NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

prednesené 21. apríla 2016 ( 1 )

Vec C‑15/15

New Valmar BVBA

proti

Global Pharmacies Partner Health Srl

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank van koophandel te Gent (Obchodný súd Gent, Belgicko)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Voľný pohyb tovaru — Článok 35 ZFEÚ — Zákaz opatrení s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia dovozu — Spoločnosť so sídlom v holandskom jazykovom regióne Belgického kráľovstva — Právna úprava ukladajúca povinnosť vyhotovovať faktúry v holandskom jazyku pod hrozbou absolútnej neplatnosti — Zmluva s cezhraničným prvkom — Obmedzenie — Odôvodnenie — Proporcionalita“

I – Úvod

1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank van koophandel te Gent (Obchodný súd Gent, Belgicko), sa podľa znenia predloženej otázky týka výkladu článku 45 ZFEÚ týkajúceho sa voľného pohybu pracovníkov.

2. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania však vyplýva, že vec sama, a teda predmet tohto návrhu, v skutočnosti spadá do rámca voľného pohybu tovaru, konkrétne zákazu opatrení s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia dovozu medzi členskými štátmi, ktorý je stanovený v článku 35 ZFEÚ.

3. Tento návrh je totiž predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou so sídlom v holandskom jazykovom regióne Belgického kráľovstva a spoločnosťou so sídlom v Taliansku vo veci neuhradenia viacerých faktúr druhou uvedenou spoločnosťou, ktorá je s belgickou spoločnosťou viazaná koncesnou zmluvou. Predmetné faktúry boli vyhotovené v talianskom jazyku, zatiaľ čo podľa vnútroštátneho súdu mali byť tieto faktúry na základe belgickej právnej úpravy, ktorá sa na ne vzťahuje, vyhotovené výlučne v holandskom jazyku pod hrozbou neplatnosti, o ktorej rozhodne súd aj bez návrhu.

4. S prihliadnutím na rozsudok Las ( 2 ), v ktorom Súdny dvor rozhodol, že ekvivalentné ustanovenia tej istej právnej úpravy týkajúce sa pracovných zmlúv nie sú zlučiteľné s právom Únie, sa vnútroštátny súd pýta, či táto právna úprava môže mať odrádzajúci účinok aj vo vzťahu k cezhraničnému obchodu realizovanému belgickými spoločnosťami so sídlom vo flámskom regióne, a teda predstavuje zakázané obmedzenie výkonu slobôd voľného pohybu. V prípade, že by to tak bolo, sa vnútroštátny súd ďalej pýta, či môžu byť tieto prípadné obmedzujúce opatrenia odôvodnené jedným alebo viacerými cieľmi všeobecného záujmu, a v prípade kladnej odpovede či sú alebo nie sú primerané vzhľadom na sledované ciele.

II – Vnútroštátny právny rámec

5. Belgická ústava ( 3 ) vo svojom článku 4 uvádza, že „Belgicko sa delí na štyri jazykové regióny: francúzsky jazykový región, holandský jazykový región, dvojjazyčný región Brusel‑hlavné mesto a nemecký jazykový región“.

6. Podľa článku 129 ods. 1 bodu 3 Ústavy „parlamenty Francúzskeho spoločenstva a Flámskeho spoločenstva samostatne upravia dekrétom, bez zásahu federálneho zákonodarcu, používanie jazykov v:… spoločenských vzťahoch medzi zamestnávateľmi a ich zamestnancami, ako aj v aktoch a dokumentoch podnikov stanovených zákonom a nariadeniami“. Uvedené spoločenstvá sú federálnymi samosprávnymi celkami Belgicka.

7. Wetten op het gebruik van de talen in bestuurszaken (zákony o používaní jazykov v správnych veciach) ( 4 ) v článku 52 ods. 1 stanovujú, že „v aktoch a dokumentoch stanovených zákonom a nariadeniami… použijú priemyselné, obchodné alebo finančné podniky jazyk regiónu, v ktorom majú sídlo alebo rôzne prevádzkové sídla“.

8. Vlaamse taaldecreet (dekrét o používaní jazykov) prijal v roku 1973 Parlement van de Vlaamse Gemeenschap (Parlament Flámskeho spoločenstva) ( 5 ) na základe článku 129 ods. 1 bodu 3 Ústavy.

9. Podľa článku 1 uvedeného dekrétu v znení platnom v čase skutkových okolností vo veci samej sa tento nástroj „vzťahuje na fyzické a právnické osoby, ktoré majú prevádzkové sídlo v holandskom jazykovom regióne“ a „upravuje používanie jazykov v oblasti pracovnoprávnych vzťahov medzi zamestnávateľmi a pracovníkmi, ako aj v oblasti aktov a dokumentov podniku stanovených zákonom“.

10. Článok 2 tohto dekrétu spresňuje, že „jazykom, ktorý sa má používať v pracovnoprávnych vzťahoch medzi zamestnávateľmi a pracovníkmi, ako aj v aktoch a dokumentoch podnikov stanovených zákonom, je holandčina“. Jeho článok 5 prvý odsek dodáva, že „zamestnávateľ vyhotoví v holandskom jazyku všetky akty a dokumenty zamestnávateľov stanovené zákonom…“.

11. Článok 10 prvý odsek tohto dekrétu v rámci sankcií stanovuje, že „dokumenty alebo akty, ktoré odporujú ustanoveniam tohto dekrétu, sú neplatné. O ich neplatnosti rozhodne súd aj bez návrhu“. V druhom a treťom odseku tohto článku sa uvádza, že „rozsudok nariadi nahradenie sporných dokumentov aj bez návrhu“ a „zrušenie neplatnosti nadobúda účinnosť až odo dňa nahradenia: v prípade písomných dokumentov odo dňa predloženia náhradných dokumentov v kancelárii pracovného súdu“.

12. V nadväznosti na rozsudok Las ( 6 ) boli niektoré ustanovenia uvedeného dekrétu zmenené, avšak s účinnosťou od 2. mája 2014 ( 7 ), teda až po skutkových okolnostiach sporu vo veci samej a len v oblasti pracovnoprávnych vzťahov medzi zamestnávateľmi a pracovníkmi, ktoré nie sú predmetom tohto sporu.

III – Spor vo veci samej, prejudiciálna otázka a konanie na Súdnom dvore

13. Dňa 12. novembra 2010 uzavreli New Valmar BVBA, spoločnosť so sídlom v holandskom jazykovom regióne Belgického kráľovstva, a Global Pharmacies Partner Health Srl (ďalej len „GPPH“), spoločnosť so sídlom v Taliansku, zmluvu, ktorou bola GPPH ustanovená za výhradnú držiteľku koncesie spoločnosti New Valmar na území Talianska a ktorej platnosť mala uplynúť 31. decembra 2014.

14. Podľa článku 18 tejto koncesnej zmluvy sa táto zmluva riadila talianskym právom a súdmi príslušnými na riešenie prípadných sporov medzi zmluvnými stranami boli súdy v Gente (Belgicko).

15. Doporučeným listom z 29. decembra 2011 New Valmar predčasne ukončila túto zmluvu s účinnosťou od 1. júna 2012.

16. Dňa 30. marca 2012 podala New Valmar žalobu na Rechtbank van koophandel te Gent (Obchodný súd Gent), ktorou sa domáhala, aby bola spoločnosti GPPH uložená povinnosť zaplatiť jej sumu vo výške približne 234192 eur z titulu úhrady viacerých nezaplatených faktúr.

17. GPPH podala protinávrh, ktorým sa domáhala, aby bola spoločnosti New Valmar uložená povinnosť zaplatiť jej náhradu škody vo výške 1467448 eur za neoprávnené ukončenie ich koncesnej zmluvy.

18. GPPH namietala proti hlavnej žalobe s tvrdením, že predmetné faktúry sú neplatné z dôvodu, že hoci ide o „akty a dokumenty stanovené zákonom a nariadeniami“ v zmysle konsolidovaných zákonov a flámskeho dekrétu o používaní jazykov, tieto faktúry porušujú kogentné pravidlá obsiahnuté v tejto právnej úprave.

19. Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu tiež vyplýva, že okrem identifikačných údajov spoločnosti New Valmar a údajov týkajúcich sa dane z pridanej hodnoty (DPH) a bankového spojenia boli všetky ostatné štandardné informácie a všeobecné podmienky uvedené v týchto faktúrach napísané v inom ako holandskom jazyku, a to v taliančine, hoci New Valmar má sídlo v holandskom jazykovom regióne Belgického kráľovstva.

20. Dňa 14. januára 2014, teda v priebehu konania, New Valmar poskytla GPPH preklad predmetných faktúr do holandčiny. Vnútroštátny súd spresňuje, že takýto preklad nemá hodnotu „nahradenia“ v zmysle flámskej jazykovej právnej úpravy a sporné faktúry sú podľa belgického práva naďalej absolútne neplatné.

21. New Valmar nespochybňuje, že predmetné faktúry sú v rozpore s uvedenou právnou úpravou. Tvrdí však najmä, že táto právna úprava je v rozpore s právom Únie a osobitne s článkom 26 ods. 2 a článkami 34 a 35 ZFEÚ týkajúcimi sa voľného pohybu tovaru.

22. V tomto kontexte Rechtbank van koophandel te Gent (Obchodný súd Gent) rozhodnutím z 18. decembra 2014, doručeným Súdnemu dvoru 16. januára 2015, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku: „Má sa článok 45 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave federálneho samosprávneho celku určitého členského štátu, akým je Vlaamse Gemeenschap in de federale Staat België (Flámske spoločenstvo vo federálnom Belgicku), ktorá každému podniku s prevádzkovým sídlom na území tohto samosprávneho celku ukladá podľa článku 52 [konsolidovaných] zákonov v spojení s článkom 10 [flámskeho dekrétu o používaní jazykov] povinnosť vyhotovovať faktúry s cezhraničným prvkom výlučne v úradnom jazyku tohto federálneho samosprávneho celku pod hrozbou neplatnosti faktúr, o ktorej rozhodne súd aj bez návrhu?“

23. Písomné pripomienky predložili Súdnemu dvoru New Valmar, belgická a litovská vláda, ako aj Európska komisia. Na pojednávaní, ktoré sa konalo 26. januára 2016, boli zastúpení New Valmar, belgická vláda a Komisia.

IV – Analýza

A – O znení prejudiciálnej otázky

24. Pred posúdením merita tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania je potrebné zaoberať sa dôvodnosťou položenej otázky, a to z viacerých hľadísk, s ohľadom na pochybnosti uvedené v pripomienkach predložených Súdnemu dvoru.

1. O práve uplatniteľnom na spor vo veci samej

25. Keďže spor vo veci samej má cezhraničnú povahu, treba najskôr overiť, že ustanovenia belgického práva uvedené vnútroštátnym súdom sa skutočne majú uplatniť na situáciu dotknutú vo veci samej, ako tento súd predpokladá. Hoci Súdnemu dvoru nie je priamo položená otázka týkajúca sa problematiky kolízie zákonov, Komisia správne poukazuje na túto problematiku, keďže z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že koncesná zmluva podpísaná účastníkmi tohto sporu výslovne stanovila, že uvedená zmluva sa riadi talianskym a nie belgickým právom, ktoré je predmetom prejudiciálnej otázky.

26. V oblasti zmluvného práva však súd musí v súlade s článkom 3 nariadenia (ES) č. 593/2008 ( 8 ) v zásade rešpektovať voľbu rozhodného práva prijatú zmluvnými stranami. Existujú však zmiernenia základnej zásady zmluvnej voľnosti ( 9 ), najmä z dôvodu možného uplatnenia medzinárodných kogentných ustanovení nazývaných „imperatívne normy“, a to za striktných podmienok stanovených v článku 9 tohto nariadenia, pričom takúto výnimku možno použiť výhradne za „mimoriadnych okolností“ ( 10 ).

