Účastníci konania

Odôvodnenie

Výrok



Účastníci konania

Vo veci T‑541/08,

Sasol, so sídlom v Rosebanku (Južná Afrika),

Sasol Holding in Germany GmbH, so sídlom v Hamburgu (Nemecko),

Sasol Wax International AG, so sídlom v Hamburgu,

Sasol Wax GmbH, so sídlom v Hamburgu,

v zastúpení: W. Bosch, U. Denzel, C. von Köckritz, advokáti,

žalobkyne,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: F. Castillo de la Torre a R. Sauer, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci M. Gray, advokát,

žalovanej,

ktorej predmetom je najmä návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie K(2008) 5476 v konečnom znení z 1. októbra 2008 týkajúceho sa konania podľa článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/39.181 – Sviečkové vosky), ako aj subsidiárne návrh na zrušenie pokuty uloženej žalobkyniam alebo jej zníženie,

VŠEOBECNÝ SÚD (tretia komora),

v zložení: predseda komory O. Czúcz (spravodajca), sudcovia I. Labucka a D. Gratsias,

tajomník: N. Rosner, referent,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 3. júla 2013,

vyhlásil tento

Rozsudok

Odôvodnenie

Skutkové okolnosti

1. Správne konanie a prijatie napadnutého rozhodnutia

1. Rozhodnutím K(2008) 5476 v konečnom znení z 1. októbra 2008 týkajúcim sa konania podľa článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/39.181 – Sviečkové vosky) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) Komisia Európskych spoločenstiev konštatovala, že žalobkyne, Sasol Wax GmbH, Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH a Sasol (ďalej len „Sasol Ltd“) (žalobkyne ďalej spoločne len „Sasol“) spolu s ďalšími podnikmi porušili článok 81 ods. 1 ES a článok 53 ods. 1 Dohody o EHP tým, že sa zúčastnili na karteli na trhu s parafínovými voskami v rámci EHP a na nemeckom trhu s parafínovým gáčom.

2. Okrem spoločností zo skupiny Sasol bolo napadnuté rozhodnutie určené aj týmto spoločnostiam: ENI SpA, Esso Deutschland GmbH, Esso Société anonyme française, ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA a Exxon Mobil Corp. (ďalej spoločne len „ExxonMobil“), H & R ChemPharm GmbH, H & R Wax Company Vertrieb GmbH a Hansen & Rosenthal KG (ďalej spoločne len „H & R“), Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG, MOL Nyrt., Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA, Repsol Petróleo SA a Repsol YPF SA (ďalej spoločne len „Repsol“), Shell Deutschland Oil GmbH, Shell Deutschland Schmierstoff GmbH, Deutsche Shell GmbH, Shell International Petroleum Company Ltd, The Shell Petroleum Company Ltd, Shell Petroleum NV a The Shell Transport and Trading Company Ltd (ďalej spoločne len „Shell“), RWE Dea AG a RWE AG (ďalej spoločne len „RWE“), ako aj Total SA a Total France SA (ďalej spoločne len „Total“) (odôvodnenie 1 napadnutého rozhodnutia).

3. Parafínové vosky sa vyrábajú v rafinérii zo surovej ropy. Používajú sa na výrobu rôznych výrobkov, akými sú napríklad sviečky, chemikálie, pneumatiky a automobilové výrobky, ako aj v odvetví výroby kaučuku, obalov, lepidiel a žuvačiek (odôvodnenie 4 napadnutého rozhodnutia).

4. Parafínový gáč je surovina potrebná na výrobu parafínových voskov. Vyrába sa v rafinériách ako vedľajší produkt pri výrobe základových olejov zo surovej ropy. Predáva sa tiež konečným zákazníkom, napríklad výrobcom trieskových dosák (odôvodnenie 5 napadnutého rozhodnutia).

5. Komisia začala vyšetrovanie po tom, čo ju spoločnosť Shell Deutschland Schmierstoff v liste zo 17. marca 2005 informovala o existencii kartelu, a zároveň jej predložila žiadosť o oslobodenie od pokuty na základe oznámenia o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, 2002, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155, ďalej len „oznámenie o spolupráci z roku 2002“) (odôvodnenie 72 napadnutého rozhodnutia).

6. Na základe článku 20 ods. 4 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) vykonala Komisia 28. a 29. apríla 2005 šetrenia na mieste v priestoroch spoločností „H & R/Tudapetrol“, ENI, MOL, ako aj v priestoroch patriacich spoločnostiam zo skupín Sasol, ExxonMobil, Repsol a Total (odôvodnenie 75 napadnutého rozhodnutia).

7. V čase medzi 25. a 29. májom 2007 zaslala Komisia spoločnostiam uvedeným v bode 2 vyššie, a teda aj žalobkyniam, oznámenie o výhradách (odôvodnenie 85 napadnutého rozhodnutia). Sasol Wax a Sasol Wax International odpovedali na oznámenie o výhradách spoločne listom z 13. augusta 2007 (Sasol A.31). Sasol Holding in Germany a Sasol Ltd. odpovedali na oznámenie o výhradách tiež spoločne listom z toho istého dňa (Sasol A.30).

8. Komisia uskutočnila 10. a 11. decembra 2007 vypočúvanie, ktorého sa zúčastnili žalobkyne (odôvodnenie 91 napadnutého rozhodnutia).

9. Komisia vzhľadom na dôkazy, ktoré mala k dispozícii, v napadnutom rozhodnutí usúdila, že subjekty, ktorým bolo určené napadnuté rozhodnutie a ktoré predstavujú väčšinu výrobcov parafínových voskov a parafínového gáča v rámci EHP, sa dopustili jediného, komplexného a pokračujúceho porušenia článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP, ktoré sa vzťahovalo na územie EHP. Toto porušenie spočívalo v dohodách alebo zosúladených postupoch týkajúcich sa určovania cien, ako aj výmeny a sprístupňovania citlivých obchodných informácií dotýkajúcich sa parafínových voskov (ďalej len „hlavná časť porušenia“). Pokiaľ ide o RWE (neskôr Shell), ExxonMobil, MOL, Repsol, Sasol a Total, porušenie týkajúce sa parafínových voskov súviselo tiež s rozdelením zákazníkov alebo trhov (ďalej len „druhá časť porušenia“). Okrem toho porušenie, ktorého sa dopustili RWE, ExxonMobil, Sasol a Total, sa týkalo tiež parafínového gáča predávaného konečným zákazníkom na nemeckom trhu (ďalej len „časť porušenia týkajúca sa parafínového gáča“) (odôvodnenia 2, 95, 328 a článok 1 napadnutého rozhodnutia).

10. K protiprávnym postupom dochádzalo na protisúťažných stretnutiach nazývaných „technické stretnutia“ alebo niekedy aj stretnutia „Blauer Salon“, ktoré organizovali účastníci kartelu, a na „stretnutiach týkajúcich sa parafínového gáča“, ktoré boli zamerané osobitne na otázky súvisiace s parafínovým gáčom.

11. Pokuty, ktoré boli v tomto prípade uložené, boli stanovené na základe usmernení k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1/2003 (Ú. v. EÚ C 210, 2006, s. 2) (ďalej len „usmernenia z roku 2006“), ktoré boli platné v čase doručenia oznámenia o výhradách spoločnostiam uvedeným v bode 2 vyššie.

12. Napadnuté rozhodnutie obsahuje najmä tieto ustanovenia:

„Článok 1

Podnikmi, ktoré porušili článok 81 ods. 1 [ES] a v období od 1. januára 1994 článok 53 Dohody o EHP tým, že sa počas uvedených období podieľali na pokračujúcej dohode a/alebo zosúladenom postupe v odvetví parafínových voskov v rámci spoločného trhu a od 1. januára 1994 v rámci EHP, sú:

…

Sasol Wax GmbH: od 3. septembra 1992 do 28. apríla 2005,

Sasol Wax International AG: od 1. mája 1995 do 28. apríla 2005,

Sasol Holding in Germany GmbH: od 1. mája 1995 do 28. apríla 2005,

Sasol [Ltd]: od 1. mája 1995 do 28. apríla 2005,

…

Pokiaľ ide o nasledujúce podniky, porušenie sa za uvedené obdobia týka tiež parafínového gáča predávaného konečným zákazníkom na nemeckom trhu:

…

Sasol Wax GmbH: od 30. októbra 1997 do 12. mája 2004,

Sasol Wax International AG: od 30. októbra 1997 do 12. mája 2004,

Sasol Holding in Germany GmbH: od 30. októbra 1997 do 12. mája 2004,

Sasol [Ltd]: od 30. októbra 1997 do 12. mája 2004,

…

Článok 2

Za porušenie uvedené v článku 1 sa ukladajú tieto pokuty:

ENI SpA: 29 120 000 eur,

Esso Société anonyme française: 83 588 400 eur,

z čoho spoločne a nerozdielne s

ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA a Exxon Mobi1 Corporation v sume 34 670 400 eur, z čoho spoločne a nerozdielne s Esso Deutschland GmbH v sume 27 081 600 eur,

Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG: 12 000 000 eur,

Hansen & Rosenthal KG spoločne a nerozdielne s H & R Wax Company Vertrieb GmbH: 24 000 000 eur,

z čoho spoločne a nerozdielne s

H & R ChemPharm GmbH v sume 22 000 000 eur,

MOL Nyrt.: 23 700 000 eur,

Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA spoločne a nerozdielne s Repsol Petróleo SA a Repsol YPF SA: 19 800 000 eur,

Sasol Wax GmbH: 318 200 000 eur,

z čoho spoločne a nerozdielne so

Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH a Sasol [Ltd] v sume 250 700 000 eur,

Shell Deutschland Oil GmbH, Shell Deutschland Schmierstoff GmbH, Deutsche Shell GmbH, Shell International Petroleum Company Limited, The Shell Petroleum Company Limited, Shell Petroleum NV a The Shell Transport and Trading Company Limited: 0 eur,

RWE Dea AG spoločne a nerozdielne s RWE AG: 37 440 000 eur,

Total France SA spoločne a nerozdielne s Total SA: 128 163 000 eur.“

2. O štruktúre skupiny Sasol a spoločnosti Vara a o pripísaní zodpovednosti materským spoločnostiam v napadnutom rozhodnutí

13. Komisia v odôvodnení 449 napadnutého rozhodnutia najskôr, pokiaľ ide o skupinu Sasol, identifikovala spoločnosť priamo zodpovednú za porušenie. Dospela tak k záveru, že medzi osobami, ktoré sa zúčastňovali na technických stretnutiach, boli zamestnanci spoločnosti Hans‑Otto Schümann GmbH & Co. KG (ďalej len „HOS“), a to od začiatku porušenia, t. j. od 3. septembra 1992, do 30. apríla 1995. Od 1. mája 1995 do 31. decembra 2002 išlo ďalej o spoločnosť Schümann Sasol GmbH, ktorá sa v roku 2000 premenovala na Schümann Sasol GmbH & Co. KG (ďalej spoločne len „Schümann Sasol“). Od 1. januára 2003 bola zamestnávateľom daných zamestnancov spoločnosť Sasol Wax.

14. V odôvodnení 452 napadnutého rozhodnutia bola preto spoločnosti Sasol Wax, nástupnickej spoločnosti spoločností HOS a Schümann Sasol, pripísaná zodpovednosť za porušenie, a to ako priamemu účastníkovi tohto porušenia v období od 3. septembra 1992 do 28. apríla 2005.

15. Komisia tiež preskúmala postupný vývoj vlastníctva základného imania spoločností HOS, Schümann Sasol a Sasol Wax. V tomto ohľade rozlišovala 3 obdobia (odôvodnenie 454 napadnutého rozhodnutia).

16. Čo sa týka prvého obdobia od 3. septembra 1992 do 30. apríla 1995 (ďalej len „obdobie Schümann“), Komisia konštatovala, že HOS bola v poslednom rade ovládaná osobne pánom Schümannom prostredníctvom spoločnosti Vara Holding GmbH & Co. KG (ďalej len „Vara“), ktorá bola jediným komanditistom spoločnosti HOS (odôvodenia 450 a 457 napadnutého rozhodnutia). Väčšinovým vlastníkom základného imania spoločnosti Vara bol pán Schümann, pričom ostatnými vlastníkmi boli jeho rodinní príslušníci. V napadnutom rozhodnutí nebola pripísaná zodpovednosť za porušenie, ktorého sa dopustila spoločnosť HOS, ani spoločnosti Vara, ani pánovi Schümannovi.

17. Druhé obdobie trvalo od 1. mája 1995 do 30. júna 2002 (ďalej len „obdobie spoločného podniku“). Dňa 1. mája 1995 Sasol Ltd nadobudla dve tretiny spoločnosti HOS. V nadväznosti na reorganizáciu sa HOS premenovala na Schümann Sasol a naďalej bola spoločnosťou, ktorá bola priamo zodpovedná za porušenie. Schümann Sasol bola 99,9 % dcérskou spoločnosťou spoločnosti Schümann Sasol International AG, ktorej jednu tretinu základného imania naďalej vlastnila spoločnosť Vara a v poslednom rade rodina Schümannovcov. Dve tretiny základného imania spoločnosti Schümann Sasol International vlastnila Sasol Holding in Germany, ktorá sama bola 100 % dcérskou spoločnosťou spoločnosti Sasol Ltd. Za toto obdobie Komisia pripísala solidárnu zodpovednosť spoločnostiam Sasol Wax (ako právnemu nástupcovi spoločnosti Schümann Sasol), Sasol Wax International (ako právnemu nástupcovi spoločnosti Schümann Sasol International, materskej spoločnosti spoločnosti Schümann Sasol), Sasol Holding in Germany (ako materskej spoločnosti vlastniacej dve tretiny základného imania spoločnosti Schümann Sasol International) a Sasol Ltd (ako materskej spoločnosti spoločnosti Sasol Holding in Germany) (odôvodnenia 451 a 478 napadnutého rozhodnutia). Komisia sa totiž domnievala, že tri posledné uvedené spoločnosti uplatňovali rozhodujúci vplyv na spoločnosť Schümann Sasol (bod 453 napadnutého rozhodnutia) Ani spoločnosti Vera, ktorá je držiteľkou jednej tretiny základného imania spoločnosti Schümann Sasol International, ani rodine Schümannovcov, ktorá je vlastníkom spoločnosti Vara, nebola pripísaná zodpovednosť za porušenie, ktorého sa dopustila Schümann Sasol, ktorá bola teda vo vlastníctve spoločnosti Schümann Sasol International (ďalej len „Schümann Sasol International“ alebo „spoločný podnik“), spoločnosti v spoluvlastníctve spoločnosti Vara a skupiny Sasol.

