ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
72.

Hoci v tomto prípade nariadenie č. 604/2013 obsahuje procesné ustanovenia (kapitoly II a VI), nestanovuje nič o možnosti či povinnosti správnych a súdnych orgánov posúdiť ex offo, či žiadateľ podstupuje riziko, že bude v zodpovednom členskom štáte vystavený neľudskému alebo ponižujúcemu zaobchádzaniu, kedy by bol členský štát, ktorý uskutočňuje odovzdanie, povinný sám posúdiť žiadosť o medzinárodnú ochranu. To, či sú vnútroštátne správne a súdne orgány povinné ex offo preskúmať dôvod založený na porušení článku 4 Charty a na uplatnení článku 17 ods. 1 nariadenia č. 604/2013, treba preto určiť so zreteľom na zásady ekvivalencie a efektivity.
21.

Podľa článku VI dohovoru zo 16. júna 2010 uzavretého medzi ministerstvom spravodlivosti a CNB sa zápis do „ComCi CA“ a do „ComCi TGI“ robí prostredníctvom advokátskej komory, do ktorej advokát patrí. Táto komora tiež zabezpečuje sprístupnenie schránky RPVA. ( 4 )
46.

Európsky parlament v prvom čítaní v znení tohto ustanovenia vypustil zmienku o dobách týždenného odpočinku. ( 18 ) Odôvodnil to takto: „Vo vozidle, ktoré nie je v pohybe, sa môžu čerpať doby denného odpočinku, ale nie doby týždenného odpočinku. Ak by sa povolilo také čerpanie dôb týždenného odpočinku, predstavovalo by to zhoršenie v porovnaní so súčasným nariadením a bolo by to neprimerané z hľadiska hygieny a pohodlia vodičov.“ ( 19 )
55.

Podľa mňa by však bolo v rozpore s rozdelením daňových právomocí a so zásadou neutrality DPH povoliť len na základe tohto jediného prvku, aby si členský štát dodania tohto nového dopravného prostriedku nárokoval zaplatenie DPH od predávajúceho. Ako je to opísané vo veci samej, na základe informácií oznámených v rozhodnutí vnútroštátneho súdu možno dočasné evidenčné číslo, akým je evidenčné číslo vydané v Španielsku, poskytnúť na nepretržité obdobie dvanásť mesiacov, ktoré môže byť, zdá sa, nielen predĺžené, ale môže aj skončiť, ak je vozidlu pridelené v Španielsku riadne evidenčné číslo po zaplatení príslušných daní. Takto teda samotné konštatovanie, že na nové vozidlo bolo v členskom štáte určenia vydané len dočasné evidenčné číslo, neznamená ipso iure, že miesto konečného a trvalého používania uvedeného vozidla, po tom, ako skončí platnosť dočasného evidenčného čísla, nebude na území tohto členského štátu a takisto to neznamená, že by bolo potrebné dospieť k záveru, že toto vozidlo nebolo predmetom dodávky v rámci Spoločenstva.
80.

Po druhé čo sa týka zváženia záujmov, vo všeobecnosti nevidím dôvod, pre ktorý by záujmy spojené so základnými právami dotknutej osoby mali prevážiť nad osobitným legitímnym cieľom poškodeného, ktorým je podanie občianskoprávnej žaloby. V tejto súvislosti možno treba uviesť aj to, že odporkyňa v skutočnosti nežiada o nič iné než o možnosť podať žalobu na civilnom súde. Samotné sprístupnenie údajov by preto dokonca ani neprinieslo nijakú bezprostrednú zmenu právneho postavenia dotknutej osoby.
31.

Dlžník, ktorý zaplatil celý podiel ďalšieho spoludlžníka na spoločnom dlhu alebo jeho časť, môže v každom prípade vymáhať sumu, ktorú takto zaplatil, uplatnením regresného nároku. Dôvod uplatnenia regresného nároku je teda sám osebe spojený s existenciou danej zmluvy. Bolo by však neprirodzené oddeliť na účely uplatnenia nariadenia č. 1215/2012 tieto právne vzťahy od zmluvy, na základe ktorej vznikli a ktorá tvorí ich základ. ( 8 ) Rozhodnutie v opačnom zmysle by pri žalobách založených na jednej a tej istej zmluve mohlo viesť k tomu, že právomoc rozhodovať spory by mali viaceré subjekty. Vnútroštátny súd členského štátu by mal právomoc rozhodovať spory, ktoré vznikli medzi spoludlžníkmi a bankou, zatiaľ čo súd iného členského štátu by mal právomoc rozhodovať spory, ktoré vznikli medzi samotnými spoludlžníkmi.
19.