27. V prejednávanej veci je možné, že flámska jazyková právna úprava je uplatniteľná v spore vo veci samej bez ohľadu na to, že zmluvné strany si zvolili taliansky jazyk, a preto sa nezdá byť zjavné, že by mal návrh na začatie prejudiciálneho konania hypotetickú povahu, ( 11 ) za predpokladu, že sa vnútroštátny súd domnieva, že flámska jazyková právna úprava, ktorú má v úmysle uplatniť, predstavuje „imperatívnu normu“ právneho poriadku štátu konajúceho súdu v zmysle článku 9 nariadenia Rím I ( 12 ), čo prináleží tomuto súdu stanoviť in concreto.

28. V tejto súvislosti pripomínam, že odsek 1 uvedeného článku 9 definuje pojem „imperatívne normy“ ako „normy, ktorých dodržiavanie pokladá krajina za rozhodujúce pre ochranu svojich verejných záujmov, ako je politické, sociálne alebo hospodárske zriadenie“. Keďže táto definícia sama osebe nepostačuje na určenie vnútroštátnych pravidiel – spomedzi všetkých pravidiel imperatívnej povahy – na ktoré sa uvedený pojem skutočne vzťahuje, súdy členských štátov musia uviesť, z akých dôvodov sa v konkrétnom prípade musia uplatniť relevantné ustanovenia príslušnej právnej úpravy na úkor práva inej krajiny. ( 13 ) Na účely takejto kvalifikácie musia zohľadniť celý rad objektívnych kritérií, ako to Súdny dvor uviedol v súvislosti s právnym nástrojom, z ktorého je nariadenie Rím I odvodené. ( 14 )

2. O obsahu dotknutej jazykovej právnej úpravy

29. Za predpokladu, že v spore vo veci samej sa musí uplatniť flámska jazyková právna úprava, sa ďalej treba zaoberať obsahom ustanovení uplatniteľných v prejednávanej veci, a to vzhľadom na rozdiely, ktoré možno zistiť medzi prezentáciou vnútroštátneho právneho rámca uvedenou v rozhodnutí vnútroštátneho súdu a prezentáciou vyplývajúcou z písomných a ústnych pripomienok belgickej vlády.

30. Táto vláda totiž tvrdí, že na rozdiel od toho, čo zdá sa pripúšťa vnútroštátny súd, flámska jazyková právna úprava neukladá zákonnú povinnosť uvádzať vo faktúre fakturačné podmienky alebo podmienky predaja, ani povinnosť uvádzať tieto informácie v holandskom jazyku. Tvrdí, že v holandčine musia byť nevyhnutne uvádzané len údaje stanovené právnou úpravou týkajúcou sa DPH ( 15 ) na základe článku 2 flámskeho dekrétu o používaní jazykov. ( 16 ) Podľa tejto vlády je pritom pre zákazníka veľmi jednoduché pochopiť tieto údaje vyjadrené prevažne formou čísiel, alebo v prípade potreby vyhľadať preklad týchto povinných údajov vo všetkých jazykoch Európskej únie, keďže zodpovedajú harmonizovane vymenovaným údajom v článku 226 smernice 2006/112/ES ( 17 ).

31. Podľa ustálenej judikatúry platí, že ak jeden z účastníkov prejudiciálneho konania spochybní obsah rozhodnutia vnútroštátneho súdu, Súdny dvor musí v zásade obmedziť svoje preskúmanie na skutočnosti, ktoré sa mu rozhodol predložiť vnútroštátny súd, predovšetkým pokiaľ ide o spôsoby uplatňovania relevantnej vnútroštátnej právnej úpravy, ktoré tento súd považuje za preukázané, keďže výklad vnútroštátnych ustanovení prináleží výlučne súdom členských štátov. ( 18 ) Preto bez ohľadu na kritiku belgickej vlády smerujúcu proti výkladu vnútroštátneho práva, ktorý zastáva vnútroštátny súd, musí byť posúdenie tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania uskutočnené s ohľadom na výklad tohto práva podaný týmto súdom. ( 19 )

32. Súdny dvor však môže pri rozhodovaní o prejudiciálnej otázke podať v prípade potreby spresnenia na poskytnutie usmernení pre vnútroštátny súd pri jeho výklade vnútroštátnej právnej úpravy a pri jeho posúdení súladu tejto právnej úpravy s právom Únie. ( 20 ) V prejednávanej veci bude podľa mňa prislúchať vnútroštátnemu súdu, aby presnejšie overil, v akom rozsahu dotknutá jazyková právna úprava skutočne ukladá povinnosť uvádzať všetky údaje uvádzané na faktúrach vyhotovených spoločnosťou so sídlom vo flámskom jazykovom regióne výlučne v holandskom jazyku.

3. O preformulovaní prejudiciálnej otázky

a) O potrebe preformulovania

33. Podľa znenia svojej prejudiciálnej otázky sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora na výklad článku 45 ZFEÚ, ktorý stanovuje voľný pohyb pracovníkov v rámci Únie. Je však zrejmé, že tu ide o vecnú nesprávnosť, ktorá môže súvisieť s tým, že rozsudok Las ( 21 ), precedens v judikatúre v rozsiahlej miere uvádzaný v rozhodnutí vnútroštátneho súdu, sa týkal uvedeného článku.

34. V každom prípade je isté, že na spor vo veci samej sa nevzťahuje pôsobnosť tohto ustanovenia, keďže sa týka vzťahov obchodnej povahy medzi belgickou spoločnosťou a talianskou spoločnosťou, pričom nijaká skutočnosť zo spisu neumožňuje spájať tento spor s voľným pohybom pracovníkov.

35. Takto uvedený chybný odkaz však nemôže mať za následok neprípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ako to v prvom rade tvrdí belgická vláda. Podľa ustálenej judikatúry totiž v rámci konania na základe spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, zakotveného v článku 267 ZFEÚ, má Súdny dvor možnosť preformulovať otázky, ktoré sú mu položené, aby poskytol vnútroštátnemu súdu odpoveď potrebnú na rozhodnutie vo veci, o ktorej vnútroštátny súd rozhoduje. ( 22 )

36. V tejto súvislosti prináleží Súdnemu dvoru, aby zo všetkých skutočností, ktoré poskytol vnútroštátny súd, a najmä z odôvodnenia rozhodnutia vnútroštátneho súdu, zistil ustanovenia práva Únie, ktoré si so zreteľom na predmet sporu vyžadujú výklad. ( 23 ) Z odôvodnenia rozhodnutia vnútroštátneho súdu však vyplýva, že žalobkyňa vo veci samej, New Valmar, sa dovolávala hlavne nesúladu dotknutej vnútroštátnej právnej úpravy s článkom 26 ods. 2, ako aj s článkami 34 a 35 ZFEÚ, a subsidiárne vyzvala vnútroštátny súd, aby položil Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku týkajúcu sa práve týchto ustanovení primárneho práva upravujúcich voľný pohyb tovaru.

37. Rovnako ako všetci dotknutí účastníci, ktorí predložili svoje pripomienky, t. j. New Valmar, belgická vláda – subsidiárne –, litovská vláda a Komisia, sa teda domnievam, že položenú otázku treba preformulovať v tom zmysle, že návrh na začatie prejudiciálneho konania sa v skutočnosti týka výkladu ustanovení Zmluvy o FEÚ upravujúcich voľný pohyb tovaru, konkrétne článku 35 tejto Zmluvy, z dôvodov, ktoré teraz vysvetlím.

b) O ustanoveniach práva Únie, ktoré majú byť predmetom výkladu

i) Určenie relevantných ustanovení Zmluvy o FEÚ

38. Hoci sa New Valmar dovoláva článku 26 ods. 2 a zároveň článkov 34 a 35 ZFEÚ, domnievam sa, že len posledné uvedené ustanovenie priamo zodpovedá predmetu sporu vo veci samej a musí byť teda predmetom výkladu v rámci tejto veci.

39. Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu totiž vyplýva, že tento spor, týkajúci sa úhrady faktúr vyhotovených v talianskom a nie v holandskom jazyku, spadá do rámca dodávok tovaru realizovaných poskytovateľom koncesie so sídlom v Belgicku v prospech držiteľky koncesie so sídlom v Taliansku. Otázka predložená Súdnemu dvoru sa teda týka v podstate toho, či môžu jazykové požiadavky vyplývajúce z vnútroštátnej právnej úpravy uvedenej vnútroštátnym súdom obmedziť takéto vývozy tovaru pochádzajúceho z Belgicka v rámci Spoločenstva.

40. Článok 26 ods. 2 ZFEÚ sa však obmedzuje len na všeobecné uvedenie zásady voľného pohybu tovaru, osôb, služieb a kapitálu v rámci vnútorného trhu. Pokiaľ ide o článok 34 ZFEÚ, ten sa týka opatrení s rovnocenným účinkom ako majú množstevné obmedzenia dovozu, a nie obmedzení vývozu medzi členskými štátmi, ktoré zakazuje článok 35 ZFEÚ. Vnútroštátnu právnu úpravu, o akú ide vo veci samej, je teda podľa môjho názoru potrebné preskúmať konkrétnejšie s ohľadom na tento článok 35 ZFEÚ, ako to navrhuje Komisia.

ii) Prípadný vplyv ustanovení smernice 2006/112

41. Iba belgická vláda sa domnieva, že súlad dotknutých vnútroštátnych opatrení s právom Únie by sa mal posúdiť výlučne s ohľadom na predpisy sekundárneho práva uplatniteľné v oblasti DPH a obzvlášť smernice 2006/112, a to z dôvodu, že predpisy primárneho práva nemôžu byť referenčnou normou, ak v súvislosti s obsahom faktúr existuje úplná harmonizácia. ( 24 )

42. Tvrdí, že článok 248a tejto smernice ( 25 ) umožňuje členským štátom stanoviť v ich vnútroštátnej právnej úprave požiadavku, aby sa faktúry vystavené v cezhraničnom kontexte vyhotovovali v inom jazyku, ako je jazyk príjemcu. Podľa tejto vlády ustanovenia smernice 2006/112 dokonca predpokladajú, že faktúry sa vo všeobecnosti vyhotovujú v jazyku členského štátu, v ktorom má podnik vystavujúci faktúru sídlo, keďže ak by to tak nebolo, možnosť upravená v článku 248a požadovať preklad do úradného jazyka členského štátu určenia tovaru, služieb alebo faktúry, by bola zbytočná. ( 26 )

43. Ja však podobne ako ostatní dotknutí účastníci konania, ktorí predniesli pripomienky na pojednávaní, t. j. New Valmar a Komisia, s touto analýzou belgickej vlády nesúhlasím, a to z týchto dôvodov.

44. Predovšetkým pripomínam, že harmonizácia dosahovaná postupne ( 27 ) smernicami postupne prijímanými v oblasti DPH nie je v tejto fáze úplná, ale len čiastočná, ako opakovane uviedol Súdny dvor. ( 28 )

45. Pokiaľ ide konkrétnejšie o „obsah faktúr“ požadovaný na účely DPH smernicou 2006/112, je pravda, že oddiel 4 s týmto názvom, nachádzajúci sa v kapitole 3 týkajúcej sa „fakturácie“, obsahuje ustanovenia harmonizujúce túto oblasť najmä tým, že uvádza zoznam povinných údajov a upiera členským štátom možnosť vyžadovať, aby sa faktúry podpisovali. ( 29 ) Táto harmonizácia sa však týka len obsahu faktúr a nie praktických podmienok, podľa ktorých musia byť tieto faktúry vyhotovované. ( 30 ) Ustanovenia uvedeného oddielu 4 nijako konkrétne záväzne nestanovujú, aký jazyk sa má v tomto rámci použiť. Okrem toho smernica 2006/112 neobsahuje nijaké iné ustanovenia, ktoré by formulovali harmonizované jazykové požiadavky v oblasti fakturácie.