18. Tretie obdobie trvalo od 1. júla 2002 do 28. apríla 2005, ktorý je dňom ukončenia porušenia (ďalej len „obdobie Sasol“). Dňa 30. júna 2002 nadobudla skupina Sasol zostávajúcu tretinu základného imania spoločnosti Schümann Sasol International, ktorá bola dovtedy vo vlastníctve spoločnosti Vara. Schümann Sasol, premenovaná na Sasol Wax, bola naďalej dcérskou spoločnosťou spoločnosti Schümann Sasol International, ktorá bola premenovaná na Sasol Wax International. Odvtedy bolo celé základné imanie vo vlastníctve spoločnosti Sasol Holding in Germany a v poslednom rade spoločnosti Sasol Ltd. Komisia za toto obdobie pripísala štyrom žalobkyniam spoločnú a nerozdielnu zodpovednosť za porušenie, ktorého sa dopustila Sasol Wax, pričom usúdila, že prvé tri žalobkyne uplatňovali na spoločnosť Sasol Wax rozhodujúci vplyv (body 451 a 453 napadnutého rozhodnutia).

Konanie a návrhy účastníkov konania

19. Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 15. decembra 2008 podali žalobkyne žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

20. Na základe správy sudcu spravodajcu Všeobecný súd (tretia komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania. V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 64 jeho rokovacieho poriadku vyzval účastníkov konania, aby odpovedali na určité písomné otázky a predložili určité dokumenty. Účastníci konania vyhoveli tejto výzve v stanovenej lehote.

21. Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní 3. júla 2013.

22. Vzhľadom na skutkové väzby s vecami T‑540/08, Esso a i./Komisia, T‑543/08, RWE a RWE Dea/Komisia, T‑544/08, Hansen & Rosenthal a H & R Wax Company Vertrieb/Komisia, T‑548/08, Total/Komisia, T‑550/08, Tudapetrol/Komisia, T‑551/08, H & R ChemPharm/Komisia, T‑558/08, ENI/Komisia, T‑562/08, Repsol Lubricantes y Especialidades a i./Komisia a T‑566/08, Total Raffinage et Marketing/Komisia, ako aj vzhľadom na blízkosť a zložitosť uvedených právnych otázok Všeobecný súd rozhodol, že v prejednávanej veci vyhlási rozsudok až po pojednávaniach v uvedených súvisiacich veciach, z ktorých posledné sa konalo v prejednávanej veci, t. j. 3. júla 2013.

23. Žalobkyne v žalobe navrhujú, aby Všeobecný súd:

– v prvom rade zrušil napadnuté rozhodnutia v rozsahu, v akom sa ich týka,

– subsidiárne zrušil pokutu, ktorá im bola v napadnutom rozhodnutí uložená, alebo primerane znížil jej výšku,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

24. Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu v celom rozsahu vrátane subsidiárnych návrhov,

– zaviazal žalobkyne na náhradu trov konania.

Právny stav

25. Na podporu svojej žaloby uvádzajú žalobkyne sedem žalobných dôvodov. Prvý žalobný dôvod sa zakladá na nesprávnom pripísaní zodpovednosti za porušenie, ktorého sa dopustila Schümann Sasol v období spoločného podniku, spoločnostiam Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany a Sasol Wax International. Druhý žalobný dôvod sa zakladá na nesprávnom pripísaní zodpovednosti za porušenie, ktorého sa dopustila Sasol Wax v období Sasol, spoločnostiam Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany a Sasol Wax International. Tretí žalobný dôvod sa zakladá na porušení zásady rovnosti zaobchádzania, keďže Komisia nepripísala spoločnosti Vara solidárnu zodpovednosť za obdobie Schümann a obdobie spoločného podniku. Štvrtý žalobný dôvod sa zakladá na nesprávnom určení základnej sumy pokuty. Piaty žalobný dôvod sa zakladá na nesprávnom zohľadnení úlohy vodcu spoločnosti Sasol. Šiesty žalobný dôvod sa zakladá na protiprávnosti neoddeleného stanovenia hornej hranice pokuty vo vzťahu k rôznym obdobiam porušenia. Siedmy žalobný dôvod sa zakladá na protiprávnom nepriznaní úplného oslobodenia od pokuty, pokiaľ ide o niektoré časti pokuty, spoločnosti Sasol.

1. O prvom žalobnom dôvode založenom na nesprávnom pripísaní zodpovednosti za porušenie, pokiaľ ide o obdobie spoločného podniku, spoločnostiam Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany a Sasol Wax International

26. Žalobkyne sa domnievajú, že Komisia prijala nesprávny záver, že sama Sasol Ltd prostredníctvom spoločnosti Sasol Holding in Germany, jej 100 % dcérskej spoločnosti, uplatňovala rozhodujúci vplyv na spoločnosť Schümann Sasol International, a teda nesprávne pripísala zodpovednosť týkajúcu sa obdobia spoločného podniku spoločnostiam Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany a Sasol Wax International. Organizačné, hospodárske a právne väzby medzi spoločnosťou Schümann Sasol a uvedenými spoločnosťami, z ktorých Komisia vychádzala v napadnutom rozhodnutí, nepodporovali takýto záver.

27. Žalobkyne sa v prvom rade domnievajú, že Vara, ďalšia materská spoločnosť, v období spoločného podniku uplatňovala sama rozhodujúci vplyv na spoločnosť Schümann Sasol International. Subsidiárne sa domnievajú, že tento rozhodujúci vplyv uplatňovali spoločne obe materské spoločnosti.

28. Komisia naopak uvádza, že Sasol bola správne sankcionovaná vzhľadom na svoju vlastnú zodpovednosť a v súlade s usmerneniami z roku 2006. Okrem toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že Komisia nie je povinná odôvodniť skutočnosť, že neprijala rozhodnutie o porušení určené tretím osobám, a že podnik nemôže spochybniť sankciu, ktorá mu bola uložená z dôvodu, že iný podnik sa vyhol pokute.

Úvodné pripomienky

29. Pokiaľ ide o solidárnu zodpovednosť materskej spoločnosti za správanie jej dcérskej spoločnosti alebo spoločného podniku v jej vlastníctve, je potrebné pripomenúť, že skutočnosť, že dcérska spoločnosť alebo spoločný podnik majú samostatnú právnu subjektivitu, nestačí na vylúčenie možnosti pripísať ich správanie materskej spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 14. júla 1972, Imperial Chemical Industries/Komisia, 48/69, Zb. s. 619, bod 132).

30. Právo Únie v oblasti hospodárskej súťaže sa totiž týka činností podnikov a pojem podnik zahŕňa akýkoľvek subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť, bez ohľadu na jeho právne postavenie a spôsob financovania (rozsudok Súdneho dvora z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, C‑97/08 P, Zb. s. I‑8237, bod 54, a rozsudok Všeobecného súdu z 13. júla 2011, General Technic‑Otis a i./Komisia, T‑141/07, T‑142/07, T‑145/07 a T‑146/07, Zb. s. II‑4977, bod 53).

31. Súd Únie rovnako spresnil, že pod pojmom podnik treba v tomto kontexte rozumieť hospodársku jednotku, aj keď je táto hospodárska jednotka z právneho hľadiska zložená z viacerých fyzických alebo právnických osôb (pozri rozsudky Súdneho dvora z 12. júla 1984, Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Zb. s. 2999, bod 11, a Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 30 vyššie, bod 55 a tam citovanú judikatúru; rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. júna 2000, DSG/Komisia, T‑234/95, Zb. s. II‑2603, bod 124). Tiež zdôraznili, že na účely uplatnenia pravidiel hospodárskej súťaže nie je rozhodujúce formálne oddelenie dvoch spoločností vyplývajúce z ich odlišnej právnej subjektivity, ale skôr to, či sa na trhu správajú jednotne. Môže byť preto nevyhnutné zistiť, či dve alebo viaceré spoločnosti, z ktorých každá má vlastnú právnu subjektivitu, vytvárajú alebo patria k jednému a tomu istému podniku alebo hospodárskej jednotke s jednotným správaním sa na trhu (rozsudok Imperial Chemical Industries/Komisia, už citovaný v bode 29 vyššie, bod 140; rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. septembra 2005, DaimlerChrysler/Komisia, T‑325/01, Zb. s. II‑3319, bod 85, a General Technic‑Otis a i./Komisia, už citovaný v bode 30 vyššie, bod 54).

32. Ak takáto hospodárska jednotka poruší pravidlá hospodárskej súťaže, podľa zásady osobnej zodpovednosti zodpovedá za toto porušenie (rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 30 vyššie, bod 56, a rozsudok General Technic‑Otis a i./Komisia, už citovaný v bode 30 vyššie, bod 55).

33. Správanie dcérskej spoločnosti možno pripísať materskej spoločnosti z dôvodu ich príslušnosti k tomu istému podniku vtedy, keď táto dcérska spoločnosť neurčuje svoje správanie na trhu nezávisle, pretože v tejto súvislosti podlieha rozhodujúcemu vplyvu materskej spoločnosti, a to vzhľadom na hospodárske, organizačné a právne väzby medzi týmito dvoma právnymi subjektmi (pozri v tomto zmysle rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 30 vyššie, bod 58, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, HFB a i./Komisia, T‑9/99, Zb. s. II‑1487, bod 527).

34. Na správanie dcérskej spoločnosti na trhu má rozhodujúci vplyv materská spoločnosť najmä v prípade, keď dcérska spoločnosť v podstate uplatňuje pokyny, ktoré jej v danej súvislosti dala materská spoločnosť (rozsudok Imperial Chemical Industries/Komisia, už citovaný v bode 29 vyššie, body 133, 137 a 138; pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 16. novembra 2000, Metsä‑Serla a i./Komisia, C‑294/98 P, Zb. s. I‑10065, bod 27).

35. Na správanie dcérskej spoločnosti na trhu má v zásade rozhodujúci vplyv materská spoločnosť aj vtedy, keď táto materská spoločnosť má iba oprávnenie vymedzovať alebo schvaľovať určité strategické obchodné rozhodnutia v prípade potreby prostredníctvom svojich zástupcov v orgánoch dcérskej spoločnosti, zatiaľ čo oprávnenie určovať stricto sensu obchodnú politiku dcérskej spoločnosti je delegované na vedúcich zamestnancov poverených jej prevádzkovým riadením, ktorých si materská spoločnosť vybrala a ktorí zastupujú a presadzujú jej obchodné záujmy (pozri v tomto zmysle rozsudok Všeobecného súdu z 9. septembra 2011, Alliance One International/Komisia, T‑25/06, Zb. s. II‑5741, body 138 a 139, potvrdený uznesením Súdneho dvora z 13. decembra 2012, Alliance One International/Komisia, C‑593/11 P a C‑654/11 P, bod 30).

36. V prípade, že je zabezpečená jednota správania dcérskej a materskej spoločnosti na trhu, a to najmä v prípadoch opísaných v bodoch 34 a 35 vyššie alebo prostredníctvom ďalších hospodárskych, organizačných a právnych väzieb spájajúcich predmetné spoločnosti, potom sú tieto spoločnosti súčasťou tej istej hospodárskej jednotky a podľa judikatúry uvedenej v bode 31 vyššie preto tvoria jeden podnik. Skutočnosť, že materská spoločnosť a jej dcérska spoločnosť tvoria jeden podnik v zmysle článku 81 ES, Komisii umožňuje adresovať rozhodnutie o uložení pokuty materskej spoločnosti bez toho, aby bolo potrebné preukázať jej osobnú účasť na porušení (pozri v tomto zmysle rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 30 vyššie, bod 59).

37. Judikatúra uvedená v bodoch 29 až 36 vyššie sa môže uplatniť tiež na pripísanie zodpovednosti jednej alebo viacerým materským spoločnostiam za porušenie, ktorého sa dopustil spoločný podnik (rozsudok General Technic‑Otis a i./Komisia, už citovaný v bode 30 vyššie, body 52 až 56).

38. Na základe týchto pravidiel treba preskúmať tvrdenia žalobkýň a presnosť zistení obsiahnutých v napadnutom rozhodnutí so zreteľom na pripísanie zodpovednosti za predmetné porušenie žalobkyniam v prípade konaní spoločnosti Schümann Sasol a jej materskej spoločnosti Schümann Sasol International, ktorej vlastníkmi boli v období spoločného podniku spoločnosť Sasol Holding in Germany v rozsahu dvoch tretín a spoločnosť Vara v rozsahu jednej tretiny.

Napadnuté rozhodnutie

39. Komisia v napadnutom rozhodnutí odmietla argumentáciu žalobkýň smerujúcu k preukázaniu, že počas obdobia spoločného podniku bola Schümann Sasol International skutočne ovládaná spoločnosťou Vara. Komisia odôvodnila tento záver v podstate takto:

„…

(471) Komisia usudzuje, že Sasol prostredníctvom svojej 100 % dcérskej spoločnosti Sasol Holding in Germany GmbH uplatňovala rozhodujúci vplyv na Schümann Sasol International.

(472) Ako vysvetľuje Sasol, [predstavenstvo], ktoré je zodpovedné za bežné činnosti, sa skladalo z jedného zástupcu spoločnosti Sasol, jedného zástupcu spoločnosti Vara a jedného predsedu. Podľa stanov [predstavenstva] prijíma predstavenstvo v rozsahu, v akom je to možné, rozhodnutia jednomyseľne alebo jednoduchou väčšinou. V prípade rovnosti hlasov má predseda [predstavenstva] rozhodujúci hlas. Sasol tvrdí, že predsedom bol počas väčšiny obdobia spoločného podniku zástupca spoločnosti Vara. Komisia v nadväznosti na podrobnejšie skúmania spochybňuje tvrdenia, ktoré Sasol uviedla v tejto súvislosti. Predmetná osoba získala pozíciu predsedu vďaka svojim znalostiam činnosti a skutočnosti, že Sasol mala tiež záujem na tom, aby táto osoba bola predsedom [predstavenstva] spoločného podniku. Pre Sasol ako väčšinového akcionára bolo dôležité mať v [predstavenstve] osobu, ktorá už poznala predchádzajúce činnosti spoločnosti HOS. Daná osoba pracovala pre nemeckého predchodcu spoločnosti Schümann Sasol International, v dôsledku čoho výborne poznala fungovanie spoločnosti, ktorá sa následne zlúčila so spoločnosťou Sasol. Navyše daná osoba nebola v období, keď sa stala predsedom (2. mája 1995), zamestnancom spoločnosti Vara. Táto osoba nebola skutočne zamestnancom spoločnosti Vara pred rokom 1997. Bola predsedom spoločného podniku od 2. mája 1995 do 30. júna 2001, čo je dátum jej nahradenia pánom [D. S. R.] zo spoločnosti Sasol.

