22

Vzhľadom na to, že vnútroštátny súd mal určité pochybnosti o výklade niektorých ustanovení smernice 2014/42, Sofijski gradski săd (Mestský súd Sofia) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Je opatrenie konfiškácie nezákonne nadobudnutého majetku trestnoprávnym opatrením v zmysle [smernice 2014/42] alebo občianskoprávnym opatrením, ak: a) účelom konfiškácie majetku je podľa vnútroštátneho zákona všeobecná prevencia možnosti nezákonne nadobudnúť majetok a nakladať s ním, pričom však konfiškácia nie je podmienená spáchaním trestného činu ani iného protiprávneho konania, ani existenciou priamej alebo nepriamej súvislosti medzi protiprávnym konaní a nadobudnutým majetkom; b) konfiškácia hrozí nielen individuálne určenému majetku, ale aj (I) celému majetku vyšetrovanej osoby, (II) majetkovým právam tretích osôb (fyzických a právnických osôb), ktoré vyšetrovaná osoba nadobudla odplatne alebo bezodplatne, a (III) vlastníckym právam zmluvných partnerov vyšetrovanej osoby a tretích osôb; c) jedinou podmienkou konfiškácie je zavedenie nevyvrátiteľnej domnienky nezákonnosti celého majetku, ktorého zákonný pôvod nie je zistený (bez predchádzajúcej definície významu výrazu ‚zákonný alebo nezákonný pôvod‘); d) redefinuje sa zákonnosť nadobudnutého majetku pre všetky dotknuté osoby (vyšetrovaná osoba, tretie osoby a ich bývalí zmluvní partneri), a to spätne za obdobie predchádzajúcich desiatich rokov, v prípade, ak neexistuje dôkaz o pôvode nadobudnutia majetku vyšetrovanej osoby, ktorého existencia nebola právnou povinnosťou v čase nadobudnutia konkrétneho majetkového práva? 2. Majú sa minimálne štandardy stanovené v článku 8 [smernice 2014/42], pokiaľ ide o práva garantované vlastníkom a tretím osobám, vykladať v tom zmysle, že nebránia tomu, aby vnútroštátne právo a judikatúra stanovili konfiškáciu bez splnenia podmienok upravených na tento účel v článkoch 4, 5 a 6 smernice [2014/42], keď bolo trestné konanie proti dotknutej osobe zastavené z dôvodu, že nedošlo k spáchaniu trestného činu (podľa konštatovania súdu), alebo keď bola dotknutá osoba oslobodená z dôvodu, že nedošlo k spáchaniu trestného činu? 3. Konkrétne, má sa článok 8 smernice [2014/42] vykladať v tom zmysle, že záruky priznané touto smernicou voči právam odsúdenej osoby, ktorej majetok je predmetom konfiškácie, sa majú uplatniť aj v prípade, o aký ide v prejednávanej veci, v rámci konania, ktoré prebieha súbežne a nezávisle od trestného konania? 4. Majú sa prezumpcia neviny zakotvená v článku 48 ods. 1 [Charty], požiadavka rešpektovania práva na obhajobu stanovená v článku 48 ods. 2 [Charty] a zásada efektivity vykladať v tom zmysle, že nebránia takej vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide vo veci samej, ktorá: a) zavádza domnienku, že majetok, ktorého pôvod nie je zistený alebo preukázaný, pochádza z trestnej činnosti (§ 1 ods. 2 [zákona o konfiškácii majetku z roku 2012]); b) zavádza domnienku dôvodného podozrenia, že majetok bol nadobudnutý nezákonne (§ 21 ods. 2 [zákona o konfiškácii majetku z roku 2012]); c) prenáša dôkazné bremeno preukázania pôvodu majetku a prostriedkov použitých na jeho nadobudnutie nielen vo vzťahu k vyšetrovanej osobe, ale aj vo vzťahu k tretím osobám, ktoré nemusia preukazovať pôvod vlastného majetku, ale majetku svojho predchodcu, a to dokonca aj vtedy, ak bol tento majetok nadobudnutý bezodplatne; d) zavádza „nepomer v majetku“ ako jediný a rozhodujúci dôkaz existencie nezákonne nadobudnutého majetku; e) prenáša dôkazné bremeno vo vzťahu k všetkým dotknutým osobám a nie len vo vzťahu k odsúdenej osobe, a to pred odsúdením poslednej uvedenej a nezávisle od neho; f) umožňuje uplatnenie metódy právneho a ekonomického určenia a analýzy, z ktorej vychádza domnienka nezákonnej povahy dotknutého majetku, ako aj jeho hodnota, pričom táto domnienka je záväzná pre súd, ktorý vydáva rozhodnutie a ktorý nemôže vykonať neobmedzené preskúmanie obsahu a uplatnenia metódy? 5. Má sa článok 5 ods. 1 [smernice 2014/42] vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby vnútroštátny zákon nahradil dôvodné podozrenie (na základe okolností prípadu preskúmaných súdom), že majetok bol získaný trestnou činnosťou, domnienkou nezákonného pôvodu majetkového prírastku založenou iba na konštatovaní, že tento prírastok je vyšší ako hodnota uvedená vo vnútroštátnom zákone (napríklad 75000 eur počas desiatich rokov)? 6. Má sa právo vlastniť majetok ako všeobecná zásada práva Únie, zakotvená v článku 17 [Charty], vykladať v tom zmysle, že nebráni takej vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide vo veci samej, ktorá: a) zavádza nevyvrátiteľnú domnienku týkajúcu sa obsahu a rozsahu nezákonne nadobudnutého majetku (§ 63 ods. 2 [zákona o konfiškácii majetku z roku 2012]); b) zavádza nevyvrátiteľnú domnienku neplatnosti nadobúdacích a dispozičných úkonov (§ 65 [zákona o konfiškácii majetku z roku 2012]) alebo c) obmedzuje práva tretích osôb, ktoré majú alebo uplatňujú samostatné práva k majetku, ktorý je predmetom konfiškácie prostredníctvom postupu oznamovania veci týmto tretím osobám v súlade s § 76 ods. 1 [zákona o konfiškácii majetku z roku 2012]? 7. Majú ustanovenia článku 6 ods. 2 a článku 8 ods. 1 až 10 [smernice 2014/42] priamy účinok v rozsahu, v akom stanovujú záruky a ustanovenia o ochrane osôb dotknutých konfiškáciou alebo tretích osôb konajúcich v dobrej viere?“