ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
92.

V prejednávanom prípade by zrušenie napadnutých ustanovení, ktorými sa stanovujú a prideľujú spoločné TAC pre dlhochvosta tuponosého a dlhochvosta berglaxa, mohlo mať značné nepriaznivé dôsledky pre ochranu týchto druhov, keďže ich rybolov by od vyhlásenia rozsudku v prejednávanej veci až do nadobudnutia účinnosti nových ustanovení, ktoré by stanovovali rybolovné možnosti pre uvedené druhy, už nebol regulovaný.
55.

Okrem toho, keby sa smernica o SEP obmedzila na koherentné ucelené prístupy, mohlo by to navádzať k tomu, aby sa povinnosť posudzovania obišla tým, že by sa také prístupy roztrieštili na viacero čiastkových opatrení, ktoré nie sú komplexnej povahy, a preto si nevyžadujú posudzovanie. Ako uvádza Komisia, Súdny dvor však odmietol taký postup vedúci k obídeniu smernice o EIA. ( 29 ) Musí to platiť aj pre smernicu o SEP.
137.

Stanovenie preskúmania nekalosti a poctivosti nie v rámci konania pred Secretario Judicial, ale v rámci následného exekučného konania, by tak spôsobilo zaplatenie pohľadávok titulovaných v konaní o zaplatenie odmeny, jednako však potenciálne nekalých. Takéto riešenie by bolo zjavne v rozpore s ochranou spotrebiteľa, ktorú vyžaduje smernica 93/13 v spojení so smernicou 2005/29 a s článkom 47 Charty.
43.

Začnem pripomenutím legislatívnej histórie ustanovení upravujúcich zaradenie hydiny považovanej za vhodnú na ľudskú spotrebu do tried a ustanovení upravujúcich obsah vody. Ustanovenia o zaradení do tried boli zavedené nariadením č. 1538/91 (legislatívny predchodca nariadenia č. 543/2008), ktoré stanovovalo, že hydinové mäso sa zaradí do dvoch tried, A a B. Mäso zaradené do triedy A má síce vyššiu kvalitu ako mäso zaradené do triedy B, obe sa však v plnej miere považujú za predajné na vnútornom trhu. O dva roky neskôr boli nariadením č. 2891/93 ( 34 ) zavedené do nariadenia č. 1538/91 ustanovenia upravujúce limitné hodnoty obsahu vody v mrazenej hydine. Tieto ustanovenia sa v zásade nezmenili a v súčasnosti sa nachádzajú v článkoch 15 a 16 nariadenia č. 543/2008.
45.

Pokiaľ ide o uplatnenie článku 241 colného kódexu na prejednávaný prípad, Súdny dvor má tri možnosti. Prvá z nich by podporovala „lineárny“ výklad tohto článku, v dôsledku ktorého by malo prednosť všeobecné pravidlo (teda úroky by sa nevyplatili), lebo nie je splnená žiadna z dvoch výnimiek, ktoré sú výslovne uvedené v tomto článku. Druhou možnosťou by bolo konštatovať, že pravidlo, ktoré zakotvuje uvedené ustanovenie, odporuje základnej zásade práva Únie, a teda je neplatné, a to práve preto, lebo zakazuje vyplatenie úrokov popri vrátení istiny. Tretia možnosť by podporovala diferencovaný výklad článku 241 colného kódexu, ktorý by vylučoval z jeho pôsobnosti situácie, akou je táto, keď povinnosť vrátiť antidumpingové clá vyplýva z predchádzajúceho vyhlásenia normatívneho aktu, ktorým boli tieto clá zavedené, za neplatný.
134.

