ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Vec C-310/11

Grattan plc

proti

The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný First-tier Tribunal (Tax Chamber)]

„Dane — DPH — Druhá smernica 67/228/EHS — Článok 8 písm. a) — Šiesta smernica 77/388/EHS — Dodávka tovaru — Základ dane — Provízia, ktorú obchodnému zástupcovi platí spoločnosť zásielkového predaja — Nákupy tretích osôb — Zníženie ceny po zdaniteľnej udalosti — Priamy účinok“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 19. decembra 2012

Harmonizácia daňových právnych predpisov – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Smernice 67/228 a 77/388 – Neporovnateľná miera harmonizácie (Smernice Rady 67/228 a 77/388) Harmonizácia daňových právnych predpisov – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Zdaniteľný základ – Dodávka tovarov – Provízia, ktorú obchodnému zástupcovi za dodávky tovaru, ktoré sa už uskutočnili, platí spoločnosť zásielkového predaja – Možnosť v zmysle smernice 67/228 spätne znížiť zdaniteľný základ – Neexistencia [Smernica Rady 67/228, článok 8 písm. a)]

Pozri text rozhodnutia. (pozri bod 33) Článok 8 písm. a) druhej smernice 67/228 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu sa má vykladať v tom zmysle, že nepriznáva zdaniteľnej osobe právo spätne znížiť základ dane za dodávky tovaru, ak po dodaní tovaru obchodný zástupca dostal dobropis od dodávateľa, ktorý sa neskôr rozhodol čerpať buď ako peňažnú platbu, alebo ako dobropis na sumy dlžné dodávateľovi za už uskutočnené dodávky tovaru. (pozri bod 37 a výrok)

Vec C-310/11

Grattan plc

proti

The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný First-tier Tribunal (Tax Chamber)]

„Dane — DPH — Druhá smernica 67/228/EHS — Článok 8 písm. a) — Šiesta smernica 77/388/EHS — Dodávka tovaru — Základ dane — Provízia, ktorú obchodnému zástupcovi platí spoločnosť zásielkového predaja — Nákupy tretích osôb — Zníženie ceny po zdaniteľnej udalosti — Priamy účinok“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 19. decembra 2012

Harmonizácia daňových právnych predpisov — Spoločný systém dane z pridanej hodnoty — Smernice 67/228 a 77/388 — Neporovnateľná miera harmonizácie (Smernice Rady 67/228 a 77/388) Harmonizácia daňových právnych predpisov — Spoločný systém dane z pridanej hodnoty — Zdaniteľný základ — Dodávka tovarov — Provízia, ktorú obchodnému zástupcovi za dodávky tovaru, ktoré sa už uskutočnili, platí spoločnosť zásielkového predaja — Možnosť v zmysle smernice 67/228 spätne znížiť zdaniteľný základ — Neexistencia [Smernica Rady 67/228, článok 8 písm. a)]
Odplatná zmluva písomne uzavretá medzi hospodárskym subjektom a verejným obstarávateľom, ktorej predmetom je poskytnutie služieb uvedených v prílohe II A smernice 2004/18 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby, predstavuje verejnú zákazku, a to aj vtedy, keď je uvedený hospodársky subjekt sám verejným obstarávateľom. Okrem iného nie je relevantné ani to, že hlavným cieľom dotknutého subjektu nie je dosiahnutie zisku, že nemá organizačnú štruktúru podniku a stabilné pôsobenie na trhu. Navyše zmluva sa nemôže vyhnúť pojmu verejná zákazka len z toho dôvodu, že odplata sa obmedzuje na náhradu nákladov vynaložených na poskytnutie dohodnutej služby. Okrem toho konzultačné činnosti vzťahujúce sa na vypracovanie štúdie, ako aj posúdenie seizmickej odolnosti nemocničných zariadení bez ohľadu na to, že môžu spadať do vedeckého výskumu, patria na základe toho, čo predstavuje skutočnú povahu týchto činností, buď do rámca služieb výskumu a vývoja uvedených v kategórii 8 prílohy II A smernice 2004/18, alebo do rámca inžinierskych služieb a s tým súvisiaceho vedeckého a technického poradenstva uvedených v kategórii 12 tejto prílohy.