Od 1. októbra 2002 do 11. mája 2004 sa však Toshiba zúčastnila na porušení prostredníctvom svojho spoločného podniku TM T&D Corporation (ďalej len „TM T&D“), ktorý vlastnila v rovnakom podiele so spoločnosťou Melco. Obe materské spoločnosti mali rozhodujúci vplyv na správanie spoločnosti TM T&D. Toshiba bola preto výlučne zodpovedná za svoju účasť na porušení od 15. apríla 1988 do 1. októbra 2002 a spoločne a nerozdielne zodpovedná so spoločnosťou Melco za porušenie, ktorého sa dopustila spoločnosť TM T&D od 1. októbra 2002 do 11. mája 2004. ( 10 )
29.

Riziko nezdanenia konečnej spotreby sa stane zjavné, ak sa napríklad sanácia komunálnych ihrísk stanoví ako podmienka pre ďalšie stavebné povolenia ďalších obytných budov v obci. Príjemcom a „používateľom“ rekonštrukčných služieb by v tomto prípade bola obec v rámci svojej verejnoprávnej činnosti. Právo investora na odpočítanie dane zakladajúce sa výlučne na príčinnej súvislosti by znížilo príjmy z DPH a na strane príjemcu (v danom príklade obce) by znamenalo nezdanenie konečnej spotreby v rozpore so systémom. Posledný z uvedených prípadov by totiž nenastal, ak by o sanáciu požiadala sama obec.
5.

Odôvodnenie 15 znie: „Pomoc poskytovaná firmám v ťažkostiach v zmysle Usmernení Spoločenstva o štátnej pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu firiem v ťažkostiach by sa mala posudzovať podľa týchto usmernení s cieľom vyhnúť sa ich obchádzaniu. Pomoc takýmto podnikom by preto mala byť vyňatá z pôsobnosti tohto nariadenia. Aby sa znížila administratívna záťaž členských štátov pri poskytovaní pomoci [malým a stredným podnikom (MSP)], na ktorú sa vzťahuje toto nariadenie, mala by sa definícia podniku v ťažkostiach zjednodušiť v porovnaní s definíciou použitou v uvedených usmerneniach. Okrem toho MSP založené pred menej ako troma rokmi by sa na účely tohto nariadenia nemali pokladať za podniky nachádzajúce sa v ťažkostiach v tomto období, pokiaľ nespĺňajú kritériá vnútroštátnych právnych predpisov, podľa ktorých sa stávajú subjektmi kolektívnych konkurzných konaní. Toto zjednodušenie by nemalo mať vplyv na zaradenie týchto MSP podľa uvedených usmernení z hľadiska pomoci, na ktorú sa nevzťahuje toto nariadenie a nemalo by mať vplyv na zaraďovanie veľkých podnikov ako podnikov v ťažkostiach podľa tohto nariadenia, na ktoré sa naďalej v plnom rozsahu uplatňuje definícia uvedená v usmerneniach.“
2.

Súdny dvor bol vyzvaný, aby rozhodol, či je vnútroštátna právna úprava, na základe ktorej boli prijaté tieto správne rozhodnutia, zlučiteľná so slobodným poskytovaním služieb zakotveným v článku 56 ZFEÚ. Podstata problému, ktorým sa má Súdny dvor v tejto súvislosti zaoberať, spočíva v tom, či by mala spoločnosť so sídlom na Malte, ktorá zamýšľa ponúkať online hazardné hry na maďarskom trhu, podliehať požiadavke získania povolenia, ak je od začiatku jasné, že by bola v konaní na získanie takéhoto povolenia neúspešná.
29.