(473) Dozorná rada spoločného podniku sa skladala zo šiestich členov, a to štyroch zástupcov spoločnosti Sasol a dvoch zástupcov spoločnosti Vara. Ako vysvetlila Sasol, dohoda akcionárov o hlasovacích právach uzatvorená medzi spoločnosťami Sasol a Vara stanovovala, že Sasol a Vara prijímajú rozhodnutia jednomyseľne, pričom každá z nich disponuje jedným hlasom, čím sa odstránilo väčšinové postavenie spoločnosti Sasol v dozornej rade. V prípade absencie konsenzu sa návrh považoval za zamietnutý. Dohoda akcionárov o hlasovacích právach však tiež v článku 3 týkajúcom sa rozhodnutí dozornej rady stanovovala, že článok 1 dohody bol uplatniteľný mutatis mutandis . Článok 1.5 dohody stanovoval, že ak o otázkach uvedených v bodoch a) až d) uvedeného článku nemožno rozhodnúť jednomyseľne, návrh spoločnosti Sasol, keďže vlastnila viac ako 50 % základného imania spoločnosti, zvíťazí a že Vara bude hlasovať v súlade s rozhodnutím spoločnosti Sasol. Otázky, na ktoré sa odkazuje v bodoch a) až d) sú tieto: zostavovanie ročnej účtovnej závierky, menovanie audítorov, menovanie špeciálnych audítorov a schvaľovanie [kapitálových] investícií [spoločnosti] alebo akejkoľvek z jej dcérskych spoločností.

(474) [Pokiaľ ide o valné zhromaždenie], Sasol uvádza, že Vara disponovala blokujúcou menšinou, pričom na prijatie rozhodnutia bola potrebná trojštvrtinová väčšina odovzdaných hlasov a Vara disponovala jednou tretinou hlasov. Okrem toho podľa spoločnosti Sasol dohoda akcionárov o hlasovacích právach stanovovala, že Sasol a Vara sa zaväzujú, že prijmú akékoľvek akcionárske rozhodnutie a budú hlasovať za každých okolností jednomyseľne, pričom každá disponuje jedným hlasom, a že v prípade, že nemožno dosiahnuť jednomyseľnosť, ani Sasol, ani Vara nesmú konať, v dôsledku čoho sa Vara nemohla dostať do menšinového postavenia. Ako je vysvetlené vyššie, článok 1.5, ktorý sa vzťahoval na [valné] zhromaždenie, obsahuje zoznam niektorých otázok, v prípade ktorých museli prevládať želania spoločnosti Sasol [pozri odôvodnenie 473].

(475) Pokiaľ ide o situáciu opísanú v odôvodnenia (472) až (474) a najmä schopnosť spoločnosti Sasol presadiť v prípade, že nemohol byť dosiahnutý konsenzus, svoju vôľu v rámci dôležitých strategických rozhodnutí, akými sú rozhodnutia uvedené v článku 1.5 dohody akcionárov o hlasovacích právach (napríklad schvaľovanie kapitálových investícií), treba posudzovať Sasol tak, ako keby skutočne ovládala spoločný podnik. Ako tvrdí Sasol, skutočnosť, že konatelia spoločnosti [Schümann Sasol] predtým pracovali v spoločnosti HOS, neprotirečí tomuto záveru, keďže na také rozhodnutia týkajúce sa prijímania na vyššie riadiace pozície sa vyžadovalo schválenie dozornou radou (článok 2 ods. 2 [písm.] c) stanov predstavenstva) a Sasol preto mohla namietať voči týmto rozhodnutiam.

…

(481) Z dôvodov uvedených vyššie Komisia považuje v prípade obdobia spoločného podniku za zodpovednú nielen konajúcu spoločnosť, [Schümann Sasol], ale aj jej materské spoločnosti, Sasol International AG, Sasol Ltd a Sasol Holding in Germany GmbH, pričom ovládanie spoločného podniku spoločnosťou Sasol bolo preukázané… Ako bolo preukázané v odôvodneniach (329) až (333), jednotlivé spoločnosti patriace do tej istej skupiny tvoria hospodársku jednotku a v dôsledku toho podnik v zmysle článku 81 [ES], pokiaľ dotknuté spoločnosti nerozhodujú o svojom správaní na trhu nezávisle. V prípade spoločného podniku je možné prijať záver, že spoločný podnik a materské spoločnosti tvoria hospodársku jednotku na účely uplatnenia článku 81 [ES], ak spoločný podnik nerozhoduje o svojom správaní na trhu nezávisle. To, či treba spoločný podnik považovať za úplný spoločný podnik, je v tomto kontexte [bezvýznamné], [pretože] skutkové dôkazy preukazujú uplatňovanie rozhodujúceho vplyvu. Skutočnosť, že materské spoločnosti spoločného podniku možno považovať za zodpovedné, je v súlade s praxou Komisie týkajúcou sa tejto osobitnej otázky, a to podľa všeobecných právnych zásad vysvetlených v odôvodnení (340) a vymedzených súdmi Spoločenstva. Skutočnosť, že za iných okolností by nebolo rozhodnutie určené materským spoločnostiam spoločného podniku, za týchto okolností neznamená, že spoločnostiam Sasol International AG, Sasol Ltd a Sasol Holding in Germany GmbH ako materským spoločnostiam patriacim do skupiny Sasol by nemohla byť pripísaná zodpovednosť za činnosti ich dcérskej spoločnosti, keďže Komisia v skutočnosti disponuje diskrečnou právomocou, pokiaľ ide o jej rozhodnutie pripísať určitým subjektom podniku zodpovednosť za porušenie, a uskutočňuje svoje posúdenia podľa prípadu.“

O odlíšení pojmu kontrola od pojmu skutočné uplatňovanie rozhodujúceho vplyvu, ako sa uplatňuje v kontexte článku 81 ES

40. Na úvod treba uviesť, že pri skúmaní pripísateľnosti porušenia, ktorého sa dopustila Schümann Sasol, dcérska spoločnosť spoločného podniku, Komisia výslovne nerozlišovala pojmy „kontrola“ a „kontrolná právomoc“ na jednej strane a „hospodárska jednotka“ a „skutočné uplatňovanie rozhodujúceho vplyvu na obchodné správanie“ na druhej strane.

41. Žalobkyne tvrdia, že tento prístup je nesprávny, keďže pojem kontrola nezahrnuje skutočné uplatňovanie rozhodujúceho vplyvu.

42. V prvom rade treba pripomenúť, že podľa článku 3 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 139/2004 z 20. januára 2004 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi (Nariadenie ES o fúziách) (Ú. v. EÚ L 24, s. 1; Mim. vyd. 08/003, s. 40) „kontrola pozostáva z práv, zmlúv alebo akýchkoľvek iných prostriedkov, ktoré samostatne alebo spoločne a vzhľadom na príslušné skutočnosti alebo právne predpisy dávajú možnosť vykonávať rozhodujúci vplyv nad podnikom“.

43. Podľa judikatúry Komisia nemôže na účely pripísania protisúťažného správania jednej spoločnosti inej spoločnosti na základe článku 81 ES vychádzať iba z jej schopnosti uplatňovať vplyv, ako to je v prípade uplatnenia nariadenia č. 139/2004 pri preukazovaní kontroly, bez toho, aby bolo potrebné overiť, či skutočne došlo k uplatneniu tohto vplyvu (rozsudok General Technic‑Otis a i./Komisia, už citovaný v bode 30 vyššie, bod 69).

44. Naopak Komisii v zásade prináleží, aby preukázala takýto rozhodujúci vplyv na základe súboru skutkových okolností (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. septembra 2006, Avebe/Komisia, T‑314/01, Zb. s. II‑3085, bod 136 a tam citovanú judikatúru). Medzi tieto okolnosti patria kumulácia funkcií tými istými fyzickými osobami v rámci vedenia materskej spoločnosti a vedenia jej dcérskej spoločnosti alebo spoločného podniku (rozsudok Všeobecného súdu z 12. júla 2011, Fuji Electric/Komisia, T‑132/07, Zb. s. II‑4091, bod 184; pozri v tomto zmysle tiež rozsudok Súdneho dvora z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Zb. s. I‑5425, body 119 a 120) alebo skutočnosť, že uvedené spoločnosti mali povinnosť dodržiavať pokyny vydané ich jediným vedením bez toho, aby sa na trhu mohli správať nezávisle (pozri v tomto zmysle rozsudok HFB a i./Komisia, už citovaný v bode 33 vyššie, bod 527).

45. V prejednávanom prípade Komisia nevychádzala z takého priameho preukázania uplatňovania rozhodujúceho vplyvu spoločnosťami Sasol Ltd a Sasol Holding in Germany na spoločnosť Schümann Sasol International.

46. Komisia totiž v podstate preskúmala rozhodovaciu právomoc, ktorú mohla Sasol vykonávať v orgánoch spoločného podniku prostredníctvom svojich zástupcov. Analýza v tejto súvislosti spočíva hlavne na abstraktnom preskúmaní spôsobov prijímania rozhodnutí v rámci uvedených orgánov, ktoré sa zakladá na ustanoveniach dohody akcionárov a stanov predstavenstva, ktoré prebrali spôsoby hlasovania upravené v stanovách spoločnej štruktúry. Okrem toho Komisia zakladá svoj záver týkajúci sa pripísania zodpovednosti za konania spoločnosti Schümann Sasol International spoločnostiam Sasol Holding in Germany a Sasol International najmä na tvrdení, podľa ktorého „ovládanie spoločného podniku spoločnosťou Sasol bolo preukázané“ (odôvodnenie 481 napadnutého rozhodnutia).

47. Z toho vyplýva, že Komisia v prejednávanom prípade prijala záver o uplatňovaní rozhodujúceho vplyvu spoločnosťami Sasol Ltd a Sasol Holding in Germany na obchodné správanie spoločnosti Schümann Sasol International najmä na základe abstraktnej analýzy dokumentov podpísaných pred začatím fungovania spoločnosti Schümann Sasol International podobne ako v prípade analýzy vykonanej podľa pravidiel upravujúcich povolenie koncentrácií.

48. V druhom rade Všeobecný súd tak bol požiadaný o preskúmanie toho, v akom rozsahu môže taká abstraktná a výhľadová analýza vykonaná v oblasti koncentrácií, kde prijatie rozhodnutia o povolení predchádza začiatku fungovania spoločného podniku, slúžiť aj na preukázanie skutočného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu na obchodné správanie spoločného podniku v rozhodnutí, v ktorom sa materským spoločnostiam pripisuje zodpovednosť za porušenie článku 81 ES, ktorého sa v minulosti dopustil uvedený spoločný podnik.

49. V tejto súvislosti z judikatúry vyplýva, že hoci právomoc alebo možnosť určovať obchodné rozhodnutia spoločného podniku samy osebe vyplývajú iba zo samotnej schopnosti uplatňovať rozhodujúci vplyv na jeho obchodné správanie, a teda z pojmu „kontrola“ v zmysle nariadenia č. 139/2004, Komisia a súd Únie môžu predpokladať, že právne predpisy a ustanovenia dohôd týkajúcich sa fungovania uvedeného podniku, a to najmä ustanovenia zmluvy o založení spoločného podniku a dohody akcionárov upravujúcej hlasovanie, boli vykonané a dodržané. V takom rozsahu môže preskúmanie skutočného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu na obchodné správanie spoločného podniku spočívať v abstraktnej analýze dokumentov podpísaných pred začiatkom jeho fungovania podobne ako v prípade analýzy týkajúcej sa kontroly. Konkrétne, pokiaľ uvedené predpisy a ustanovenia stanovujú, že na prijatie rozhodnutia v rámci orgánu spoločného podniku sú potrebné hlasy každej materskej spoločnosti, Komisia a súd Únie môžu v prípade neexistencie dôkazu o opaku prijať záver, že materské spoločnosti uvedené rozhodnutia prijali spoločne (pozri v tomto zmysle rozsudky Avebe/Komisia, už citovaný v bode 44 vyššie, body 137 až 139; Fuji Electric/Komisia, už citovaný v bode 44 vyššie, body 186 až 193, a General Technic‑Otis a i./Komisia, už citovaný v bode 30 vyššie, body 112 a 113). Takisto, pokiaľ predmetné ustanovenia umožňujú jedinej materskej spoločnosti určovať rozhodnutia orgánov spoločného podniku, Komisia a súd Únie môžu v prípade neexistencie dôkazu o opaku prijať záver, že uvedená materská spoločnosť uplatňovala na uvedené rozhodnutia rozhodujúci vplyv.

50. Keďže však preskúmanie týkajúce sa skutočného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu je retrospektívne a môže sa teda opierať o konkrétne skutočnosti, Komisia, ako aj dotknutí účastníci konania môžu predložiť dôkaz, že obchodné rozhodnutia spoločného podniku boli prijímané na základe iných postupov, než sú tie, ktoré vyplývajú zo samotného abstraktného preskúmania dohôd týkajúcich sa fungovania spoločného podniku (pozri v tomto zmysle rozsudky Fuji Electric/Komisia, už citovaný v bode 44 vyššie, body 194 a 195, a General Technic‑Otis a i./Komisia, už citovaný v bode 30 vyššie, body 115 až 117). Predovšetkým Komisia alebo dotknutí účastníci konania môžu predložiť dôkaz, že bez ohľadu na právomoc jedinej materskej spoločnosti prijímať predmetné rozhodnutia prostredníctvom svojich zástupcov v orgánoch spoločného podniku boli tieto rozhodnutia v skutočnosti prijímané viacerými alebo všetkými materskými spoločnosťami jednomyseľne.