(pozri body 25, 26, 28, 29)
Článok 12 ods. 1 písm. a) druhá veta smernice Rady 2004/83 o minimálnych ustanoveniach pre oprávnenie a postavenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva ako utečencov alebo osôb, ktoré inak potrebujú medzinárodnú ochranu, a obsah poskytovanej ochrany sa má vykladať v tom zmysle, že v prípade zistenia príslušných orgánov členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o azyl, že podmienka týkajúca sa zániku ochrany a pomoci Úradu Organizácie Spojených národov pre pomoc a prácu v prospech palestínskych utečencov na Blízkom východe (UNRWA) je s ohľadom na žiadateľa splnená, skutočnosť, že môže byť ipso facto„oprávnen[ým]… na výhody z… tejto smernice“, spôsobuje uznanie postavenia utečenca týmto členským štátom v zmysle článku 2 písm. c) tejto smernice a priznanie postavenia utečenca tomuto žiadateľovi ipso iure pod podmienkou, že sa naňho neuplatňuje niektoré z ustanovení vylúčenia stanovených v článku 12 ods. 1 písm. b) alebo článku 12 ods. 2 a 3.

Pojmy „budú oprávnené ipso facto na výhody z… tejto smernice“ uvedené v článku 12 ods. 1 písm. a) druhej vete smernice by sa mali vykladať v súlade s článkom 1 D druhým odsekom Ženevského dohovoru tak, že umožňujú dotknutým osobám „ipso facto“ využívať režim tohto dohovoru a „výhody“ ním priznané. Preto sa právo vyplývajúce zo skutočnosti, že pomoc UNRWA zanikne a dôvod vylúčenia sa skončí, nemôže obmedziť výlučne na možnosť dotknutej osoby podať žiadosť o priznanie postavenia utečenca na základe článku 2 písm. c) smernice 2004/83, pričom táto možnosť existuje už pre akéhokoľvek štátneho príslušníka tretej krajiny alebo osobu bez štátneho občianstva, ktorá sa nachádza na území niektorého členského štátu. Skutočnosť, že sa možno ipso facto dovolávať uplatnenia uvedenej smernice v zmysle jej článku 12 ods. 1 písm. a), však nevedie k vzniku bezpodmienečného práva na priznanie postavenia utečenca. Hoci teda osoba, ktorá má právo dovolávať sa uplatnenia smernice 2004/83 ipso facto, nemusí nevyhnutne preukázať, že sa obáva prenasledovania v zmysle článku 2 písm. c) tejto smernice, ale napriek tomu musí predložiť žiadosť o priznanie postavenia utečenca, ktorú musia posúdiť príslušné orgány zodpovedného členského štátu. V rámci uvedeného preskúmania musia tieto orgány overiť nielen to, či žiadateľ skutočne využíval pomoc UNRWA a či táto pomoc zanikla, ale aj to, či sa na tohto žiadateľa neuplatňuje niektorá z podmienok vylúčenia uvedených v článku 12 ods. 1 písm. b) alebo článku 12 ods. 2 a 3 tejto smernice.

(pozri body 71, 72, 75, 76, 81, bod 2 výroku)
Vec C-394/11

Valeri Chariev Belov

proti

ČEZ Elektro Bălgaria AD a i.

(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Komisija za zaštita ot diskriminacija)

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Článok 267 ZFEÚ — Pojem ‚vnútroštátny súdny orgán‘ — Nedostatok právomoci Súdneho dvora“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 31. januára 2013

Prejudiciálne otázky – Podanie návrhu na Súdny dvor – Vnútroštátny súdny orgán v zmysle článku 267 ZFEÚ – Pojem

(Článok 267 ZFEÚ)

Na preukázanie, či vnútroštátny orgán, ktorému zákon priznáva funkcie inej povahy, treba považovať za „súdny orgán“ v zmysle článku 267 ZFEÚ, treba overiť, aká je konkrétna povaha jeho funkcií, ktoré vykonáva v osobitnom normatívnom kontexte, v ktorom žiada Súdny dvor o rozhodnutie.