V súvislosti s ustanoveniami článkov 101, 102 a 106 ZFEÚ, ktoré sa týkajú práva hospodárskej súťaže, stačí poukázať na to, že sa vzťahujú na správanie podnikov, zatiaľ čo v prejednávanom prípade ide o správanie štátnych orgánov pri prideľovaní frekvencií na televízne vysielanie. Je pravda, že článok 102 ods. 1 ZFEÚ v spojení s článkom 106 ods. 1 ZFEÚ zakazuje členským štátom vytvorenie stavu, ktorý by určitým podnikom – v prejednávanom prípade spoločnostiam Rai a Mediaset – uľahčil zneužitie ich údajného kolektívneho dominantného postavenia. ( 24 ) Bolo by však príliš ďalekosiahle, ak by sa protisúťažné konanie spoločností Rai a Mediaset považovalo za pravdepodobné alebo dokonca nevyhnutné len na základe prípadného nesprávneho postupu vnútroštátnych orgánov Talianska pri prideľovaní frekvencií na digitálne vysielanie.
Okrem toho podobne už rozhodol aj Súdny dvor, keď bol požiadaný, aby špecifikoval rozsah oprávnenia, resp. povinnosti podať návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ. ( 56 ) Tieto návrhy na začatie prejudiciálneho konania často obsahujú už konkrétne otázky, ktorých zodpovedanie je nevyhnutné na rozhodnutie daného sporu vo veci samej. Súdny dvor ale odpovedá podľa článku 267 ZFEÚ aj na všeobecnejšiu otázku. Inak by totiž bolo veľmi nepravdepodobné, že by Súdny dvor dostal príležitosť vyjadriť sa k takýmto otázkam. A súčasne by bolo potrebné sa obávať, že vnútroštátne súdy by nevedeli o ich oprávnení alebo povinnosti podať návrh na začatie prejudiciálneho konania, a preto by sa pri uplatňovaní práva Únie dopustili chýb, ktorým možno zabrániť.
15.

Posúdenie vplyvov na životné prostredie patrilo do právomoci provincie Macerata, ktorá však v uvedenej veci nerozhodla, pretože takéto preskúmanie sa podľa právnych predpisov regiónu Marche pre zariadenia tejto veľkosti nevyžadovalo. Taliansky Ústavný súd však neskôr konštatoval neplatnosť dotknutého nariadenia regiónu. Obe obce a ďalší žalobcovia preto so svojimi žalobami namierenými proti vydaným povoleniam uspeli. V tom čase však už VBio1 a VBio2 dotknuté zariadenia zrealizovali a uviedli do prevádzky.
49.

Bolo by teda v rozpore s cieľom právnej úpravy Únie v oblasti určenia colnej hodnoty, ak by sa predajná cena vývozu do tretej krajiny stanovila na základe prevodnej ceny v zmysle článku 29 CK. Touto právnou úpravou sa má totiž vytvoriť spravodlivý, jednotný a nestranný systém, ktorý vylučuje uplatňovanie svojvoľných alebo fiktívnych colných hodnôt. ( 21 ) Tento cieľ by nebolo možné zabezpečiť, ak by sa pri určovaní colnej hodnoty tovaru na colnom území Únie uplatnila cena za vývoz do tretej krajiny. Keďže sa ceny v závislosti od colnej zóny líšia, môže byť určenie colnej hodnoty jednotné, spravodlivé a nestranné len vtedy, ak sa v súvislosti s dovozom do príslušnej zóny uplatní cena za vývoz do takejto zóny.
78.

V tejto časti analýzy by som však chcel zdôrazniť, že cieľ sledovaný pre‑pack – a to pokračovanie činnosti životaschopných častí podniku a zároveň zabránenie zníženiu hodnoty, ktoré by vyplynulo z náhleho prerušenia činnosti podniku –, je samozrejme chvályhodný. V prejednávanej veci nevzniká otázka prípustnosti pre‑pack ako takej v práve Únie, ale otázka vzájomného vzťahu medzi pre‑pack a smernicou 2001/23. Hoci je pritom potrebné zohľadniť prospech pre investorov ( 36 ), veriteľov, samotných zamestnancov a všeobecnejšie pre spoločnosť vyplývajúci z existencie konaní, ktorých cieľom je záchrana podnikov a zachovanie ich hodnoty, pri vykonávaní týchto konaní in concreto sa však musia dodržať záruky, ktoré stanovuje právo Únie pre zamestnancov.
49.

