ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Vec T-339/06

Helénska republika

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Poľnohospodárstvo — Spoločná organizácia trhu s vínom — Podpora na reštrukturalizáciu a konverziu vinohradov — Nariadenie (ES) č. 1493/1999 — Stanovenie konečných finančných príspevkov priznaných členským štátom — Rozhodnutie 2006/669/ES — Záväzná povaha lehoty stanovenej článkom 16 ods. 1 nariadenia (ES) č. 1227/2000 — Zásady lojálnej spolupráce, dobrej viery a riadnej správy vecí verejných, proporcionality a potrebného účinku“

Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) z 11. decembra 2008 II ‐ 3527

Abstrakt rozsudku

Poľnohospodárstvo – Spoločná organizácia trhov – Podpora na reštrukturalizáciu a konverziu v sektore vinárstva – Stanovenie konečných finančných príspevkov priznaných členským štátom

(Nariadenie Rady č. 1493/1999, článok 14 ods. 1 a 2; nariadenie Komisie č. 1227/2000, článok 16 ods. 1)

Zo znenia článku 16 ods. 1 nariadenia č. 1227/2000 stanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie nariadenia č. 1493/1999 o spoločnej organizácii trhu s vínom s ohľadom na výrobný potenciál, ako aj zo systematiky a účelu právnej úpravy, ktorej je jedným z prvkov, vyplýva, že lehota stanovená uvedeným článkom má záväznú povahu. Záväzná povaha lehoty k 10. júlu určená pre členské štáty na vykázanie výdavkov, ktoré vznikli a ktoré boli účtovne potvrdené k 30. júnu, ako aj dotknutá celková plocha, je potvrdená funkciou tejto lehoty, t. j. má za úlohu umožniť účinné uplatňovanie stanovenia príspevkov upravených článkom 14 ods. 1 a 2 nariadenia č. 1493/1999 preto, aby boli orientačné finančné príspevky prispôsobené, najmä v závislosti od skutočných výdavkov.

Záväzná povaha uvedenej lehoty je rovnako potvrdená cieľom, ktorý sleduje vykázanie dotknutých výdavkov a plôch, keďže tieto výdavky súvisia s prebiehajúcim finančným rokom. Deň 10. júla sa viaže na deň 15. októbra toho istého roka a bol stanovený preto, aby mala Komisia dostatočný čas na prispôsobenie a uverejnenie rozhodnutia, ktorým sa stanovujú konečné finančné príspevky stanovené článkom 14 ods. 2 nariadenia č. 1493/1999 pred 15. októbrom. Na to, aby členské štáty mohli uskutočniť posledné platby, ktoré sa týkajú výdavkov vykázaných na základe článku 16 ods. 1 nariadenia č. 1227/2000, pred uplynutím prebiehajúceho finančného roka a dosiahli ich preplatenie Komisiou pred uplynutím rozpočtového roka z disponibilných rozpočtových položiek pre tento finančný rok, potrebný účinok predmetných ustanovení vyžaduje, aby sa rozhodnutie, ktorým sa stanovujú konečné finančné príspevky členským štátom na finančný rok, prijalo pred jeho uplynutím, to znamená do 15. októbra.

(pozri body 25, 28 — 31, 35)
Predmetom povinnosti odôvodnenia je jednak poskytnúť dotknutej osobe dostatočné podklady na to, aby zistila, či je rozhodnutie dôvodné, alebo či má vady, ktoré by umožnili napadnúť jeho zákonnosť, a jednak umožniť súdu vykonať preskúmanie zákonnosti rozhodnutia. Rozhodnutie, ktoré nie je vôbec odôvodnené tak z hľadiska jeho textu samotného, ako aj z hľadiska prvkov týkajúcich sa jeho znenia alebo kontextu, ktoré súviseli s jeho prijatím, nemôže byť totiž predmetom preskúmania vnútornej zákonnosti súdom, a to bez ohľadu na rozsah tohto preskúmania. Pokiaľ by pre autora rozhodnutia neexistovala povinnosť uviesť dôvody, ktoré viedli k jeho prijatiu, spôsobilosť súdu splniť svoje poslanie spočívajúce v preskúmaní vnútornej zákonnosti aktov, ktoré sú mu predložené, ako aj súdna ochrana priznaná jednotlivcovi, by tak boli ohrozené a záviseli by na úvahe autora uvedeného rozhodnutia. Požiadavka, aby inštitúcia predložila odôvodnenie svojich rozhodnutí, je teda neoddeliteľná od existencie právomoci súdu preskúmať dôvodnosť uvedených rozhodnutí, ktorá musí byť v spoločenstve práva zabezpečená za rovnakých podmienok pre každého jednotlivca, ktorý uplatňuje svoje právo na súdnu ochranu.