Ak by bol uvedený výklad relevantných ustanovení protokolu (č. 22) správny, malo by to za následok, že akt o uzatvorení zamýšľanej dohody by nemohol byť založený na článku 16 v spojení s článkom 87 ods. 2 písm. a) ZFEÚ z dôvodu údajnej nezlučiteľnosti postupov vedúcich k prijatiu tohto aktu len preto, lebo Dánske kráľovstvo by sa čisto formálne podieľalo na prijímaní tohto aktu. Z toho by vyplývalo, že táto čisto formálna účasť Dánskeho kráľovstva na prijímaní aktu o uzatvorení zamýšľanej dohody by „neutralizovala“ objektívnu analýzu právneho základu tohto aktu, pričom pripomínam, že táto analýza je založená na preskúmaní cieľov a zložiek tejto dohody. Tento následok by zjavne odporoval judikatúre, podľa ktorej voľbu právneho základu aktu nedefinuje postup, ale naopak právny základ aktu určuje postup, ktorý treba dodržať na účely jeho prijatia ( 51 ).Táto judikatúra sa uplatní podľa môjho názoru tým skôr, keď by postup, ktorý by sa mal údajne dodržať, znamenal, že Dánske kráľovstvo by sa v Rade malo čisto formálne podieľať na prijímaní aktu, ktorým tento členský štát vôbec nebude viazaný.
37.

Fikcia sa síce v zásade týka uzavretého počtu projektov, konkrétne takých, ktoré boli povolené viac ako tri roky pred nadobudnutím účinnosti právnej úpravy fikcie. Ktoré konkrétne projekty však patria do pôsobnosti tejto právnej úpravy z dôvodu, že sa povolili bez predchádzajúceho posúdenia ich vplyvov na životné prostredie, hoci sa takéto posúdenie vyžadovalo, nie je známe. Na účely objasnenia tejto otázky, by bolo potrebné preskúmať všetky projekty, ktoré boli počas sporného obdobia v Rakúsku prijaté a ktoré by síce mohli patriť do pôsobnosti smernice o posudzovaní vplyvov, ale takémuto posúdeniu vplyvov na životné prostredie sa nepodrobili.
30.

Po druhé zásady daňovej neutrality a právnej istoty takisto podľa Súdneho dvora bránia výkladu aktuálneho znenia článku 13 ods. 1 druhého pododseku smernice 2006/112 v tom zmysle, že možnosť narušenia hospodárskej súťaže sa musí určiť vzhľadom na situáciu na danom trhu. Takýto výklad by totiž viedol nielen k rozdielnemu zaobchádzaniu s verejnoprávnymi a súkromnými subjektmi, ale aj k rozdielnemu zaobchádzaniu s jednotlivými verejnoprávnymi subjektmi, pretože pre ten istý typ činnosti by niektoré tieto subjekty mohli byť považované za zdaniteľné osoby a iné nie. To by porušilo zásadu neutrality DPH. ( 20 ) Takýto výklad by okrem toho vyžadoval vykonanie komplexných ekonomických analýz na jednotlivých trhoch, ktorých výsledky by sa mohli v priebehu času meniť, čo by bolo v rozpore s princípom právnej istoty. ( 21 )
58.

Stotožňujem sa s názorom vyjadreným generálnym advokátom Jääskinen v návrhoch, ktoré predniesol vo veci Compass‑Datenbank (C‑138/11, EU:C:2012:251) a v ktorých uviedol, že „je nesporné, že ukladanie do databázy, v prejednávanom prípade do obchodného registra, údajov poskytnutých podnikmi na základe zákonnej oznamovacej povinnosti, je vďaka svojmu charakteru, cieľu a pravidlám, ktoré sa naň vzťahujú, spojené s vykonávaním verejných právomocí“ ( 20 ). Tiež spresnil, že „ukladanie údajov do obchodného registra na základe zákonnej oznamovacej povinnosti je činnosť vykonávaná vo všeobecnom záujme právnej istoty“ ( 21 ) a že „výslovným účelom verejných registrov, akým je napríklad obchodný register, je vytvoriť zdroj informácií, na ktorý sa možno odvolávať pri právnych vzťahoch, a týmto poskytnúť právnu istotu potrebnú na výmenu v rámci trhu“ ( 22 ). Napokon, možnosť odvolávať sa na informácie zapísané v registroch spoločností voči tretím stranám môže byť priznaná iba na základe osobitných právnych predpisov, čo tieto informácie odlišuje od informácií, ktoré by zhromažďovali podniky na obchodné účely ( 23 ).
67.