Zistenie niektorého zo zásahov do rozlišovacej spôsobilosti alebo do dobrého mena skoršej ochrannej známky, na ktoré sa vzťahuje toto ustanovenie, sa musí zakladať najmä na existencii súvislosti medzi kolidujúcimi ochrannými známkami, ktorá je dôsledkom určitého stupňa podobnosti medzi nimi. Existencia takejto súvislosti sa má posudzovať celkovo so zohľadnením všetkých rozhodujúcich okolností prejednávanej veci, medzi ktorými sa nachádza pravdepodobnosť zámeny vo vnímaní verejnosti. ( *16 )
46.

To však podľa môjho názoru nie je tento prípad. Bolo by možné konštatovať, že sociálna otázka obzvlášť závažnej nezamestnanosti mladých ľudí predstavuje takýto zásadný rozlišovací prvok. Pretože nezamestnanosť mladých ľudí možno označiť za pomerne vysokú a štrukturálnu, pokiaľ ide o prístup na trh práce, mladšia populácia prestáva byť porovnateľná so zvyškom populácie. Dalo by sa povedať, že vytvára samostatnú odlišnú kategóriu.
3.

Nariadením č. 1178/2011, ktorého sa týka prejednávaná vec, sa vykonáva nariadenie (ES) č. 216/2008. ( 3 ) Odôvodnenia 1, 3, 4, 7 a 8 posledného uvedeného nariadenia znejú takto: „(1) V civilnom letectve by sa mala za každých okolností zaručiť vysoká a jednotná úroveň ochrany európskych občanov prijatím spoločných bezpečnostných predpisov a opatrení, pomocou ktorých sa zaručí, aby výrobky, osoby a organizácie v Spoločenstve spĺňali tieto predpisy, ako aj predpisy prijaté na ochranu životného prostredia. Prispelo by to k uľahčeniu voľného pohybu tovaru, osôb a organizácií na vnútornom trhu. … (3) Chicagský dohovor už ustanovuje minimálne normy na zaistenie bezpečnosti civilného letectva a ochrany životného prostredia, ktorá s ňou súvisí. Základné požiadavky a predpisy Spoločenstva prijaté na ich vykonávanie by mali zabezpečiť, aby si členské štáty plnili povinnosti, ktoré im Chicagský dohovor ukladá, vrátane povinností voči tretím krajinám. (4) Spoločenstvo by malo v súlade s normami a odporúčanými postupmi Chicagského dohovoru ustanoviť základné požiadavky na výrobky, súčasti a zariadenia leteckej techniky, na osoby a organizácie, ktoré sa podieľajú na prevádzke lietadiel, a na osoby, ktoré sa podieľajú na výcviku a zdravotných prehliadkach pilotov, a výrobky, ktoré sa pri nich využívajú. Komisia by mala byť poverená vypracovaním potrebných vykonávacích predpisov. … (7) Výrobkom, súčastiam a zariadeniam leteckej techniky, prevádzkovateľom, ktorí sa podieľajú na obchodnej leteckej doprave, ako aj pilotom a osobám a organizáciám, ktoré sa podieľajú na výcviku a zdravotných prehliadkach pilotov, a výrobkom, ktoré sa pri nich využívajú, by sa malo vydať osvedčenie alebo preukaz spôsobilosti, ak splnia základné požiadavky, ktoré ustanoví Spoločenstvo v súlade s normami a odporúčanými postupmi Chicagského dohovoru. Komisia by mala byť poverená vypracovaním potrebných vykonávacích predpisov na vytvorenie podmienok pre vydanie osvedčenia alebo podmienok pre jeho náhradu vyhlásením o spôsobilosti s prihliadnutím na riziká spojené s rôznymi druhmi prevádzky, ako sú určité typy leteckých prác a miestnych letov malými lietadlami. (8) Pravidlá prevádzky a udeľovania preukazov spôsobilosti pre neobchodné prevádzky by sa mali upraviť vzhľadom na zložitosť lietadla a mala by sa stanoviť príslušná definícia.“
5.

