ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
139.

Zastávam názor, že Všeobecný súd v bode 26 rozsudku poukázal na to, že žiadny z týchto faktorov nemôže sám osebe predstavovať základ, ktorý by viedol k záveru, že ochranná známka sa na danom trhu skutočne používala. V súlade s tým v bode 28 uviedol, že „malý objem tovarov alebo služieb uvedených na trh pod uvedenou ochrannou známkou sa teda môže kompenzovať vysokou intenzitou alebo určitou časovou stálosťou používania tejto ochrannej známky a naopak“, a v bode 29 uviedol, že „čím viac je však obmedzený... objem [obchodného] využívania ochrannej známky, tým je nevyhnutnejšie, aby majiteľ ochrannej známky predložil dodatočné údaje umožňujúce odstrániť možné pochybnosti o riadnej povahe používania predmetnej ochrannej známky“. Zastávam názor, že toto odôvodnenie je plne v súlade s potrebou celkového posúdenia všetkých relevantných faktorov, ako to nedávno rozhodol Súdny dvor vo veci Leno Merken ( 32 ).
77.

V dôsledku toho by bolo možné domnievať sa, že toto ustanovenie – na rozdiel od toho, čo konštatoval Všeobecný súd – neupravuje osobitne počítanie lehôt na podanie žaloby proti „aktom uverejneným v Úradnom vestníku Európskej únie“, ale všeobecne počítanie lehôt na podanie žaloby proti uverejneným aktom, najmä na rozdiel od doručených aktov. Spresnenie týkajúce sa uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie by bolo takpovediac vedľajšie, predstavovalo by pozostatok z obdobia, keď internet neexistoval a keď uverejnenie aktu prichádzalo do úvahy len v nevyhnutne tlačenom vydaní Úradného vestníka Európskej únie.
23.

Vo všeobecnej rovine by však požiadavka splnenia dodatočných kritérií na to, aby sa uplatnil článok 6, bola v rozpore so samotným znením tohto ustanovenia. Zdá sa totiž, že článok 6 – aspoň za určitých okolností – stanovuje zásadu objektívnej zodpovednosti obchodníka. ( 9 ) Bolo by v rozpore s touto zásadou, ak by v prípade neexistencie akéhokoľvek odkazu na článok 5 ods. 2 písm. a) obchodníci boli oprávnení namietať, že konali v súlade so svojou povinnosťou odbornej starostlivosti. ( 10 ) Ako sa uvádza v prípravných dokumentoch, porušenie článku 6 samo osebe predstavuje porušenie povinnosti odbornej starostlivosti.
69.

Poľsko uviedlo, že predchádzajúce zdieľané používanie, ako je napríklad to, na ktorom sa dohodli MyP a Gauquie, môže viesť k situácii, kedy by sa do funkcie ochrannej známky nezasahovalo. Domnieva sa, že keby sa používanie ochrannej známky zdieľalo tak, že by si spotrebitelia zvykli na určitú skupinu výrobkov, ktorú nevyrába majiteľ ochrannej známky, ale tretia osoba, môže spotrebiteľ očakávať, že takéto používanie bude pokračovať. Základná funkcia ochrannej známky, ktorou je zaručiť spotrebiteľom pôvod výrobkov, by teda nemala byť ovplyvnená.
11.