V tejto súvislosti nemožno za súdny orgán považovať taký orgán, ak sa, pokiaľ ide o konanie, v ktorom žiada Súdny dvor o rozhodnutie, konštatovalo, že toto konanie sa môže začať na podnet účastníka konania, ale možno ho ex offo začať aj z iniciatívy orgánu, že uplatniteľné pravidlá a výsledky, ku ktorým toto konanie smeruje, sú rovnaké bez ohľadu na to, či bolo začaté na základe žaloby alebo ex offo, že orgán môže ex offo stanoviť, aby sa na konaní zúčastnili iné osoby než osoby označené žalobcom, a že v prípade napadnutia rozhodnutia tohto orgánu má tento orgán postavenie žalovaného a môže svoje rozhodnutie zrušiť.

(pozri body 41, 43, 47 – 50)

Vec C-394/11

Valeri Chariev Belov

proti

ČEZ Elektro Bălgaria AD a i.

(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Komisija za zaštita ot diskriminacija)

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Článok 267 ZFEÚ — Pojem ‚vnútroštátny súdny orgán‘ — Nedostatok právomoci Súdneho dvora“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 31. januára 2013

Prejudiciálne otázky — Podanie návrhu na Súdny dvor — Vnútroštátny súdny orgán v zmysle článku 267 ZFEÚ — Pojem

(Článok 267 ZFEÚ)

Na preukázanie, či vnútroštátny orgán, ktorému zákon priznáva funkcie inej povahy, treba považovať za „súdny orgán“ v zmysle článku 267 ZFEÚ, treba overiť, aká je konkrétna povaha jeho funkcií, ktoré vykonáva v osobitnom normatívnom kontexte, v ktorom žiada Súdny dvor o rozhodnutie.

V tejto súvislosti nemožno za súdny orgán považovať taký orgán, ak sa, pokiaľ ide o konanie, v ktorom žiada Súdny dvor o rozhodnutie, konštatovalo, že toto konanie sa môže začať na podnet účastníka konania, ale možno ho ex offo začať aj z iniciatívy orgánu, že uplatniteľné pravidlá a výsledky, ku ktorým toto konanie smeruje, sú rovnaké bez ohľadu na to, či bolo začaté na základe žaloby alebo ex offo, že orgán môže ex offo stanoviť, aby sa na konaní zúčastnili iné osoby než osoby označené žalobcom, a že v prípade napadnutia rozhodnutia tohto orgánu má tento orgán postavenie žalovaného a môže svoje rozhodnutie zrušiť.

(pozri body 41, 43, 47 – 50)
Na poskytnutie úľavy verejnoprávnym veriteľom pri platení dlhu, ktorý mu dlhuje podnik, sa nevzťahuje pojem štátna pomoc v zmysle článku 107 ZFEÚ, ak prijímajúci podnik mohol získať rovnakú výhodu, ako je tá, ktorá mu bola daná k dispozícii vo forme štátnych prostriedkov, za okolností zodpovedajúcich bežným trhovým podmienkam. Ak sa toto kritérium uplatňuje, nachádza sa medzi prvkami, ktoré je Komisia povinná zohľadniť na preukázanie existencie takejto pomoci. Komisii teda prináleží uskutočniť celkové posúdenie zohľadnením všetkých relevantných okolností, ktoré jej v danom prípade umožnia určiť, či prijímajúci podnik zjavne nemohol získať úľavy porovnateľné s úľavami od takéhoto súkromného veriteľa. V tejto súvislosti sa za relevantnú musí považovať akákoľvek informácia, ktorá môže nezanedbateľným spôsobom ovplyvniť rozhodovací proces primerane opatrného a starostlivého súkromného veriteľa nachádzajúceho sa v situácii, ktorá je najbližšia možná situácii verejnoprávneho veriteľa, a usilujúceho sa o zaplatenie súm, ktoré mu dlhuje dlžník nachádzajúci sa vo finančných ťažkostiach.

