NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

MELCHIOR WATHELET

prednesené 6. septembra 2017 ( 1 )

Vec C‑244/16 P

Industrias Químicas del Vallés SA

proti

Európskej komisii

„Odvolanie – Žaloba o čiastočnú neplatnosť – Článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ – Regulačný akt, ktorý si nevyžaduje vykonávacie opatrenia – Osobná dotknutosť – Námietka čiastočnej nezákonnosti – Prípravky na ochranu rastlín – Nariadenie (ES) č. 1107/2009 – Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 540/2011 – Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2015/408 – Uvádzanie prípravkov na ochranu rastlín na trh a zostavenie zoznamu látok, ktoré sa majú nahradiť – Metalaxyl“

I. Úvod

1. Predmetom prejednávanej veci je odvolanie, ktoré podala Industrias Químicas del Vallés SA (ďalej len „IQV“) proti uzneseniu Všeobecného súdu Európskej únie zo 16. februára 2016, Industrias Químicas del Vallés/Komisia (T‑296/15, neuverejnené, ďalej len „napadnuté uznesenie“, EU:T:2016:79).

2. Napadnutým uznesením Všeobecný súd zamietol žalobu IQV o čiastočnú neplatnosť vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2015/408 z 11. marca 2015 o vykonávaní článku 80 ods. 7 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh a o zostavení zoznamu látok, ktoré sa majú nahradiť (ďalej len „sporné nariadenie“) ( 2 ), ako neprípustnú. Všeobecný súd v podstate rozhodol, že jednak odvolateľka nie je sporným nariadením osobne dotknutá a jednak že sporné nariadenie vyžaduje vykonávacie opatrenia v zmysle článku 263 štvrtý odsek posledná časť vety ZFEÚ.

3. IQV dáva svojím odvolaním Súdnemu dvoru príležitosť spresniť výklad slovesa „vyžadovať“, ktoré je použité v tomto ustanovení. ( 3 ) Hoci je totiž tento pojem pri uplatňovaní vyššie uvedeného ustanovenia zásadný, jeho výkladu sa Súdny dvor vskutku nevenoval, či už to bolo napríklad vo veciach, v ktorých boli vydané rozsudky z 19. decembra 2013, Telefónica/Komisia (C‑274/12 P, EU:C:2013:852), alebo z 28. apríla 2015, T & L Sugars a Sidul Açúcares/Komisia (C‑456/13 P, EU:C:2015:284).

II. Právny rámec

A. Smernica 91/414/EHS

4. Smernica Rady č. 91/414/EHS z 15. júla 1991 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh ( 4 ) vo svojej prílohe I stanovovala zoznam účinných látok povolených na začlenenie do prípravkov na ochranu rastlín.

5. Podľa článku 1 a prílohy smernice Komisie 2010/28/EÚ z 23. apríla 2010, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 91/414/EHS s cieľom zaradiť metalaxyl ako účinnú látku ( 5 ), bol zoznam uvedený v prílohe I smernice 91/414 zmenený tak, že sa do neho doplnil najmä metalaxyl.

B. Nariadenie (ES) č. 1107/2009

6. Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 z 21. októbra 2009 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh a o zrušení smerníc Rady 79/117/EHS a 91/414/EHS ( 6 ) vo svojom článku 50 s názvom „Porovnávacie posudzovanie prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich látky, ktoré sa majú nahradiť“ stanovuje: „1. Porovnávacie posudzovanie vykonávajú členské štáty pri hodnotení žiadosti o autorizáciu na prípravok na ochranu rastlín, ktorý obsahuje účinnú látku schválenú ako látku, ktorá sa má nahradiť. Členské štáty neautorizujú používanie prípravku na ochranu rastlín obsahujúceho látku, ktorá sa má nahradiť, alebo jeho používanie obmedzia na použitie na konkrétnu plodinu, ak porovnávacie posudzovanie, pri ktorom zvážili riziká a prínosy, ako sa stanovuje v prílohe IV, preukázalo, že: … 4. V prípade prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich látku, ktorá sa má nahradiť, členské štáty vykonávajú porovnávacie posudzovanie ustanovené v odseku 1 pravidelne a najneskôr pri obnovení alebo zmene a doplnení autorizácie. Členské štáty na základe výsledkov tohto porovnávacieho posudzovania autorizáciu ponechajú, zrušia alebo zmenia a doplnia.“