Smernica 2003/4 v odôvodneniach 1, 5, 7, 11 a 16 stanovuje: „(1) Zvýšený prístup verejnosti k informáciám o životnom prostredí a šírenie takých informácií prispieva k zlepšovaniu povedomia o záležitostiach životného prostredia, voľnej výmene názorov, účinnejšej účasti verejnosti na rozhodovaní o otázkach životného prostredia a prípadne aj k lepšiemu životnému prostrediu. … (5) … Ustanovenia práva Spoločenstva musia byť v súlade s [Aarhuským dohovorom] vzhľadom na jeho uzavretie Európskym spoločenstvom. … (7) Rozdiely medzi platnými právnymi predpismi členských štátov týkajúcimi sa prístupu k informáciám o životnom prostredí, ktoré majú verejné orgány [orgány verejnej moci – neoficiálny preklad], môžu spôsobiť v spoločenstve nerovnosť v prístupe k takým informáciám alebo v podmienkach hospodárskej súťaže. … (11) Na naplnenie zásady článku 6 zmluvy, aby požiadavky ochrany životného prostredia boli začlenené do definície a vykonávania politík a činností spoločenstva, by sa mala definícia verejných orgánov [orgánov verejnej moci – neoficiálny preklad] rozšíriť tak, aby zahrňovala vládu alebo inú verejnú správu na národnej, regionálnej alebo miestnej úrovni bez ohľadu na osobitné právomoci v oblasti životného prostredia. Definícia by sa mala podobne rozšíriť, aby zahrňovala aj iné osoby alebo orgány vykonávajúce funkcie verejnej správy vo vzťahu k životnému prostrediu podľa národného práva, ako aj iné, im podriadené osoby alebo orgány, ktoré majú verejné právomoci alebo funkcie vo vzťahu k životnému prostrediu. … (16) Právo na informácie znamená, že zverejňovanie informácií by malo byť všeobecným pravidlom a verejné orgány [orgány verejnej moci – neoficiálny preklad] by mali byť oprávnené odmietnuť požiadavku na informácie o životnom prostredí v osobitných a jednoznačne definovaných prípadoch. Dôvody odmietnutia by sa mali vykladať obmedzujúcim spôsobom, pričom verejný záujem, ktorému slúži zverejnenie, by sa mal zvažovať oproti záujmu, ktorému slúži zamietnutie. … …“
41.

Teraz, ak sa vrátim k tvrdeniam, ktoré uviedlo združenie, môžem konštatovať, že ich nepovažujem za presvedčivé z dôvodov, ktoré som už rozobral. Celková suma platieb, ktorá sa má poľnohospodárom vyplatiť v odvetví v každom členskom štáte, zostáva v podstate tá istá bez ohľadu na to, či sa vnútroštátne orgány rozhodli využiť možnosť ponúkanú článkom 69 nariadenia č. 1782/2003, t. j. stanoviť dodatočné platby, a ak áno, využiť na tento účel percento odvodu. To, čo by mohlo vytvárať nejaké podstatnejšie rozdiely, pokiaľ ide o to, že niektorým výrobcom by mohli byť vyplácané iba priame platby, zatiaľ čo iným výrobcom by mohli byť vyplácané aj dodatočné platby, je jedine prerozdelenie v rámci každého členského štátu, aj keď nie v gréckom poľnohospodárskom sektore tabaku.
63.

Všeobecný súd konštatoval, že aj keby Komisia na stretnutí zo 14. marca 2002 pripustila, že bolo nemožné, aby Deltafina zachovala svoju žiadosť o oslobodenie od pokút v tajnosti (čo bolo sporné), táto okolnosť by nemala vplyv na konštatovanie, že v rámci správania, ktoré by sa nieslo v duchu skutočnej spolupráce, mala Deltafina Komisiu urýchlenie informovať o tom, že skutočne došlo k prezradeniu žiadosti o oslobodenie od pokút. Tá istá argumentácia by platila aj v prípade, ak by Deltafina bola skutočne nútená prezradiť svoju žiadosť o oslobodenie od pokút z dôvodov, ktoré uviedla v správnom konaní – najmä vtedy, ak by sa Deltafina skutočne ocitla, ako sama tvrdí, pod takým „tlakom“, že by bola nutná prezradiť podanie žiadosti o zhovievavosť ostatným členom kartelu na základe oprávneného záujmu neporušiť svoju povinnosť skončiť svoju účasť na porušovaní, ktorá je stanovená v bode 11 písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 2002. Keďže Deltafina požiadala o oslobodenie od pokút, v každom prípade mala povinnosť spolupráce. V dôsledku toho mala Komisiu o prezradení urýchlene informovať. Aj keby by sa preukázala skutočnosť, ktorú uviedla Deltafina, že vyhovela „druhej najprijateľnejšej možnosti“, na ktorej sa údajne s Komisiou dohodla s cieľom zmierniť negatívne dôsledky „nevyhnutného“ prezradenia tým, že poskytne Komisiou požadované informácie, ani táto skutočnosť by nemohla spoločnosť Deltafina zbaviť povinnosti urýchlene informovať Komisiu o prezradení svojej žiadosti o oslobodenie od pokút. ( 52 )
1.