Dôvody odôvodňujúce tieto obmedzenia nie sú stanovené taxatívne, ako to preukazuje použitie príslovky „najmä“ v článku 8 ods. 1 smernice o elektronickom obchode. Je pritom nepochybné, že dodržiavanie pravidiel zdravotníckych povolaní zahŕňa ochranu verejného zdravia, a osobitne zdravia pacienta, čo predstavuje prvoradú povinnosť zubných chirurgov, ako to vyplýva z deontologického kódexu tejto profesie, ako aj z deontologického kódexu profesie lekára. ( 33 ) Vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, sa teda má vykladať tak, že sa nepochybne podieľa na dodržiavaní deontologických pravidiel, ktorými sa riadi povolanie zubára. Belgické kráľovstvo sa zákazom akejkoľvek formy reklamy týkajúcej sa poskytovania zubnej starostlivosti snaží zabrániť tomu, aby nebola narušená dôvera, ktorú pacienti majú v zubného lekára, čo predstavuje zásah do dôstojnosti danej profesie, a aby v konečnom dôsledku nebola ohrozená kvalita starostlivosti, čo by bolo na ujmu zdravia pacientov. Tiež sa snaží zabrániť tomu, aby bola na základe reklamy narušená mravná bezúhonnosť zubných lekárov a aby takými krokmi, ktoré podnikol pán Vanderborght, ktorý na svojej internetovej stránke rozširuje svedectvá pacientov poukazujúce na rozdiel poskytnutých služieb v porovnaní so starostlivosťou ponúkanou inými zubnými lekármi, došlo k poškodeniu dobrej povesti týchto zubných lekárov.
67.

Pre zdaniteľné osoby usadené mimo Únie by sa však súčasne malo zjednodušiť plnenie ich nových daňových záväzkov v rámci Únie, aj preto, aby sa zvýšila pravdepodobnosť ich dodržiavania. ( 57 ) Zjednodušenia by zároveň mali byť prínosom aj pre daňové orgány členských štátov a mali by zlepšiť ich kontrolné možnosti. ( 58 ) V prvom rade by sa to malo dosiahnuť tak, že zdaniteľné osoby môžu prostredníctvom elektronických daňových priznaní splniť svoje záväzky v jednom jedinom členskom štáte pre celú Úniu. ( 59 ) Úprava, ktorá predchádzala článku 98 ods. 2 druhého pododseku smernice o DPH, okrem toho zabezpečovala, že sa na elektronické služby určené pre tamojších spotrebiteľov môže vždy uplatniť štandardná sadzba príslušného členského štátu.
17.

Associazione Italia Nostra Onlus (Združenie na ochranu životného prostredia, ďalej len „Italia Nostra“) podalo proti tomuto správnemu postupu žalobu na Tribunale amministrativo regionale del Veneto (Regionálny správny súd Benátky). Tento súd následne Súdnemu dvoru predložil podľa článku 267 ZFEÚ návrh na začatie prejudiciálneho konania o týchto otázkach: „1. Je článok 3 ods. 3 smernice SEP, v časti, v ktorej sa vzťahuje aj na situáciu uvedenú v odseku 2 písm. b) rovnakého článku, platný s ohľadom na ustanovenia Zmluvy o fungovaní Európskej únie a Charty základných práv, týkajúce sa environmentálnej oblasti, a to pokiaľ ide o vylúčenie plánov a programov, v prípade ktorých sa považovalo za potrebné vykonať odhad dosahov v zmysle článkov 6 a 7 smernice o biotopoch, zo systematického environmentálneho posudzovania? 2. V prípade potvrdenia platnosti uvedeného ustanovenia: majú sa odseky 2 a 3 článku 3 smernice SEP vykladať s ohľadom na odôvodnenie 10 tejto smernice, podľa ktorého všetky plány a programy, pri ktorých sa určila potreba posudzovania v súlade so smernicou o biotopoch, majú pravdepodobne významné účinky na životné prostredie a mali by byť oficiálne predmetom systematického environmentálneho posudzovania, v tom zmysle, že bránia právnej úprave, akou je talianska vnútroštátna úprava, ktorá pri vymedzení pojmu ‚malé územia na miestnej úrovni‘, uvedeného v článku 3 ods. 3 smernice SEP, odkazuje výlučne na kvantitatívne kritériá? 3. V prípade zápornej odpovede na predchádzajúcu otázku: majú sa odseky 2 a 3 článku 3 smernice SEP vykladať s ohľadom na odôvodnenie 10 tejto smernice, podľa ktorého všetky plány a programy, pri ktorých sa určila potreba posudzovania v súlade so smernicou o biotopoch, majú pravdepodobne významné účinky na životné prostredie a mali by byť oficiálne predmetom systematického environmentálneho posudzovania, v tom zmysle, že bránia právnej úprave, akou je talianska vnútroštátna úprava, ktorá vylučuje všetky rozvojové projekty nových alebo rastúcich mestských oblastí s dotknutou rozlohou do 40 hektárov alebo projekty reorganizácie alebo rozvoja mestských oblastí nachádzajúcich sa vnútri existujúcich mestských oblastí s dotknutou rozlohou do 10 hektárov z automatického a povinného postupu strategického environmentálneho posudzovania, napriek tomu, že s ohľadom na pravdepodobný účinok na lokality sa predtým považovalo za potrebné podrobiť tieto projekty odhadu dosahov v zmysle článkov 6 a 7 smernice o biotopoch?“
34.