Preto Súd prvého stupňa nemôže dospieť k záveru, že neexistuje povinnosť orgánu oprávneného uzatvárať pracovné zmluvy odôvodniť rozhodnutie o výpovedi zmlúv dočasných zamestnancov na dobu neurčitú z dôvodu, že v tejto situácii bol povinný splniť len podmienky týkajúce sa výpovednej doby stanovené v článku 47 písm. c) bode i) podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov.

(pozri body 108 – 110)
slovná ochranná známka S-HE pre tovary a služby tried 3, 9, 14, 16, 18, 24, 25, 28, 32, 38, 41 a 42 — prihláška č. 2766723

Ochranná známka alebo označenie, ktoré je základom námietky:
Usmernenia nemôžu byť chápané len z hľadiska ich znenia. Treba ich vykladať aj z hľadiska článku 87 ES a cieľa tohto ustanovenia, t. j. cieľa nerušenej hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu. Rovnako je Komisia síce viazaná pravidlami a oznámeniami, ktoré prijíma v oblasti štátnej pomoci, ale iba pokiaľ sa neodchyľujú od riadneho uplatňovania noriem Zmluvy, keďže tieto predpisy nemôžu byť vykladané v tom zmysle, ktorým by sa zúžil dosah článkov 87 ES a 88 ES alebo ktorý by bol v rozpore s cieľmi stanovenými v týchto článkoch.

Investičná štátna pomoc už svojou povahou posilňuje konkurenčné postavenie príjemcu pomoci vo vzťahu k jeho konkurentom, lebo poskytnutá suma znižuje investičné náklady, ktoré znáša príjemca, a tým ho zvýhodňuje voči ostatným výrobcom v sektore, ktorí realizovali alebo zamýšľali realizovať podobnú investíciu na svoje vlastné náklady. Z dôvodu zvýšenej konkurencieschopnosti príjemcu v dôsledku pomoci teda táto pomoc sama osebe zapríčiňuje, že príjemca nachádza odbytištia pre svoje výrobky ľahšie v porovnaní s výrobkami, ktoré neboli dotované. Čím väčšia je dotácia, tým ľahšie možno nájsť odbytištia pre výrobky príjemcu.

Z uvedeného vyplýva, že ak by sa skúmanie v zmysle bodu 4.2.5 usmernení Spoločenstva týkajúcich sa štátnej pomoci v sektore poľnohospodárstva, podľa ktorého sa nijaká pomoc nesmie poskytnúť, ak nie je možné dostatočne preukázať, že pre dotknuté výrobky existujú na trhu bežné odbytištia, v podstate uskutočnilo na základe existencie odbytíšť pre dotovanú výrobu príjemcu spornej pomoci bez ohľadu na všeobecnú situáciu na trhu, v rámci ktorého príjemca konkuruje ostatným výrobcom s tými istými odbytišťami, viedlo by to k povoleniu pomoci, ktorá narušením hospodárskej súťaže zabezpečuje odbytištia pre výrobky príjemcu aj na trhu, ktorý sa vyznačuje nadmernou výrobou alebo prebytkom kapacít a na ktorom nedotovaní konkurenti majú ťažkosti obchodovať so svojimi výrobkami. Takýto výklad usmernení by teda bol v rozpore s článkom 87 ES.

