Keywords

Summary



Keywords

1. Odvolanie – Dôvody – Zopakovanie dôvodov a tvrdení predložených Súdu prvého stupňa – Neidentifikovanie uvádzaného nesprávneho právneho posúdenia – Neprípustnosť – Spochybnenie výkladu alebo uplatnenia práva Spoločenstva Súdom prvého stupňa – Prípustnosť

(Článok 225 ES)

2. Odvolanie – Dôvody – Nesprávne posúdenie skutkového stavu – Neprípustnosť – Preskúmanie posúdenia dôkazov Súdnym dvorom – Vylúčenie s výnimkou skreslenia

(Článok 225 ES)

3. Odvolanie – Dôvody – Dôvod uvedený prvýkrát v konaní o odvolaní – Neprípustnosť

(Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 42 ods. 2 a článok 118)

4. Odvolanie – Dôvody – Možnosti argumentácie – Obmedzenie

(Štatút Súdneho dvora, článok 58; Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 113 ods. 2)

5. Žaloba o neplatnosť – Fyzické alebo právnické osoby – Akty, ktoré sa ich priamo a osobne týkajú

(Článok 230 štvrtý odsek ES; nariadenie Rady č. 2580/2001)

6. Právo Spoločenstva – Zásady – Právo na účinnú súdnu ochranu

(Nariadenie Rady č. 2580/2001)

7. Žaloba o neplatnosť – Fyzické alebo právnické osoby – Aktívna legitimácia

(Článok 230 štvrtý odsek ES)

Summary

1. Odvolanie je neprípustné, ak sa bez toho, aby obsahovalo argumentáciu osobitne smerujúcu k vymedzeniu nesprávneho právneho posúdenia, ktorým je napadnutý rozsudok dotknutý, obmedzuje na zopakovanie alebo doslovné reprodukovanie žalobných dôvodov alebo tvrdení uvedených v konaní na Súde prvého stupňa. Naopak, pokiaľ odvolateľ napáda výklad alebo uplatnenie práva Spoločenstva Súdom prvého stupňa, možno opätovne v priebehu odvolacieho konania rozobrať právne otázky preskúmavané v prvostupňovom konaní. V konečnom dôsledku, ak by odvolateľ nemohol založiť svoje odvolanie na dôvodoch a tvrdeniach už použitých pred Súdom prvého stupňa, predmetné konanie by bolo zbavené časti svojho významu.

(pozri bod 32)

2. Výhrady týkajúce sa skutkových zistení a ich posúdenia v napadnutom rozhodnutí sú prípustné v štádiu odvolacieho konania, ak odvolateľ tvrdí, že Súd prvého stupňa dospel k zisteniam, ktorých skutková nesprávnosť vyplýva z písomností v spise alebo zo skreslenia dôkazov, ktoré mu boli predložené. O takéto nesprávne vyhodnotenie ide vtedy, ak bez toho, aby sa odvolávalo na nové dôkazy, sa hodnotenie existujúcich dôkazov javí ako zjavne nesprávne.

(pozri body 35, 37)

3. Podľa článku 118 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora článok 42 ods. 2 toho istého poriadku, ktorý v zásade zakazuje uvádzanie nových dôvodov počas konania, sa použije aj na konanie pred Súdnym dvorom o odvolaní proti rozhodnutiu Súdu prvého stupňa. V rámci odvolania je teda právomoc Súdneho dvora obmedzená na preskúmanie toho, ako posúdil Súd prvého stupňa žalobné dôvody, ktoré boli pred ním vznesené.

(pozri bod 61)

4. Z ustanovenia článku 58 Štatútu Súdneho dvora v spojení s článkom 113 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora v rámci odvolania môže odvolateľ uvádzať akékoľvek relevantné tvrdenie s jedinou výhradou, že odvolanie nezmení predmet sporu pred Súdom prvého stupňa. Neexistuje žiadna povinnosť, podľa ktorej by každé tvrdenie uvedené v rámci odvolania muselo byť predtým prejednané v prvostupňovom konaní. Obmedzenie v tomto zmysle by malo za následok, že odvolacie konanie stratí podstatnú časť svojho zmyslu.