V prípade posudzovania odpustenia daňového dlhu podniku, ktorému bolo povolené vyrovnanie, Komisia musí preskúmať, či primerane opatrný a starostlivý súkromný veriteľ nachádzajúci sa v situácii, ktorá by bola najbližšia možná situácii miestneho daňového úradu, by musel na to, aby mu boli zaplatené sumy, ktoré sú mu dlžné, vybrať si najmä medzi návrhom na vyrovnanie a konkurzom spoločnosti, ktorá je žalobkyňou. Z toho vyplýva, že na to, aby takýto veriteľ určil najvýhodnejšiu alternatívu, musí posúdiť výhody a nevýhody každého z uvedených postupov. Vzhľadom na to, že vyrovnanie a konkurz odďaľujú vrátenie dlžných súm a môžu ovplyvniť ich hodnotu, ide o okolnosti, ktoré môžu nezanedbateľným spôsobom ovplyvniť rozhodovací proces uvedeného súkromného veriteľa.

V dôsledku toho Komisii v rámci posúdenia takýchto opatrení prislúcha, aby vzhľadom na kritérium súkromného veriteľa zohľadnila dostupné informácie týkajúce sa najmä dĺžky konkurzného konania.

(pozri body 70, 71, 73, 78 – 82, 86, 100)
Smernica 93/13 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách sa má vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu, ktorá tým, že v konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou nestanovuje možnosť vzniesť námietky voči nekalej povahe zmluvnej podmienky, na základe ktorej bol vydaný exekučný titul, znemožňuje súdu rozhodujúcemu v určovacom konaní, ktorý je príslušný na posúdenie nekalej povahy tejto podmienky, prijať predbežné opatrenia, najmä tie, ktoré vedú k prerušeniu uvedeného konania o výkone rozhodnutia, hoci prijatie týchto opatrení je potrebné na zabezpečenie plnej účinnosti jeho konečného rozhodnutia.

Bez takejto možnosti by totiž vo všetkých prípadoch, v ktorých sa uskutočnil výkon rozhodnutia týkajúci sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou ešte predtým, než súd rozhodujúci v určovacom konaní vydá rozhodnutie o vyhlásení nekalej povahy zmluvnej podmienky tvoriacej základ hypotéky, a teda vyhlási konanie o výkone rozhodnutia za neplatné, takéto rozhodnutie mohlo uvedenému spotrebiteľovi zabezpečiť iba ochranu a posteriori výlučne formou odškodnenia, čo by bolo len čiastočným a nedostatočným riešením, ktoré nie je primeraným ani účinným prostriedkom na zabránenie uplatňovaniu takejto podmienky – čo je v rozpore s tým, čo stanovuje článok 7 ods. 1 smernice 93/13. To platí o to viac v prípade, keď je predmetom hypotekárnej záruky bývanie poškodeného spotrebiteľa a jeho rodiny, pretože tento mechanizmus ochrany spotrebiteľov sa obmedzuje len na vyplatenie náhrady škody a úrokov bez možnosti zabrániť definitívnej a neodvratnej strate tohto bývania. Takýto procesný režim však môže ohroziť efektivitu ochrany zaručenú smernicou.

(pozri body 59 – 61, 64, bod 1 výroku)
Článok 15 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, ktorý sa musí nevyhnutne vykladať striktne, sa uplatňuje v prípade, ak sú splnené tri podmienky, a to, po prvé, jedna zo zmluvných strán je v postavení spotrebiteľa konajúceho na účely, ktoré nie je možné považovať za súčasť podnikania alebo povolania, po druhé, zmluva medzi takýmto spotrebiteľom a podnikateľom bola skutočne uzavretá, a po tretie, takáto zmluva patrí do jednej z oblastí uvedených v odseku 1 písm. a) až c) tohto článku 15. Tieto podmienky musia byť splnené súčasne, preto ak nie je splnená jedna z troch podmienok, právomoc nemožno určiť podľa pravidiel vo veciach spotrebiteľských zmlúv.