Taký výklad by však mal ďalekosiahle následky. Vymedzenie aktívnej legitimácie tak široko a pomerne neobmedzene by znamenalo, že každé jedno rozhodnutie, nech by aj bolo okrajové a vedľajšie, by mohlo byť okamžite napadnuté a postup zadávania by bol účinne pozastavený. Podľa môjho názoru však treba nájsť primeranú rovnováhu medzi jednotlivými záujmami v postupoch verejného obstarávania, ( 9 ) konkrétne medzi právom na prístup k súdu a na súdne preskúmanie, aby bolo možné napadnúť jednotlivé aspekty konania, na jednej strane a účinnosťou celkového konania a účelnosťou súdneho konania na strane druhej.
81.

Samotné oddelenie majetku zamestnávateľa a dôchodkového fondu nepostačuje na dosiahnutie cieľa článku 8. Naznačil som to vyššie v súvislosti so smernicou 2003/41, keď som poukázal na to, že oddelenie majetku zamestnávateľa a dôchodkového fondu samo osebe nerieši problém prejednávanej veci. Aj generálny advokát Lenz vo veci Komisia/Taliansko uviedol, že „ochrana obmedzená na nedotknuteľnosť fondov…, ktorá sa nezaoberá primeranosťou platieb do týchto fondov, je zjavne nedostatočná“. ( 44 )
69.

V prejednávanej veci podľa opisu skutkového stavu v uznesení vnútroštátneho súdu francúzske colné orgány vykonali kontroly v rokoch 2001 (v súvislosti s jačmeňom) a 2003 (v súvislosti s pšenicou obyčajnou). Ak by tieto kontroly spĺňali nevyhnutné požiadavky (ak by im teda predchádzali príslušné oznámenia, ak by boli dostatočne presné na prešetrenie príslušných nezrovnalostí a ak by nemali výlučne všeobecný charakter) ( 48 ), čo musí overiť vnútroštátny súd, bolo by možné považovať ich za „konanie“ v zmysle článku 3 ods. 1 prvého pododseku nariadenia č. 2988/95. Keďže obe kontroly boli vykonané počas všeobecnej premlčacej doby, spôsobili jej prerušenie, a to tak pokiaľ ide o vrátenie pohľadávky, ako aj zaplatenie úrokov z dôvodu akcesorickej povahy úrokov vo vzťahu k hlavnej pohľadávke.
101.