V odôvodnení 39 sa uvádza: „Overovanie spôsobilosti uchádzačov v otvorených konaniach a záujemcov v užších konaniach a rokovacích konaniach s uverejnením oznámenia o vyhlásení zadávacieho konania a v súťažnom dialógu a ich výber by sa mali uskutočniť v transparentných podmienkach. Na tento účel by sa mali určiť nediskriminačné kritériá, ktoré verejní obstarávatelia môžu používať pri výbere účastníkov súťaže a prostriedkov, ktoré hospodárske subjekty môžu používať na preukázanie, že tieto kritériá spĺňajú. V rovnakom duchu transparentnosti by sa malo od verejného obstarávateľa vyžadovať, aby uviedol, hneď ako je zákazka daná do súťaže, kritériá výberu účastníkov, ktoré použije a úroveň osobitnej spôsobilosti, ktorú môže, ale nemusí vyžadovať od hospodárskych subjektov pred ich prijatím do konania verejného obstarávania.“
Po tretie povinnosť riadiť sa voľbou právomoci by mohla do veľkej miery závisieť od časovej postupnosti udalostí v každom prípade, konkrétne od voľby uskutočnenej osobou, ktorej priamo vznikla škoda, pokiaľ ide o to, či a kedy uplatní nárok. Čo by sa však stalo, ak cesionár uplatní svoj nárok ako prvý? Bola by osoba, ktorej priamo vznikla škoda, potom tiež povinná riadiť sa voľbou právomoci, ktorú uskutočnil cesionár? Ak nie, pravidlo konzistentnosti by nefungovalo. Ak áno, obrátilo by to hore nohami celú logiku nároku, ktorým je „subrogácia“. Pravidlo záväznosti voľby právomoci iného poškodeného by sa teda mohlo uplatňovať len jednostranne: cesionár by sa riadil voľbou osoby, ktorej priamo vznikla škoda, a nie naopak. Okrem toho by sa uplatnilo len vtedy, ak by osoba, ktorej priamo vznikla škoda, uplatnila svoj nárok „včas“ – teda skôr, než svoj nárok uplatní cesionár.
Okrem toho, vzhľadom na znenie rozsudku vydaného v prvom stupni, v prejednávanej veci ide najmä o to, či CHOP Porto/Port (aj keď by mohlo ísť o akékoľvek iné CHOP) je spôsobilé plniť funkcie, ktoré mu prináležia, a využívať ochranu vyplývajúcu z práva Únie. Ak by sa pripustilo – a tak to vyplýva z výkladu, ktorým Všeobecný súd potvrdil výklad odvolacieho senátu –, že toto zemepisné označenie má veľmi slabú rozlišovaciu spôsobilosť, ( 43 ) takže, aby bolo možné zapísať ochranné známky Únie označujúce iné alkoholické nápoje, k pojmu Port by stačilo doplniť ďalšie slovo (v prejednávanej veci slovo „Charlotte“), podľa môjho názoru by CHOP Porto/Port utrpelo veľkú ujmu, keďže by sa nemohlo brániť voči následným zapísaným ochranným známkam pre alkoholické nápoje, ktoré by používali ich charakteristický prvok (Porto/Port) v kombinácii s akýmkoľvek z tisícov možných zemepisných alebo miestnych názvov.
35.

Konkrétna realizácia tohto priestoru predpokladá, že vnútroštátne právne úpravy a postupy sa môžu kombinovať tak, že nevytvárajú nezlučiteľnosť, ktorá by bránila nielen vzájomnému uznávaniu, ale aj obyčajnej a každodennej súdnej spolupráci. V opačnom prípade by výsledkom boli buď územia, na ktorých by si páchatelia boli istí, že tam nájdu útočisko a budú chránení pred žiadosťami o zatknutie alebo o výkon trestov zákonne uložených v iných členských štátoch, alebo rovnaké situácie, s ktorými by sa však zaobchádzalo rozdielne podľa toho, či trestný čin alebo trestné činy boli spáchané na jednom alebo druhom brehu rieky tvoriacej jednu z týchto hraníc, ktoré priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti právom v zásade odstraňuje. ( 4 )
98.