Navyše kritérium uvedené v bode 4.2.5 usmernení odráža podmienku vyplývajúcu z článku 87 ods. 3 písm. c) ES, podľa ktorej nijaká pomoc, ktorá mení podmienky obchodu v rozsahu, aký je v rozpore so spoločným záujmom, nemôže byť zlučiteľná so spoločným trhom.

(pozri body 91, 135, 136, 176)
Iné subjekty ako osoba, ktorej je rozhodnutie určené, môžu tvrdiť, že sa ich rozhodnutie osobne týka, iba vtedy, keď sa ich týka na základe ich určitých osobitných vlastností alebo na základe okolnosti, ktorá ich odlišuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe, a tým ich individualizuje obdobným spôsobom ako osobu, ktorej je rozhodnutie určené.

So zreteľom na rozhodnutie Komisie konštatujúce nezlučiteľnosť štátnej pomoci so spoločným trhom to tak je v prípade, keď jeden podnik je 100% vlastníkom podniku, ktorému je sporné rozhodnutie určené. Tento podnik je vzhľadom na toto rozhodnutie odlíšený vo vzťahu ku ktorejkoľvek inej osobe, a najmä vo vzťahu ku ktorémukoľvek inému hospodárskemu subjektu na relevantnom trhu.

(pozri body 40, 43)
2.

Burie Onderzoek en Advies je na základe zmluvy Telepromise (Telematics to Provide for Missing Services) s označením „Projekt UR 1028“ povinná zaplatiť Komisii sumu 109535,62 eura zvýšenú o úroky z omeškania vo výške zákonnej úrokovej sadzby uplatniteľnej v Holandsku od 31. augusta 2001 až do úplného zaplatenia dlhu.
Vec T-277/06

Omnicare, Inc.,

proti

Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)

„Ochranná známka Spoločenstva — Námietkové konanie — Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva OMNICARE — Skoršia národná obrazová ochranná známka OMNICARE — Zamietnutie žiadosti o restitutio in integrum“

Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) zo 7. mája 2009 II ‐ 1305

Abstrakt rozsudku

Ochranná známka Spoločenstva – Procesné ustanovenia – Restitutio in integrum – Pôsobnosť

(Nariadenie Rady č. 40/94, článok 78 ods. 5, zmenený a doplnený nariadením č. 422/2004)

Článok 78 ods. 5 nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva, zmenený a doplnený nariadením č. 422/2004, stanovuje, že „tento článok sa nevzťahuje na lehoty uvedené v odseku 2 tohto článku, článku 42 ods. 1 a 3 a článku 78a“.

Výraz „na lehoty uvedené v… článku 78a“ figurujúci v článku 78 ods. 5 nariadenia č. 40/94 v znení zmien a doplnení sa však nemôže vykladať tak, že znamená, že lehoty, ktoré sú upravené ustanoveniami spomínanými v článku 78a ods. 2 nariadenia č. 40/94 sú rovnako vylúčené z pôsobnosti článku 78 toho istého nariadenia. Tieto lehoty totiž nie sú „uvedené“ v článku 78a nariadenia č. 40/94.

Preto je posúdenie, podľa ktorého je prekluzívna lehota na podanie námietok a lehota na podanie odvolania rovnaká a pri oboch je restitutio in integrum vylúčené, nesprávne.

Argumentácii, podľa ktorej zákonodarca v roku 2004 zamýšľal upresniť, že restitutio in integrum sa neuplatňuje na článok 59 nariadenia č. 40/94, totiž odporuje predovšetkým absencia výslovného uvedenia článku 59 v zozname výnimiek. Pokiaľ zákonodarca zamýšľal odstrániť neistotu v tejto otázke, bolo možné rozumne očakávať, že by tak urobil výslovne, o to viac, že menil odsek 5 článku 78 nariadenia č. 40/94.