O dôvodnosti konštatovania Komisie týkajúceho sa pripísania zodpovednosti za porušenie, ktorého sa dopustila Schümann Sasol International, spoločnostiam Sasol Holding in Germany a Sasol Ltd

51. Žalobkyne v podstate spochybňujú analýzu Komisie týkajúcu sa pripísania zodpovednosti za porušenie, ktorého sa dopustila Schümann Sasol International, spoločnostiam Sasol Holding in Germany a Sasol Ltd z dvoch dôvodov. Na jednej strane sa domnievajú, že Komisia sa dopustila nesprávneho posúdenia, keď neuznala, že pán B. I., predseda predstavenstva spoločnosti Schümann Sasol International, bol zástupcom spoločnosti Vara. Domnievajú sa totiž, že Vara mohla prostredníctvom svojho zástupcu, pána B. I., sama určovať rozhodnutia predstavenstva počas väčšiny obdobia spoločného podniku, pretože podľa stanov predstavenstva disponoval predseda rozhodujúcim hlasom v prípade rovnosti hlasov členov uvedeného predstavenstva. Na druhej strane tvrdia, že podľa stanov spoločného podniku a dohody akcionárov mohla Vara blokovať podstatnú časť rozhodnutí v rámci valného zhromaždenia a dozornej rady spoločného podniku, takže Sasol Holding in Germany nemohla prijať sama tieto rozhodnutia prostredníctvom hlasov svojich zástupcov. Na základe toho sa žalobkyne domnievajú, že Sasol Holding in Germany nemohla uplatňovať rozhodujúci vplyv na obchodné správanie spoločnosti Schümann Sasol International.

52. Na úvod treba pripomenúť, že pokiaľ ide o pripísanie zodpovednosti za porušenie, ktorého sa dopustil spoločný podnik, viacerým materským spoločnostiam, Komisia môže preukázať skutočné uplatňovanie rozhodujúceho vplyvu tým, že preukáže spoločné riadenie spoločného podniku jeho materskými spoločnosťami. Pokiaľ ide o povahu spoločného riadenia, Všeobecný súd v rozsudku Avebe/Komisia, už citovanom v bode 44 vyššie (body 136 až 138), považoval za relevantné nepriame dôkazy vyplývajúce zo skutočnosti, že členovia orgánov spoločného podniku, ktorých vymenovala každá z materských spoločností a ktorí zastupovali ich obchodné záujmy, mali pri určovaní a vykonávaní obchodnej politiky spoločného podniku úzko spolupracovať a že rozhodnutia, ktoré prijali, mali nevyhnutne odrážať zhodu vôlí každej z materských spoločností, ktorým Komisia pripísala zodpovednosť. Všeobecný súd preskúmal nielen prijímanie strategických rozhodnutí v rámci spoločného podniku, ale aj riadenie bežných záležitostí, a uviedol, že obaja riaditelia, ktorých vymenovali obe materské spoločnosti, mali v tomto ohľade úzko spolupracovať (rozsudok Avebe/Komisia, už citovaný v bode 44 vyššie, body 136 až 138).

53. V prejednávanom prípade však Komisia nepripísala zodpovednosť za porušenie, ktorého sa dopustila Schümann Sasol International, obom materským spoločnostiam, ale výlučne spoločnosti Sasol Holding in Germany a jej materskej spoločnosti Sasol Ltd.

54. Komisii však v prípade, že pripíše zodpovednosť za porušenie, ktorého sa dopustil spoločný podnik, iba jednej z jeho materských spoločností, prináleží preukázať, že rozhodujúci vplyv na obchodné správanie spoločného podniku uplatňovala jednostranne táto materská spoločnosť.

55. Z napadnutého rozhodnutia a písomných podaní Komisie v rámci konania pred Všeobecným súdom vyplýva, že Komisia sa domnieva, že podmienka opísaná v bode 54 vyššie bola v prejednávanom prípade splnená. V odôvodnení 471 napadnutého rozhodnutia totiž konštatovala, že „Sasol [Ltd] prostredníctvom svojej stopercentnej dcérskej spoločnosti, Sasol Holding in Germany GmbH, uplatňovala rozhodujúci vplyv na Schümann Sasol International AG“. Okrem toho Komisia v bode 49 vyjadrenia k žalobe tvrdí, že „Sasol [Ltd] (prostredníctvom spoločnosti Sasol Holding) vykonávala výlučnú kontrolu nad [spoločnosťou Schümann Sasol International]“, a v bode 67 toho istého vyjadrenia tvrdí, že „spoločnosti Vara nemôže byť pripísané porušenie, pretože Sasol bola jedinou spoločnosťou, ktorá uplatňovala rozhodujúci vplyv na spoločný podnik“.

56. Treba tak preskúmať, či Komisia mohla na základe skutočností uvedených v napadnutom rozhodnutí a napriek tvrdeniam žalobkýň vyjadrených počas správneho konania v súvislosti s významom spoločnosti Vara pri riadení spoločného podniku platne dospieť k záveru, že Sasol jednostranne uplatňovala rozhodujúci vplyv na spoločnosť Schümann Sasol International.

O predstavenstve spoločnosti Schümann Sasol International

57. Žalobkyne uvádzajú, že rozhodnutia predstavenstva spoločnosti Schümann Sasol International sa prijímali jednoduchou väčšinou a že v prípade rovnosti hlasov bol rozhodujúci hlas predsedu predstavenstva. Predseda predstavenstva, pán B. I., však zastupoval záujmy spoločnosti Vara.

58. Žalobkyne v podstate tvrdia, že Komisia sa dopustila nesprávneho posúdenia dôkazov, ktoré mala k dispozícii, keďže prijala záver, že pán B. I. nezastupoval spoločnosť Vara, ale predsedal spoločnému podniku na žiadosť spoločnosti Sasol. Komisia svoje zistenie oprela o vyhlásenie spoločnosti Vara z 11. októbra 2007, v ktorom pán B. I. odpovedal v mene spoločnosti Vara na otázky Komisie a paradoxne vyhlásil, že počas obdobia spoločného podniku nezastupoval spoločnosť Vara, hoci sa v prípade akejkoľvek inej otázky, ktorú by si Komisia mohla položiť, označoval za zástupcu spoločnosti Vara.

59. Navyše žalobkyne odkazujú na svoje vyhlásenie z 18. apríla 2008, podľa ktorého pán B. I. v skutočnosti vždy konal ako pravá ruka pána Schümanna a zastupoval spoločnosť Vara v spoločnom podniku so spoločnosťou Sasol. V období pred spoločným podnikom mal pán B. I. ako fyzická osoba vedúcu funkciu v spoločnosti HOS, ovládanej spoločnosťou Vara, v ktorej bol generálnym riaditeľom od roku 1987, a konal ako dôverník pána Schümanna. Okrem toho pán B. I. počas obdobia a po období spoločného podniku vykonával tiež vedúce riadiace funkcie v spoločnosti Vara a ďalších spoločnostiach vo vlastníctve pána Schümanna. Úzke väzby medzi pánom B. I., spoločnosťou Vara a pánom Schümannom vyplývali tiež z oznámenia zo 6. júna 1995 o vytvorení spoločnej štruktúry.

60. Žalobkyne tvrdia, že Komisia v čase správneho konania o týchto skutočnostiach vedela, avšak nezohľadnila ich a bezdôvodne uprednostnila vyhlásenie spoločnosti Vara, ktoré pochádzalo osobne od pána B. I., t. j. od osoby, ktorá sama ako komanditista mala určitý podiel na základnom imaní spoločnosti Vara.

61. Komisia najskôr poukazuje na skutočnosť, že pojem rozhodujúci vplyv sa nevzťahuje na prevádzkové riadenie spoločného podniku, ale na základné smerovania týkajúce sa obchodnej politiky. Ako však vyplýva zo stanov spoločnosti Schümann Sasol International, predstavenstvo konalo pod dohľadom dozornej rady a akty predstavenstva týkajúce sa významných aspektov jej obchodnej politiky podliehali predchádzajúcemu schváleniu dozornou radou.

62. Komisia následne zastáva názor, že pán B. I. nezastupoval spoločnosť Vara, ale že za svoju funkciu vďačil svojim znalostiam v oblasti, v ktorej bola Schümann Sasol aktívna a že jeho vymenovanie zodpovedalo vôli spoločnosti Sasol. Vara svojím vyhlásením z 11. októbra 2007 informovala Komisiu, že pán B. I. bol ustanovený ako predseda spoločnosti Sasol International, pretože Sasol chcela využívať jeho podrobné znalosti činností spoločnosti HOS, a preto z neho urobila člena predstavenstva. Podľa Komisie je táto informácia vierohodná, keďže Sasol mala osobitne záujem na tom, aby bol spoločný podnik riadne spravovaný, a predovšetkým chcela zabezpečiť kontinuitu jeho riadenia tým, že jeho každodennú prevádzku zverí členovi predstavenstva, ktorý pozná odvetvie parafínových voskov a najmä bývalé činnosti spoločnosti HOS. V každom prípade sa Komisia v bode 10 dupliky domnievala, že z jej zistení, ako sú uvedené v odôvodnení 472 napadnutého rozhodnutia, vyplýva, že pán B. I. v predstavenstve spoločnosti Schümann Sasol International zastupoval spoločnosť Sasol a nie spoločnosť Vara.

63. Všeobecný súd považuje za užitočné preskúmať najskôr úlohu pána B. I. v predstavenstve spoločnosti Schümann Sasol International a následne všeobecnejšiu otázku, či Sasol mohla jednostranne určovať rozhodnutia prijímané v rámci uvedeného predstavenstva.

O úlohe pána B. I.

64. Treba pripomenúť, že takmer počas celého obdobia spoločného podniku bol pán B. I. predsedom predstavenstva spoločnosti Schümann Sasol International.

65. Žalobkyne počas správneho konania tvrdili, že pán B. I. bol zástupcom spoločnosti Vara, zatiaľ čo Vara vyhlasovala, že jej nominácia zodpovedala vôli spoločnosti Sasol, takže ju pán B. I. nezastupoval.

66. Na úvod treba uviesť, že zistenia uvedené v odôvodnení 472 napadnutého rozhodnutia presne odrážajú obsah vyhlásenia spoločnosti Vara z 11. októbra 2007. Naproti tomu stanovisko vyjadrené vo vyhlásení spoločnosti Sasol z 18. apríla 2008, podľa ktorého pán B. I. zastupoval spoločnosť Vara, ako aj dokumenty, ktorého ho podporujú, Komisia odmietla.

67. Čo sa týka obsahu tvrdení Komisie týkajúcich sa úlohy pána B. I., žalobkyne v podstate poukazujú na to, že Komisia sa dopustila nesprávneho posúdenia, keď neuznala, že tento pán v predstavenstve zastupoval spoločnosť Vara.

68. V prvom rade treba uviesť, že pán B. I. zastával významné funkcie v spoločnostiach vo vlastníctve pána Schümanna a spoločnosti Vara pred, počas, ako aj po období spoločného podniku.

69. Je potrebné pripomenúť, že 29. novembra 1996 sa pán B. I. stal komanditistom spoločnosti Vara, jednej z priamych materských spoločností spoločnosti Schümann Sasol International. Toto postavenie znamenalo, že vlastnil určitý podiel na základnom imaní spoločnosti Vara, pričom ostatní vlastníci spoločnosti Vara boli členovia rodiny Schümannovcov. Všeobecný súd v tejto súvislosti usudzuje, že vlastníctvo určitého podielu na základnom imaní predstavuje okolnosť, na základe ktorej možno preukázať, že pán B. I. sa mohol identifikovať so špecifickými obchodnými záujmami spoločnosti Vara.

70. Pán B. I. bol počas aspoň jednej časti obdobia spoločného podniku a zároveň pri výkone svojich úloh predsedu predstavenstva spoločnosti Schümann Sasol International aj generálnym riaditeľom spoločnosti Vara.

71. Z ustálenej judikatúry však vyplýva, že kumulácia riadiacich funkcií v jednej z materských spoločností a v ich spoločnom podniku predstavuje významný znak toho, že uvedená materská spoločnosť uplatňuje vplyv na obchodné rozhodnutia spoločného podniku prostredníctvom rozhodovacej právomoci takého člena vedenia spoločného podniku (pozri v tomto zmysle rozsudok Fuji Electric/Komisia, už citovaný v bode 44 vyššie, bod 199).

72. Následne od 15. júna 1995 bol pán B. I. konateľom spoločnosti Vara Beteiligungsgesellschaft mbH. Podľa jedného z dôkazov, ktorý predložili žalobkyne, vykonával túto funkciu spolu s pánom Schümannom ešte aj v roku 2011. Okrem toho bol konateľom spoločnosti Beteiligungsgesellschaft Hans‑Otto Schümann mbH v období od 4. apríla 1989 do zániku tejto spoločnosti 13. septembra 1996. Táto posledná uvedená spoločnosť sa tiež spája s pánom Schümannom, ktorý je zakladateľom a hlavným vlastníkom spoločnosti Vara.

73. Navyše treba poznamenať, že 1. júla 2001, keď pán D. S. R. vystriedal pána B. I. vo funkcii predsedu predstavenstva spoločnosti Schümann Sasol International, sa pán B. I. stal jedným zo šiestich členov dozornej rady uvedenej spoločnosti. Pán B. I. tak nahradil pána E. B. R., ktorý bol podľa Komisie tiež zástupcom spoločnosti Vara (obhajoba, bod 27), pričom zloženie dozornej rady sa už potom nemenilo. Z uvedeného vyplýva, že pán B. I. zastupoval spoločnosť Vara v dozornej rade. Táto skutočnosť je sama osebe dostatočná na zamietnutie tvrdenia Komisie, podľa ktorého pán B. I. zastupoval spoločnosť Sasol v predstavenstve, pretože je nemysliteľné, aby v takom prípade mohol ihneď po skončení svojho mandátu začať zastupovať spoločnosť Vara v dozornej rade.

74. Napokon treba uviesť, že v liste z 2. februára 1995 adresovanom všetkým zamestnancom spoločnosti HOS páni Schümann a B. I. informovali uvedených zamestnancov o rokovaniach, ktoré v tom čase viedli so spoločnosťou Sasol. Uviedli v ňom: „V budúcnosti budeme môcť uplatňovať náš vplyv na [nové vedenie spoločného podniku], tak ako sme to robili v minulosti“.

75. Všeobecný súd na základe toho konštatuje, že žalobkyne vo fáze správneho konania predložili dôkazy postačujúce na preukázanie, že pán B. I. udržiaval úzke vzťahy so skupinou Vara a pánom Schümannom, že sa mohol stotožniť so špecifickými obchodnými záujmami spoločnosti Vara, najmä z dôvodu svojho postavenia komanditistu, a že Vara mohla uplatňovať rozhodujúci vplyv na rozhodnutia predstavenstva spoločného podniku z dôvodu kumulácie funkcií pánom B. I., čo mohlo viesť k zosúladeniu obchodnej politiky spoločnosti Schümann Sasol International s obchodnou politikou spoločnosti Vara.