Ak by sa osoba, ktorá získala vodičské oprávnenie v inom členskom štáte, ale ktorá ešte nedostala svoj vodičský preukaz, posudzovala ako osoba, ktorá viedla motorové vozidlo bez preukazu a ktorej hrozí trestná sankcia (bez ohľadu na to, či by to bol trest odňatia slobody alebo len peňažný trest, ktorý by však mal za následok záznam v jej registri trestov), analogicky by to bolo neprimerané vo vzťahu k závažnosti tohto porušenia vzhľadom na vyplývajúce dôsledky. ( 33 )
Súhlasím. Zároveň by som dodal, že potvrdenie argumentu spoločnosti Casertana Costruzioni by v podstate znamenalo vytvorenie precedensu, ktorý poskytuje možnosť zmeniť ponuky v neskoršom štádiu, teda možnosť, ktorú ostatní uchádzači, vzhľadom na platné vnútroštátne pravidlá, ako aj pravidlá Únie nemohli predvídať. Ako však už bolo uvedené, bolo by to len ťažko zlučiteľné so zásadou rovnosti zaobchádzania. Zároveň by to nebolo ani v súlade s povinnosťou transparentnosti, ktorá prináleží orgánom verejnej moci. V skutočnosti ani talianska právna úprava, ani právna úprava Únie, ktorá platila v rozhodnom čase, nezakotvovala takúto možnosť. Žiadne osobitné ustanovenie, ktoré by sa týkalo tejto skutočnosti, neobsahovalo ani oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania.
32.

V súlade s holandskou vládou by som chcel poukázať na článok 1 ods. 3 smernice 2010/64. Toto ustanovenie vylučuje z rozsahu pôsobnosti tejto smernice niektoré správne sankcie za menej závažné trestné činy. Jeho cieľom je podľa odôvodnenia 16 smernice 2010/64 zbaviť správny orgán povinnosti zaručiť všetky práva podľa tejto smernice v prípadoch, keď by ich požadovanie bolo neopodstatnené. V tomto odôvodnení sa uvádza, že to platí najmä v prípade porušenia dopravných predpisov, ku ktorému dochádza vo veľkom rozsahu a ktoré môže byť konštatované počas dopravnej kontroly – najtypickejším príkladom je prekročenie rýchlosti. Naopak, potvrdzuje to tiež názor, že rozhodnutie súdu, ktoré môže viesť k uloženiu sankcie za porušenie dopravných predpisov v prípade, keď nejde len o prekročenie rýchlosti, ako je to v prípade predmetného trestného rozkazu, je typickým príkladom, keď sa práva poskytnuté podľa smernice uplatnia.
30.

S ohľadom na článok 17 ods. 1 poľského zákona o MPS by mohlo byť otázne, či Polbud možno po premiestnení jej sídla uvedeného v stanovách do Luxemburska naďalej považovať za poľskú spoločnosť a či sa ako taká môže odvolávať na právo usadiť sa. V zmysle tohto ustanovenia totiž právnická osoba podlieha právu štátu, v ktorom má svoje sídlo. Podľa tvrdení Poľska uvedených na pojednávaní poľský zákonodarca upustil od konkretizácie pojmu „sídlo“. Ak by sa však sídlom rozumelo sídlo uvedené v stanovách spoločnosti, na základe takéhoto výkladu by už Polbud nebolo možné považovať za spoločnosť podľa poľského práva.
82.

ESĽP ďalej uviedol, že „… pokiaľ štát ‚nepovolil‘ vstup na územie, akýkoľvek vstup je ‚nepovolený‘ a zaistenie osoby, ktorá chce vstúpiť na územie a ktorá potrebuje, ale ešte nemá povolenie na vstup, môže bez akéhokoľvek skreslenia doslovného významu slúžiť na to, ‚aby sa zabránilo jej nepovolenému vstupu‘. [Veľká komora] nesúhlasí s tvrdením, že pokiaľ sa žiadateľ o azyl prihlási na prisťahovaleckých úradoch, chce uskutočniť ‚povolený‘ vstup, v dôsledku čoho nemožno zaistenie odôvodniť podľa prvej časti článku 5 ods. 1 písm. f). Ak by sa prvá časť článku 5 ods. 1 písm. f) vykladala tak, že dovoľuje len zaistenie osoby, v prípade ktorej sa preukáže, že sa pokúša vyhnúť sa obmedzeniam vstupu, predstavovalo by to príliš reštriktívny výklad znenia tohto ustanovenia a právomoci štátu vykonávať svoje nepopierateľné právo dohľadu, ktoré bolo spomenuté vyššie.“ ( 72 ) ESĽP vyjadril názor, že taký výklad by bol nezlučiteľný so záverom Výkonného výboru programu Vysokého komisára OSN pre utečencov č. 44, s usmerneniami UNHCR a s odporúčaním Výboru ministrov Rady Európy [Rec (2003)5]. ( 73 ) Tieto dokumenty pripúšťajú možnosť zaistiť žiadateľa za určitých okolnosti na účely overenia totožnosti alebo zistenia skutočností, na ktorých je založená žiadosť o medzinárodnú ochranu.
5.