46. V tejto súvislosti zdôrazňujem, že článok 248a smernice 2006/112 má oveľa obmedzenejší dosah, než aký sa mu belgická vláda snaží priznať. Z jeho znenia totiž vyplýva, že v nijakom prípade nemá v úmysle umožniť všetkým členským štátom, aby stanovili všeobecnú požiadavku používania konkrétneho jazyka pri vyhotovovaní faktúr, a osobitne nie nevyhnutne jazyka členského štátu, v ktorom sa faktúra vystavuje, ako to tvrdí belgická vláda.

47. Uvedený článok 248a upravuje len možnosť, nie povinnosť členského štátu určenia vyžadovať jednoduchý preklad do jeho úradného jazyka, a nie vyhotovenie samotnej faktúry v tomto jazyku, ( 31 ) a to nie systematicky, ale len ak to považuje za potrebné „na účely kontroly“ faktúr elektronicky uchovávaných v inom členskom štáte. ( 32 ) Tento článok dokonca výslovne vylučuje možnosť členského štátu stanoviť všeobecnú požiadavku, aby sa faktúry prekladali na tieto účely, ( 33 ) keďže povinný preklad faktúr „predstavuje pre podniky dodatočnú nie nezanedbateľnú záťaž“, ako bolo správne uvedené v priebehu legislatívnych prác, ktoré viedli k začleneniu uvedeného článku do smernice 2006/12. ( 34 )

48. Vzhľadom na to, že toto ustanovenie má povahu odchýlky od všeobecného znenia smernice 2006/112, musí sa uplatňovať striktne, pričom zásadou je a zostáva slobodná voľba jazyka stranami hospodárskeho vzťahu, ktorý vedie k cezhraničnej fakturácii, ako zdôraznila Komisia na pojednávaní. ( 35 )

49. Preto pri neexistencii harmonizácie uskutočnenej vyčerpávajúcim spôsobom ustanoveniami sekundárneho práva Únie v oblasti, ktorá je predmetom tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania, konkrétne v oblasti týkajúcej sa jazykového režimu, ktorý sa musí dodržiavať pri vyhotovovaní faktúr s cezhraničným prvkom, je podľa môjho názoru potrebné preformulovať položenú otázku v tom zmysle, že sa týka výkladu článku 35 ZFEÚ. ( 36 )

B – O zlučiteľnosti takej vnútroštátnej právnej úpravy, akou je právna úprava dotknutá vo veci samej, s článkom 35 ZFEÚ

50. Prejudiciálna otázka v preformulovanom znení v podstate vyzýva Súdny dvor, aby najskôr preskúmal, či je účinkom takých vnútroštátnych opatrení, akými sú dotknuté opatrenia, obmedzenie obchodu medzi členskými štátmi takej povahy, že predstavujú opatrenia s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia vývozu v zmysle článku 35 ZFEÚ, a potom v prípade kladnej odpovede preskúmal, či je predsa len možné považovať takéto opatrenia za opatrenia v súlade s právom Únie, keďže sú odôvodnené cieľmi všeobecného záujmu a sú primerané týmto cieľom.

51. Vnútroštátny súd sa konkrétne pýta, či je možné prebrať stanovisko, ktoré Súdny dvor prijal v rozsudku Las ( 37 ), podľa ktorého ustanovenia tej istej jazykovej právnej úpravy, ktorá je predmetom tohto konania, týkajúce sa pracovnoprávnych vzťahov, nie sú v súlade s voľným pohybom pracovníkov ( 38 ), aj v kontexte tejto veci, ktorá v tomto prípade vedie k preskúmaniu uvedenej právnej úpravy s ohľadom na voľný pohyb tovaru.

1. O existencii opatrení s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenie dovozu v zmysle článku 35 ZFEÚ

a) O poznatkoch, ktoré treba vyvodiť z rozsudku Las

52. Rovnako ako vec, v ktorej bol vydaný rozsudok Las ( 39 ), aj táto vec sa v podstate týka prípadného nesúladu medzi právom Únie a právnou úpravou uplatniteľnou v členskom štáte, ktorá stanovuje, že keď podniky so sídlom na území federálneho samosprávneho celku tohto štátu, v tomto prípade Flámskeho regiónu Belgického kráľovstva, vyhotovujú určité dokumenty, musia pod hrozbou neplatnosti, o ktorej rozhodne súd aj bez návrhu, nevyhnutne použiť úradný jazyk tohto samosprávneho celku, teda holandský jazyk, a to aj v prípade, že sa tieto dokumenty vyhotovujú v rámci cezhraničných obchodných vzťahov a dotknuté zmluvné strany by si mohli lepšie rozumieť s použitím iného jazyka.

53. V rozsudku Las Súdny dvor na účely rozhodnutia, že takáto právna úprava môže mať odrádzajúci účinok vo vzťahu k pracovníkom a zamestnávateľom, ktorí nehovoria po holandsky a pochádzajú z iných členských štátov, a teda predstavuje obmedzenie v rozpore s článkom 45 ZFEÚ, predovšetkým uviedol, že takéto opatrenie, aj keď sa uplatňuje bez diskriminácie na základe štátnej príslušnosti, môže spôsobiť, že sa voľný pohyb pracovníkov stane menej príťažlivým, keďže v prípade pracovných zmlúv s cezhraničným prvkom uzatváraných zamestnávateľmi so sídlom vo flámskom regióne je rozhodujúce iba holandské znenie. ( 40 )

54. Toto odôvodnenie nemožno automaticky prebrať v prejednávanej veci, lebo preskúmanie súladu, ktoré Súdny dvor uskutočnil vo vzťahu k článku 45 ZFEÚ, nie je úplne totožné s analýzou, ktorú je potrebné vykonať vo vzťahu k článku 35 ZFEÚ ukladajúcemu zákaz opatrení s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia vývozu, ktoré sú takto kvalifikované na základe kritérií stanovených judikatúrou Súdneho dvora, ktoré sa trochu líšia od kritérií uplatniteľných na voľný pohyb pracovníkov.

55. Z judikatúry Súdneho dvora totiž vyplýva, že opatrenia zakázané podľa článku 35 ZFEÚ sú opatrenia, „ktoré sledujú alebo vyvolávajú špecifické obmedzenia vývozných tokov, a teda vytvárajú rozdielne podmienky zaobchádzania pre vnútorný obchod členského štátu a pre jeho zahraničný obchod, čím vnútroštátna výroba alebo vnútorný obchod príslušného štátu sú osobitne zvýhodnené na úkor výroby alebo obchodu iných členských štátov“ ( 41 ).

56. Súdny dvor však v kontexte podobnom tejto veci zmiernil tento prístup, keď dodal, že „hoci [vnútroštátna právna úprava] je uplatniteľn[á] na všetky subjekty pôsobiace v tuzemsku“, možno ju kvalifikovať ako opatrenie s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenie vývozu za predpokladu, že sa zistí, že táto právna úprava „v skutočnosti postihuje výstup výrobkov z trhu členského štátu vývozu viac ako uvádzanie výrobkov na vnútroštátny trh uvedeného členského štátu“ ( 42 ).

57. Práve tieto kritériá treba v prejednávanej veci uplatniť na účely posúdenia, či dotknutá právna jazyková úprava môže predstavovať obmedzujúce opatrenie zakázané článkom 35 ZFEÚ.

b) O kvalifikácii obmedzujúcich opatrení v tejto veci

58. Vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania uvádza rôzne skutočnosti umožňujúce domnievať sa, že flámska jazyková právna úprava môže predstavovať obmedzenie výkonu slobôd pohybu zaručených Zmluvou. Na rozdiel od belgickej vlády New Valmar a Komisia uvádzajú aj viacero tvrdení svedčiacich v prospech tohto kritického prístupu ( 43 ), ktorý aj ja navrhujem Súdnemu dvoru prijať, a to z týchto dôvodov.

59. Právna úprava dotknutá vo veci samej sa bezpochyby uplatňuje bez rozdielu, bez ohľadu na štátnu príslušnosť dotknutých osôb alebo pôvodu či miesta určenia tovaru, keďže je záväzná pre všetky podniky so sídlom v holandskom jazykovom regióne Belgického kráľovstva. Neexistencia priamej diskriminácie však nie je s ohľadom na už citovanú judikatúru Súdneho dvora sama osebe dostatočným kritériom, ktoré pripúšťa, že podmienky vykonania článku 35 ZFEÚ môžu byť niekedy splnené aj bez ohľadu na toto zistenie. ( 44 ) Domnievam sa však, že v súlade s kritériami vyvodenými z tejto judikatúry jazyková právna úprava, akou je právna úprava dotknutá vo veci samej, postihuje vývoz z dotknutého členského štátu viac ako uvádzanie výrobkov na vnútroštátny trh.

60. Praktické problémy sa tu totiž podľa môjho názoru prejavujú oveľa intenzívnejšie v kontexte cezhraničného obchodu než v rámci vnútorného obchodu z dôvodu, že vyhotovovanie faktúr v holandčine je povinné. Hlavnou nevýhodou toho, že nie je povolené použitie inej rozhodujúcej, a teda záväznej verzie, ktorá by bola vyhotovená v jazyku slobodne zvolenom dotknutými zmluvnými stranami, je, že bráni zmluvným stranám zvoliť si jazyk, ktorý by spoločne ovládali, a najmä jazyk bežnejšie používaný v medzinárodnom obchode.

61. Pokiaľ ide o príjemcu takejto faktúry, vnútroštátny súd správne poznamenáva, že tento príjemca bude mať ťažkosti s rýchlym pochopením, pokiaľ nehovorí holandsky, čo je samozrejme oveľa menej pravdepodobné v prípade, ak má dotknutá osoba sídlo v inom členskom štáte, ( 45 ) než v prípade, ak je rezidentom Belgicka, v ktorom je holandčina jedným z úradných jazykov. ( 46 )

62. Belgická vláda v tejto súvislosti namieta, že kupujúci, ktorý nerozumie faktúre vystavenej v holandskom jazyku, má možnosť jednak ihneď požiadať o preklad a jednak namietať túto faktúru v prípade pochybností. Domnievam sa však, že záťaž, ktorú jedna či druhá z týchto možností predstavuje pre priemerného kupujúceho, ho môže odradiť buď od uzavretia zmluvy s podnikom, ktorý má sídlo vo flámskom regióne, ak sa mu podarí uvedomiť si túto komplikáciu ešte pred podpisom zmluvy, alebo prinajmenšom od ďalšieho obchodovania s týmto podnikom, ak si túto komplikáciu uvedomí až po skončení transakcie.

63. Pokiaľ ide o odosielateľa faktúry vyhotovenej v stanovenom jazyku, Komisia správne uvádza, že takýto odosielateľ sa v tomto kontexte vystavuje väčšiemu riziku nezaplatenia z dôvodu nepochopenia, skutočného alebo údajného, na ktoré sa môže odvolávať jeho zahraničný zmluvný partner, čo navyše zdá sa pripúšťa aj belgická vláda. Práve k takejto situácii došlo v prejednávanej veci, keďže talianska spoločnosť, ktorá je potenciálnou dlžníčkou na základe sporných faktúr, sa dovoláva flámskej jazykovej právnej úpravy spôsobom, ktorý mi síce pripadá paradoxný, ( 47 ) ale napriek tomu môže viesť k rozhodnutiu v jej prospech v konaní začatom spoločnosťou New Valmar.

64. Belgická vláda tvrdí, že vnútroštátny súd sa neprávom dovoláva straty času a nákladov súvisiacich s prekladom faktúr z holandčiny do jazyka, ktorý ovláda ich príjemca, a to z dôvodu, že v medzinárodnom obchode je to kvázi nevyhnutné a flámske podniky by túto záťaž znášali aj v prípade, ak by mali možnosť vyhotovovať faktúry v cudzom jazyku podľa vlastného výberu. To však nie je prípad vývozcov disponujúcich internými zdrojmi, ktoré im umožňujú používať priamo ten jazyk, ktorý špecificky ovládajú, a teda im nevznikajú náklady na preklad. ( 48 ) Dotknutá právna úprava tak uložením povinnosti používať holandský jazyk vytvára pre dotknuté podniky, ktoré chcú realizovať cezhraničný predaj, náklady na preklad, ktoré by inak neboli potrebné.