76. V dôsledku toho sa Komisia dopustila nesprávneho posúdenia, keď v rámci svojej analýzy nezohľadnila tento súbor relevantných dôkazov a v napadnutom rozhodnutí iba zdôraznila, že vymenovanie pána B. I. bolo prejavom vôle spoločnosti Sasol. Taká prezentácia poskytuje skreslený obraz o relevantných okolnostiach vo veci a nespĺňa kritérium, podľa ktorého musí byť zodpovednosť za porušenie článku 81 ES preukázaná na základe presných a zhodujúcich sa dôkazov a Komisia musí nestranne zohľadniť všetky právne a skutkové okolnosti, ktoré jej boli predložené (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. septembra 2006, Dresdner Bank a i./Komisia, T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP a T‑61/02 OP, Zb. s. II‑3567, body 59 až 63; pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora zo 17. mája 2001, IECC/Komisia, C‑450/98 P, Zb. s. I‑3947, bod 57 a tam citovanú judikatúru).

77. Tvrdenia Komisie nemôžu spochybniť tento záver.

78. Po prvé Komisia sa odvoláva na skutočnosť, že Sasol vyjadrila svoj súhlas s vymenovaním pána B. I. za predsedu predstavenstva.

79. V tejto súvislosti treba uviesť, že podľa stanov spoločnosti Schümann Sasol International a dohody akcionárov všetkých členov predstavenstva a jeho predsedu musí dozorná rada na základe jednomyseľného hlasovania vymenovať zástupcov spoločností Vara a Sasol. Na jednej strane muselo preto zloženie predstavenstva vyjadrovať dohodu medzi dvoma materskými spoločnosťami, t. j. vôľu každej z nich. Na druhej strane aj Vara musela dať svoj súhlas s vymenovaním členov ustanovených spoločnosťou Sasol, ktorých Komisia považovala za zástupcov spoločnosti Sasol.

80. V dôsledku toho skutočnosť, že Sasol dala svoj súhlas s vymenovaním pána B. I. za predsedu predstavenstva, neumožňuje ani konštatovať, že tento pán zastupoval obchodné záujmy spoločnosti Sasol nad rámec toho, čo je potrebné v rámci riadnej správy spoločného podniku vo vlastníctve dvoch materských spoločností, ani vyvrátiť dôkazy, ktoré predložili žalobkyne a ktoré smerujú k preukázaniu, že Vara uplatňovala v predstavenstve vplyv prostredníctvom rozhodovacej právomoci pána B. I.

81. Po druhé treba uviesť, že jediným konkrétnym dôkazom, o ktorý oprela Komisia svoj záver a podľa ktorého pán B. I. nezastupoval spoločnosť Vara, ale jeho vymenovanie odrážalo vôľu spoločnosti Sasol, je vyhlásenie spoločnosti Vara z 11. októbra 2007, spomenuté v bode 66 vyššie.

82. Podľa Komisie je toto vyhlásenie mimoriadne vierohodné, pretože bolo zaslané ako odpoveď na žiadosť Komisie o informácie. Vara však mala primárny záujem na správnom opísaní situácie, keďže nesprávne vyhlásenie by mohlo byť sankcionované procesnou pokutou, ako stanovuje článok 23 ods. 1 nariadenia č. 1/2003.

83. V tomto ohľade treba uviesť, že prvá strana odpovede z 11. októbra 2007 na žiadosť o informácie obsahujúca predmetné vyhlásenie naznačuje, že osobou zodpovednou za odpovede bol v prvom rade pán B. I. Rovnako je nesporné, ako tvrdia žalobkyne, že v tom čase bol pán B. I. stále komanditistom spoločnosti Vara.

84. Okrem toho treba konštatovať, že Komisia ani vo svojej žiadosti o informácie adresovanej spoločnosti Vara, ani v napadnutom rozhodnutí nevymedzila, čo rozumie pod pojmom „zastupovanie“. Vzhľadom na to, že pán B. I. nemal formálny mandát zastupovať spoločnosť Vara v predstavenstve spoločného podniku, Vara preto mohla vo svojom vyhlásení potvrdiť neexistenciu zastúpenia bez toho, aby riskovala procesnú pokutu.

85. Okrem toho treba zdôrazniť, že preskúmanie organizačných vzťahov medzi spoločným podnikom a materskou spoločnosťou sa nemusí týkať otázky zastúpenia materskej spoločnosti vyplývajúceho z formálneho mandátu, ktorý táto materská spoločnosť dala vedúcemu zamestnancovi tejto spoločnosti. Relevantnejšie je zohľadniť zastupovanie obchodných záujmov materskej spoločnosti v širšom zmysle slova (pozri bod 35 vyššie) a vplyv na rozhodnutia orgánov spoločného podniku s cieľom zosúladiť obchodnú politiku uvedeného podniku s obchodnou politikou materskej spoločnosti, o čom svedčí najmä kumulácia funkcií vo vedení materskej spoločnosti a spoločného podniku, ako aj podiel na základnom imaní materskej spoločnosti vo vlastníctve vedúceho zamestnanca spoločného podniku (pozri bod 44 vyššie).

86. Vzhľadom na to treba tiež uviesť, že otázka zastupovania obchodných záujmov materskej spoločnosti v predstavenstve spoločného podniku nie je jednoduchou skutočnosťou, ktorej popretie môže dôvodne viesť k uloženiu procesnej pokuty, okrem prípadu skreslenia skutkových okolností. Naopak táto otázka podlieha posúdeniu, ktoré musí Komisia vykonať tak, že nestranne zohľadní všetky relevantné právne a skutkové okolnosti predložené materskými spoločnosťami s často opačnými záujmami, ktoré ich vedú k zdôrazneniu jednej alebo druhej relevantnej skutočnosti. Navyše treba uviesť, že v prejednávanom prípade Komisia neuložila ani spoločnosti Sasol, ani spoločnosti Vara procesnú pokutu, hoci v tejto súvislosti predložili úplne protichodné vyhlásenia.

87. Vzhľadom na uvedené skutočnosti treba preskúmať, či by sa nesprávne posúdenie, ktorého sa dopustila Komisia pri skúmaní úlohy pána B. I. (pozri bod 76 vyššie), mohlo dotknúť posúdenia vplyvu, ktorý uplatňovala Sasol na predstavenstvo spoločnosti Schümann Sasol International.

O určovaní rozhodnutí predstavenstva spoločnosti Schümann Sasol International

88. Žalobkyne tvrdia, že spoločnosti Sasol Ltd a Sasol Holding in Germany nemohli z dôvodu dominantnej úlohy členov predstavenstva zastupujúcich spoločnosť Vara, predovšetkým úlohy pána B. I., určovať rozhodnutia uvedeného predstavenstva.

89. V prvom rade treba uviesť, že pán B. I. vo svojom oznámení zo 6. júna 1995 určeného spolupracovníkom spoločnosti Schümann Sasol (neskôr Schümann Sasol International) opísal úlohy predstavenstva spoločného podniku. Spresnil, že „popri koordinácii činnosti predstavenstva si ponechal zodpovednosť za marketing, predaj a nákup, ako aj kontrolu dcérskych spoločností“, zatiaľ čo pán D. S. R (zo spoločnosti Sasol) si ponechal svoje pracovné miesto v Južnej Afrike a zaoberal sa výrobou a technickými aspektmi. Pán B. I. tiež uviedol, že tretí člen bol pridelený do Hamburgu (Nemecko).

90. Treba konštatovať, že rozhodovacie právomoci pána B. I. sú nepriamymi dôkazmi o jeho ústrednej úlohe v rámci predstavenstva spoločnosti Schümann Sasol International.

91. V druhom rade treba uviesť, že páni B. I. a Schümann v liste z 2. februára 1995, ktorý adresovali všetkým zamestnancom spoločnosti HOS, upozornili na to, že môžu ovplyvňovať nové vedenie spoločného podniku rovnako, ako v minulosti, keď bola spoločnosť Vara jediným akcionárom spoločnosti HOS (pozri bod 74 vyššie).

92. Z tohto listu tiež vyplýva, že podľa očakávaní pána B. I a pána Schümanna, mohli pán Schümann a spoločnosť Vara prostredníctvom pána B. I. zohrávať ústrednú úlohu pri riadení spoločnosti Schümann Sasol International.

93. V treťom rade treba uviesť, že Komisia v napadnutom rozhodnutí nespomenula nijakú skutočnosť, ktorá by mohla preukázať, že Sasol mohla napriek rozhodovacím právomociam pána B. I. a jeho rozhodujúcemu hlasu v prípade rovnosti hlasov, ktorý vyplýva z jeho postavenia predsedu, jednostranne určovať rozhodnutia predstavenstva v prípade, keď sa potvrdilo, že pán B. I. v skutočnosti zastupoval v predstavenstve spoločnosti Schümann spoločnosť Vara a pána Schümanna.

94. V štvrtom rade taká schopnosť spoločnosti Sasol určovať rozhodujúcim spôsobom rozhodnutia predstavenstva vôbec nevyplýva zo skutočností týkajúcich sa rôznych zložení predstavenstva, ktoré žalobkyne predstavili počas správneho konania.

95. V období medzi 2. májom a 31. októbrom 1995 boli členmi predstavenstva spoločnosti Schümann Sasol International pán B. I. a pán D. S. R., zástupca spoločnosti Sasol. Ako správne uvádzajú žalobkyne, pán B. I. mohol v predstavenstve presadzovať svoje vlastné rozhodnutia z dôvodu svojho rozhodujúceho hlasu.

96. V období od 1. novembra 1995 do 30. júna 2001 predstavenstvo spoločnosti Schümann Sasol International tvorili jeho predseda – pán B. I., páni D. S. R. a H. G. B. Žalobkyne sa domnievajú, že posledný uvedený bol zástupcom spoločnosti Vara, zatiaľ čo Komisia zastáva názor, že zastupoval spoločnosť Sasol.

97. Je potrebné konštatovať, že Komisia v napadnutom rozhodnutí nepreskúmala otázku, či pán H. G. B. skutočne zastupoval obchodné záujmy jednej alebo druhej spoločnosti. Okrem toho existujú indície, podľa ktorých pán H. G. B. zastupoval záujmy spoločnosti Vara (pozri bod 99 vyššie). V dôsledku toho neumožňuje toto zloženie predstavenstva prijať záver, že Sasol jednostranne určovala rozhodnutia spoločnosti Vara.

98. V období medzi 1. júlom 2001 a 16. májom 2002 bol pán D. S. R. (zo spoločnosti Sasol) predsedom predstavenstva, pričom ďalším členom bol pán H. G. B.

99. Najskôr treba uviesť, že toto zloženie predstavenstva svedčí o tom, že pán H. G. B. bol zástupcom spoločnosti Vara. Nie je totiž dôvodné domnievať, že by Vara, ktorá vlastnila tretinu základného imania spoločnosti Schümann Sasol International, súhlasila s tým, že by sa predstavenstvo skladalo výlučne zo zástupcov spoločnosti Sasol.

100. Žalobkyne tvrdia, že počas tohto obdobia sa všetky rozhodnutia predstavenstva prijímali jednomyseľne.

101. Treba zdôrazniť, že napadnuté rozhodnutie neobsahuje nijakú analýzu v súvislosti s predmetným obdobím. Keďže celá zodpovednosť za porušenie, ktorého sa dopustil spoločný podnik, bola pripísaná iba spoločnosti Sasol, prináležalo Komisii, aby preukázala, že Sasol jednostranne uplatňovala rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku spoločnosti Schümann Sasol International (pozri bod 54 vyššie).

102. Treba však pripomenúť (pozri bod 52 vyššie), že jednomyseľné prijímanie rozhodnutí v predstavenstve svedčí o úzkej spolupráci zástupcov materských spoločností, a tým o spoločnom riadení spoločného podniku, čo je znakom spoločného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu a nie uplatňovania rozhodujúceho vplyvu jedinou z materských spoločností (pozri v tomto zmysle rozsudky Avebe/Komisia, už citovaný v bode 44 vyššie, body 137 a 138, a Fuji Electric/Komisia, už citovaný v bode 44 vyššie, bod 194).

103. Toto zloženie predstavenstva preto nemôže vôbec podporovať záver, podľa ktorého Sasol jednostranne určovala rozhodnutia spoločnosti Schümann Sasol International.

104. Napokon v období od 17. mája do 24. septembra 2002 boli členmi predstavenstva spoločnosti Schümann Sasol International páni D. S. R., H. G. B. a C. D. I.

105. Žalobkyne tvrdia, že poslední dvaja členovia predstavenstva uvedení vyššie boli zástupcami spoločnosti Vara, takže mohli pána D. S. R aj v postavení predsedu uviesť do menšinového postavenia.

106. Treba konštatovať, že napadnuté rozhodnutie neobsahuje nijaké preskúmanie týkajúce sa uplatňovania rozhodujúceho vplyvu jednou alebo druhou materskou spoločnosťou prostredníctvom pánov H. G. B. a C. D. I., ani všeobecnú prezentáciu týchto členov predstavenstva. Okrem toho existujú nepriame dôkazy smerujúce k preukázaniu, že pán H. G. B. zastupoval záujmy spoločnosti Vara (pozri bod 99 vyššie). Z napadnutého rozhodnutia preto nevyplýva, že by Sasol mohla počas predmetného obdobia prostredníctvom svojich zástupcov v predstavenstve jednostranne určovať jeho rozhodnutia.

107. Vzhľadom na predchádzajúce preskúmanie treba konštatovať, že Komisia v napadnutom rozhodnutí nepreukázala, že by Sasol vzhľadom na rozhodovaciu právomoc pána B. I. a ostatných členov predstavenstva, ktorí sa mohli spájať so spoločnosťou Vara, skutočne jednostranne určovala obsah rozhodnutí predstavenstva spoločnosti Schümann Sasol International prostredníctvom členov, ktorí zastupovali jej obchodné záujmy, a dohliadala na zosúladenie správania spoločnosti Schümann Sasol International so svojím správaním. Napadnuté rozhodnutie navyše neobsahuje priame dôkazy (pozri bod 44 vyššie), na základe ktorých by bolo možné preukázať taký rozhodujúci vplyv spoločnosti Sasol.

O relevantnosti prevádzkového riadenia

108. Komisia poukazuje na skutočnosť, že predstavenstvo spoločnosti Schümann Sasol International bolo poverené správou bežných záležitostí tejto spoločnosti. Podľa rozsudku Súdu prvého stupňa z 12. decembra 2007, Akzo Nobel a i./Komisia (T‑1125/05, Zb. s. II‑5049, body 63 až 65, 82 a 83) je však prevádzkové riadenie dcérskej spoločnosti irelevantné pri posudzovaní existencie hospodárskej jednoty medzi dcérskou spoločnosťou a jej materskou spoločnosťou, keďže konotrla uplatňovaná vo vzťahu k obchodnej politike stricto sensu nie je podmienkou nevyhnutnou na prijatie záveru, že materská spoločnosť tvorí s dcérskou spoločnosťou jeden podnik. Naopak stačilo by, že materská spoločnosť hrá významnú úlohu pri otázkach, ktoré vymedzujú obchodnú politiku dcérskej spoločnosti.