Poľská republika vo veci C‑639/11, ako aj Litovská republika vo veci C‑61/12 si tým, že ponechali v platnosti vnútroštátne predpisy, z ktorých vyplýva, že prihlásenie osobných automobilov, ktorých mechanizmus riadenia je umiestnený na pravej strane, do evidencie na ich štátnom území bez ohľadu na to, či sú tieto vozidlá nové, alebo boli predtým prihlásené do evidencie v inom členskom štáte, je podmienené premiestnením mechanizmu riadenia týchto vozidiel na ľavú stranu, nesplnili povinnosti, ktoré im vyplývajú z článku 2a smernice Rady 70/311/EHS z 8. júna 1970 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa mechanizmu riadenia motorových a ich prípojných vozidiel, naposledy zmenenej a doplnenej smernicou Komisie 1999/7/ES z 26. januára 1999, a článku 4 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2007/46/ES z 5. septembra 2007, ktorou sa zriaďuje rámec pre typové schválenie motorových vozidiel a ich prípojných vozidiel, systémov, komponentov a samostatných technických jednotiek určených pre tieto vozidlá (rámcová smernica), ako aj z článkov 34 ZFEÚ a 36 ZFEÚ.
57.

Francúzska vláda však zastáva názor, že uplatňovanie článku 18 ZFEÚ na takú situáciu, o akú ide v konaní vo veci samej by v skutočnosti zbavilo článok 58 ods. 1 ZFEÚ akéhokoľvek užitočného účinku, keďže ak by bol členský štát povinný rovnako zaobchádzať s leteckými dopravcami Spoločenstva, ktorí získali svoju prevádzkovú licenciu na jeho území a leteckými dopravcami Spoločenstva, ktorí ju získali na území iného členského štátu, viedlo by to k rozšíreniu slobody poskytovania služieb podľa článku 56 ZFEÚ na dopravné služby, o ktoré ide v tomto prípade. Na podporu svojho stanoviska francúzska vláda cituje rozsudok z 13. decembra 1989, Corsica Ferries (France) ( 18 ), v ktorom Súdny dvor rozhodol, že Zmluva EHS, konkrétne články 59, 61, 62 a 84, nebránili pred nadobudnutím účinnosti nariadenia č. 4055/86 ( 19 ) tomu, aby členský štát vyberal pri vystupovaní a nastupovaní cestujúcich dane za využitie prístavných zariadení umiestnených na jeho ostrovnom území loďami vtedy, keď cestujúci prichádzali z prístavov z iného členského štátu alebo do takého prístavu smerovali, zatiaľ čo v prípade prepravy medzi dvoma prístavmi umiestnenými na jeho vlastnom území boli tieto dane vyberané iba pri nástupe pri odjazde z ostrovného prístavu.
129.

Z iného pohľadu sumy za mesiac omeškania a na milión vymáhaných eur sú nápadne podobné v prvých dvoch prípadoch (medzi 1730 eur a 1740 eur), zatiaľ čo suma v poslednom prípade je znateľne vyššia (okolo 8333 eur). Ak by sa ako základ vzalo prvé číslo, malo by to za následok sumu vo výške približne 50 miliónov eur, zatiaľ čo pri použití druhej sumy by bol výsledok približne 220 miliónov eur.
71.

Súdny dvor však v súvislosti so smernicou o ročnej dovolenke nedávno konštatoval, že dovolenka presahujúca minimálnu dĺžku stanovenú v smernici nespadá pod režim, ktorý upravuje táto smernica. ( 45 ) Ak by sa táto výpoveď preklopila na smernicu o rodičovskej dovolenke, malo by to za následok, že by smernica 96/34 bola uplatniteľná iba na prvé tri mesiace rodičovskej dovolenky, presahujúce záruky by však podliehali výlučne právu členských štátov. Podľa môjho názoru si otázka, v akom rozsahu v prípade smerníc, ktoré stanovujú iba minimálne predpisy, podliehajú presahujúce výhodnejšie právne úpravy členských štátov predsa len režimu, ktorý upravuje smernica, alebo sú členské štáty v tejto presahujúcej oblasti pri stanovení predpisov úplne slobodné, vyžaduje rozsiahle a koherentné ujasnenie.
17.