65. Aj keby sa ukázalo, ako tvrdí belgická vláda, že požiadavky vyplývajúce z dotknutej právnej úpravy nestanovujú úplnú jednojazyčnosť, ale obmedzujú sa na povinné údaje týkajúce sa DPH, už aj prípadná stanovená dvojjazyčnosť by podľa mňa v každom prípade predstavovala príliš významné vecné obmedzenie, a to ešte osobitnejšie v kontexte medzinárodného obchodu. Povinnosť vyhotovovať faktúry prípadne v dvoch jazykoch, a to určité povinné údaje v holandčine – podľa informácií poskytnutých touto vládou – a ostatné údaje v inom jazyku zvolenom zmluvnými stranami, totiž v praxi predstavuje zložitý proces pre belgické vývozné podniky, najmä ak vyvážajú vo veľkom rozsahu, a teda vystavujú veľký počet faktúr určených rôznym zahraničným partnerom.

66. Z toho vyplýva, že uvedená právna úprava má odrádzajúci účinok vo vzťahu k obchodu v rámci Spoločenstva nielen na podniky so sídlom vo flámskom regióne, ktoré majú záujem vyvážať svoj tovar do iných členských štátov, ako to uvádza New Valmar, ale aj na zahraničné podniky, ktoré majú záujem uzatvárať obchodné transakcie s týmito podnikmi, ale môže im v tom brániť neistota v súvislosti s dodaním, vyplývajúca z povinného vyhotovovania faktúr v holandskom jazyku. Dodávam, že z týchto vnútroštátnych opatrení vyplýva pre obe strany aj významná právna neistota vzhľadom na radikálne sankcie v nich stanovené, ( 49 ) neistota, ktorá je z môjho pohľadu obzvlášť zjavná v prípade, ak si zmluvné strany rovnako ako v spore vo veci samej zvolili, že sa na ich zmluvu vzťahuje právna úprava iného členského štátu.

67. Belgická vláda namieta proti tejto analýze aj tvrdením, že hoci ide o tú istú jazykovú právnu úpravu, túto vec treba odlíšiť od veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Las ( 50 ), a to z dôvodov, že spor vo veci samej nemá nijakú priamu súvislosť s uzavretím zmluvy podpísanej zmluvnými stranami, keďže jeho predmetom sú faktúry, a uvedená právna úprava sa nedotkla ich slobody zvoliť si jazyk, v ktorom svoju zmluvu vyhotovili.

68. Vnútroštátny súd však správne uvádza, že sporné faktúry sú potvrdením pohľadávok vyplývajúcich z predchádzajúcej zmluvy ( 51 ) a takáto právna úprava môže brániť zmluvným stranám v jednoduchom a správnom porozumení dojednaní o platbách, uzavretých v rámci plnenia zmluvy. V prejednávanej veci tak existuje úzka súvislosť medzi týmito faktúrami a vykonávaním zmluvy, na základe ktorej sú vystavené. Navyše faktúry samy osebe môžu tiež zakladať právne záväzky nad rámec záväzkov vyplývajúcich z tejto zmluvy. ( 52 ) Okrem toho nie je neobvyklé, že sa obchodné vzťahy realizujú prostredníctvom vystavenia faktúry bez toho, aby jej predchádzalo uzavretie akejkoľvek písomnej zmluvy. V týchto dvoch prípadoch dotknutá právna úprava jednoznačne určuje jazyk, v ktorom dôjde k výmene súhlasných prejavov vôle. Napokon zdôrazňujem, že napriek tomu, že cieľom tejto právnej úpravy nie je riadiť vyhotovovanie samotných zmlúv, môže mať skutočne za následok, ako som preukázal, ( 53 ) že zabráni realizácii alebo pokračovaniu obchodných dohôd s osobami usadenými v inom členskom štáte.

69. Vzhľadom na všetky tieto skutočnosti sa domnievam, že takéto vnútroštátne opatrenia majú priamy vplyv na transakcie v rámci Spoločenstva. Na predmetnú situáciu sa preto podľa môjho názoru nevzťahuje judikatúra Súdneho dvora, ktorá smeruje k zamietnutiu vyhlásenia vnútroštátnej právnej úpravy za nezlučiteľnú s právom Únie, ak sú „obmedzujúce účinky [, ktoré táto úprava] môže mať na voľný pohyb tovaru, príliš neisté a príliš všeobecné na to, aby [ju] bolo možné považovať za právnu úpravu predstavujúcu prekážku obchodu medzi členskými štátmi“ ( 54 ). V tejto súvislosti uvádzam, že obmedzujúci účinok posudzovaný v prejednávanej veci nezávisí od budúcej a hypotetickej udalosti, ale od jednoduchého výkonu práva na voľný pohyb tovaru, pričom nie je rozhodujúce, aký rozsah môže mať uvedený účinok v praxi, keďže akékoľvek obmedzenie tejto slobody, aj keď malého významu, je zakázané. ( 55 )

70. Preto sa domnievam, že taká jazyková právna úprava, o akú ide vo veci samej, ktorá ukladá všetkým podnikom so sídlom v jednom z federálnych samosprávnych celkov dotknutého členského štátu povinnosť používať pri vyhotovovaní ich faktúr stanovený úradný jazyk, predstavuje opatrenie s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia vývozu v zmysle článku 35 ZFEÚ. Zostáva ešte určiť, či môže byť takáto právna úprava napriek tomu odôvodnená s ohľadom na právo Únie. ( 56 )

2. O prípadnom odôvodnení takých obmedzujúcich opatrení, akými sú dotknuté opatrenia

71. V súlade s judikatúrou Súdneho dvora vnútroštátne opatrenie, ktoré síce obmedzuje výkon jednej zo slobôd pohybu stanovených Zmluvou, ale sleduje cieľ všeobecného záujmu, môže byť vyhlásené za zlučiteľné s právom Únie pod dvomi podmienkami, a to že je vhodné na zabezpečenie dosiahnutia tohto cieľa a nejde nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné. ( 57 )

a) O uvádzaných cieľoch všeobecného záujmu

72. Vnútroštátne opatrenie, ktoré sa síce uplatňuje bez rozdielu so zreteľom na štátnu príslušnosť dotknutých osôb alebo pôvod tovaru, ale považuje sa za prekážku voľného pohybu tovaru, môže byť napriek tomu vyhlásené za zlučiteľné s právom Únie, a to buď preto, že je odôvodnené jedným z cieľov všeobecného záujmu vymenovaných v článku 36 ZFÉU a spĺňa v ňom uvedené požiadavky, ( 58 ) alebo preto, že zodpovedá naliehavým požiadavkám všeobecného záujmu, ktoré boli uznané judikatúrou Súdneho dvora, pričom je vhodné na dosiahnutie sledovaného cieľa a je primerané vo vzťahu k tomuto cieľu. ( 59 )

73. Pokiaľ ide o prvú kategóriu výnimiek, aj keď Komisia navrhuje zahrnúť článok 36 ZFEÚ do odpovede na prejudiciálnu otázku, žiaden z dôvodov vymenovaných v tomto ustanovení nebol výslovne uplatnený a navyše sa mi ani nezdá byť podstatným spôsobom relevantný v tejto veci.

74. Pokiaľ ide o druhú kategóriu výnimiek, iba Komisia zvažuje možnosť založiť legitimitu obmedzujúcich opatrení, o aké ide v tejto veci, na ochrane spotrebiteľov. ( 60 ) Sama sa však správne domnieva, že v prejednávanej veci nie je možné uplatniť tento cieľ verejného záujmu ako dôvod spôsobilý odôvodniť obmedzenie voľného pohybu tovaru, keďže spor vo veci samej prebieha medzi dvomi profesionálnymi zmluvnými stranami, a to bez akéhokoľvek priameho dopadu na spotrebiteľov.

75. Hlavným problémom je teda určiť, či a prípadne v akom rozsahu je možné rozšíriť na prejednávanú vec odôvodnenia, ktoré Súdny dvor pripustil v rozsudku Las ( 61 ) v súvislosti s ustanoveniami flámskej jazykovej právnej úpravy, v tom čase uplatniteľnými na pracovnoprávne vzťahy. V tomto rozsudku Súdny dvor rozhodol, že tri ciele uvedené belgickou vládou – a to podporovať a stimulovať používanie jedného z úradných jazykov Belgického kráľovstva, zabezpečiť sociálnu ochranu pracovníkov, ako aj zjednodušiť súvisiace správne kontroly – patria medzi naliehavé dôvody všeobecného záujmu, ktoré môžu odôvodniť obmedzenie výkonu základných slobôd zaručených Zmluvou.

76. Prvý z týchto dôvodov uplatňuje belgická vláda aj v tejto veci, pričom tvrdí, že dotknutá právna úprava zodpovedá potrebe chrániť používanie úradného jazyka flámskeho regiónu. Potvrdzujem, že z judikatúry vyplýva, že podpora a stimulácia používania úradného jazyka alebo jazykov členského štátu je legitímnym cieľom, ktorý v zásade odôvodňuje obmedzenie povinností stanovených právom Únie. ( 62 ) Platí to predovšetkým v prípade zákazu opatrení s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia vývozu, ktorý stanovuje článok 35 ZFEÚ. Vzhľadom na špecifické funkcie, ktoré úradné dokumenty, akými sú faktúry, plnia nielen v obchodnej sfére, ale aj vo verejnej sfére, ( 63 ) sa mi opatrenie, akým je opatrenie dotknuté vo veci samej, javí ako potenciálne vhodné na účely ochrany bežného používania takého jazyka v týchto rôznych oblastiach, ako to zdôrazňuje litovská vláda. ( 64 )

77. Po druhé podľa belgickej vlády zákonom stanovená požiadavka používania holandského jazyka pri vyhotovovaní týchto dokumentov zaručuje rýchlosť a efektívnosť kontrol vykonávaných príslušnými orgánmi v oblasti DPH. New Valmar túto argumentáciu na rozdiel od litovskej vlády odmieta. Pripomínam, že Súdny dvor opakovane pripustil, že cieľ zjednodušenia, a teda posilnenia správnych alebo daňových kontrol môže odôvodniť obmedzenia základných slobôd zaručených Zmluvou. ( 65 ) Taká jazyková právna úprava, o akú ide v tejto veci, však v zásade môže teoreticky pomáhať orgánom povereným vykonávaním kontrol podnikových dokumentov ( 66 ) a zaručiť tak dodržiavanie ustanovení vnútroštátneho práva a práva Únie, osobitne v oblasti nepriameho zdanenia. ( 67 )

78. Podľa môjho názoru sa belgická vláda právom odvoláva na oba tieto naliehavé dôvody všeobecného záujmu na účely potenciálneho odôvodnenia prekážky voľného pohybu tovaru, ktorú považujem za preukázanú, zostáva však ešte overiť, či je taká právna úprava, o akú ide vo veci samej, najmä so zreteľom na sankcie, ktoré zavádza, skutočne primeraná vo vzťahu k uvedeným cieľom. Domnievam sa však, že toto kritérium proporcionality nie je v tejto veci splnené.

b) O neprimeranosti použitých prostriedkov

i) O poznatkoch, ktoré treba vyvodiť z rozsudku Las

79. Vnútroštátny súd sa pýta, či je možné prevziať zápornú odpoveď, ktorá bola poskytnutá v rozsudku Las ( 68 ) z dôvodu nedostatku proporcionality ustanovení jazykovej právnej úpravy dotknutej v tejto veci, vzťahujúcich sa na pracovnoprávne vzťahy, aj v prejednávanej veci, predovšetkým vzhľadom na to, že režim sankcií uložených v prípade porušenia tejto právnej úpravy, teda absolútna neplatnosť, o ktorej rozhodne súd aj bez návrhu, ( 69 ) je pre sporné faktúry podobný.