V nadväznosti na to odôvodnenie založené na mechanizme viacstupňovej výnimky sa zdá byť spochybnené skutočnosťou, že článok 42 nariadenia č. 40/94 je rovnako uvedený v článku 78a toho istého nariadenia. Všetky odkazy na článok 42 ods. 1 a 3 nariadenia č. 40/94 by logicky mali byť v článku 78 ods. 5 tohto istého nariadenia odstránené, pokiaľ by toto odôvodnenie bolo správne. Zjavne to tak nie je, čo nasvedčuje téze, podľa ktorej sa obmedzenia stanovené článkom 78 ods. 5 nariadenia č. 40/94 netýkajú jeho článku 59.

Nakoniec, keďže odsek 5 článku 78 nariadenia č. 40/94 zavádza obmedzenie procesných práv priznaných týmto článkom účastníkom konania, musí byť vykladaný reštriktívne.

(pozri body 43, 45 — 49)
Vec T-234/06

Giampietro Torresan

proti

Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)

„Ochranná známka Spoločenstva — Konanie o vyhlásenie neplatnosti — Slovná ochranná známka Spoločenstva CANNABIS — Absolútny dôvod zamietnutia — Opisný charakter — Článok 7 ods. 1 písm. c) a článok 51 ods. 1 písm. a) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 7 ods. 1 písm. c) a článok 52 ods. 1 písm. a) nariadenia (ES) č. 207/2009]“

Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 19. novembra 2009 II ‐ 4187

Abstrakt rozsudku

Ochranná známka Spoločenstva – Vzdanie sa, výmaz a neplatnosť – Absolútne dôvody neplatnosti – Zápis v rozpore s článkom 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94

[Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. c) a článok 51 ods. 1 písm. a)]

Ochranná známka CANNABIS nemôže byť zapísaná ako ochranná známka Spoločenstva pre „pivá“ a „víno, liehoviny, likéry, sekty, šumivé víno, šampanské“, ktoré patria do tried 32 a 33 v zmysle Niceskej dohody, z dôvodu existencie absolútneho dôvodu zamietnutia uvedeného v článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva.

Slovné označenie CANNABIS samo osebe predstavuje pre spotrebiteľov jednoduché a priame určenie jednej z možných prísad výrobkov, pre ktoré bola ochranná známka zapísaná. Významne tým prekračuje oblasť sugescie a vstupuje do oblasti opisnej. Uvedené označenie preto treba považovať za opisné, nie za sugestívne alebo náznakové.

Samotný výraz „cannabis“ používaný ako ochranná známka sa bude môcť považovať za opisný, ak bude označovať, skutočne alebo teoreticky, jednu z vlastností výrobku, t. j. jednu z prísad, ktorú možno použiť pri výrobe dotknutých nápojov. Vzhľadom na ponuku nápojov obsahujúcich konope už existujúcu na trhu by označenie CANNABIS odteraz mohlo označovať jednu z prísad používaných pri výrobe výrobkov, pre ktoré bola ochranná známka zapísaná.

Navyše skutočnosť, že výraz má viacero významov, nie je dôležitá pre stanovenie jeho opisného charakteru. Skutočnosť, že výraz „cannabis“ môže mať tri rôzne významy, tak nehrá žiadnu úlohu, pokiaľ ide o určenie jeho opisného charakteru. Na uplatnenie článku 7 ods. 1 písm. c) uvedeného nariadenia stačí, aby existoval priamy a skutočný vzťah medzi jedným z významov a dotknutými výrobkami.

Z toho vyplýva, že označenie CANNABIS označuje rastlinu konopu, ktorá je dobre známa verejnosti z dôvodu jej medializácie a ktorá sa používa pri výrobe niektorých potravín a nápojov. Priemerný spotrebiteľ si teda bezprostredne a bez ďalšieho uvažovania uvedomí súvislosť medzi dotknutým označením a vlastnosťami výrobkov, pre ktoré bola ochranná známka zapísaná, v dôsledku čoho je toto označenie opisné.

(pozri body 34, 36 — 38)
Retroaktívne uplatňovanie novej, menej prísnej špecifikácie zavedené v rámci zmeny zaradenia účinnej látky do prílohy I smernice 91/414 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh neporušuje zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery.