V tejto súvislosti je, samozrejme, pravda, že, ako uznáva samotný Všeobecný súd v bode 147 napadnutého rozsudku, cieľom reštriktívnych opatrení je obmedzenie voľného výkonu hospodárskej činnosti dotknutých subjektov, a to na účely dosiahnutia toho, aby zmenili svoje správanie v tom smere, ktorý je v súlade so sledovanými cieľmi. Táto skutočnosť však neumožňuje založiť domnienku, že konkrétne tieto opatrenia spôsobili dotknutej osobe skutočnú a určitú škodu, a teda nemôže v rámci žaloby na založenie mimozmluvnej zodpovednosti Únie túto osobu zbaviť povinnosti, aby okrem protiprávnosti konania vytýkaného Rade preukázala aj existenciu a rozsah uvádzanej škody, ako aj príčinnú súvislosť medzi touto škodou a uvedeným konaním. Ako už totiž Súdny dvor mal príležitosť zdôrazniť, o existencii skutočnej a určitej škody nemôže súd Únie uvažovať abstraktne, ale táto existencia musí byť posúdená na základe konkrétnych skutkových okolností, ktorými sa vyznačuje každý jednotlivý prípad, ktorý bol tomuto súdu predložený. ( 58 ) Navyše podľa článku 340 druhého odseku ZFEÚ je Únia povinná nahradiť iba tú škodu, ktorá je dôsledkom konania jej vlastných orgánov alebo jej pracovníkov, čo predpokladá preukázanie dostatočne priamej príčinnej súvislosti medzi týmto konaním a uvádzanou škodou. ( 59 ) V prejednávanej veci sa napokon nejaví, že by Všeobecný súd uložil žalobkyni také dôkazné bremeno, ktoré nie je bežné alebo ktoré nie je možné uniesť.
93.

Hlavným odôvodnením podporujúcim toto prvé riešenie je to, že ak by normotvorca Únie zamýšľal stanoviť, že určitý orgán sa má považovať za súd, výslovne by to uviedol v dotknutom právnom akte. V nariadení č. 805/2004 sa pritom nespomínajú chorvátski notári, no v článku 4 bode 7 tohto nariadenia je spomenutý švédsky vykonávací úrad v skrátenom súdnom konaní o platobných rozkazoch a v článku 3 nariadenia č. 1215/2012 sa okrem uvedeného švédskeho vykonávacieho orgánu výslovne priznáva rovnaké postavenie, aké majú súdy, aj maďarským notárom v skrátenom súdnom konaní o platobných rozkazoch.
10.

V ten istý deň bolo spoločnosti Ultra‑Brag oznámené, že jedna z jej lodí, ktorá mala na druhý deň o 11.00 hod. vyzdvihnúť v Štrasburgu (Francúzsko) turbínu vážiacu 301 tón s miestom určenia Antverpy (Belgicko), mala technickú poruchu, a preto nebola k dispozícii na prepravu. Za obidve prepravy bol zodpovedný L, ktorého žalobkyňa zamestnávala ako odborníka v oblasti prepravy ťažkého tovaru, v pozícii „key account manager“. Pri hľadaní náhradnej lode zvažoval L aj možnosť, že loď MS Aargau, z ktorej ešte nebol vyložený jeden z transformátorov a k nemu patriace dva valce, by mohla vykonať túto prepravu do Štrasburgu a tam prevziať turbínu. V prípade, že by si L vybral túto možnosť, turbína a transformátor by museli byť následne prepravené späť do Švajčiarska, kde by bol vyložený transformátor a k nemu patriace valce. Loď MS Aargau by následne prepravila turbínu do Antverp.
44.

Článok 8 ods. 3 smernice 2006/115 jednako nepriznáva vysielacím organizáciám iba právo na odmenu, ako to stanovuje napríklad článok 8 ods. 2 tejto smernice, ale výhradné právo zakázať alebo povoliť verejné šírenie ich vysielaní. To znamená, že vysielacie organizácie majú právo zabrániť tomu, aby určitý hospodársky subjekt verejne šíril ich vysielania. Ak by malo toto právo zahŕňať aj sprístupnenie vysielaní v hotelových izbách, viedlo by to k tomu, že vysielacie organizácie by mali právo rozhodnúť o tom, či niekto môže, alebo nemôže poskytovať hotelové služby. Signatári Rímskeho dohovoru síce skutočne mali v úmysle umožniť vysielacím organizáciám zakázať verejné platené prenosy ich vysielaní, ale určite nebolo ich cieľom priznať vysielacím organizáciám právo rozhodovať o tom, kto môže vykonávať iné činnosti, v rámci ktorých má poskytovanie televízneho vysielania iba vedľajší charakter. ( 19 ) Výklad vyššie uvedeného ustanovenia navrhovaný žalobkyňou v konaní vo veci samej je teda jednoznačne v rozpore s cieľmi Rímskeho dohovoru, a tak nie je ani zlučiteľný s vôľou normotvorcu Únie.
12.