Po tretie Všeobecný súd v bode 90 napadnutého rozsudku konštatoval, že ak by sa Komisii priznala väčšia miera voľnej úvahy, pokiaľ ide o posúdenie opatrení súvisiacich s výkonom rozsudku vyhláseného podľa článku 228 ods. 2 ES, malo by to za následok, že po tom, čo by členský štát na Všeobecnom súde napadol posúdenie Komisie, ktoré ide nad rámec samotného znenia rozsudku Súdneho dvora, musel by Všeobecný súd nevyhnutne rozhodnúť o súlade vnútroštátnych právnych predpisov s právom Únie. Takéto posúdenie by však patrilo výlučne do právomoci Súdneho dvora, a nie do právomoci Všeobecného súdu.
—

Článok 11 A ods. 1 písm. a), článok 11 A ods. 2 písm. a) a článok 11 A ods. 3 písm. c) šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia, ako aj článok 73, článok 78 písm. a) a článok 79 písm. c) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty sa majú vykladať v tom zmysle, že na účely výpočtu DPH z reklamných služieb ukladajú povinnosť zahrnúť do základu dane taký poplatok, akým je portugalský poplatok za vysielanie v prospech umení, ktorý platia inzerenti, no odvádzajú ho televízni prevádzkovatelia prostredníctvom daňového zastúpenia a účtujú ho v podobe prechodných položiek, pokiaľ rozhodujúci daňový vzťah verejnoprávnej povahy existuje medzi daňovými orgánmi a televíznymi prevádzkovateľmi.
79.

Podľa môjho názoru vnútroštátny súd, ktorý nemôže ignorovať, že systémové zlyhania azylového konania a podmienok prijatia žiadateľov o azyl v tomto zodpovednom členskom štáte podľa článku 3 ods. 1 nariadenia č. 343/2003 predstavujú vážne a preukázané dôvody domnievať sa, že žiadateľ bude vystavený skutočnému nebezpečenstvu neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania v zmysle článku 4 Charty, je povinný pozastaviť odovzdanie žiadateľov o azyl do takého členského štátu a v prípade potreby neuplatniť akékoľvek vnútroštátne ustanovenie, ktoré by bránilo takému rozhodnutiu. Vyplýva to zo všeobecných zásad práva Únie týkajúcich sa poskytnutia účinných prostriedkov nápravy a ochrany základných práv. ( 35 ) Ako som už poznamenal, príslušné orgány majú obdobnú povinnosť v súvislosti so správou azylových konaní.
82.

Komisia tvrdí, že vylúčením vyšetrovaní týkajúcich sa možných nesplnení povinností vyplývajúcich z práva Únie z právnej domnienky upravenej v článku 6 ods. 1 prvej vete nariadenia č. 1367/2006 mal normotvorca Únie zjavne v úmysle zohľadniť ich osobitnú povahu. Prípadná existencia prevažujúceho verejného záujmu odôvodňujúceho zverejnenie by preto mala byť preskúmaná v rámci parametrov nariadenia č. 1049/2001, pričom z nariadenia č. 1367/2006 by sa nemalo vyvodiť, že prístup ku konaniam o nesplnení povinnosti v oblasti životného prostredia by mal byť iný ako k rovnakým konaniam v iných oblastiach, pokiaľ ide o všeobecnú domnienku, že zverejnenie dokumentov v príslušných spisoch by porušilo ochranu účelu vyšetrovania.
16.

V bode 84 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uviedol: „… z analýzy, ktorú inštitúcie Únie vykonali v prejednávanom prípade, nevyplýva, a to ani vo forme odhadu, aká by bola ujma, ktorá by vznikla výrobnému odvetviu Spoločenstva, ak by nedochádzalo k nijakému dumpingu, teda aká by bola ujma vyplývajúca len z nadobudnutia účinnosti systému všeobecných colných preferencií a zo zrušenia predchádzajúcich antidumpingových ciel, či už z hľadiska straty podielov na trhu, zníženia ziskovosti alebo výkonnosti vyššie uvedeného výrobného odvetvia, vylúčenia nižších trhových segmentov alebo akéhokoľvek iného relevantného ekonomického ukazovateľa. Vplyv predmetných opatrení bolo potrebné posúdiť tým skôr, že vo viacerých častiach napadnutého nariadenia sa uvádza, že cenová konkurencia bola ‚silná‘, takže zníženie cien dovozov z Pakistanu po uvedených legislatívnych zmenách s najväčšou pravdepodobnosťou muselo ovplyvniť stav trhu“.
47.