Zásada právnej istoty totiž vo všeobecnosti bráni tomu, aby časová účinnosť aktu Spoločenstva bola stanovená odo dňa, ktorý predchádza dňu zverejnenia tohto aktu, okrem výnimočných prípadov, ak to vyžaduje sledovaný cieľ a ak je legitímna dôvera dotknutých subjektov náležite rešpektovaná.

Pokiaľ ide o prvú podmienku, Komisia tým, že stanovila retroaktívny účinok špecifikácie účinnej látky chlórtalonil zmenenej smernicou 2006/76, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 91/414, chce zabrániť tomu, aby členské štáty boli povinné, hoci len veľmi krátko, uplatňovať prísnejšiu špecifikáciu stanovenú smernicou 2005/53. Treba teda konštatovať, že sledovaný cieľ vyžaduje, aby Komisia stanovila spätné uplatňovanie novej, menej prísnej špecifikácie.

Pokiaľ ide o druhú podmienku, vzhľadom na to, že zmenená špecifikácia má za následok len menej prísne podmienky zaradenia, jej retroaktívny účinok nemôže sám osebe narušiť legitímnu dôveru dotknutých osôb. Vzhľadom na to, že samotný žalobca stál za touto zmenou, ktorá stanovila menej prísne požiadavky na povolenie jeho prípravkov, nemôže byť skutočnosť, že mu nebolo poskytnuté prechodné obdobie, počas ktorého by sa mohol prispôsobiť novým požiadavkám, v rozpore so zásadami právnej istoty a legitímnej dôvery.

(pozri body 82, 86 — 88, 91, 99)
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Konanie – Námietka prekážky začatého konania – Zhodnosť účastníkov konania, predmetu konania a dôvodov v obidvoch žalobách – Neprípustnosť žaloby podanej ako druhej (pozri bod 29)

2. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Voľná úvaha Komisie – Hranice – Dodržiavanie zásady rovnosti zaobchádzania (nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2) (pozri body 40 – 42)

3. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Dĺžka trvania porušenia – Dlhodobé porušenia – Zvýšenie východiskovej sumy o 10 % ročne – Voľná úvaha Komisie (nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 B) (pozri body 57, 58)

Subject of the case

Predmet

Návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie K(2006) 4180 z 20. septembra 2006 týkajúceho sa konania podľa článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/F‑1/38.121 – Tvarovky), ako aj subsidiárne návrh na zníženie pokuty uloženej žalobkyniam v uvedenom rozhodnutí

Výrok

Výrok

1. Žaloba sa zamieta.

2. IMI plc, IMI Kynoch Ltd, Yorkshire Fittings Ltd, VSH Italia Srl, Comap SA a Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG sú povinné nahradiť trovy konania.
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Prístup k spisu – Rozsah – Neoznámenie dokumentu v neprospech – Odlišné dôsledky podľa dôležitosti dokumentu so zreteľom na dôkazné bremeno, ktoré zaťažuje Komisiu (pozri body 30 – 32)

2. Hospodárska súťaž – Kartely – Dôkaz – Stupeň presnosti požadovaný pri dôkazoch použitých Komisiou (článok 81 ods. 1 ES) (pozri body 47 – 49)

3. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Dôkaz – Vyhlásenie obvineného podniku spochybnené inými podnikmi, ktoré sa účastnili rovnakého kartelu – Dôkazná hodnota – Posúdenie (článok 81 ods. 1 ES) (pozri bod 50)

4. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Povinnosť Komisie predložiť dôkaz o porušení a o dĺžke jeho trvania – Rozsah dôkazného bremena (článok 81 ods. 1 ES) (pozri bod 51)

5. Hospodárska súťaž – Kartely – Účasť podniku na protisúťažných iniciatívach – Dostatočná povaha tacitného schválenia bez verejného dištancovania sa na vznik zodpovednosti podniku (článok 81 ods. 1 ES) (pozri body 86 – 88)

6. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Pasívna úloha podniku alebo úloha nasledovateľa – Kritériá posúdenia (oznámenie Komisie 98/C 9/03) (pozri body 98, 99)