80. Komisia sa domnieva, že výhrady týkajúce sa kontroly proporcionality, uvedené v rozsudku Las ( 70 ), sa musia uplatniť mutatis mutandis v prejednávanej veci. V tejto súvislosti uvediem pár pripomienok so zreteľom na uvedené rozdiely medzi vecou, v ktorej bol vydaný uvedený rozsudok, a touto vecou.

81. Prvá z výhrad uvedených Súdnym dvorom sa totiž týkala skutočnosti, že vyjadrenie slobodného a vedomého súhlasu medzi zmluvnými stranami vyžaduje, aby zmluvné strany mali možnosť vyhotoviť svoju zmluvu v inom než úradnom jazyku tohto členského štátu, ak tento jazyk neovládajú. Je možné položiť si otázku, či je tento faktor posúdenia menej rozhodujúci s ohľadom na spor vo veci samej, ktorý sa netýka uzavretia zmluvy ako takej, ( 71 ) ale vyhotovovania faktúr, ktoré sú zákonom stanovenými, a teda nie výlučne konsenzuálnymi dokumentmi, hoci spadajú do rámca obchodných vzťahov. Pripomínam však, že faktúry môžu mať nezávisle od pôvodnej zmluvy, ktorej plnenie zabezpečujú, vlastné právne účinky voči zmluvným stranám alebo môžu samy osebe slúžiť ako podklad pre zhodu vôle, ktorá je základom pre vytvorenie zmluvného vzťahu. ( 72 )

82. Druhá z týchto výhrad sa zakladala na skutočnosti, že predmetná právna úprava nedovoľuje vyhotoviť rozhodujúcu verziu cezhraničných pracovných zmlúv aj v jazyku, ktorý ovládajú všetky dotknuté zmluvné strany. Rozhodujúca povaha tejto výhrady v tejto veci viedla tiež k výhrade v rozsahu, v akom belgická vláda v rozpore s rozhodnutím vnútroštátneho súdu tvrdí, že povinné používanie úradného jazyka sa tu obmedzuje len na zákonné údaje týkajúce sa DPH a nevzťahuje sa na všetky ostatné údaje uvádzané na faktúrach, vrátane údajov zmluvnej povahy. ( 73 ) Vnútroštátnemu súdu bude nepochybne prislúchať, aby určil, či je táto skutočnosť preukázaná z hľadiska belgického práva, ( 74 ) na účely pokrytia prípadu, že by to tak skutočne bolo, však považujem za potrebné poskytnúť na prejudiciálnu otázku takú odpoveď, ktorá zohľadní neistotu pretrvávajúcu v súvislosti s rozsahom stanovených jazykových obmedzení v prejednávanej veci.

83. Bez ohľadu na tieto úvahy sa rovnako ako New Valmar, litovská vláda a Komisia domnievam, že taká jazyková právna úprava, o akú ide vo veci samej, nespĺňa povinnosti vyplývajúce z práva Únie v rozsahu, v akom ide nad rámec opatrení striktne nevyhnutných na dosiahnutie vyššie uvedených cieľov všeobecného záujmu, ( 75 ) z hľadiska postavenia vyhradeného dotknutému jazyku a zároveň z hľadiska sankcie uplatnenej v prípade porušenia tejto právnej úpravy.

ii) O výlučnom používaní určeného úradného jazyka

84. Zdá sa mi, že uvádzané ciele všeobecného záujmu, a to podporu úradného jazyka a zjednodušenie kontrol, by bolo možné rovnako tak zaručiť opatreniami, ktoré by narúšali voľný pohyb tovaru menej než povinnosť používať v takých podnikových dokumentoch, akými sú faktúry, vopred určený jazyk, s vylúčením akéhokoľvek iného úradného jazyka členských štátov Únie.

85. Spresňujem, že aj za predpokladu, že je pravda, že sa táto povinnosť obmedzuje len na zákonné údaje týkajúce sa DPH, ako tvrdí belgická vláda, by sa moje stanovisko nezmenilo, a to z praktických dôvodov, ktoré som uviedol vyššie ( 76 ), ako aj z dôvodov, ktoré teraz uvediem.

86. Predovšetkým netreba prehliadať skutočnosť, že cieľom povinnosti vystavovať faktúry ( 77 ) je nielen chrániť verejné záujmy, ktoré odôvodňujú okrem iného aj výkon správnych alebo daňových kontrol príslušnými vnútroštátnymi orgánmi, ale aj chrániť súkromné záujmy, najmä záujmy nadobúdateľa, ktorý musí byť jasne informovaný o obsahu dodávky, teda dve kategórie záujmov, ktoré treba riadne zvážiť s cieľom nájsť medzi nimi správnu rovnováhu. Ak právna úprava vyžaduje vyhotovenie faktúry v určenom jazyku, pre príjemcu neovládajúceho tento jazyk je podľa mňa kľúčové, aby mal možnosť disponovať inou rozhodujúcou verziou v záujme ľahšieho pochopenia údajov uvedených na tejto faktúre, ( 78 ) a teda uistiť sa o tom, že predávajúci dodržal svoje zmluvné povinnosti.

87. K tomu sa pridávajú úvahy špecifické pre transakcie v medzinárodnom obchode, vo vzťahu ku ktorým môže byť zmiernenie zákonných obmedzení, v tomto prípade jazykových, potrebné s cieľom zamedziť prílišnému obmedzovaniu cezhraničného obchodu. Ako zdôrazňujú litovská vláda a Komisia, v tomto osobitnom kontexte existujú špecifické ťažkosti, ako sú práve tie, ktoré opisuje New Valmar ( 79 ), a obchodné praktiky ( 80 ), ktoré je potrebné v čo možno najvyššej miere zohľadniť na účely podpory tohto typu obchodu, obzvlášť v rámci Únie ( 81 ). Tieto úvahy platia predovšetkým v súvislosti s údajmi uvádzanými na faktúrach, na ktoré sa vzťahuje zmluvná voľnosť, akými sú všeobecné podmienky predaja, podľa môjho názoru by však bolo tiež užitočné, ba dokonca nevyhnutné, aby boli aj povinné údaje, akými sú údaje týkajúce sa DPH uvádzané belgickou vládou, zrozumiteľné pre všetkých účastníkov cezhraničného hospodárskeho vzťahu.

88. Domnievam sa, že jazykové pravidlá, o aké ide vo veci samej, idú nad rámec toho, čo je striktne nevyhnutné na účely podpory používania holandského jazyka a umožnenia príslušným orgánom overiť príslušné údaje. Podľa môjho názoru by v praxi postačovala požiadavka, aby sa v prípade, ak chcú dotknuté zmluvné strany vyhotovovať faktúry v inom jazyku, vyhotovil len preklad zákonných údajov do holandčiny, alebo prípadne vyhotovil preklad a posteriori, ak takáto verzia nie je predložená priamo pri kontrole.

89. V tejto súvislosti predovšetkým pripomínam, že v oblasti DPH vyššie uvedené ustanovenia smernice 2006/112 umožňujú len členským štátom určenia vyžadovať preklad určitých faktúr vyhotovených v cudzom jazyku, ak je to potrebné na účely kontroly. ( 82 )

90. V tomto názore ma navyše utvrdzujú alternatívne riešenia založené na ďalších ustanoveniach platných aj na belgickom území. Ide jednak o ustanovenia rovnocenné, ale nie rovnaké ako ustanovenia dotknuté v tejto veci, ktoré boli prijaté Francúzskym spoločenstvom Belgického kráľovstva a z ktorých vyplýva, že podnikové dokumenty, akými sú faktúry vystavené osobami so sídlom vo francúzskom jazykovom regióne, musia byť v zásade vyhotovené vo francúzštine, avšak „bez toho, aby tým bolo dotknuté dodatočné použitie jazyka zvoleného zmluvnými stranami“ ( 83 ). Takáto možnosť dodatočného použitia jazyka iného, ako je jazyk uvedeného regiónu, zvoleného dotknutými zmluvnými stranami, a teda pre všetky strany potenciálne zrozumiteľnejšieho než francúzština, predstavuje menej obmedzujúce opatrenie ako opatrenie, ktoré ukladá povinnosť výlučného používania určeného jazyka v obchodných vzťahoch. ( 84 )

91. Taktiež samotné Flámske spoločenstvo v roku 2014 zmenilo dekrét o používaní vyššie uvedených jazykov ( 85 ) tak, že jeho ustanovenia týkajúce sa pracovnoprávnych vzťahov sú menej obmedzujúce, ako boli v čase, keď bol vydaný rozsudok Las ( 86 ). Článok 5 ods. 1 tohto dekrétu totiž stále stanovuje, že používanie holandského jazyka je vo flámskom regióne všeobecným pravidlom, jeho odsek 2 však umožňuje v prípade „individuálnych pracovných zmlúv“, aby „právne záväzná verzia [bola vyhotovená] v jednom z [úradných jazykov členských štátov Únie alebo Európskeho hospodárskeho priestoru (EHS)] zrozumiteľnom všetkým dotknutým zmluvným stranám“, s výhradou splnenia určitých kritérií spojitosti s týmito územiami. ( 87 )

92. Jazykové opatrenia podobné jednému alebo druhému z týchto riešení, ktoré obe narúšajú voľný pohyb tovaru menej ako právna úprava dotknutá vo veci samej, pričom sú vhodné na zabezpečenie cieľov všeobecného záujmu uvádzaných belgickou vládou, by podľa môjho názoru mohli byť prijaté aj v kontexte tejto veci.

iii) O uloženej sankcii a jej praktických dôsledkoch

93. Belgická vláda namieta proti nedostatku proporcionality dotknutej jazykovej právnej úpravy tvrdením, že sankcia uložená v prípade porušenia, t. j. neplatnosť, o ktorej rozhodne súd aj bez návrhu, má v tejto veci menší význam ako vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Las ( 88 ). Tvrdí, že na rozdiel od sporu vo veci samej vo veci Las, v ktorom musela byť pracovná zmluva nevyhotovená v holandskom jazyku zrušená, môže byť v prejednávanej veci dotknutá len platnosť sporných faktúr, a nie platnosť koncesnej zmluvy uzavretej medzi dotknutými zmluvnými stranami. Vzhľadom na to, že faktúry sú len potvrdením pohľadávok vyplývajúcich z dohody uzatvorenej medzi zmluvnými stranami, však vyhlásenie ich neplatnosti nebráni vymáhaniu týchto pohľadávok a navyše je možné nahradiť nesprávne dokumenty novými platnými faktúrami.

94. New Valmar namieta, že hoci je dopad neplatnosti zmiernený možnosťou predávajúceho vyhotoviť počas sporu náhradné faktúry, pozitívne účinky tohto zmiernenia sú len teoretické. Podľa tejto spoločnosti má povinnosť zaslať dlžníkovi nové faktúry a nie kópie pôvodných faktúr v holandskom jazyku viacero nepriaznivých dôsledkov. Na jednej strane z daňového hľadiska sa oslobodenie od DPH stanovené na dodávky v rámci Spoločenstva nebude vzťahovať na náhradné faktúry, keďže toto oslobodenie si možno uplatniť len v čase, keď tovar opúšťa územie štátu, a nie s odstupom času. Na druhej strane z občianskoprávneho hľadiska úroky z omeškania dlžné v prospech predávajúceho na základe splatných faktúr začnú plynúť až odo dňa nahradenia, zatiaľ čo dlžník, ktorý nespochybnil pôvodné faktúry v stanovenej lehote, bude mať stále možnosť napadnúť náhradné faktúry. ( 89 )

95. Sankcie stanovené právnou úpravou dotknutou vo veci samej nie sú podľa môjho názoru nevyhnutné na dosiahnutie cieľov všeobecného záujmu, na ktoré sa odvoláva belgická vláda, keďže vyhlásenie neplatnosti faktúr nevyhotovených v holandskom jazyku priamo neprispieva k podpore tohto jazyka ani k zjednodušeniu správnych alebo daňových kontrol ako takých. Navyše tieto drastické sankcie sú podľa mňa zjavne neprimerané.