Podľa článku 164 nariadenia č. 1234/2007 („Stanovenie vývozných náhrad“): „1. Vývozné náhrady sú v celej [Únii] rovnaké. Môžu sa meniť v závislosti od destinácie, najmä ak si to vyžiada situácia na svetovom trhu, osobitné požiadavky určitých trhov alebo povinnosti vyplývajúce z dohôd uzavretých v súlade s [článkom 218 ZFEÚ]. 2. Náhrady stanoví Komisia. Náhrady možno stanoviť: a) v pravidelných intervaloch; b) vypísaním verejnej súťaže na výrobky, pre ktoré sa tento postup ustanovil odo dňa uplatňovania tohto nariadenia v súlade s článkom 204 ods. 2. Pokiaľ sa náhrada neurčí verejnou súťažou, zoznam výrobkov, za ktoré sa vývozná náhrada poskytuje[,] a výška vývozných náhrad sa stanovia aspoň raz za tri mesiace. Výška náhrady však môže zostať na rovnakej úrovni aj po dobu dlhšiu ako tri mesiace a Komisia ju môže v prípade potreby na žiadosť určitého členského štátu alebo z vlastnej iniciatívy v intervenčnom období upraviť, a to bez pomoci výboru uvedeného v článku 195 ods. 1. 3. Pri stanovovaní náhrad za určité výrobky sa prihliada na jeden alebo viacero z týchto aspektov: a) existujúca situácia a tendencia ďalšieho vývoja: — cien a dostupnosti tohto výrobku na trhu [EÚ], — cien tohto výrobku na svetovom trhu; b) ciele spoločnej organizácie trhu, ktorými sú zabezpečenie rovnováhy a prirodzeného vývoja cien a obchodu na tomto trhu; c) potreba zabrániť narušeniam, ktoré by pravdepodobne spôsobili dlhodobú nerovnováhu medzi ponukou a dopytom na trhu [EÚ]; d) ekonomický aspekt navrhovaných vývozov; e) limity vyplývajúce z dohôd, ktoré boli uzavreté v súlade s [článkom 218 ZFEÚ]; f) potreba nastoliť rovnováhu medzi používaním základných produktov [EÚ] pri výrobe spracovaných výrobkov na vývoz do tretích krajín a používaním výrobkov z tretích krajín privezených na základe spracovateľských dohôd; g) čo najvýhodnejšie odbytové náklady a náklady na dopravu z trhov [EÚ] do prístavov [EÚ] alebo iných miest vývozu spolu s nákladmi na prepravu do krajín určenia; h) dopyt na trhu [EÚ]; i) pokiaľ ide o sektory bravčového mäsa, vajec a hydiny, rozdiel medzi cenami kŕmneho zrna v množstve potrebnom na výrobu výrobkov týchto sektorov v [EÚ] v rámci [EÚ] a cenami na svetovom trhu. …“
76.

Po tretie musím poukázať na to, že v rozsudku Komisia/EDF Súdny dvor ďalej objasnil, že Komisii prináleží určiť, či sa má kritérium uplatniť. Ak sa teda zdá, že kritérium súkromného hospodárskeho subjektu by mohlo byť uplatniteľné, Komisia musí požiadať dotknutý členský štát, aby jej poskytol všetky relevantné informácie, na základe ktorých bude môcť určiť, či sa má toto kritérium uplatniť. ( 26 ) Inými slovami, bez ohľadu na to, kto sa odvoláva na kritérium súkromného hospodárskeho subjektu, Komisii v zásade prináleží posúdiť – ak jeho uplatniteľnosť nie je zjavná (napríklad v dôsledku formy sporného opatrenia) –, či je toto kritérium potrebné uplatniť. Musí to urobiť tak, že požiada dotknutý členský štát (alebo akýkoľvek iný príslušný subjekt), aby jej predložil informácie, ktoré potrebuje na to, aby uskutočnila nevyhnutné posúdenie. Za nijakých okolností nemôže byť na príjemcovi údajnej pomoci, aby jednoznačným spôsobom a na základe objektívnych a overiteľných dôkazov preukázal, že kritérium je uplatniteľné. Ako som totiž už zdôraznil vyššie, Komisii prináleží preukázať, že opatrenie predstavuje štátnu pomoc.