V tomto štádiu úvah treba tiež preskúmať, či je zamietnutie zo strany fínskych daňových orgánov voči K primerané sledovanému cieľu ( 20 ), keďže, ako to uviedol vnútroštátny súd, straty, ktoré utrpel tento daňovník pri prevode svojej nehnuteľnosti nachádzajúcej sa vo Francúzsku, by boli konečné, ak by neboli odpočítané zo ziskov, ktoré dosiahol vo Fínsku. Toto preskúmanie sa vzťahuje tiež na otázku, či rozšírenie smerovania, ktoré bolo naznačené v situácii ako vo veci samej, je v súlade so smerovaním judikatúry týkajúcej sa zohľadnenia platobnej schopnosti fyzických osôb daňovníkov.
19.

V tejto súvislosti je všeobecne známe, že sprostredkovatelia poistenia sú hlavnými aktérmi pri distribúcii poistných produktov v Európskej únii. Ako to vyplýva z odôvodnení 6 a 7 smernice, jej cieľom je odstrániť prekážky, na ktoré by títo sprostredkovatelia mohli naraziť pri výkone slobody usadiť sa a slobodnom poskytovaní služieb. Sprostredkovatelia poistenia zohrávajú významnú úlohu aj pri ochrane záujmov poistníkov, a to nielen prostredníctvom distribúcie poistných produktov uvádzaných na trh rôznymi poisťovňami, ale najmä tým, že poistníkom radia a pomáhajú analýzou ich špecifických potrieb. ( 8 )
87.

Ilustruje to príklad uplatňovania článku 4 písm. b) nariadenia ITC/3315/2007 uvedený Španielskom na žiadosť Súdneho dvora. Skúmaná hypotetická elektráreň by pri výrobe jednej megawatthodiny elektrickej energie pôvodne produkovala jednu tonu oxidu uhličitého. Pri celkovej výrobe 2259 gigawatthodín by bolo vyprodukovaných 2258762 ton oxidu uhličitého. Potrebné kvóty by pri cene 15,6636 eura za tonu oxidu uhličitého mali hodnotu 35380339 eur. Výška poplatku by bola 9699252 eur.
13.

Všeobecný súd na základe uplatnenia uvedených zásad na prejednávaný prípad preskúmal dôvod, ktoré uviedla Rada na odôvodnenie odmietnutia prístupu. Po prvé preskúmal dôvod týkajúci sa zmenšenia manévrovacieho priestoru delegácií členských štátov, ak by sa zverejnilo stanovisko, ktoré zaujali počas prípravných prác, keďže by to mohlo mať za následok tlak verejnej mienky, ktorý by mohol obmedziť slobodu delegácií. V tejto súvislosti Všeobecný súd uviedol, že zásada demokratickej legitimity znamená zodpovednosť za vlastné činy, najmä v rámci legislatívneho procesu (body 68 až 74).
36.

Rada sa ďalej domnieva, že Parlament si nesplnil povinnosť lojálnej spolupráce, ktorou sa majú riadiť vzťahy medzi inštitúciami. Parlamentu vytýka najmä to, že sa nezúčastnil na jej krokoch zameraných na hľadanie riešenia v súlade so Zmluvami, ktoré by bolo prijateľné pre obe strany a rešpektovalo by právomoci inštitúcií a zároveň výsady predsedu Parlamentu. Predsedovi Parlamentu ďalej vytýka, že v deň hlasovania o rozpočte na plenárnej schôdzi, čiže 15. decembra 2010, neinformoval predsedu Rady, ktorý bol počas tohto hlasovania prítomný, o obsahu svojho listu zo 14. decembra 2010. Rada ďalej uvádza, že predseda Rady sa o tomto liste predsedu Parlamentu dozvedel až 17. decembra 2010, čiže dva dni po vyhlásení prijatia rozpočtu na rozpočtový rok 2011 s konečnou platnosťou.
82.