109. Treba zdôrazniť, že rozsudok, na ktorý sa odvoláva Komisia, sa týka faktickej situácie, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania dcérskej spoločnosti.

110. Je nesporné, že otázka prevádzkového riadenia môže byť irelevantná v rozsahu, v akom ide o dcérsku spoločnosť v 100 % vlastníctve jedinej materskej spoločnosti, keďže preukázanie prevádzkovej nezávislosti dcérskej spoločnosti nemôže samo osebe vyvrátiť domnienku uplatňovania rozhodujúceho vplyvu (pozri judikatúru citovanú v bode 153 nižšie).

111. V prípade jediného akcionára však všetky rozhodnutia – vrátane tých, ktoré sa týkajú prevádzkového riadenia dcérskej spoločnosti – prijímajú vedúci zamestnanci, ktorých ustanovuje a menuje buď priamo alebo nepriamo (prostredníctvom orgánov, ktorých členov ustanovila materská spoločnosť) jediná materská spoločnosť. Rovnako v prípade neexistencie ďalšieho akcionára sú jedinými obchodnými záujmami, ktoré sa prejavujú v rámci dcérskej spoločnosti, v zásade obchodné záujmy jediného akcionára. Komisia tak môže predpokladať skutočné uplatňovanie rozhodujúceho vplyvu aj v prípade, keď prevádzkové riadenie dcérskej spoločnosti vykonávajú vedúci zamestnanci nezávisle.

112. Naproti tomu v prípade spoločných podnikov existuje pluralita akcionárov a rozhodnutia orgánov spoločného podniku sú prijímané členmi zastupujúcimi obchodné záujmy jednotlivých materských spoločností, ktoré sa môžu zhodovať, ale takisto rozchádzať. V dôsledku toho je relevantná otázka, či materská spoločnosť uplatňovala skutočný rozhodujúci vplyv na prevádzkové riadenie spoločného podniku, a to najmä prostredníctvom vedúcich zamestnancov, ktorých ustanovila a/alebo ktorí zároveň zastávajú riadiace funkcie v materskej spoločnosti.

113. Napokon treba pripomenúť, že Všeobecný súd v rozsudkoch Fuji Electric/Komisia, už citovanom v bode 44 vyššie (bod 195), a General Technic‑Otis a i./Komisia, už citovanom v bode 30 vyššie (body 112 až 117), podrobne preskúmal spôsoby prijímania rozhodnutí patriacich do prevádzkového riadenia, aby posúdil uplatňovanie rozhodujúceho vplyvu žalobkyňami v uvedených veciach vzhľadom na správanie ich spoločných podnikov na trhu.

114. V dôsledku toho treba zamietnuť tvrdenie Komisie, podľa ktorého je určovanie obchodnej politiky stricto sensu spoločného podniku jeho materskou spoločnosťou irelevantné pri skúmaní existencie hospodárskej jednoty medzi nimi.

Záver o predstavenstve spoločnosti Schümann Sasol International

115. Po prvé treba pripomenúť, že Komisia sa v napadnutom rozhodnutí dopustila nesprávneho posúdenia pri preskúmaní úlohy pána B. I. (pozri bod 76 vyššie). Nie je vylúčené, že v prípade neexistencie tohto pochybenia by dospela k záveru, že Vara uplatňovala rozhodujúci vplyv na rozhodnutia predstavenstva spoločnosti Schümann Sasol International počas podstatnej časti obdobia spoločného podniku. Po druhé Komisia vôbec nepreukázala, že by Sasol skutočne jednostranne určovala obsah rozhodnutí predstavenstva spoločnosti Schümann Sasol International (pozri bod 107 vyššie). Po tretie treba zdôrazniť, že vplyv uplatňovaný na rozhodnutia predstavenstva spoločného podniku je v plnej miere relevantný z hľadiska pripísateľnosti zodpovednosti za porušenie, ktorého sa dopustil tento spoločný podnik, jeho materským spoločnostiam (pozri bod 114 vyššie).

O dozornej rade a valnom zhromaždení spoločnosti Schümann Sasol International

116. Žalobkyňa tvrdí, že Komisia nemohla platne prijať záver, že rozhodujúcim spôsobom ovplyvňovala rozhodnutia prijaté dozornou radou a valným zhromaždením spoločnosti Schümann Sasol International z dôvodu rozhodujúcich právomocí spoločnosti Vara.

117. Treba uviesť, že skutočnosti, ktoré Komisia uviedla v odôvodneniach 473 a 474 napadnutého rozhodnutia, naznačujú, že tak Sasol, ako aj Vara mohli blokovať všetky rozhodnutia valného zhromaždenia a dozornej rady spoločnosti Schümann Sasol International s výnimkou rozhodnutí, na ktoré sa uplatňuje článok 1.5 dohody akcionárov.

118. Spomedzi rozhodnutí uvedených v článku 1.5 dohody akcionárov jedine schvaľovanie investícií patrí podľa konsolidovaného oznámenia Komisie o právomoci podľa nariadenia Rady (ES) č. 139/2004 (Ú. v. EÚ C 95, 2008, s. 1) do kategórie strategických obchodných rozhodnutí, ktoré sa týkajú spoločného podniku.

119. Okrem toho treba uviesť, že podľa bodu 69 konsolidovaného oznámenia Komisie o právomoci podľa nariadenia Rady č. 139/2004 sú veľmi dôležité práva veta týkajúce sa rozhodnutí o vymenovaní a prepustení vrcholového manažmentu a o schvaľovaní rozpočtu spoločného podniku. Rovnako sa tam spresňuje, že právomoc spolurozhodovať o štruktúre vrcholového manažmentu (napr. o členoch predstavenstva), zvyčajne poskytuje vlastníkovi právomoc uplatňovať rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku podniku. To isté platí v súvislosti s rozhodnutiami o rozpočte, keďže rozpočet určuje presný rámec činností spoločného podniku, a najmä investícií, ktoré môže realizovať.

120. Podľa právnych predpisov a ustanovení dohôd upravujúcich fungovanie spoločného podniku Schümann Sasol International však Sasol Holding in Germany mala právomoc jednostranne určovať iba rozhodnutia týkajúce sa schvaľovania investícií a nie najvýznamnejšie strategické rozhodnutia, a to tie, ktoré sa týkajú rozpočtu, vymenovávania a odvolávania vedúcich zamestnancov, ani rozhodnutia týkajúce sa plánu podniku.

121. Komisia preto vo svojej abstraktnej analýze založenej na právnej úprave a ustanoveniach upravujúcich fungovanie spoločného podniku (pozri bod 49 vyššie) nepreukázala, že by Sasol mohla v rámci dozornej rady a valného zhromaždenia spoločnosti Schümann Sasol International sama určovať všetky strategické rozhodnutia týkajúce sa tejto spoločnosti. Naopak z abstraktnej analýzy vyplýva, že podstatnú časť uvedených rozhodnutí mali prijímať spoločne spoločnosti Sasol Holding in Germany a Vara.

122. Okrem toho napadnuté rozhodnutie neobsahuje nijaký dôkaz, ktorý by sa zakladal na konkrétnych skutočnostiach (pozri bod 50 vyššie), z ktorých by vyplývalo, že Sasol Ltd a Sasol Holding in Germany skutočne samy, napriek blokovacej právomoci spoločnosti Vara, určovali strategické obchodné rozhodnutia spoločného podniku Sc hümann Sasol International.

123. Vzhľadom na uvedené skutočnosti Všeobecný súd zastáva názor, že Komisia nepreukázala, že by Sasol jednostranne určovala podstatnú časť rozhodnutí dozornej rady a valného zhromaždenia spoločnosti Schümann Sasol International, a to najmä strategických obchodných rozhodnutí týkajúcich sa rozpočtu, podnikového plánu a vymenovania vrcholového manažmentu tohto podniku.

O skutočnom uplatňovaní rozhodujúceho vplyvu spoločnosťou Sasol Holding in Germany na správanie spoločnosti Schümann Sasol International na trhu

124. Treba pripomenúť, že podľa odôvodnenia 475 napadnutého rozhodnutia „vzhľadom na situáciu opísanú v odôvodneniach 472 až 474 a najmä na schopnosť spoločnosti Sasol presadiť svoju vôľu v rámci významných strategických rozhodnutí, aké sú uvedené v článku 1.5 dohody akcionárov o hlasovacích právach (napríklad schvaľovanie kapitálových investícií), v prípade, že nebolo možné dosiahnuť konsenzus, treba spoločnosť Sasol považovať za subjekt, ktorý skutočne ovládal spoločný podnik“. V odôvodnení 481 napadnutého rozhodnutia Komisia usúdila, že „ovládanie spoločného podniku spoločnosťou Sasol bolo preukázané“ a že „skutkové dôkazy preukazujú uplatňovanie rozhodujúceho vplyvu“ spoločnosťou Sasol Holding in Germany na spoločnosť Schümann Sasol International.

125. Z uvedenej analýzy vyplýva, že Komisia v napadnutom rozhodnutí nepreukázala, že by Sasol jednostranne určovala rozhodnutia predstavenstva spoločnosti Schümann Sasol International a podstatnú časť strategických rozhodnutí prijímaných valným zhromaždením a dozornou radou tohto podniku (pozri body 115 a 123 vyššie).

126. Rovnako treba pripomenúť, že Komisia prostredníctvom priamych dôkazov nepreukázala uplatňovanie rozhodujúceho vplyvu spoločnosťami Sasol Holding in Germany a Sasol Ltd na obchodné správanie spoločnosti Schümann Sasol International.

127. V dôsledku toho analýza Komisie vedúca k pripísaniu zodpovednosti za porušenie, ktorého sa dopustila spoločnosť Schümann Sasol, dcérska spoločnosť Schümann Sasol International, spoločnostiam Sasol Holding in Germany a Sasol Ltd obsahuje nesprávne posúdenie. Je preto potrebné vyhovieť prvému žalobnému dôvodu a zrušiť napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom sa v ňom spoločnostiam Sasol Holding in Germany a Sasol Ltd pripisuje zodpovednosť za porušenie, ktorého sa dopustila Schümann Sasol.

128. Napadnuté rozhodnutia tak treba zrušiť v rozsahu, v akom Komisia konštatovala, že v období pred 1. júlom 2002 sa spoločnosti Sasol Holding in Germany a Sasol Ltd zúčastnili na porušení.

O návrhu žalobkýň na vykonanie dôkazov

129. Žalobkyne navrhujú, aby bol pán C. D. I. (súčasný člen správnej rady spoločnosti Sasol Wax International) vypočutý ako svedok v súvislosti so skutočnosťou, že v období spoločného podniku bolo základné smerovanie stratégie a obchodných operácií spoločnej štruktúry stanovované spoločnosťou Vara prostredníctvom pána Schümanna a pána B. I.

130. Vzhľadom na predchádzajúcu analýzu Všeobecný súd usudzuje, že toto svedectvo nie je potrebné, takže návrh na vykonanie dôkazov sa zamieta.

2. O druhom žalobnom dôvode založenom na nesprávnom pripísaní zodpovednosti za porušenie týkajúce sa obdobia Sasol spoločnostiam Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany a Sasol Wax International

131. Žalobkyne tvrdia, že Komisia nezákonne pripísala zodpovednosť za správanie spoločnosti Sasol Wax jej materskej spoločnosti, Sasol Wax International, materskej spoločnosti poslednej uvedenej spoločnosti, Sasol Holding in Germany, a hlavnej materskej spoločnosti skupiny, Sasol Ltd, pokiaľ ide o obdobie Sasol trvajúce od 1. júla 2002 do 28. apríla 2005.

O prvej časti založenej na nesprávnom právnom posúdení, pokiaľ ide o možnosť pripísať porušenie, ktorého sa dopustila dcérska spoločnosť, jej materskej spoločnosti výlučne na základe domnienky založenej na vlastníctve 100 % podielu na základnom imaní

132. V odôvodnení 494 napadnutého rozhodnutia Komisia usúdila:

„Z judikatúry vyplýva, že Komisia sa môže domnievať, že materské spoločnosti uplatňujú rozhodujúci vplyv na svoje dcérske spoločnosti, ktoré sú v ich 100 % vlastníctve. V prípade uplatnenia takejto domnienky, ako to je v tomto prípade, pokiaľ ide o spoločnosti Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH a Sasol Ltd, materským spoločnostiam prináleží vyvrátiť domnienku predložením dôkazov, že ich dcérska spoločnosť rozhodovala o svojom správaní na trhu nezávisle.“

133. Podľa žalobkýň sa Komisia dopustila nesprávneho právneho posúdenia, keďže uplatnila nesprávnu právnu normu. Nijaký platný právny základ neumožňuje domnievať sa, že 100 % podiel sám osebe stačí na prijatie záveru, že materská spoločnosť je zodpovedná za kartel, na ktorom sa zúčastnila jej dcérska spoločnosť. Taká domnienka je v rozpore so zásadou osobnej právnej zodpovednosti a s prezumpciou neviny.

134. Treba pripomenúť, že v osobitnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, jednak môže táto materská spoločnosť uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti a jednak existuje vyvrátiteľná domnienka, že uvedená materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti. Na existenciu domnienky, že materská spoločnosť uplatňuje rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku dcérskej spoločnosti, za týchto podmienok stačí, ak Komisia preukáže, že materská spoločnosť vlastní celé základné imanie dcérskej spoločnosti. Následne Komisia môže považovať materskú spoločnosť za solidárne zodpovednú za zaplatenie pokuty, ktorá bola uložená jej dcérskej spoločnosti, ibaže by táto materská spoločnosť, ktorej prináleží vyvrátenie tejto domnienky, predložila dostatočné dôkazy, ktoré preukazujú, že jej dcérska spoločnosť sa na trhu správa nezávisle (pozri rozsudok z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 30 vyššie, body 60 a 61 a tam citovanú judikatúru).

135. Okrem toho podľa judikatúry domnienka zodpovednosti založená na vlastníctve celého základného imania spoločnosťou v inej spoločnosti sa uplatňuje nielen v prípade, ak existuje priamy vzťah medzi materskou spoločnosťou a jej dcérskou spoločnosťou, ale aj v prípade, ako to je v prejednávanej veci, keď je tento vzťah nepriamy vzhľadom na existenciu prostrednej spoločnosti (rozsudok Súdneho dvora z 20. januára 2011, General Química a i./Komisia, C‑90/09 P, Zb. s. I‑1, bod 90).