(pozri body 26, 30)
Vec C-424/11

Wheels Common Investment Fund Trustees Ltd a i.

proti

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný First-tier Tribunal (Tax Chamber)]

„Daň z pridanej hodnoty — Smernica 77/388/EHS — Oslobodenie správy podielových fondov od dane — Rozsah — Podnikové dôchodkové systémy“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 7. marca 2013

Harmonizácia daňových právnych predpisov – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Oslobodenia od daní – Správa podielových fondov – Pojem – Správa investičného fondu združujúceho aktíva dôchodkového systému – Vylúčenie – Podmienky

[Smernica Rady 77/388, článok 13 B písm. d) bod 6, a smernica Rady 2006/112, článok 135 ods. 1 písm. g)]

Článok 13 B písm. d) bod 6 šiestej smernice Rady 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu a článok 135 ods. 1 písm. g) smernice Rady 2006/112 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty sa majú vykladať v tom zmysle, že na investičný fond združujúci aktíva dôchodkového systému sa nevzťahuje pojem „podielové fondy“ v zmysle týchto ustanovení, ktorých správa je oslobodená od DPH vzhľadom na cieľ sledovaný týmito smernicami a zásadu daňovej neutrality, keďže členovia uvedeného fondu nenesú riziko jeho správy, a príspevky, ktoré zamestnávateľ do dôchodkového systému platí, predstavujú pre neho prostriedok splnenia zákonných právnych záväzkov voči svojim zamestnancom.

(pozri bod 29 a výrok)

Vec C-424/11

Wheels Common Investment Fund Trustees Ltd a i.

proti

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný First-tier Tribunal (Tax Chamber)]

„Daň z pridanej hodnoty — Smernica 77/388/EHS — Oslobodenie správy podielových fondov od dane — Rozsah — Podnikové dôchodkové systémy“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 7. marca 2013

Harmonizácia daňových právnych predpisov — Spoločný systém dane z pridanej hodnoty — Oslobodenia od daní — Správa podielových fondov — Pojem — Správa investičného fondu združujúceho aktíva dôchodkového systému — Vylúčenie — Podmienky

[Smernica Rady 77/388, článok 13 B písm. d) bod 6, a smernica Rady 2006/112, článok 135 ods. 1 písm. g)]

Článok 13 B písm. d) bod 6 šiestej smernice Rady 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu a článok 135 ods. 1 písm. g) smernice Rady 2006/112 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty sa majú vykladať v tom zmysle, že na investičný fond združujúci aktíva dôchodkového systému sa nevzťahuje pojem „podielové fondy“ v zmysle týchto ustanovení, ktorých správa je oslobodená od DPH vzhľadom na cieľ sledovaný týmito smernicami a zásadu daňovej neutrality, keďže členovia uvedeného fondu nenesú riziko jeho správy, a príspevky, ktoré zamestnávateľ do dôchodkového systému platí, predstavujú pre neho prostriedok splnenia zákonných právnych záväzkov voči svojim zamestnancom.

(pozri bod 29 a výrok)
Článok 13 B písm. d) bod 6 šiestej smernice Rady 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu sa má vykladať v tom zmysle, že poradenské služby investovania do prevoditeľných cenných papierov poskytnuté kapitálovej investičnej spoločnosti, správcovi podielového fondu, treťou osobou sú na účely oslobodenia od dane považované za „správu podielových fondov“ v zmysle uvedeného ustanovenia napriek tomu, že tretia osoba nekonala na základe poverenia v zmysle článku 5g smernice Rady 85/611 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa podnikov kolektívneho investovania do prevoditeľných cenných papierov (PKIPCP), zmenenej a doplnenej smernicou 2001/107.

Cieľom oslobodenia plnení súvisiacich so správou podielových fondov stanoveným v článku 13 B písm. d) bode 6 šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu je uľahčiť malým investorom investovanie do cenných papierov prostredníctvom podnikov kolektívneho investovania tak, že sa neuplatní daň z pridanej hodnoty, čo má zabezpečiť daňovú neutralitu spoločného systému uvedenej dane, pokiaľ ide o výber medzi priamym investovaním do cenných papierov a investovaním prostredníctvom podniku kolektívneho investovania.

Zo zásady daňovej neutrality však vyplýva, že hospodárske subjekty musia mať možnosť zvoliť si spôsob organizácie, ktorý im z čisto ekonomického pohľadu vyhovuje najviac, bez toho, aby sa vystavili riziku, že ich činnosť bude vyňatá z oslobodenia od dane, ktoré upravuje článok 13 B písm. d) bod 6 šiestej smernice.