96. Ako zdôraznili litovská vláda a Komisia, absolútna neplatnosť, ktorá vedie k strate právnych účinkov takýchto faktúr ab initio a o ktorej rozhodne súd aj bez návrhu, môže byť zdrojom významnej právnej neistoty pre obe strany dotknutého hospodárskeho vzťahu, čo môže poškodzovať cezhraničný obchod, hoci podľa práva Únie sa má tento obchod podporovať.

97. Toto konštatovanie sa mi zdá byť preukázateľné hlavne v prípade predávajúceho. Vzhľadom na informácie, ktorými Súdny dvor disponuje, nemožno a priori vylúčiť, že predávajúci bude z dôvodu povinnosti predložiť náhradnú faktúru v holandskom jazyku čeliť nielen komplikáciám v súvislosti s DPH alebo strate úrokov z omeškania súvisiacich s pôvodnou faktúrou, ale aj otázkam premlčania spojeným s vystavením novej faktúry, ako tvrdí New Valmar. ( 90 ) Okrem toho podnik, ktorý predložil faktúry vyhotovené v inom ako stanovenom jazyku, môže byť vystavený čisto oportunistickému napadnutiu platnosti týchto dokumentov potvrdzujúcich jeho nároky plynúce z pohľadávok, ako je to v prípade sporu vo veci samej. ( 91 ) Navyše sa domnievam, že príjemca nesprávnych faktúr môže byť týmto systémom sankcií taktiež penalizovaný, hoci v menšom rozsahu, keďže zrušené faktúry môžu úplne alebo čiastočne stratiť svoju dôkaznú hodnotu. ( 92 )

98. Hoci prislúcha vnútroštátnemu súdu, aby posúdil, či v prejednávanej veci skutočne dochádza k vzniku týchto potenciálnych negatívnych dôsledkov z hľadiska práva uplatniteľného v spore vo veci samej, v každom prípade sa domnievam, že prostriedky zvolené dotknutou jazykovou právnou úpravou sú v zásade neprimerané. Na dosiahnutie sledovaných cieľov je totiž podľa mňa možné použiť sankcie, ktoré by menej obmedzovali voľný pohyb tovaru.

99. Vzhľadom na všetky tieto skutočnosti sa domnievam, že článok 35 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni takej právnej úprave federálneho samosprávneho celku určitého členského štátu, akou je právna úprava v konaní vo veci samej, ktorá každému podniku s prevádzkovým sídlom na území tohto samosprávneho celku ukladá povinnosť vyhotovovať faktúry s cezhraničným prvkom, prinajmenšom pre niektoré ich povinné údaje, ak nie v celom rozsahu, ( 93 ) výlučne v úradnom jazyku tohto federálneho samosprávneho celku pod hrozbou neplatnosti, o ktorej rozhodne súd aj bez návrhu.

V – Návrh

100. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálnu otázku, ktorú mu položil Rechtbank van koophandel te Gent (Obchodný súd Gent, Belgicko), takto: Článok 35 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni takej právnej úprave federálneho samosprávneho celku určitého členského štátu, akou je právna úprava vo veci samej, ktorá každému podniku s prevádzkovým sídlom na území tohto samosprávneho celku ukladá povinnosť vyhotovovať faktúry s cezhraničným prvkom, hoci len pre niektoré ich povinné údaje, výlučne v úradnom jazyku tohto federálneho samosprávneho celku pod hrozbou neplatnosti, o ktorej rozhodne súd aj bez návrhu.

( 1 ) Jazyk prednesu: francúzština.

( 2 ) Rozsudok zo 16. apríla 2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239). Súdny dvor v tomto rozsudku rozhodol, že „článok 45 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni takej právnej úprave federálneho samosprávneho celku určitého členského štátu, akou je právna úprava v konaní vo veci samej, ktorá každému zamestnávateľovi s prevádzkovým sídlom na území tohto samosprávneho celku ukladá povinnosť vyhotovovať pracovné zmluvy s cezhraničným prvkom výlučne v úradnom jazyku tohto federálneho samosprávneho celku pod hrozbou neplatnosti týchto zmlúv, o ktorej rozhodne súd aj bez návrhu“.

( 3 ) Gecoördineerde Grondwet (Konsolidovaná ústava) zo 17. februára 1994 (Belgisch Staatsblad, 17. február 1994, s. 4054).

( 4 ) Zákony konsolidované koninklijk besluit (kráľovské nariadenie) z 18. júla 1966 (Belgisch Staatsblad, 2. august 1966, s. 7799, ďalej len „konsolidované zákony“).

( 5 ) Decreet tot regeling van het gebruik van de talen voor de sociale betrekkingen tussen de werkgevers en de werknemers, alsmede van de voor de wet en de verordeningen voorgeschreven akten en bescheiden van de ondernemingen (dekrét o používaní jazykov v pracovnoprávnych vzťahoch medzi zamestnávateľmi a pracovníkmi, ako aj v aktoch a dokumentoch podnikov stanovených zákonom a nariadeniami) z 19. júla 1973 (Belgisch Staatsblad, 6. september 1973, s. 10089, ďalej len „flámsky dekrét o používaní jazykov“).

( 6 ) Rozsudok zo 16. apríla 2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 7 ) Pozri decreet tot wijziging van artikel 1, 2, 4, 5, 12 en 16 van het decreet van 19 juli 1973 tot regeling van het gebruik van de talen voor de sociale betrekkingen tussen de werkgevers en de werknemers, alsmede van de door de wet en de verordeningen voorgeschreven akten en bescheiden van de ondernemingen (dekrét, ktorým sa menia a dopĺňajú články 1, 2, 4, 5, 12 a 16 vyššie uvedeného dekrétu z 19. júla 1973) zo 14. marca 2014 (Belgisch Staatsblad, 22. apríl 2014, s. 34371), ktorý nadobudol účinnosť 2. mája 2014. V tejto súvislosti pozri tiež bod 91 týchto návrhov.

( 8 ) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady zo 17. júna 2008 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky (Rím I) (Ú. v. EÚ L 177, 2008, s. 6, ďalej len „nariadenie Rím I“), ktoré sa podľa svojho článku 28 vzťahuje na zmluvy, ktoré tak ako zmluva v spore vo veci samej boli uzavreté po 17. decembri 2009.

( 9 ) Zásada pripomenutá najmä v odôvodnení 11 nariadenia Rím I.

( 10 ) Pozri odôvodnenie 37 nariadenia Rím I.

( 11 ) V súlade s požiadavkami ustálenej judikatúry Súdneho dvora (pozri najmä rozsudok z 18. februára 2016, Finanmadrid EFC, C‑49/14, EU:C:2016:98, bod 28 a nasl.).

( 12 ) Odseky 2 a 3 tohto článku 9 rozlišujú potenciálny účinok imperatívnych noriem právneho poriadku členského štátu konajúceho súdu a potenciálny účinok imperatívnych noriem právneho poriadku krajiny, kde sa zmluva vykonáva.

( 13 ) V tejto súvislosti pozri najmä NUYTS, A.: Les lois de police et dispositions impératives dans le Règlement Rome I. In: Revue de droit commercial belge. 2009, č. 6, s. 553 a nasl., bod 10.

( 14 ) Pozri rozsudok zo 17. októbra 2013, Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, body 47 a 50), v ktorom Súdny dvor v súvislosti s Rímskym dohovorom z 19. júna 1980 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky (Ú. v. ES L 266, 1980, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42) spresnil, že „prináleží teda vnútroštátnemu súdu v rámci jeho posúdenia, či je ‚imperatívnou normou‘ vnútroštátny zákon, ktorý chce nahradiť zákonom výslovne zvoleným zmluvnými stranami, aby zohľadnil nielen presné znenie tohto zákona, ale takisto všeobecný systém a všetky okolnosti, za ktorých bol uvedený zákon prijatý, aby z toho mohol vyvodiť, že má kogentnú povahu, ak sa ukáže, že vnútroštátny zákonodarca prijal túto právnu úpravu s cieľom chrániť záujem považovaný dotknutým členským štátom za podstatný“. Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:301, bod 30 a nasl.).

( 15 ) Belgická vláda v tejto súvislosti odkazuje na zoznam povinných údajov uvedený v článku 5 koninklijk besluit nr. 1 met betrekking tot de regeling voor de voldoening van de belasting over de toegevoegde waarde (kráľovské nariadenie č. 1 o opatreniach na zabezpečenie platby dane z pridanej hodnoty) z 29. decembra 1992 (Belgisch Staatsblad, 31. december 1992, s. 27976), pričom tento článok bol naposledy zmenený a doplnený kráľovským nariadením z 19. decembra 2012 (Belgisch Staatsblad, 31. december 2012, s. 88559).

( 16 ) Hoci sa obmedzenie len na povinné údaje uvádzané vo faktúrach zdá byť relatívne jasné z hľadiska konsolidovaných zákonov, na druhej strane existuje pochybnosť o rozsahu pôsobnosti flámskeho dekrétu o používaní jazykov (pozri najmä GOSSELIN, F.: Le régime linguistique de la facture. In: BALLON, G.‑L., DIRIX, E.: La facture et autres documents équivalents. Kluwer, Waterloo, 2011, bod 171 a nasl., ako aj bod 203 a nasl.).

( 17 ) Smernica Rady z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1), zmenená a doplnená smernicou Rady 2010/45/EÚ z 13. júla 2010, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2006/112, pokiaľ ide o pravidlá fakturácie (Ú. v. EÚ L 189, 2010, s. 1).

( 18 ) Pozri najmä rozsudky zo 6. marca 2003, Kaba (C‑466/00, EU:C:2003:127, bod 41), z 1. júna 2006, Innoventif (C‑453/04, EU:C:2006:361, bod 29), ako aj z 8. júla 2010, Sjöberg a Gerdin (C‑447/08 a C‑448/08, EU:C:2010:415, bod 54).

( 19 ) Rozsudok z 29. októbra 2009, Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, bod 38).

( 20 ) Pozri najmä rozsudky z 26. júna 2008, Burda (C‑284/06, EU:C:2008:365, bod 39), z 29. októbra 2009, Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, bod 49), ako aj z 28. júla 2011, Samba Diouf (C‑69/10, EU:C:2011:524, bod 59 a nasl.).

( 21 ) Rozsudok zo 16. apríla 2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 22 ) Pozri najmä rozsudky z 26. novembra 2015, Aira Pascual a i. (C‑509/14, EU:C:2015:781, bod 22), ako aj zo 17. decembra 2015, Viamar (C‑402/14, EU:C:2015:830, bod 29).

( 23 ) Pozri najmä rozsudok z 1. októbra 2015, Doc Generici (C‑452/14, EU:C:2015:644, body 33 a nasl., ako aj citovanú judikatúru).

( 24 ) Belgická vláda sa v tejto súvislosti odvoláva na rozsudok z 11. decembra 2003, Deutscher Apothekerverband (C‑322/01, EU:C:2003:664, bod 64), podľa ktorého „každé vnútroštátne opatrenie v oblasti, ktorá bola na úrovni Spoločenstva harmonizovaná vyčerpávajúcim spôsobom, musí byť posudzované s ohľadom na ustanovenia tohto harmonizačného opatrenia, a teda nie s ohľadom na ustanovenia primárneho práva“. Súdny dvor tu však dodáva, že „právomoc, ktorú členským štátom priznáva [ustanovenie sekundárneho práva dotknuté v tejto veci],… musí byť vykonávaná pri rešpektovaní Zmluvy, tak ako je to výslovne stanovené v tomto ustanovení“ a takéto ustanovenie „nevylučuje potrebu preskúmať zlučiteľnosť vnútroštátneho opatrenia sporného vo veci samej s článkami 28 ES až 30 ES“ (pozri bod 65).