Podľa holandskej vlády má článok 12a zákona zabrániť nenáležitým výhodám, ktoré by mohol získať nadobúdateľ. Podľa jej názoru by nadobúdateľ napriek svojmu vyhláseniu, že bude využívať nehnuteľnosť na účely zdaniteľných plnení, mohol nerušene využívať túto nehnuteľnosť na účely plnení oslobodených od DPH a zároveň nadobudnúť nehnuteľnosť bez toho, aby DPH bola zahrnutá do ceny, a teda bez toho, aby znášal daňovú záťaž vyplývajúcu z DPH. Z tohto dôvodu by nielenže predávajúcemu vznikla škoda vo výške sumy opravenej DPH, ale systém DPH by bol z dôvodu možnosti voľby tiež jednoducho ohrozený. Tým by sa obišlo oslobodenie od dane stanovené v článku 13 B ods. 1 písm. g) a h) šiestej smernice.
82.

Ďalej je síce pravda, ako tvrdí Komisia, že tieto ciele sa môžu často prekrývať s cieľmi vlastnými všeobecnej politike štátu, no zároveň je pravda, že uvedené ciele zodpovedajú v prvom rade a predovšetkým spoločným záujmom všetkých členov medziodborových organizácií. Vyplýva to zo samotného znenia poľnohospodárskeho zákonníka, ktorý hovorí o „spoločných akci[ách] alebo akci[ách] zameraných na spoločný záujem“, ktoré sú zároveň „v súlade so všeobecným záujmom a zlučiteľné s pravidlami spoločnej poľnohospodárskej politiky“. Bolo by napokon prekvapivé, keby sa všeobecné obchodné záujmy podnikateľov v určitom odvetví obchodu len zriedkavo prekrývali so všeobecným záujmom štátu v uvedenom odvetví. V ktoromkoľvek odvetví hospodárstva je cieľom štátu aj posilnenie a podpora podnikov pôsobiacich na trhu.
Nebolo by to ani v súlade so zásadou hospodárnosti konania a s pojmom súbežnosť, ktoré Súdny dvor formuloval v rozsudku ÚHVT/Kaul, ( 44 ) aby odvolaciemu senátu umožnil zohľadniť určité druhy dôkazov predložené po uplynutí stanovenej lehoty, ak to nemohlo urobiť námietkové oddelenie. To by znamenalo, že ak by námietkové oddelenie vylúčilo dôkazy namietajúcej strany v odpovedi na tvrdenia prihlasovateľa o nedostatočnosti, musela by sa odvolať proti zamietnutiu námietok z dôvodu nepredloženia dostatočného dôkazu o náležitom používaní. V odvolacom konaní by mal odvolací senát voľnú úvahu pri rozhodovaní, či zohľadní ten istý dôkaz. (V odvolacích konaniach proti rozhodnutiam námietkového oddelenia odvolací senát má takúto právomoc, pokiaľ ide o dodatočné alebo doplňujúce skutočnosti a dôkazy. ( 45 ) Pravidlo 22 ods. 2 vykonávacieho nariadenia zjavne nemožno chápať tak, že takúto právomoc vylučuje.) Ak by sa odvolanie nepodalo, namietajúca strana by musela počkať, kým sa ochranná známka zapíše, a následne iniciovať konanie o zrušení. Taký výklad podľa mňa nedáva zmysel.
14.

Podľa zistení Komisie v článku 1 písm. c) sporného rozhodnutia bola Gosselin v čase od 31. januára 1992 do 18. septembra 2002 účastníčkou celkového kartelu a v čase od 1. januára 2002 do 18. septembra 2002 sa zúčastňovala na karteli „spoločne so Stichting Administratiekantoor Portielje“. Podľa článku 2 písm. e) sporného rozhodnutia bola spoločnosti Gosselin za to uložená pokuta vo výške 4,5 milióna eur, pričom Portielje bola ako solidárnej dlžníčke pripísaná spoluzodpovednosť za časť tejto pokuty vo výške 370000 eur.
37.