(pozri bod 66)

5. Základné práva tvoria neoddeliteľnú súčasť všeobecných právnych zásad, ktorých dodržiavanie zabezpečuje Súdny dvor. Na tieto účely sa Súdny dvor inšpiruje ústavnými tradíciami spoločnými pre členské štáty, ako aj usmerneniami, ktoré vyplývajú z medzinárodných nástrojov ochrany ľudských práv, na ktorých tvorbe členské štáty spolupracovali alebo ku ktorým pristúpili. Zvláštny význam prináleží v tejto súvislosti Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (EDĽP). Z aktuálnej judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva vyplýva, že organizácia, ktorá nie je uvedená v zozname osôb, skupín a subjektov, na ktoré sa vzťahujú určité obmedzujúce opatrenia stanovené v nariadení č. 2580/2001 o určitých obmedzujúcich opatreniach zameraných proti určitým osobám a subjektom s cieľom boja proti terorizmu, nemôže tvrdiť, že má postavenie poškodeného v zmysle článku 34 EDĽP, a v dôsledku toho sa nemôže obrátiť na tento súd.

V dôsledku toho, ak súd Spoločenstva dospeje k záveru, že takáto organizácia nie je osobne dotknutá v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES, ako ho vykladá judikatúra, a ak jeho žaloba o neplatnosť je z tohto dôvodu neprípustná, neexistuje žiadny rozpor medzi EDĽP a uvedeným článkom 230 štvrtým odsekom ES.

(pozri body 74, 76, 82, 83)

6. Európske spoločenstvo je právnym spoločenstvom, v ktorom jeho inštitúcie podliehajú kontrole súladu ich aktov so Zmluvou a všeobecnými právnymi zásadami, ktorých súčasťou sú základné práva. Jednotlivci preto musia mať možnosť účinnej súdnej ochrany práv, ktoré im vyplývajú z právneho poriadku Spoločenstva, pričom právo na takúto ochranu je súčasťou všeobecných právnych zásad, ktoré vyplývajú zo spoločných ústavných zvyklostí členských štátov. Toto právo je takisto uvedené v článkoch 6 a 13 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd.

V tejto súvislosti, pokiaľ ide o nariadenie č. 2580/2001 o určitých obmedzujúcich opatreniach zameraných proti určitým osobám a subjektom s cieľom boja proti terorizmu, účinnosť tejto súdnej ochrany je o to viac dôležitá, že obmedzujúce opatrenia, ktoré stanovuje uvedené nariadenie, spôsobujú vážne následky. Nielenže akákoľvek finančná operácia a akákoľvek finančná služba sú zablokované v prípade osoby, skupiny alebo subjektu dotknutého týmto nariadením, ale tiež ich dobrá povesť a politická činnosť sú poškodené skutočnosťou, že sú označovaní za teroristov.

Podľa článku 2 ods. 3 nariadenia č. 2580/2001 v spojení s článkom 1 ods. 4 až 6 spoločnej pozície 2001/931 osoba, skupina alebo subjekt môže byť zahrnutá do zoznamu osôb, skupín a subjektov, na ktoré sa uvedené nariadenie vzťahuje, iba v prípade, že existujú určité dôkazy a s výhradou presnej identifikácie dotknutých osôb, skupín a subjektov. Okrem toho je upresnené, že meno osoby, skupiny alebo subjektu môže byť uvedené na tomto zozname iba na základe pravidelného preskúmania ich situácie Radou. Všetky tieto prvky musia byť kontrolovateľné súdom.

Z toho vyplýva, že ak sa zákonodarca Spoločenstva domnieva, že subjekt má existenciu dostatočnú na to, aby bola predmetom obmedzujúcich opatrení stanovených nariadením č. 2580/2001, koherencia a spravodlivosť nútia uznať, že tento subjekt dostatočne existuje a môže popierať takéto opatrenie. Akýkoľvek iný záver by mal za následok, že organizácia by mohla byť zahrnutá do zoznamu osôb, skupín a subjektov, na ktoré sa uvedené nariadenie vzťahuje, bez toho, aby mohla podať žalobu proti tomuto zahrnutiu.

(pozri body 109 – 112)

7. Ustanovenia Štatútu Súdneho dvora, najmä jeho článok 21, Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, najmä jeho článok 38 a rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, najmä jeho článok 44, nepredpokladajú podanie žaloby organizáciami, ktoré nemajú právnu subjektivitu. V tejto výnimočnej situácii treba procesné pravidlá upravujúce prípustnosť žaloby o neplatnosť uplatniť tak, že sa v nevyhnutnej miere prispôsobia okolnostiam predmetnej veci. Ide totiž o vyhnutie sa prehnanému formalizmu, ktorý by znamenal popretie akejkoľvek možnosti začať konanie o žalobe o neplatnosť, aj keď dotknutý subjekt bol predmetom obmedzujúcich opatrení Spoločenstva.

(pozri bod 114)