Odpoveď na prejudiciálnu otázku vnútroštátneho súdu treba podľa môjho názoru rozdeliť na dva časové úseky. Na jednej strane treba určiť, či koncentrátory kyslíka, ako sú tie, o aké ide vo veci samej, môžu patriť buď do pôsobnosti bodu 3, alebo bodu 4 prílohy III smernice o DPH, ktoré boli oba uvedené v otázke predloženej Súdnemu dvoru. Ak by to tak totiž bolo, nevznikla by otázka, či zásada daňovej neutrality vyžaduje, aby sa znížená sadzba DPH 6 %, ktorá sa uplatňuje na predaj kyslíka na lekárske použitie v plynnej alebo tekutej forme v nádobách, vzťahuje tiež na predaj a/alebo prenájom kyslíkových koncentrátorov. Okrem toho, hoci na koncentrátory kyslíka nemožno uplatniť zníženú sadzbu DPH na základe bodu 3 alebo bodu 4 prílohy III smernice o DPH, ako podľa všetkého implicitne stanovuje vnútroštátny súd, treba overiť, či zásada daňovej neutrality predsa len nevyžaduje, aby Belgické kráľovstvo priznalo uvedenú sadzbu na dodanie a/alebo prenájom kyslíkových koncentrátorov z dôvodu, že z hľadiska pacienta by koncentrátory boli zameniteľné s kyslíkom na lekárske použitie, v plynnej alebo tekutej forme, dodávanom v nádobách.
6.

Článok 6 smernice 2005/29, nazvaný „Klamlivé činnosti“, vo svojom odseku 1 písm. d) stanovuje: „Obchodná praktika sa považuje za klamlivú, ak obsahuje nesprávne informácie a je preto nepravdivá, alebo akýmkoľvek spôsobom, vrátane celkového prevedenia, uvádza do omylu alebo je spôsobilá uviesť do omylu priemerného spotrebiteľa, a to aj keď je táto informácia vecne správna vo vzťahu k jednému alebo viacerým nasledujúcim prvkom, pričom v obidvoch prípadoch zapríčiňuje alebo je spôsobilá zapríčiniť, že spotrebiteľ urobí rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neurobil: … d) cena alebo spôsob výpočtu ceny, alebo existencia osobitnej cenovej výhody“.
28.

Súdny dvor v tejto súvislosti rozhodol, že „poškodeným osobám [by] malo byť umožnené, aby vo svojom členskom štáte, v ktorom majú bydlisko, požiadali o poistné plnenie likvidačného zástupcu, ktorého tam určí poisťovňa zodpovednej osoby“ ( 33 ). Súdny dvor pokračoval tvrdením, že odôvodnenie 37 smernice 2009/103 – ktoré zodpovedá odôvodneniu 15 smernice 2000/26 – ukladá členským štátom povinnosť priznať uvedeným likvidačným zástupcom dostatočné právomoci na zastupovanie poisťovne nielen vo vzťahu k poškodeným osobám, ale tam, „kde je to potrebné, aj pred súdmi, a to do takej miery, do akej je to zlučiteľné s princípmi medzinárodného práva súkromného“ ( 34 ). Súdny dvor dospel k záveru, že „bez spochybnenia rešpektovania pravidiel medzinárodného práva súkromného zahŕňa zastupovanie poisťovní, akým je zastúpenie upravené [v smernici 2000/26], aj zastupovanie, ktoré poškodeným osobám umožní riadne sa obrátiť na vnútroštátne súdy so žalobou o náhradu škody“ ( 35 ). Tieto závery sú pre našu vec dôležité, pokiaľ ide o otázku pasívnej legitimácie.
51.

Iný prístup by viedol k tomu, že oslobodenie od dane uvedené v článku 132 ods. 1 písm. f) smernice o DPH by zahŕňalo aj služby, ktoré si medzi sebou poskytujú členovia skupiny, ktorá je z hľadiska DPH závislou skupinou. Tým by sa značne rozšírila pôsobnosť tohto oslobodenia od dane a v závislosti od definície skupiny by napríklad boli oslobodené aj služby poskytované medzi spoločnosťami skupiny. To by síce ešte zodpovedalo účelu článku 132 ods. 1 písm. f) smernice o DPH, ktorý má v zmysle judikatúry zabrániť tomu, že „že osoba, ktorá ponúka určité služby, je povinná zaplatiť uvedenú daň, pričom spolupracuje s inými subjektmi v rámci spoločnej štruktúry tak, že zabezpečuje činnosti, ktoré sú potrebné na plnenie uvedených služieb“ ( 18 ). Takýto výklad by však bol nielen v rozpore so znením oslobodenia od dane, ako to vidno v danom prípade, ale bol by v rozpore aj s článkom 11 smernice o DPH, ktorý stanovuje pre koncerny samostatnú úpravu, ktorá podlieha iným podmienkam, ako aj všeobecnú zásadu úzkeho výkladu oslobodení od dane, ktorá sa medzitým ustálila v judikatúre. ( 19 )
36.

