Hoci článok 287 ES a ani nariadenie č. 17 výslovne neuvádzajú, na ktoré informácie nad rámec obchodného tajomstva sa vzťahuje profesijné tajomstvo, z voľnej formulácie článku 287 ES, z článku 13 ods. 1 nariadenia č. 2842/98 o vypočutí strán v určitých konaniach podľa článkov [81 ES] a [82 ES] a z judikatúry vyplýva, že pojem „informácie chránené služobným tajomstvom“ zahrnuje rovnako dôverné informácie, ktoré nie sú obchodným tajomstvom. Z tohto širšieho chápania pojmu „informácie chránené služobným tajomstvom“ vyplýva, že článok 21 nariadenia č. 17 a článok 9 rozhodnutia 2001/462 pôsobnosti vyšetrovateľov [úradníkov poverených vypočutím – neoficiálny preklad] v niektorých konaniach vo veci hospodárskej súťaže majú byť vykladané v tom zmysle, že sa podobne ako článok 13 ods. 1 nariadenia č. 2842/98 uplatnia tak na obchodné tajomstvo, ako aj na iné dôverné informácie. Okrem toho dôverná povaha informácií, ktoré ako profesijné tajomstvo vyžadujú ochranu na základe článku 287 ES, môže vyplývať rovnako z ďalších ustanovení primárneho alebo sekundárneho práva Spoločenstva, ako napríklad z ustanovení článku 4 nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie alebo dokonca z ustanovení článku 286 ES a nariadenia č. 45/2001 o ochrane jednotlivcov so zreteľom na spracovanie osobných údajov inštitúciami a orgánmi spoločenstva a o voľnom pohybe takýchto údajov.

Pokiaľ ide všeobecne o povahu obchodného tajomstva alebo iných informácií, na ktoré sa vzťahuje profesijné tajomstvo, je v prvom rade nevyhnutné, aby toto obchodné tajomstvo alebo dôverné informácie boli známe iba obmedzenému počtu osôb. Ďalej musí ísť o informácie, ktorých sprístupnenie môže spôsobiť závažnú ujmu osobe, ktorá ich poskytla, alebo tretím osobám. Nakoniec je nevyhnutné, aby si záujmy, ktoré by mohli byť poškodené sprístupnením informácií, zasluhovali ochranu. Posúdenie dôvernej povahy informácie v tejto súvislosti vyžaduje vyváženie individuálnych legitímnych záujmov, ktoré odporujú tomuto sprístupneniu, a všeobecného záujmu, ktorý vyžaduje, aby orgány Spoločenstva pri výkone svojich činností čo možno najviac rešpektovali zásadu otvorenosti.

Z toho na jednej strane vyplýva, že keď úradník poverený vypočutím prijme rozhodnutie na základe článku 9 tretieho odseku rozhodnutia 2001/462, je povinný skúmať nielen to, či znenie rozhodnutia prijatého na základe nariadenia č. 17, ktoré je určené na uverejnenie, obsahuje obchodné tajomstvo alebo iné dôverné informácie požívajúce podobnú ochranu, ale musí tiež overiť, či toto znenie obsahuje iné informácie, ktoré nemôžu byť sprístupnené verejnosti buď z dôvodu pravidiel práva Spoločenstva, ktoré ich osobitne chránia, alebo z dôvodu, že patria medzi informácie, na ktoré sa v dôsledku ich povahy vzťahuje profesijné tajomstvo. Na druhej strane Súd prvého stupňa v rámci svojho preskúmania zákonnosti musí dbať na to, aby úradník poverený vypočutím dodržiaval hranice takto vymedzeného vlastného mandátu, a teda musí skúmať, či tento úradník správne uplatnil ochranu profesijného tajomstva v prejednávanom prípade. Napriek tomu Súd prvého stupňa nemôže úradníkovi poverenému vypočutím vytýkať, že nenapravil prípadné nezrovnalosti, ktorých sa dopustila Komisia pri prijatí rozhodnutia, ktoré bolo uverejnené, vzhľadom na to, že preskúmanie týchto nezrovnalostí nespadá do jeho právomocí. Súd prvého stupňa teda nemôže spochybniť formálnu zákonnosť ako ani dôvodnosť rozhodnutia, ktoré má byť uverejnené, a to ani vtedy, ak by toto rozhodnutie malo závažné nedostatky.

(pozri body 63 – 66)