136. Komisia sa preto nedopustila nesprávneho právneho posúdenia, keď usúdila, že v prípade, ak materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania dcérskej spoločnosti, sa môže domnievať, že uvedená materská spoločnosť, ako aj nepriame materské spoločnosti, skutočne uplatňovali rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku dcérskej spoločnosti.

137. V prípade, že nebola domnienka uplatňovania rozhodujúceho vplyvu materskou spoločnosťou na dcérsku spoločnosť vyvrátená, Komisia môže preukázať, že dcérska spoločnosť, ako aj priame a nepriame materské spoločnosti, sú súčasťou tej istej hospodárskej jednotky, a v dôsledku toho tvoria jeden podnik v zmysle judikatúry uvedenej v bode 31 vyššie. Skutočnosť, že materské spoločnosti a dcérska spoločnosť tvoria jeden podnik v zmysle článku 81 ES, Komisii umožňuje adresovať rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty, materským spoločnostiam bez toho, aby bolo potrebné preukázať ich osobnú účasť na porušení (pozri judikatúru citovanú v bode 36 vyššie).

138. Taký postup nie je v rozpore so zásadou osobnej zodpovednosti. Spoločnosti Sasol Wax International, Sasol Holding in Germany a Sasol Ltd boli totiž osobne sankcionované za porušenie, ktorého sa mali osobne dopustiť z dôvodu úzkych hospodárskych a právnych väzieb, ktoré ich spájali so spoločnosťou Sasol Wax a ktoré vyplývali z vlastníctva celého základného imania poslednej uvedenej spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Metsä‑Serla a i./Komisia, už citovaný v bode 34 vyššie, bod 34).

139. Pokiaľ ide o údajné porušenie zásady prezumpcie neviny, treba pripomenúť, že podľa tejto zásady sa každá obvinená osoba považuje za nevinnú, až kým jej vina nie je zákonným spôsobom preukázaná. Tejto zásade teda odporuje akékoľvek formálne konštatovanie a dokonca aj akékoľvek naznačenie zodpovednosti osoby obvinenej z daného porušenia v rozhodnutí, ktorým sa končí konanie, bez toho, aby táto osoba mohla využiť všetky záruky bežne poskytované pri výkone práva na obhajobu v rámci konania, ktoré riadne prebieha a v rámci ktorého je vydané rozhodnutie o veci samej (rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. októbra 2007, Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse/Komisia, T‑474/04, Zb. s. II‑4225, bod 76).

140. Uplatnenie zásady prezumpcie neviny v oblasti práva hospodárskej súťaže sa musí prispôsobiť skutočnosti, že na rozdiel od trestného konania, ktoré sa nevyhnutne týka osoby s procesnou spôsobilosťou (fyzická alebo právnická osoba), právo hospodárskej súťaže sa uplatní na podnik, ktorý predstavuje hospodársku jednotku prípadne zloženú z viacerých právnických osôb. Okrem toho spoločnosti na čele skupiny majú voľnosť reorganizovať svoje vnútorné štruktúry, a to najmä vytvorením spoločností, ktoré majú samostatnú právnu subjektivitu v prípade niektorých činností.

141. Za takých okolností, aby bol zachovaný potrebný účinok práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, samotná skutočnosť, že materská spoločnosť je 100 % alebo takmer 100 % vlastníkom dcérskej spoločnosti, ktorá sa priamo podieľala na porušení, môže Komisii stačiť, aby založila zodpovednosť tejto materskej spoločnosti. Ak bola raz táto výhrada Komisiou oznámená, materskej spoločnosti prináleží predložiť dôkazy o opaku, aby preukázala neexistenciu hospodárskej jednoty medzi ňou a jej dcérskou spoločnosťou. Komisia sa v prejednávanom prípade riadila týmto prístupom, keď pozorne preskúmala dôkazy predložené žalobkyňami, čím dodržala zásadu prezumpcie neviny.

142. Z toho vyplýva, že je potrebné zamietnuť prvú časť druhého žalobného dôvodu.

O druhej časti založenej na údajne nesprávnom konštatovaní absencie vyvrátenia domnienky

143. Žalobkyne sa domnievajú, že prostredníctvom dôkazov uvedených v ich odpovediach na oznámenie o výhradách preukázali, že Sasol Wax International v skutočnosti neuplatňovala rozhodujúci vplyv na spoločnosť Sasol Wax, pretože nezasahovala ani do strategických obchodných rozhodnutí, ani do jej prevádzkového riadenia.

O napadnutom rozhodnutí

144. Čo sa týka dôkazov predložených žalobkyňami v rámci ich odpovedí na oznámenie o výhradách, Komisia v napadnutom rozhodnutí uviedla:

„…

(498) Čo sa týka konateľov, ako aj zloženia a úlohy dozornej rady spoločnosti Sasol Wax GmbH, Sasol uznáva, že Sasol Wax International AG mala právo ustanovovať konateľov a členov dozornej rady spoločnosti Sasol Wax GmbH. Rovnako je potvrdené, že viacerí členovia dozornej rady spoločnosti Sasol Wax GmbH boli v priebehu rokov členmi správnej rady spoločnosti Sasol Wax International AG. Sasol však tvrdí, že tieto skutočnosti sú nepodložené, pretože správna rada nehrala významnú úlohu (nijaká skutočná kontrola riadenia a/alebo stratégie spoločnosti Sasol Wax GmbH), ovládali ju bývalí zamestnanci spoločnosti Vara a neuplatňovala nijaký vplyv na správanie spoločnosti Sasol Wax GmbH. V prvom rade na to, aby bolo bezpredmetné vedieť, či Sasol International AG bola naďalej závislá od bývalých zamestnancov spoločnosti Vara, stačí, že mala právo ustanovovať konateľov a členov správnej rady. V druhom rade, čo sa týka úlohy dozornej rady, stanovy obsahujú zoznam určitých otázok, v prípade ktorých má právomoc dozorná rada, napríklad ustanovovanie, odvolávanie a kontrola vedenia, schvaľovanie účtovných závierok a rozpočtu, schvaľovanie investícií nad 0,5 milióna eur a zmeny týkajúce sa obchodnej organizácie. Hoci Sasol tvrdí, že nijaká z týchto právomocí nezohrávala významnú úlohu v obchodnom správaní spoločnosti Sasol Wax GmbH, že nikdy neexistoval príklad okolností, kedy by dozorná rada uplatňovala akýkoľvek vplyv na riadenie činností spoločnosti Sasol Wax GmbH, a že konatelia spoločnosti Sasol Wax GmbH zvyčajne rozhodovali o podstatných opatreniach týkajúcich sa strategického obchodného správania spoločnosti Sasol Wax GmbH bez toho, aby si vyžiadali súhlas dozornej rady, právomoci priznané dozornej rade preukazujú, že bolo stanovené, že dozorná rada skutočne hrá strategickú a finančnú úlohu a uplatňuje rôzne zodpovednosti týkajúce sa správy bežných záležitostí spoločnosti, ktorú obvykle riadi správna rada a konatelia spoločnosti.

(499) Sasol tiež tvrdí neexistencia vplyvu spoločnosti Sasol Wax International AG potvrdzuje skutočnosť, že zástupcovia spoločnosti Sasol, ktorí sa zúčastnili na technických stretnutiach, boli aj naďalej bývalí zamestnanci spoločnosti Vara a že riaditelia obchodných útvarov, ktorých činnosti boli dotknuté technických stretnutiami, neudržiavali nijaký vzťah so spoločnosťou Sasol Ltd. Pokiaľ ide o správanie tzv. bývalých zamestnancov spoločnosti Vara, tieto osoby boli v čase, keď sa dopustili protiprávnych činností, zamestnancami skupiny Sasol, a skutočnosť, že boli bývalými zamestnancami spoločnosti Vara alebo že ich priamym zamestnávateľom bola dcérska spoločnosť spoločností Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH alebo Sasol Ltd, je bezpredmetná v rozsahu, v akom možno preukázať, že materské spoločnosti uplatňovali na túto dcérsku spoločnosť rozhodujúci vplyv.“

Všeobecné pripomienky

145. Podľa judikatúry na účely vyvrátenia domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu materskou spoločnosťou na správanie jej dcérskej spoločnosti, ako je opísaná v bode 134 vyššie, žalobkyniam prináleží predložiť všetky skutočnosti týkajúce sa organizačných, hospodárskych a právnych väzieb existujúcich medzi spoločnosťami Sasol Wax a Sasol Wax International, o ktorých sa domnievajú, že môžu preukázať, že netvoria jednu hospodársku jednotku. Všeobecný súd musí totiž pri svojom posúdení zohľadniť všetky predložené dôkazy, ktorých povaha a význam sa môžu líšiť v závislosti od charakteristík každej veci (rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. decembra 2007, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 108 vyššie, bod 65, potvrdený rozsudkom Súdneho dvora z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaným v bode 30 vyššie, a rozsudok Všeobecného súdu z 13. júla 2011, Eni/Komisia, T‑39/07, Zb. s. II‑4457, bod 95).

146. Predmetná domnienka spočíva v konštatovaní, podľa ktorého na jednej strane spoločnosť, ktorá vlastní celé základné imanie dcérskej spoločnosti, môže – okrem výnimočných okolností – len vzhľadom na tento podiel na základnom imaní uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti, a na druhej strane neexistenciu skutočného uplatňovania tohto vplyvu možno za bežných okolností najúčinnejšie zisťovať v prípade subjektov, voči ktorým bola táto domnienka uplatnená (rozsudok Súdneho dvora z 29. septembra 2011, Elf Aquitaine/Komisia, C‑521/00, Zb. s. I‑8947, bod 60).

147. Navyše uplatnenie takej domnienky je odôvodnené skutočnosťou, že pokiaľ je materská spoločnosť jediným akcionárom dcérskej spoločnosti, disponuje všetkými možnými nástrojmi, aby zaistila zosúladenie obchodného správania dcérskej spoločnosti so svojim obchodným správaním. Predovšetkým práve jediný akcionár je ten, ktorý v zásade určuje rozsah samostatnosti dcérskej spoločnosti vypracovaním jej stanov, vyberá vedúcich zamestnancov a prijíma alebo schvaľuje strategické obchodné rozhodnutia dcérskej spoločnosti, prípadne prostredníctvom prítomnosti svojich zástupcov v orgánoch dcérskej spoločnosti. Rovnako hospodárska jednota medzi materskou spoločnosťou a jej dcérskou spoločnosťou je obvykle ďalej zachovaná prostredníctvom povinností vyplývajúcich z práva spoločností členských štátov, akými sú vedenie konsolidovaných účtovných závierok, povinnosť dcérskej spoločnosti informovať pravidelne o svojich činnostiach materskú spoločnosť, ako aj vyhotovovanie ročných účtovných závierok dcérskej spoločnosti valným zhromaždením, ktoré tvorí jediná materská spoločnosť, čo nevyhnutne vedie k tomu, že materská spoločnosť sleduje aspoň zhruba obchodné činnosti dcérskej spoločnosti.

148. Okrem toho treba zdôrazniť, že v prípade dcérskej spoločnosti v 100 % alebo takmer 100 % vlastníctve jedinej materskej spoločnosti, existuje v zásade jediný obchodný záujem a členovia orgánov dcérskej spoločnosti sú ustanovovaní alebo vymenúvaní jediným akcionárom, ktorý im môže dávať pokyny prinajmenšom neformálnym spôsobom a stanovovať im kritériá výkonnosti. V takom prípade preto medzi vedúcimi zamestnancami dcérskej spoločnosti a vedúcimi zamestnancami materskej spoločnosti nevyhnutne existuje vzťah dôvery, pričom uvedení vedúci zamestnanci nevyhnutne konajú tak, že zastupujú a podporujú iba existujúce obchodné záujmy, a to záujmy materskej spoločnosti (pozri tiež bod 35 vyššie). Jednotnosť správania materskej spoločnosti a jej dcérskej spoločnosti na trhu je tak zabezpečená napriek akejkoľvek samostatnosti priznanej vedúcim zamestnancom dcérskej spoločnosti, pokiaľ ide o prevádzkové riadenie tejto dcérskej spoločnosti, ktoré patrí do určovania jej obchodnej politiky stricto sensu . Okrem toho vo všeobecnosti práve jediný akcionár vymedzuje podľa svojich vlastných záujmov spôsoby prijímania rozhodnutia dcérskej spoločnosti a rozhoduje o rozsahu prevádzkovej samostatnosti dcérskej spoločnosti, čo môže zmeniť z vlastnej vôle tým, že zmení pravidlá upravujúce fungovanie dcérskej spoločnosti, alebo v rámci reštrukturalizácie alebo dokonca vytvorením neformálnych štruktúr prijímania rozhodnutia.

149. Použitie domnienky skutočného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu materskou spoločnosťou na obchodné správanie jej dcérskej spoločnosti je tak odôvodnené v rozsahu, v akom sa týka typických situácií, pokiaľ ide o vzťahy medzi dcérskou spoločnosťou a jej jedinou materskou spoločnosťou, pričom je stanovené, že skutočnosť, že jediná materská spoločnosť vlastní celé alebo takmer celé základné imanie dcérskej spoločnosti, v zásade zahrnuje jednotnosť ich správania na trhu.

150. Nič to nemení na skutočnosti, že dotknuté spoločnosti majú po tom, čo im bolo doručené oznámenie o výhradách, v plnej miere možnosť preukázať, že mechanizmy opísané v bodoch 147 a 148 vyššie, ktoré obvykle vedú k zosúladeniu obchodného správania dcérskej spoločnosti s obchodným správaním jej materskej spoločnosti, nefungovali riadne, v dôsledku čoho bola hospodárska jednota skupiny narušená.

O prevádzkovom riadení spoločnosti Sasol Wax

151. Žalobkyne sa domnievajú, že preukázali, že politikou skupiny Sasol bolo nezasahovať do samostatného správania jej dcérskej spoločnosti Sasol Wax. V tejto súvislosti poukazujú na oznámenie, ktoré 9. apríla 2001 podpísali vedúci zamestnanci spoločnosti Sasol Wax International.

152. Podľa žalobkýň „záležitosťami patriacimi do bežnej prevádzky sa mala zaoberať Sasol Wax… ako samostatný subjekt“, zatiaľ čo „vízie, úlohy a stratégie“ mala rozvíjať Sasol Wax International. Okrem toho konatelia spoločnosti Sasol Wax neboli nikdy konfrontovaní s uplatnením práva veta spoločnosťou Sasol Wax International a vedúci zamestnanci spoločnosti Sasol Wax International si v rámci obdobia Sasol nespomínajú na nijaký pokyn určený konateľom spoločnosti Sasol Wax.