Pokiaľ ide konkrétnejšie o obsah článku 13 A ods. 1 písm. n) šiestej smernice, treba konštatovať, že v tomto ustanovení sa vôbec neuvádza, aké činnosti môžu byť oslobodené od DPH. Práve naopak, podľa môjho názoru toto ustanovenie ponecháva členským štátom v tejto súvislosti širokú mieru voľnej úvahy. Podľa mňa je preto ťažké si predstaviť, že by vnútroštátne súdy alebo iné orgány mohli toto ustanovenie bezprostredne uplatňovať, ak členské štáty neprijali osobitné opatrenia na spresnenie jeho obsahu. Inak by to bolo v prípade, ako to platí pre článok 13 A ods. 1 písm. g) alebo článok 13 B písm. d) tejto smernice, ktorým Súdny dvor priznal priamy účinok, ( 16 ) ak by použité pojmy boli jasné a presné, nevzbudzujúce pochybnosti týkajúce sa jeho výkladu, umožňujúce tak ľahko identifikovať zdaniteľnú osobu, na ktorú sa vzťahuje oslobodenie od dane.
51.

Prvá kategória zdaniteľných obchodníkov by totiž vzhľadom na to, že si nemôže uplatniť osobitnú úpravu, musela zaplatiť členskému štátu DPH vybranú z celkovej predajnej ceny súčiastok bez možnosti odpočtu. Ich predajné ceny by boli teda nevyhnutne vyššie, než sú ceny druhej kategórie zdaniteľných obchodníkov, ktorí si môžu uplatniť úpravu zdaňovania prirážky, čo by viedlo k strate konkurencieschopnosti na trhu s použitými súčiastkami, ak by sa nevzdali časti svojho obratu. Toto skreslenie hospodárskej súťaže by viedlo k vytvoreniu rozdielneho zaobchádzania na účely DPH medzi dvoma poskytovaniami služieb, ktoré sú podobné z hľadiska vnímania spotrebiteľa a uspokojujú tie isté jeho potreby.
67.

V prvom rade Maxcom tvrdí, že za podmienok, akými sú podmienky posudzované v prejednávanej veci, by bolo možné dospieť k záveru, že City Cycle sa podieľala na prekládke. V tejto súvislosti som však v bodoch 58 a 59 týchto návrhov poukázal na to, že – na rozdiel od Indonézie – pokiaľ ide o Srí Lanku, Rada neodôvodnila záver týkajúci sa existencie praktík obchádzania na úrovni krajiny v zmysle článku 13 ods. 1 tretej vety základného nariadenia (konkrétne existencie prekládky na Srí Lanke) individuálnym konštatovaním týkajúcim sa určitého výrobcu/vývozcu (konkrétne spoločnosti City Cycle). Rada vyvodila existenciu takých praktík len z dvoch skutočností – uvedených v bodoch 56 a 59 týchto návrhov –, ktoré, ako už bolo uvedené, samy osebe neumožňovali odôvodniť taký záver. Z toho vyplýva, že aj za predpokladu, že by na základe dokumentov založených v spise teoreticky bolo možné dospieť k záveru, že City Cycle sa podieľala na prekládke, Rada neodôvodnila svoj záver o existencii praktík obchádzania na úrovni krajiny takým konštatovaním. Za týchto okolností vzhľadom na to, že tento záver Rady sa neopiera o skutočnosti, ktoré by ho dostatočne podporovali, nemožno vytýkať Všeobecnému súdu, že konštatoval, že uvedená inštitúcia porušila článok 13 ods. 1 základného nariadenia.