( 25 ) Tento článok 248a, tak ako vyplýva zo smernice 2010/45, znie takto: „na účely kontroly a pokiaľ ide o faktúry týkajúce sa dodaní tovaru alebo poskytnutí služieb na ich území a faktúry prijaté zdaniteľnými osobami usadenými na ich území, členské štáty môžu v súvislosti s určitými zdaniteľnými osobami alebo v určitých prípadoch požadovať preklad do ich úradných jazykov. Členské štáty však nemusia stanoviť všeobecnú požiadavku, aby sa faktúry prekladali.“

( 26 ) Belgická vláda na pojednávaní tvrdila, že skutočnosť, že v prejednávanej veci by tak Talianska republika mohla za určitých podmienok požadovať preklad faktúry vyhotovenej v holandskom jazyku, by podľa nej mala zmysel len vtedy, ak by sa prijalo tvrdenie tejto vlády, podľa ktorého je možné požadovať, aby obchodník vyhotovil faktúru v jazyku inom, ako je jazyk príjemcu.

( 27 ) Odôvodnenie 6 smernice 2006/112 spresňuje, že „je nevyhnutné postupovať po etapách, pretože harmonizácia daní z obratu vedie v členských štátoch k zmenám daňovej štruktúry a má značné dôsledky na rozpočtovú, hospodársku a sociálnu oblasť“.

( 28 ) Pozri najmä rozsudok z 26. februára 2015, VDP Dental Laboratory a i. (C‑144/13, C‑154/13 a C‑160/13, EU:C:2015:116, bod 60 a citovaná judikatúra).

( 29 ) Pozri články 226 a 229 smernice 2006/112.

( 30 ) Komisia vo svojich ústnych pripomienkach uviedla, že režim Spoločenstva v oblasti DPH bol harmonizovaný len tam, kde to bolo úplne nevyhnutné na účely zaručenia neutrality daňového zaťaženia všetkých hospodárskych činností, ktoré podliehajú DPH.

( 31 ) V tomto zmysle v súvislosti so šiestou smernicou o DPH (smernica Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia, Ú. v. ES L 145, 1977, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23), ktorej znenie bolo prepracované smernicou 2006/112, Súdny dvor v rozsudku z 18. júna 2009, Stadeco (C‑566/07, EU:C:2009:380, bod 33), rozhodol, že vnútroštátnemu súdu prislúcha, aby so zohľadnením všetkých relevantných okolností overil, ku ktorému členskému štátu sa DPH uvedená na predmetnej faktúre vzťahuje, s prihliadnutím najmä na „jazyk, v ktorom je faktúra vystavená“, ktorý tak podľa Súdneho dvora nebol vopred stanovený podľa práva Spoločenstva.

( 32 ) Tento konkrétny cieľ je pripomenutý v odôvodnení 46 smernice 2006/112.

( 33 ) Prvá veta uvedeného článku 248a stanovuje, že požiadavka takéhoto prekladu sa môže týkať len určitých daných faktúr („v súvislosti s určitými zdaniteľnými osobami alebo v určitých prípadoch“). Okrem toho posledná veta tohto článku zdôrazňuje zákaz akéhokoľvek zovšeobecnenia.

( 34 ) Pozri bod 3.6 stanoviska Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru (Ú. v. EÚ C 306, 2009, s. 76) k návrhu Komisie, ktorý viedol k prijatiu smernice 2010/45 [KOM(2009) 21 v konečnom znení], ktorého cieľom bolo znížiť zaťaženie podnikov vyplývajúce z rôznych predpisov uplatniteľných v oblasti fakturácie na účely DPH – obmedzením možností, ktoré majú členské štáty k dispozícii, najmä v prípade cezhraničných elektronických faktúr –, ale obsahoval menej presné znenie článku 248a než konečná verzia tejto smernice (pozri body 3, 10 a 23 uvedeného návrhu). Článok 22 ods. 3 písm. b) in fine šiestej smernice o DPH v znení vyplývajúcom z článku 28h tejto smernice obsahoval ustanovenie v podstate podobné tejto poslednej verzii.

( 35 ) Komisia sa okrem toho domnievala, že taká jazyková právna úprava, o akú ide v tejto veci, nespĺňa podmienky uplatnenia článku 273 smernice 2006/112, keďže jednak cieľom tejto právnej úpravy nie je správny výber DPH a zabránenie daňovým podvodom, a jednak ukladá dodatočné požiadavky v porovnaní s požiadavkami stanovenými v kapitole 3 tejto smernice a najmä v jej článku 226.

( 36 ) Pre prípad, že by sa Súdny dvor neriadil týmto odporúčaním, v každom prípade pripomínam, že podľa všeobecnej zásady výkladu sa má každý akt sekundárneho práva Únie, akým je smernica 2006/112, vykladať, pokiaľ je to možné, v súlade s primárnym právom Únie a najmä s ustanoveniami Zmluvy o FEÚ (pozri najmä rozsudok z 15. februára 2016, N., C‑601/15 PPU, EU:C:2016:84, bod 48, ako aj poznámku 24 in fine týchto návrhov).

( 37 ) Rozsudok zo 16. apríla 2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 38 ) Vnútroštátny súd uvádza, že výklad prijatý Súdnym dvorom v tomto rozsudku viedol k zmene flámskeho dekrétu o používaní jazykov, pokiaľ ide o pracovnoprávne vzťahy (pozri bod 12 týchto návrhov).

( 39 ) Rozsudok zo 16. apríla 2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 40 ) Tamže (body 19 až 22).

( 41 ) Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Pokiaľ ide o článok 29 ES, teraz článok 35 ZFEÚ, pozri najmä rozsudky z 8. novembra 2005, Jersey Produce Marketing Organisation (C‑293/02, EU:C:2005:664, bod 73), ako aj zo 16. decembra 2008, Gysbrechts a Santurel Inter (C‑205/07, EU:C:2008:730, bod 40 a citovaná judikatúra).

( 42 ) Rozsudok zo 16. decembra 2008, Gysbrechts a Santurel Inter (C‑205/07, EU:C:2008:730, bod 43), kurzívou zvýraznil generálny advokát. Pozri tiež návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Trstenjak vo veci Gysbrechts a Santurel Inter (C‑205/07, EU:C:2008:427, body 57 až 65). V tejto veci ustanovenie belgického práva týkajúce sa predaja na diaľku zakazovalo dodávateľom požadovať akýkoľvek preddavok pred uplynutím lehoty na odstúpenie od zmluvy, čím ich zbavovalo účinného nástroja ochrany proti riziku neplatenia. Súdny dvor zdôraznil, že „takýto zákaz má všeobecne závažnejšie dôsledky pri priamom cezhraničnom predaji zákazníkom, najmä pri predaji uskutočňovanom cez internet, a to predovšetkým z dôvodu prekážok, ktorými je sprevádzané vymáhanie pohľadávky od neplatiacich spotrebiteľov v inom členskom štáte, najmä pokiaľ ide o predaj týkajúci sa relatívne drobných súm“ (pozri bod 42 uvedeného rozsudku).

( 43 ) Litovská vláda zaujíma stanovisko hlavne z hľadiska prípadného odôvodnenia nesúladu s „ustanoveniami Zmluvy o FEÚ týkajúcimi sa slobôd vnútorného trhu“.

( 44 ) Pozri poznámku pod čiarou 42 týchto návrhov.

( 45 ) S výnimkou Holandska.

( 46 ) Ak sa totiž obchodný vzťah obmedzuje na územie členského štátu, v ktorom sa používa viacero úradných jazykov, ako je to v prípade Belgicka, je samozrejme možné, že príjemca nerozumie stanovenému jazyku, v danom prípade holandčine, ale pravdepodobnosť, že k tomu v takejto situácii dôjde, je výrazne nižšia ako v prípade obchodnej transakcie realizovanej medzi členskými štátmi.

( 47 ) Pozri poznámku pod čiarou 91 týchto návrhov.

( 48 ) V takej situácii sa zdá sa ocitla New Valmar, keďže táto belgická spoločnosť vyhotovovala faktúry, ktoré zasielala držiteľke svojej koncesie, priamo v talianskom jazyku.

( 49 ) Pozri bod 96 a nasl. týchto návrhov.

( 50 ) Rozsudok zo 16. apríla 2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 51 ) Ako napokon pripúšťa belgická vláda.

( 52 ) Predovšetkým je možné, že k regulácii v podobe zvýšenia alebo zníženia ceny pôvodne stanovenej v zmluve podpísanej zmluvnými stranami dôjde prostredníctvom faktúr, ktorých úhrada predstavuje prijatie takejto úpravy ich rámcovej dohody. Predloženie faktúry stanovuje tiež ďalšie prvky, najmä platobné podmienky alebo dátum splatnosti.

( 53 ) Pozri bod 60 a nasl. týchto návrhov.

( 54 ) Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Pokiaľ ide o zamietnutie kvalifikovania ako opatrení s rovnocenným účinkom ako množstevné obmedzenia dovozu v zmysle článku 34 ZFEÚ, pozri najmä rozsudky z 13. októbra 1993, CMC Motorradcenter (C‑93/92, EU:C:1993:838, bod 12), a zo 7. apríla 2011, Francesco Guarnieri & Cie (C‑291/09, EU:C:2011:217, bod 17 a citovanú judikatúru). V oblasti voľného pohybu osôb a slobody usadiť sa pozri tiež judikatúru citovanú v bode 56 návrhov, ktoré predniesla generálna advokátka Trstenjak vo veci Gysbrechts a Santurel Inter (C‑205/07, EU:C:2008:427).

( 55 ) Pozri rozsudok z 1. apríla 2008, Vláda Francúzskeho spoločenstva a valónska vláda (C‑212/06, EU:C:2008:178, body 51 a 52, ako aj citovanú judikatúru).

( 56 ) Pre úplnosť uvádzam, že je možné položiť si otázku, či takáto právna úprava nespôsobuje nepriamu diskrimináciu na úkor hospodárskych subjektov, ktoré nehovoria holandsky. Túto otázku však nebudem ďalej rozvádzať, lebo aj keby Súdny dvor zvolil takúto kvalifikáciu, malo by to na danú vec v každom prípade len malý vplyv, keďže dotknuté ustanovenia možno odôvodniť ochranou úradného jazyka členského štátu, ktorú povoľuje článok 3 ods. 3 štvrtý pododsek a článok 4 ods. 2 ZFEÚ, ako aj článok 22 Charty základných práv Európskej únie, s výhradou posúdenia ich primeranosti vzhľadom na tento cieľ (pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Jääskinen vo veci Las, C‑202/11, EU:C:2012:456, bod 39, a rozsudok zo 16. apríla 2013, Las, C‑202/11, EU:C:2013:239, bod 26).

( 57 ) Pozri najmä rozsudok z 1. októbra 2015, Trijber a Harmsen (C‑340/14 a C‑341/14, EU:C:2015:641, bod 70 a citovanú judikatúru).

( 58 ) To znamená, že obmedzenia voľného pohybu tovaru môžu byť odôvodnené „princípmi verejnej morálky, verejným poriadkom, verejnou bezpečnosťou, ochranou zdravia a života ľudí a zvierat, ochranou rastlín, ochranou národného kultúrneho bohatstva, ktoré má umeleckú, historickú alebo archeologickú hodnotu, alebo ochranou priemyselného a obchodného vlastníctva“ pod podmienkou, že… „[nie sú] prostriedkami svojvoľnej diskriminácie alebo skrytého obmedzovania obchodu medzi členskými štátmi“.

( 59 ) Pozri najmä rozsudky z 3. marca 2011, Kakavetsos‑Fragkopoulos (C‑161/09, EU:C:2011:110, bod 51); zo 16. apríla 2013, Las (C‑202/11, EU:C:2013:239, bod 23), a z 12. novembra 2015, Visnapuu (C‑198/14, EU:C:2015:751, bod 110).