7. V kapitole XI, nazvanej „Prechodné a záverečné ustanovenia“, je uvedený článok 80 nariadenia č. 1107/2009 s názvom „Prechodné ustanovenia“, ktorý vo svojom odseku 7 stanovuje: „Do 14. decembra 2013 Komisia zostaví zoznam látok zahrnutých v prílohe I k smernici 91/414/EHS, ktoré spĺňajú kritériá uvedené v bode 4 prílohy II k tomuto nariadeniu a na ktoré sa vzťahujú ustanovenia článku 50 tohto nariadenia.“

8. V článku 83 nariadenia č. 1107/2009 s názvom „Zrušenie“ sa uvádza: „Bez toho, aby bol dotknutý článok 80, sa smernica [Rady] 79/117/EHS [z 21. decembra 1978, ktorou sa zakazuje uvedenie na trh a používanie prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich určité účinné látky (Ú. v. ES L 33, 1978, s. 36; Mim. vyd. 03/004, s. 33)], a smernica 91/414/EHS zmenené a doplnené aktmi uvedenými v prílohe V zrušujú s účinnosťou od 14. júna 2011 bez toho, aby boli dotknuté povinnosti členských štátov týkajúce sa lehôt na transpozíciu smerníc uvedených v danej prílohe do vnútroštátneho práva a ich uplatňovania. Odkazy na zrušené smernice sa považujú za odkazy na toto nariadenie. …“

C. Vykonávacie nariadenia

1. Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 540/2011

9. Podľa odôvodnenia 1 a článku 1 vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) č. 540/2011 z 25. mája 2011, ktorým sa vykonáva nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009, pokiaľ ide o zoznam schválených účinných látok ( 7 ), sa účinné látky stanovené v prílohe I k smernici 91/414 považujú za schválené podľa nariadenia č. 1107/2009.

2. Sporné nariadenie

10. Článok 1 sporného nariadenia s názvom „Látky, ktoré sa majú nahradiť“, znie: „Účinné látky zaradené do prílohy I k smernici 91/414/EHS, ktoré spĺňajú kritériá stanovené v bode 4 prílohy II k nariadeniu (ES) č. 1107/2009, sú látky uvedené v zozname v prílohe k tomuto nariadeniu. Prvý odsek sa vzťahuje aj na účinné látky schválené podľa nariadenia (ES) č. 1107/2009 v súlade s prechodnými opatreniami podľa článku 80 ods. 1“

11. Zoznam uvedený v prílohe k tomuto nariadeniu zahŕňa: „… metalaxyl …“

III. Okolnosti predchádzajúce sporu:

12. Okolnosti predchádzajúce sporu boli Všeobecným súdom stručne predstavené v bodoch 1 až 9 napadnutého uznesenia. Možno ich zhrnúť takto.

13. Odvolateľka je spoločnosťou podľa španielskeho práva, ktorej predmetom činnosti je výroba, predaj, distribúcia, zastupovanie a uvádzanie na trh prípravkov na ochranu rastlín, krmív pre zvieratá a chemických výrobkov. Odvolateľka predovšetkým dováža chemickú látku metalaxyl do Španielska, pričom vo viacerých členských štátoch uvádza na trh prípravky na ochranu rastlín obsahujúce túto účinnú látku.

14. V apríli 1995 odvolateľka a iná spoločnosť predložili príslušným orgánom Portugalskej republiky žiadosť o zápis metalaxylu do prílohy I smernice 91/414/EHS.

15. Rozhodnutím 2003/308/ES z 2. mája 2003 o nezaradení metalaxylu do prílohy [I] k smernici Rady 91/414 a o zrušení povolen[í] pre prípravky na ochranu rastlín, ktoré obsahujú túto účinnú látku ( 8 ) Komisia zamietla žiadosť o zápis metalaxylu na zoznam účinných látok nachádzajúci sa v tejto prílohe a vyzvala členské štáty, aby zrušili povolenia pre prípravky na ochranu rastlín obsahujúcich túto látku a nevydávali viac nové povolenia.