Subject of the case

Predmet

Návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie K(2006) 4180 z 20. septembra 2006 týkajúceho sa konania podľa článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/F‑1/38.121 – Tvarovky), ako aj subsidiárne návrh na zníženie pokuty uloženej žalobkyniam v uvedenom rozhodnutí

Výrok

Výrok

1. Článok 1 rozhodnutia Komisie K(2006) 4180 z 20. septembra 2006 týkajúceho sa konania podľa článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/F‑1/38.121 – Tvarovky) sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka obdobia od 30. júla 1996 do 31. júla 1997 z dôvodu účasti spoločností Kaimer GmbH & Co. Holding KG a Sanha Kaimer GmbH & Co. KG a obdobia od 1. januára 1998 do 14. júla 1999 z dôvodu účasti spoločnosti Sanha Italia Srl.

2. Výška pokuty uložená spoločnosti Kaimer sa stanovuje na 7,15 milióna eur, z čoho 7,15 milióna eur zaplatí spoločne a nerozdielne so spoločnosťou Sanha Kaimer a 6,325 milióna eur so spoločnosťou Sanha Italia.

3. V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

4. Kaimer, Sanha Kaimer a Sanha Italia znášajú vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť 50 % trov konania Európskej komisie.

5. Komisia znáša 50 % vlastných trov konania.
1.

Rozhodnutie Komisie K(2005) 4634 v konečnom znení z 30. novembra 2005 týkajúce sa konania podľa článku 81 [ES] (vec COMP/F/38.354 – Priemyselné vrecia) sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka spoločnosti FLSmidth & Co. A/S a v akom sa mal tento podnik podieľať na jedinom a pokračujúcom porušení uvedenom v článku 1 ods. 1 v období od 31. decembra 1990 do 31. decembra 1991.
Navyše zachovanie možnosti prijať dodatočné dôkazy je v súlade s myšlienkou rozsudku ÚHVT/Kaul. V konaní, v ktorom bol tento rozsudok vydaný, Súdny dvor potvrdil prijatie dôkazov, ktoré neboli predložené včas, na základe zásad právnej istoty a riadneho výkonu spravodlivosti, podľa ktorých vecné posúdenie námietky musí byť čo najúplnejšie s cieľom zabrániť zápisu ochranných známok, ktoré by mohli byť následne vyhlásené za neplatné. Za týchto okolností môžu tieto zásady prevážiť nad zásadou efektívnosti konania, ktorá je základom nevyhnutnosti dodržiavania lehôt, v prípade, ak to okolnosti prípadu vo veci samej odôvodňujú.

Iste, je pravda, že Všeobecný súd už rozhodol, že článok 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva, ako ho vykonáva pravidlo 22 ods. 1 nariadenia č. 2868/95, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94, v znení platnom a účinnom pred jeho zmenou a doplnením nariadením č. 1041/2005, teraz pravidlo 22 ods. 2 rovnakého nariadenia po tejto zmene a doplnení, stanovuje, že predloženie dôkazov o používaní skoršej ochrannej známky po uplynutí lehoty stanovenej na tento účel v podstate spôsobí zamietnutie námietky bez toho, aby Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) v tejto súvislosti disponoval voľnou úvahou.

Naďalej však platí, že Všeobecný súd tiež rozhodol, že pravidlo 22 ods. 2 druhú vetu nariadenia č. 2868/95 nemožno vykladať v tom zmysle, že bráni zohľadneniu akýchkoľvek dodatočných dôkazov o nových skutočnostiach, hoci by tieto dôkazy boli predložené po uplynutí predmetnej lehoty.