(pozri body 30, 31)
—

hoci sa títo predplatitelia nachádzajú v oblasti príjmu tohto terestriálneho televízneho vysielania a môžu ho legálne prijímať na televízny prijímač. Sprístupnenie diel prostredníctvom retransmisie televízneho terestriálneho vysielania cez internet prebieha pri použití špecifickej technológie, ktorá je odlišná od pôvodného prenosu. Musí sa teda považovať za „prenos“ v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 2001/29. Takúto retransmisiu teda nemožno považovať iba za technický prostriedok na zabezpečenie alebo zlepšenie príjmu terestriálneho televízneho vysielania v oblasti pokrytia signálom. K takej retransmisii teda musí byť udelené povolenie autorov vysielaných diel, ktoré sú prenášané verejnosti. V tejto súvislosti sa pojem verejnosť, na ktorý odkazuje článok 3 ods. 1 smernice 2001/29, týka neurčitého počtu potenciálnych adresátov a zahrnuje celkom významný počet osôb. Pokiaľ ide konkrétne o toto posledné kritérium, treba vziať do úvahy kumulatívny účinok, ktorý vyplýva zo sprostredkovania diel potenciálnym adresátom. V danom kontexte je irelevantné, či potenciálni adresáti pristupujú k vysielaným dielam prostredníctvom pripojenia „one-to-one“. Táto technológia totiž nebráni tomu, aby k tomu istému dielu mal súčasne prístup veľký počet osôb. Okrem toho podmienka „novej verejnosti“ nie je relevantná v prípade paralelného sprístupnenia diel zahrnutých do terestriálneho televízneho vysielania na internete. V tomto prípade dotknutí autori musia udeliť individuálny a samostatný súhlas pre každý z týchto dvoch prenosov, keďže ku každému z nich dochádza za špecifických technických podmienok a líšia sa aj spôsoby retransmisie chránených diel, a každý z nich je určený verejnosti. Na tento výklad článku 3 ods. 1 smernice 2001/29 nemá vplyv, že retransmisia je financovaná z reklamy, čiže má ziskovú povahu, a ani to, že ju poskytuje subjekt, ktorý sa nachádza v priamej konkurencii s pôvodným vysielateľom. Zisková povaha teda nie je rozhodujúca pre kvalifikáciu takejto retransmisie ako „prenosu“ v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 2001/29.
—

na základe povolenia správneho orgánu povereného dohľadom nad poisťovňami, ktorý prejednáva žiadosť dotknutej poisťovne, ak tento orgán zistí, že uplatnenie sadzby uvedenej poisťovne spôsobuje alebo by mohlo spôsobiť straty bez ohľadu na úpravy sadzieb vypočítané na základe týchto dvoch typov indexov. Keďže nemožno vychádzať z domnienky úplnej harmonizácie oblasti sadzieb neživotného poistenia, ktorá by vylučovala akékoľvek vnútroštátne opatrenie spôsobilé ovplyvňovať poistné sadzby, pokiaľ normotvorca Európskej únie v tomto smere zjavne neprejavil vôľu, vnútroštátna právna úprava vytvárajúca technický rámec, v ktorom poisťovne musia vypočítať svoje poistné sadzby, nie je v rozpore so zásadou slobodnej tvorby cien iba z toho dôvodu, že tento technický rámec ovplyvňuje vývoj sadzieb. Tak je to v prípade uvedeného režimu, ktorý keďže umožňuje zvýšenie poistných sadzieb iba na základe dvoch typov indexov, funguje ako technický rámec ohraničujúci vývoj sadzieb, v ktorom sa musia poisťovne pohybovať pri výpočte poistných sadzieb. Za týchto podmienok samotná skutočnosť, že správny orgán poverený dohľadom nad poisťovňami môže na žiadosť poisťovne udeliť tejto poisťovni súhlas prijať opatrenia s cieľom uvedenia jej poistných sadzieb do rovnováhy, ak by tieto sadzby spôsobovali alebo by mohli spôsobiť straty, nepostačuje na spochybnenie povahy technického rámca dotknutého režimu zvyšovania poistných sadzieb.