153. V tejto súvislosti Všeobecný súd už rozhodol, že skutočnosť, že určitá dcérska spoločnosť má svoje vlastné miestne vedenie a vlastný majetok, sama osebe nepreukazuje, že svoje správanie na trhu určuje vo vzťahu k svojim materským spoločnostiam samostatne. Rozdelenie úloh medzi dcérske spoločnosti a ich materské spoločnosti a najmä zverenie riadenia bežných činností miestnemu vedeniu 100 % dcérskej spoločnosti je obvyklou praxou veľkých podnikov zložených z viacerých dcérskych spoločností, ktorých v poslednom rade vlastní hlavná materská spoločnosť. V dôsledku toho v prípade vlastníctva celého alebo takmer celého základného imania dcérskej spoločnosti, ktorá sa priamo podieľala na porušení, nemôžu dôkazy, ktoré boli v tejto súvislosti predložené, vyvrátiť domnienku skutočného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu materskou spoločnosťou alebo hlavnou materskou spoločnosťou na správanie dcérskej spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Alliance One International/Komisia, už citovaný v bode 35 vyššie, body 130 a 131).

154. Také riešenie navyše odôvodňujú úvahy uvedené v bodoch 35, 147 a 148 vyššie, z ktorých vyplýva, že vedúci zamestnanci dcérskej spoločnosti v 100 % alebo takmer 100 % vlastníctve jedinej materskej spoločnosti konajú obvykle tak, že zastupujú alebo podporujú jediné existujúce obchodné záujmy, a to záujmy jedinej materskej spoločnosti. Zabezpečujú tak súlad obchodného správania dcérskej spoločnosti s obchodným správaním zvyšku skupiny v rámci uplatňovania svojich samostatných kompetencií.

155. Z toho vyplýva, že tvrdenia žalobkýň založené na prevádzkovej samostatnosti spoločnosti Sasol Wax, ktoré nepreukazujú, že došlo k prerušeniu hospodárskej jednoty medzi spoločnosťami Sasol Wax a Sasol Wax International, treba zamietnuť.

O strategických obchodných rozhodnutiach

156. V prvom rade žalobkyne uvádzajú, že Sasol Wax International nevyužila svoju právomoc ustanoviť konateľov spoločnosti Sasol Wax a nevymenila bývalé vedenie spoločnosti HOS. Sasol Wax riadili ako samostatnú hospodársku jednotku v rámci pokračovania tradície rodiny Schümannovcov traja konatelia, ktorí predtým pôsobili v spoločnosti HOS. Komisia sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia, keď v napadnutom rozhodnutí odmietla relevantnosť tejto skutočnosti a usúdila, že stačilo, aby mala Sasol Wax International právomoc ustanoviť konateľov.

157. Treba uviesť, že také tvrdenie zamietol Všeobecný súd už v rozsudku Alliance One/Komisia, už citovanom v bode 35 vyššie (bod 137). Vzhľadom na právomoc jediného spoločníka, v tomto prípade Sasol Wax International, vybrať konateľov spoločnosti Sasol Wax po nadobudnutí celého základného imania tejto spoločnosti, možno ponechanie uvedených konateľov vo funkcii prisúdiť iba rozhodnutiu jedinej materskej spoločnosti, pričom je znakom väzby týchto konateľov a tejto spoločnosti. Táto skutočnosť preto nemôže vyvrátiť domnienku skutočného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu materskou spoločnosťou na správanie jej dcérskej spoločnosti.

158. V druhom rade žalobkyne zdôrazňujú, že predložili zápisnice zo všetkých stretnutí dozorných rád spoločností Sasol Wax a Sasol Wax International. Nijaký z týchto dokumentov neobsahoval náznak akéhokoľvek významného vplyvu uplatňovaného na spoločnosť Sasol Wax jej priamymi alebo nepriamymi materskými spoločnosťami. Okrem toho konatelia spoločnosti Sasol Wax mali vo zvyku prijímať podnety, pokiaľ ide o jej strategické obchodné správanie, bez toho, aby požiadali dozornú radu alebo spoločníkov o súhlas. Takým bol prípad dlhodobých zmlúv o dodávkach uzavretých so spoločnosťami ExxonMobil a Shell, ktoré boli prerokované a uzavreté iba konateľmi spoločnosti Sasol Wax, pridelenia zamestnancov útvarov pre zisk spoločnosti Sasol Wax, ako aj programu znižovania nákladov a zadávanie zákaziek týkajúcich sa logistických služieb spoločnosti Sasol Wax tretím osobám.

159. Treba konštatovať, že podnety konateľov spoločnosti Sasol Wax sa netýkajú strategických obchodných rozhodnutí, ktoré sú z hľadiska posúdenia jednoty správania dcérskej spoločnosti a jej materskej spoločnosti na trhu, najvýznamnejšie, ako sú rozhodnutia týkajúce sa rozpočtu, podnikového plánu, veľkých investícií alebo tiež vymenovanie vrcholového manažmentu. Žalobkyne tiež nespochybňujú, že dozorná rada mala právomoc schváliť ročnú účtovnú závierku spoločnosti Sasol Wax.

160. Vzhľadom na uvedené úvahy preto treba prijať záver, že tvrdenia žalobkýň nepreukazujú, že by obvyklé mechanizmy zabezpečujúce jednotu správania materskej spoločnosti a jej dcérskej spoločnosti v 100 % vlastníctve, poskytujúce základ pre domnienku skutočného uplatňovania rozhodujúceho vplyv, boli narušené (pozri body 147 a 148 vyššie), takže Komisia mohla oprávnene preukázať existenciu hospodárskej jednotky zodpovedajúcej pojmu podnik, ako ho stanovuje článok 81 ES.

O nevyvrátiteľnej povahe domnienky

161. Podľa žalobkýň by sa domnienka skutočného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu materskou spoločnosťou na správanie dcérskej spoločnosti stala za predpokladu, že by bol prijatý záver, že napriek všetkým skutočnostiam, ktoré uviedli žalobkyne, by to nestačilo na jej vyvrátenie domnienky, nevyvrátiteľnou, čo by bolo v rozpore s článkom 2 nariadenia č. 1/2003, povinnosťou odôvodnenia, so zásadou osobnej zodpovednosti a s prezumpciou neviny.

162. V tejto súvislosti treba poznamenať, že tvrdenia žalobkýň, ktoré boli zhromaždené na účely vyvrátenia predmetnej domnienky, opisujú obvyklé fungovanie veľkého medzinárodného podniku, ktorého miestna jednotka, spoločnosť Sasol Wax, je riadená konateľmi, ktorí boli ponechaní vo svojich funkciách rozhodnutím spoločnosti Sasol Wax International, jej 100 % materskej spoločnosti, ktorá sa tiež rozhodla delegovať právomoci určovať obchodnú politiku stricto sensu na uvedených konateľov a ponechala si právomoc prijímať strategické obchodné rozhodnutia v rámci dozornej rady a valného zhromaždenia spoločnosti Sasol Wax.

163. Vyvrátenie domnienky skutočného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu materskou spoločnosťou na správanie jej dcérskej spoločnosti však nie je otázkou množstva a podrobnosti dôkazov v prípade, keď sa tieto dôkazy týkajú obvyklej situácie organizácie veľkého nadnárodného podniku, v rámci ktorého sa právomoci v oblasti prevádzkového riadenia delegujú na vedúcich zamestnancov jeho miestnych jednotiek. Na účely vyvrátenia tejto domnienky treba poukázať na neobvyklé situácie, ktoré preukazujú, že napriek tomu, že materské spoločnosti sú 100 % vlastníkmi základného imania svojich dcérskych spoločností, bola hospodárska jednota skupiny narušená, pretože mechanizmus zabezpečujúci zosúladenie obchodného správania dcérskych a materských spoločností riadne nefungoval.

164. Žalobkyne však v tomto prípade takéto dôkazy nepredložili.

165. Rovnako treba pripomenúť, že tak Súdny dvor, ako aj Všeobecný súd už konštatovali, že domnienka uplatňovania rozhodujúceho vplyvu materskou spoločnosťou na správanie jej dcérskej spoločnosti nie je nevyvrátiteľná. Podľa judikatúry domnienka, aj keď je ťažké ju vyvrátiť, spadá do rozumných medzí, pokiaľ je primeraná legitímne sledovanému cieľu, pokiaľ možno predložiť dôkazy preukazujúce opak a pokiaľ je zabezpečené právo na obhajobu (rozsudok Elf Aquitaine/Komisia, už citovaný v bode 146 vyššie, bod 62 a tam citovaná judikatúra, a rozsudok Všeobecného súdu z 27. septembra 2012, Shell Petroleum a i./Komisia, T‑343/06, bod 54). Vzhľadom na úvahy uvedené v bodoch 147 až 150 vyššie je takým prípad, pokiaľ ide o domnienku týkajúcu sa existencie hospodárskej jednoty medzi dcérskou spoločnosťou a jej jedinou materskou spoločnosťou.

166. Výhradu žalobkýň založenú na nevyvrátiteľnej povahe predmetnej domnienky treba preto zamietnuť.

Záver

167. Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba prijať záver, že Komisia správne usúdila, že spoločnosti Sasol Wax a Sasol Wax International tvorili jednu hospodársku jednotku v zmysle judikatúry citovanej v bode 36 vyššie, pričom spoločnosti tvoriace túto jednotku možno považovať za solidárne zodpovedné za predmetné porušenie.

168. Okrem toho treba uviesť, že žalobkyne neuviedli nijaké konkrétne tvrdenie, pokiaľ ide o vyvrátenie domnienky skutočného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu spoločnosťou Sasol Holding in Germany na obchodné správanie spoločnosti Sasol Wax International alebo spoločnosťou Sasol Ltd na obchodné správanie spoločnosti Sasol Holding in Germany.

169. Z tohto dôvodu treba zamietnuť druhý žalobný dôvod v celom rozsahu.

O návrhu žalobkýň na vykonanie dôkazu

170. Žalobkyne navrhujú, aby boli páni C. D. I. a R. G. S, konatelia spoločnosti Sasol Wax v období Sasol, vypočutí ako svedkovia v súvislosti so skutočnosťou, že ani Sasol Wax International, ani Sasol Ltd nedávali svojej dcérskej spoločnosti pokyny a že Sasol Wax určovala svoje obchodné správanie nezávisle.

171. Vzhľadom na predchádzajúcu analýzu Všeobecný súd usudzuje, že uvedené svedectvá nemôžu ovplyvniť otázku pripísania porušenia, ktorého sa dopustila Sasol Wax, spoločnostiam Sasol Wax International, Sasol Holding in Germany a Sasol Ltd. V dôsledku toho nie je potrebné vyhovieť návrhu žalobkýň na vykonanie dôkazu.

3. O treťom žalobnom dôvode týkajúcom sa neexistencie solidárnej zodpovednosti spoločnosti Vara v období Schümann a v období spoločného podniku

172. Žalobkyne uvádzajú, že v období Schümann spoločnosť, ktorá sa priamo podieľala na porušení, HOS, bola ovládaná spoločnosťou Vara a v poslednom rade osobne pánom Schümannom. Takisto v období spoločného podniku spoločnosť Vara tiež vykonávala spoločnú kontrolu nad prevádzkovým podnikom, spoločnosťou Schümann Sasol. Komisia sa tým, že spoločnosti Vara nepripísala zodpovednosť za konania spoločností HOS a Schümann Sasol a uplatnila výlučne solidárnu zodpovednosť spoločnosti Sasol za obdobie spoločného podniku, dopustila diskriminácie spoločnosti Sasol vo vzťahu k spoločnosti Vara.

173. Komisia vôbec nevysvetlila dôvody, pre ktoré zaobchádzala rozdielne na jednej strane so spoločnosťou Sasol a na druhej strane so spoločnosťou Vara/Hans‑Otto Schümann. Žalobkyne okrem toho pripomínajú zásady vyplývajúce z rozsudku HFB a i./Komisia, už citovaného v bode 33 vyššie (bod 105).

174. Tento postup Komisie vážne ohrozil opravné prostriedky, ktorými disponujú spoločnosti Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany a Sasol Wax International na účely podania regresnej žaloby proti pánovi Schümannovi a/alebo spoločnosti Vara, pretože Sasol by musela preukázať, že sa pán Schümann a spoločnosť Vara podieľali na porušení. Také preukázanie by však bolo osobitne ťažké, keďže žalobkyne by museli vysvetliť dôvody, pre ktoré Komisia nezohľadnila zodpovednosť ani spoločnosti Vara, ani pána Schümanna. Okrem toho konštatovanie solidárnej zodpovednosti spoločnosti Vara a pána Schümanna bolo pre spoločnosť Sasol o to viac významnejšie, keďže kartel bol vytvorený najmä spoločnosťou HOS a pánom Schümannom v čase, keď Sasol nevykonávala nijakú činnosť v európskom sektore parafínových voskov.

175. Napokon z dôvodu absencie konštatovania solidárnej zodpovednosti spoločnosti Vara Komisia neuplatnila vo vzťahu k obratu spoločnosti Vara hornú hranicu 10 % stanovenú v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003.

176. Komisia poukazuje na to, že disponuje mierou voľnej úvahy na rozhodnutie o tom, ktorý subjekt podniku považuje za zodpovedný za porušenie, pričom jej posúdenie sa uskutočňuje podľa prípadu a nemá povinnosť odôvodniť skutočnosť, že vo vzťahu tretím osobám neprijala podobné akty ako tie, ktoré adresovala subjektom, ktorým bola pripísaná zodpovednosť.

177. V každom prípade Komisia uvádza, že podľa judikatúry, pokiaľ podnik svojím správaním porušil článok 81 ods. 1 ES, nemôže sa úplne vyhnúť sankcii z dôvodu, že inému hospodárskemu subjektu nebola uložená pokuta. Aj keby sa Komisia dopustila pochybenia tým, že nepripísala porušenie spoločnosti Vara, dodržiavanie zásady rovnosti zaobchádzania musí byť v súlade so zásadou zákonnosti, podľa ktorej sa nikto nemôže vo svoj prospech dovolávať nezákonnosti, ku ktorej došlo v prospech iného.

178. Najskôr treba uviesť, že vzhľadom na to, že prvému žalobnému dôvodu sa vyhovelo, netreba preskúmať porušeni