INSS pripomína, že rodičovská dovolenka upravená smernicou 96/34 je odlišná od dovolenky, ktorá je predmetom konania vo veci samej. Podľa INSS právo na rodičovskú dovolenku je do španielskeho práva prebraté článkom 46 ods. 3 zákonníka práce, ktorý stanovuje, že „pracovníci majú na účely starostlivosti o dieťa nárok na predĺženie dovolenky nepresahujúce tri roky, a to bez ohľadu na to, či ide o dieťa biologické, osvojené alebo dieťa, ktoré je predmetom umiestnenia, či už stáleho, alebo pred osvojením, aj v prípade, ak ide o dočasné umiestnenie, a to odo dňa narodenia dieťaťa, prípadne odo dňa vydania súdneho alebo správneho rozhodnutia“. Cieľom tejto rodičovskej dovolenky je zosúladiť profesijné a rodinné povinnosti pracujúcich rodičov (či už mužov, alebo žien), zatiaľ čo účelom dovolenky dotknutej v konaní vo veci samej je ochrana zdravia matky a osobitných vzťahov medzi matkou a novorodencom po pôrode.
24.

Aj nemecká formulácia „wer an einen Schuldner leistet“ pripúšťa bez výhrad uvedenú interpretáciu. Pri doslovnom prenesení napríklad do francúzskeho jazyka, by sa to malo skôr preložiť ako „celui qui exécute une obligation à l’égard du débiteur“. Nemecké znenie by teda mohlo byť reštriktívnejšie než niektoré z iných jazykových znení, ktoré používajú slovné spojenie „v prospech dlžníka“. Podľa všeobecného jazykového chápania v prípade príspevku ide o „plnenie“ vtedy, keď sa príspevok vynaloží v súvislosti s určitým záväzkovým vzťahom. Z jazykového hľadiska ide preto o „splnenie záväzku dlžníkovi“ aj vtedy, keď tretí dlžník poskytne finančný príspevok tretej strane z dôvodu záväzkového vzťahu, ktorý existuje medzi ňou a konkurzným dlžníkom. Tento záväzkový vzťah mení príspevok v prospech tretej strany na splnenie záväzku konkurznému dlžníkovi.
8.

Subsidiárne treba odkázať na odôvodnenia 8, 10, 41, 83 a 87 preambuly smernice 2010/13, ktoré znejú takto: „… (8) Pre členské štáty je dôležité, aby sa zabezpečilo zabránenie akýchkoľvek činov [akýmkoľvek činom – neoficiálny preklad], ktoré by sa mohli ukázať ako škodlivé pre voľný pohyb a obchod s televíznymi programami alebo ktoré by mohli podporovať tvorbu dominantných pozícií, ktoré by viedli k obmedzovaniu pluralizmu a slobody televíznych informácií a informačného sektora ako celku. … (10) …So zreteľom na dôležitosť rovnakých podmienok a skutočný európsky trh pre audiovizuálne mediálne služby by sa mali dodržiavať základné zásady vnútorného trhu, ako je napríklad zásada slobodnej hospodárskej súťaže a zásada rovnakého zaobchádzania, s cieľom zabezpečiť transparentnosť a predvídateľnosť trhov s audiovizuálnymi mediálnymi službami a nízke prekážky pre vstup. … (41) Členské štáty by však mali mať možnosť uplatniť podrobnejšie alebo prísnejšie pravidlá v oblastiach koordinovaných touto smernicou voči poskytovateľom audiovizuálnych mediálnych služieb, ktorí patria pod ich právomoc, a zároveň zabezpečiť, aby boli tieto pravidlá v súlade so všeobecnými zásadami práva Únie. … … (83) Aby sa zabezpečilo, že záujmy spotrebiteľov ako televíznych divákov sú plne a riadne chránené, je dôležité pre televíznu reklamu, aby podliehala určitému počtu minimálnych pravidiel a noriem a aby si členské štáty zachovali právo na stanovenie podrobnejších a prísnejších pravidiel a za určitých okolností na ustanovenie podmienok pre prevádzkovateľov televízneho vysielania, na ktorých sa vzťahuje ich právomoc. … (87) Malo by sa ustanoviť obmedzenie televíznych reklamných a telenákupných spotov na 20 % v rámci jednej hodiny, a to aj počas hlavného vysielacieho času. … …“