Hoci prijatie dôkazov o používaní, ktoré neboli predložené včas, musí podliehať vzniku „novej skutočnosti“, presvedčivé dôvody, ktoré svedčia v prospech prijatia týchto dôkazov, existujú vtedy, keď „nová skutočnosť“ v zmysle rozsudku z 12. decembra 2007, CORPO livre, T-86/05, vznikla na základe rozhodnutia námietkového oddelenia. V prípade, ak namietateľ v rámci stanovenej lehoty predloží počiatočné relevantné dôkazy, ktoré v dobrej viere považuje za dostatočné na to, aby podporili jeho návrhy, a len na základe rozhodnutia námietkového oddelenia sa dozvie, že tieto dôkazy nie sú považované za dostačujúce, neexistuje žiadny relevantný dôvod, ktorý by mu bránil posilniť alebo objasniť obsah počiatočných dôkazov tým, že predloží dodatočné dôkazy, ak požiada odvolací senát, aby vec opätovne plne preskúmal.

Tvrdenie, podľa ktorého majú namietatelia, ktorých zaťažuje dôkazné bremeno a ktorí ho musia uniesť, vo všeobecnosti možnosť predložiť úplné dôkazy už na začiatku konania spolu so svojimi vyjadreniami, nie je presvedčivé. Vo všetkých prípadoch, keď dôkazy neboli predložené včas, dochádza zo svojej podstaty aj k nedodržaniu pôvodne stanovenej lehoty. Ak by samotná skutočnosť, že lehota nebola dodržaná, postačovala na vylúčenie možnosti predložiť dodatočné dôkazy, článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 by nebol nikdy uplatniteľný, a preto by bol zbavený akéhokoľvek významu.

(pozri body 37 – 41)
Okrem toho cieľom bodu 22 oznámenia o spolupráci, ktorý ponúka definíciu pojmu „pridaná hodnota“, je len ozrejmiť bod 21, ktorý odkazuje na pojem „významná pridaná hodnota“. Samotný pojem „pridaná hodnota“ naznačuje, že Komisia musí bez ohľadu na fázu správneho konania posúdiť hodnotu poskytnutých dôkazov v porovnaní s ostatnými dôkazmi, ktorými disponuje, a to buď v nadväznosti na inšpekcie, alebo preto, že jej boli poskytnuté inými podnikmi. Prípadné uznanie pridanej hodnoty predložených dôkazov v predbežnej fáze by vôbec nemalo vplyv na konečné posúdenie Komisiou a na úroveň zníženia pokuty, ktoré bolo priznané podniku a ktoré sa uplatní v tom čase.

Komisia pri výkone svojej voľnej úvahy v súvislosti so spoluprácou podnikov nemôže ignorovať zásadu rovnosti zaobchádzania, ktorá je porušená, ak sa s porovnateľnými situáciami zaobchádza odlišným spôsobom alebo ak sa s odlišnými situáciami zaobchádza rovnako, pokiaľ nie je také zaobchádzanie objektívne odôvodnené alebo táto zásada bráni tomu, aby Komisia zaobchádzala odlišne so spoluprácou podnikov, ktorých sa týka to isté rozhodnutie. Komisia túto zásadu neporušuje vtedy, keď prizná alebo neprizná zníženie výšky pokuty na základe spolupráce dotknutého podniku s Komisiou počas správneho konania. Rozdielne zaobchádzanie s dotknutými podnikmi sa musí dať pripísať neporovnateľnej miere spolupráce, a to najmä v rozsahu, v akom pozostávala z poskytnutia rôznych informácií, poskytnutia týchto informácií v rôznych štádiách správneho konania alebo za odlišných okolností.

Pokiaľ podnik v rámci spolupráce iba potvrdí, a to menej presným a výslovným spôsobom, určité informácie, ktoré už v rámci spolupráce poskytol iný podnik, nemožno mieru spolupráce tohto podniku, hoci je nesporné, že do istej miery pre Komisiu bola užitočná, považovať za porovnateľnú so spoluprácou podniku, ktorý uvedené informácie poskytol ako prvý. Vyhlásenie, ktoré sa obmedzuje na to, že v určitom rozsahu potvrdí vyhlásenie, ktoré už Komisia mala k dispozícii, totiž neuľahčuje úlohu Komisie významným spôsobom. Nepostačuje teda na odôvodnenie zníženia sumy pokuty na základe spolupráce.

(pozri body 100, 102)