Článok 4 rozhodnutia asociačnej rady č. 1/95 z 22. decembra 1995 o vykonaní konečnej fázy colnej únie [neoficiálny preklad] sa má vykladať v tom zmysle, že poplatkom s rovnakým účinkom ako clo v zmysle tohto článku je daň z motorových vozidiel, akou je daň dotknutá vo veci samej, ktorú musia zaplatiť držitelia nákladných vozidiel zapísaných do evidencie v Turecku prechádzajúcich cez územie Maďarska.

Treba teda pripomenúť, že každé, hoci aj minimálne, jednostranne uložené peňažné zaťaženie, ktoré bez ohľadu na svoje označenie a spôsob úhrady zaťažuje tovar na základe skutočnosti, že prekračuje hranicu, ak aj nie je clom vo vlastnom slova zmysle, je poplatkom s rovnakým účinkom v zmysle článkov 28 a 30 ZFEÚ (rozsudky z 18. januára 2007, Brzeziński, C‑313/05, EU:C:2007:33, bod 22 a citovaná judikatúra, ako aj z 2. októbra 2014, Orgacom, C‑254/13, EU:C:2014:2251, bod 23). Odôvodnenie zákazu poplatkov s rovnakým účinkom ako clo je založené na skutočnosti, že tieto poplatky predstavujú prekážku pre voľný pohyb tovaru, pretože vedú k umelému zvyšovaniu cien dovážaného alebo vyvážaného tovaru v porovnaní s vnútroštátnym tovarom (rozsudok z 21. marca 1991, Komisia/Taliansko, C‑209/89, EU:C:1991:139, bod 7).

Okrem toho sú poplatky s rovnakým účinkom ako clo zakázané bez ohľadu na to, s akým cieľom boli zavedené, ako aj bez ohľadu na určenie príjmov, ktoré z nich vyplývajú (rozsudok z 21. júna 2007, Komisia/Taliansko, C‑173/05, EU:C:2007:362, bod 42 a citovaná judikatúra).

Navyše colná únia nevyhnutne implikuje to, aby bol medzi členskými štátmi zaručený voľný pohyb tovaru. Samotná táto sloboda by nebola úplná, keby členské štáty mali možnosť akýmkoľvek spôsobom brániť alebo vytvárať prekážky pohybu tovaru v tranzitnom režime. Ako dôsledok colnej únie a vo vzájomnom záujme členských štátov treba uznať existenciu všeobecnej zásady slobody tranzitu tovaru v rámci Únie (rozsudok z 21. júna 2007, Komisia/Taliansko, C‑173/05, EU:C:2007:362, bod 31 a citovaná judikatúra). Členské štáty by totiž zasahovali do tejto zásady, pokiaľ by na tovar v tranzitnom režime na svojom území uplatňovali tranzitné clo alebo akékoľvek iné poplatky vzťahujúce sa na tento tranzit (rozsudok zo 16. marca 1983, SIOT, 266/81, EU:C:1983:77, bod 19).

Treba tiež uviesť, že Súdny dvor už rozhodol, že poplatok, ktorý sa vyberá nie z výrobku ako takého, ale z určitej činnosti podniku, ktorá súvisí s výrobkom, môže patriť do pôsobnosti článku 30 ZFEÚ (rozsudok zo 17. júla 2008, Essent Netwerk Noord a i., C‑206/06, EU:C:2008:413, bod 44, ako aj citovaná judikatúra). Taký poplatok totiž zaťažuje samotný výrobok, pokiaľ je vyberaný v súvislosti s jeho prepravou alebo použitím cestných komunikácií a je v prvej fáze hradený držiteľom nákladného vozidla (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. júla 1997, Haahr Petroleum, C‑90/94, EU:C:1997:368, bod 38).

S prihliadnutím na judikatúru citovanú v bodoch 40 až 43 tohto rozsudku treba teda konštatovať, že hoci nie je daň z motorových vozidiel vyberaná priamo z výrobkov, zaťažuje tovar, ktorý je prepravovaný vozidlami zapísanými do evidencie v tretej krajine, okrem iného v Turecku, z dôvodu prekročenia maďarskej hranice, a nie, ako tvrdí maďarská a talianska vláda, z dôvodu služby prepravy.

(pozri body 39, 40, 42, 43, 46, 49 a výrok)