( 60 ) Komisia sa v tejto súvislosti odvoláva na rozsudok z 3. júna 1999, Colim (C‑33/97, EU:C:1999:274, body 39 až 44), v ktorom sa pripustilo, že prekážky voľného pohybu tovaru vyplývajúce z jazykových požiadaviek môžu byť odôvodnené cieľom ochrany spotrebiteľov.

( 61 ) Rozsudok zo 16. apríla 2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 62 ) Pozri rozsudky z 28. novembra 1989, Groener (C‑379/87, EU:C:1989:599, bod 19); z 12. mája 2011, Runevič‑Vardyn a Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, body 85 a 86), ako aj zo 16. apríla 2013, Las (C‑202/11, EU:C:2013:239, body 25 až 27).

( 63 ) Ako uvádza vnútroštátny súd, faktúry slúžia predovšetkým na zmluvný účel, keďže sú potvrdením pohľadávky jednej zmluvnej strany voči druhej zmluvnej strane na základe plnenia zmluvy a predstavujú dôkazný prostriedok, ale majú tiež hodnotu administratívneho a daňového nástroja vo vzťahu k orgánom krajiny tak predávajúceho, ako aj kupujúceho. K rozličným funkciám faktúr a rôznym zdrojom povinnosti ich vystavovania v belgickom práve pozri BALLON, G.‑L.: Généralités. In: La facture et autres documents équivalents, c. d., bod 9 a nasl., ako aj bod 38 a nasl.

( 64 ) Litovská vláda tvrdí, že vzhľadom na to, že faktúry sú úradnými dokumentmi, ktoré môžu byť použité na rôzne účely tak vo verejnoprávnych, ako aj v súkromnoprávnych vzťahoch, požiadavka ich vystavovania v úradnom jazyku sa javí ako nevyhnutná s cieľom zabrániť tomu, aby sa tento úradný jazyk vytratil z jednej z jeho hlavných oblastí, a to z oblasti riadenia a správy štátu, ako aj tomu, aby sa jeho používanie znižovalo z dôvodu stále viac rozšíreného používania cudzích jazykov v medzinárodných obchodných vzťahoch.

( 65 ) Pozri najmä, pokiaľ ide o voľný pohyb tovaru, rozsudok z 20. februára 1979, Rewe‑Zentral (120/78, EU:C:1979:42, bod 8); pokiaľ ide o voľný pohyb pracovníkov, rozsudky z 18. júla 2007, Komisia/Nemecko (C‑490/04, EU:C:2007:430, bod 70), a zo 16. apríla 2013, Las (C‑202/11, EU:C:2013:239, bod 28); pokiaľ ide o slobodu usadiť sa, rozsudky z 15. mája 1997, Futura Participations a Singer (C‑250/95, EU:C:1997:239, bod 31), ako aj z 8. júla 1999, Baxter a i. (C‑254/97, EU:C:1999:368, bod 18); pokiaľ ide o slobodné poskytovanie služieb, rozsudky z 28. októbra 1999, Vestergaard (C‑55/98, EU:C:1999:533, bod 23), a zo 7. októbra 2010, dos Santos Palhota a i. (C‑515/08, EU:C:2010:589, bod 48); pokiaľ ide o voľný pohyb kapitálu, rozsudok z 28. októbra 2010, Établissements Rimbaud (C‑72/09, EU:C:2010:645, bod 33).

( 66 ) Táto právna úprava totiž poskytuje predstaviteľom správnych orgánov dotknutého regiónu možnosť oboznámiť sa s faktúrami vyhotovenými na území tohto regiónu v jeho úradnom jazyku a nie v jazyku, ktorý neovládajú, čím im umožňuje vykonávať priamu, okamžitú a spoľahlivú kontrolu. Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Jääskinen vo veci Las (C‑202/11, EU:C:2012:456, bod 50).

( 67 ) Pripomínam, že v oblasti DPH článok 248a smernice 2006/112 umožňuje vyžadovať na účely kontroly preklad určitých faktúr, pričom v danej oblasti plní faktúra trojakú funkciu: obsahuje informácie o uplatniteľnom systéme DPH, umožňuje daňovým orgánom vykonávať overenia a umožňuje spotrebiteľom preukázať v prípade potreby ich nárok na odpočet (TERRA, B., KAJUS, J: A Guide to the European VAT Directives. Zv. 1, IBDF, Amsterdam, 2014, s. 1401).

( 68 ) Rozsudok zo 16. apríla 2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 69 ) Za podmienok a obmedzení uvedených v bode 11 týchto návrhov.

( 70 ) Rozsudok zo 16. apríla 2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239, bod 29 a nasl.).

( 71 ) Je nesporné, že právna úprava dotknutá vo veci samej nebráni zmluvným stranám vyhotovovať zmluvy týkajúce sa tovaru v inom ako holandskom jazyku, na rozdiel od toho, čo stanovovala v súvislosti s pracovnými zmluvami v čase vydania uvedeného rozsudku Las.

( 72 ) Pozri bod 68 týchto návrhov.

( 73 ) Ako sú všeobecné podmienky predaja alebo údaje týkajúce sa platobných podmienok.

( 74 ) Pozri tiež bod 32 týchto návrhov.

( 75 ) Pozri body 76 a 77 týchto návrhov.

( 76 ) Pozri bod 65 týchto návrhov.

( 77 ) K rôznym funkciám faktúr pozri tiež poznámky pod čiarou 63, 64 a 67 týchto návrhov.

( 78 ) Pozri analogicky, v súvislosti s článkom 30 Zmluvy o ES a smernicou Rady 79/112/EHS z 18. decembra 1978 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa označovania, prezentácie a reklamy potravín (Ú. v. ES L33, 1979, s. 1), najmä rozsudok z 12. septembra 2000, Geffroy (C‑366/98, EU:C:2000:430, bod 25 a nasl.), ako aj judikatúru v tejto oblasti pripomenutú v návrhoch, ktoré predniesol generálny advokát Ruiz‑Jarabo Colomer vo veci Geffroy (C‑366/98, EU:C:1999:585, bod 19 a nasl.).

( 79 ) New Valmar tvrdí, že keby sa všetky tieto faktúry museli vyhotovovať v holandskom jazyku, museli by byť nevyhnutne doplnené o preklad do jazyka, v ktorom bola vyhotovená zmluva, aby sa zabránilo tomu, že by sa jej zahraniční zákazníci dovolávali omylu alebo podvodu v prípade neporozumenia údajom uvedeným na faktúrach, čo by predstavovalo nadmernú záťaž pre podnik, ktorý ako ona sama predáva tisícky druhov drobného tovaru (dojčenské fľaše, cumlíky, hračky, atď.). Poukazuje tiež na ďalšie praktické problémy, vrátane nemožnosti používať v styku medzi predávajúcim a kupujúcim elektronické systémy objednávok a fakturácie, ktoré fungujú len v jednom jazyku.

( 80 ) V tejto súvislosti New Valmar s odkazom na rôzne zdroje právnej náuky uvádza, že podľa starej obchodnej praxe sa faktúra vyhotovuje v jazyku príjemcu alebo v jazyku obvykle používanom v dotknutom hospodárskom odvetví.

( 81 ) Pozri analogicky, pokiaľ ide o možnosť vnútroštátneho súdu zohľadniť prax v medzinárodnom obchode na účely určenia príslušného súdu v rámci stanovenia miesta plnenia zmluvy o predaji tovaru, rozsudok z 9. júna 2011, Electrosteel Europe (C‑87/10, EU:C:2011:375, bod 20 a nasl.), alebo pokiaľ ide o posúdenie platnosti klauzuly o príslušnosti súdu, rozsudok zo 16. marca 1999, Castelletti (C‑159/97, EU:C:1999:142, bod 18 a nasl.), ako aj článok 25 ods. 1 písm. c) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1).

( 82 ) Pozri bod 46 a nasl. týchto návrhov.

( 83 ) Pozri článok 2 prvý odsek decreet inzake de bescherming van de vrijheid van het taalgebruik van de Franse taal in de sociale betrekkingen tussen de werkgevers en hun personeel, alsook van akten en dokumenten van ondernemingen opgelegd door de wet en de reglementen (dekrét o ochrane slobodného používania jazykov a používania francúzštiny v oblasti pracovnoprávnych vzťahov medzi zamestnávateľmi a ich zamestnancami, ako aj v oblasti aktov a dokumentov podnikov stanovených zákonom a nariadeniami) z 30. júna 1982 (Belgisch Staatsblad, 27. august 1982, s. 9863).

( 84 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. októbra 2015, Trijber a Harmsen (C‑340/14 a C‑341/14, EU:C:2015:641, bod 74 a citovaná judikatúra).

( 85 ) Pozri bod 12 a poznámku pod čiarou 38 týchto návrhov.

( 86 ) Rozsudok zo 16. apríla 2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 87 ) Podľa uvedeného odseku 2 dotknutý pracovník musí mať buď bydlisko na území iného členského štátu Únie alebo EHS, alebo musí mať bydlisko na území Belgicka, ale využil svoje právo na voľný pohyb pracovníkov alebo na slobodu usadiť sa.

( 88 ) Rozsudok zo 16. apríla 2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 89 ) Belgická vláda na pojednávaní spochybnila všetky tieto tvrdenia. Tvrdila predovšetkým, že tak pôvodná, ako aj náhradná faktúra vzťahujúca sa na tú istú dodávku v rámci Spoločenstva môže zakladať oslobodenie od DPH v Belgicku, ako aj že zmluvné strany môžu úplne slobodne stanoviť dobu splatnosti, nezávisle od dátumu vystavenia alebo nahradenia faktúry. Komisia správne uviedla, že pretrváva právna neistota, keďže obežník belgickej daňovej správy z 23. januára 2013, na ktorý sa táto vláda odvoláva, nie je právne záväzný a súdy sú naďalej povinné rozhodnúť o neplatnosti nesprávnej faktúry aj bez návrhu. Okrem toho pripomínam, že v praxi je celkom možné, že zmluvné strany nestanovili nijaký iný dátum splatnosti ako dátum uvedený na faktúre.

( 90 ) Zdôrazňujem, že vnútroštátny súd jasne neuvádza, akým spôsobom sa musia vykonávať sankcie stanovené v článku 10 flámskeho dekrétu o používaní jazykov (pozri bod 11 týchto návrhov), najmä pokiaľ ide o otázku, či a v akom rozsahu prípadná náhrada nesprávnej faktúry zachováva alebo nezachováva platnosť pôvodného dokumentu so spätným účinkom. V tejto otázke pozri tiež GOSSELIN, F.: c. d., bod 188 a nasl.

( 91 ) Je paradoxné, že talianska držiteľka koncesie spoločnosti New Valmar sa môže dovolávať flámskej jazykovej právnej úpravy na účely domáhania sa zrušenia faktúr, ktoré jej boli zaslané v talianskom jazyku, ktorému zjavne rozumie.

( 92 ) Samotná belgická vláda uvádza, že faktúra plní za určitých okolností dôkaznú funkciu v rozsahu, v akom prijatá faktúra je vo vzťahu k obchodníkovi dôkazom o dohode, taktiež je účtovným dokumentom a predstavuje najbežnejší doklad.

( 93 ) Pripomínam, že z informácií predložených Súdnemu dvoru vyplýva, že podľa právnej úpravy dotknutej v tejto veci musí byť takáto faktúra vyhotovená v holandskom jazyku aspoň čiastočne, a to pokiaľ ide o údaje stanovené právnou úpravou o DPH, alebo dokonca v celom rozsahu, a že iba vnútroštátny súd má právomoc odstrániť pochybnosti vyjadrené belgickou vládou v súvislosti s rozsahom požiadaviek vyplývajúcich z tejto vnútroštátnej právnej úpravy (pozri bod 29 a nasl. týchto návrhov).