považovať za spreneveru štátnych finančných prostriedkov, tak ako sa uvádza v dôvodoch zápisu mena žalobcu do predmetného zoznamu, ktoré pripomína bod 58 vyššie, a jednak to, či toto konanie dovoľuje kvalifikovať postup žalobcu tak, že zodpovedá relevantnému kritériu. Len v prípade, že také overovanie k ničomu nevedie, je úlohou Rady v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 61 vyššie, uskutočniť dodatočné overenie (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. júla 2017, Arbuzov/Rada, T‑221/15, neuverejnený, EU:T:2017:478, bod 108 a citovanú judikatúru).