16. Všeobecný súd rozsudkom z 28. júna 2005, Industrias Químicas del Vallés/Komisia (T‑158/03, EU:T:2005:253), zamietol žalobu o zrušenie podanú odvolateľkou, ktorá smerovala proti rozhodnutiu 2003/308. Tento rozsudok však Súdny dvor zrušil. ( 9 ) Tento súd, ktorý zastával názor, že stav konania to dovoľuje a okrem toho na základe článku 61 prvý odsek druhá veta Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, rozhodol o veci samej a rozhodnutie 2003/308 zrušil.

17. Komisia na základe tohto rozsudku 23. apríla 2010 prijala smernicu 2010/28 s cieľom zaradiť metalaxyl ako účinnú látku. Táto smernica bola nakoniec zrušená nariadením č. 1107/2009. Podľa odôvodnenia 1 a článku 1 vykonávacieho nariadenia č. 540/2011 sa však účinné látky stanovené v prílohe I k smernici 91/414 považujú už za schválené podľa nariadenia č. 1107/2009.

18. Dňa 11. marca 2015 prijala Komisia sporné nariadenie na účely vykonávania článku 80 ods. 7 nariadenia č. 1107/2009, pričom toto ustanovenie stanovuje, že Komisia zostaví zoznam látok zahrnutých v prílohe I k smernici 91/414, ktoré spĺňajú kritériá, ktoré musia byť splnené na to, aby sa tieto látky považovali za látky, ktoré sa majú nahradiť a na ktoré sa vzťahuje článok 50 tohto nariadenia. Uvedený zoznam, ktorý sa nachádza v prílohe sporného nariadenia, metalaxyl obsahuje.

IV. Konanie pred Všeobecným súdom a napadnuté uznesenie

19. Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 5. júna 2015 podala odvolateľka žalobu o čiastočnú neplatnosť sporného nariadenia a o určenie čiastočnej neuplatniteľnosti nariadenia č. 1107/2009.

20. Všeobecný súd napadnutým uznesením vyhovel námietke neprípustnosti podanej Komisiou. Jednak rozhodol, že odvolateľka nie je sporným nariadením osobne dotknutá v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ a jednak že toto nariadenie je regulačným aktom, ktorý si vyžaduje vykonávacie opatrenia v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ.

21. Všeobecný súd tiež zamietol argumentáciu odvolateľky týkajúcu sa porušenia jej práva na účinnú súdnu ochranu.

V. Návrhy účastníkov konania a konanie na Súdnom dvore

22. Odvolateľka vo svojom odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnuté uznesenie, vyhlásil žalobu o neplatnosť, ktorú podala proti spornému nariadeniu, za prípustnú a vrátil vec Všeobecnému súdu na účely vydania rozhodnutia v spore vo veci samej. Tiež navrhuje, aby bola Komisia zaviazaná na náhradu trov odvolacieho konania.

23. Komisia navrhuje, aby Súdny dvor odvolanie zamietol a zaviazal odvolateľku na náhradu trov konania.

VI. O odvolaní

24. Na podporu svojho odvolania odvolateľka uvádza tri dôvody. Po prvé Všeobecný súd sa podľa jej názoru dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď uviedol, že sporné nariadenie je regulačným aktom, ktorý vyžaduje vykonávacie opatrenia v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ. Po druhé Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že neprípustnosť jej žaloby ju nezbavil účinnej súdnej ochrany. Po tretie sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď uviedol, že nie je sporným nariadením osobne dotknutá.

25. Odvolateľka sa navyše domnieva, že je sporným nariadením priamo dotknutá.

A. O prvom odvolacom dôvode, ktorý sa týka neexistencie vykonávacích opatrení sporného nariadenia

1. Argumentácia účastníkov konania

26. Odvolateľka svojím prvým odvolacím dôvodom spochybňuje body 39 až 41, 43 až 46, 48 až 50, 58 a 59 napadnutého uznesenia. Všeobecnému súdu vytýka, že dospel k záveru, že sporné nariadenie vyžaduje vykonávacie opatrenia v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ.

27. Podľa odvolateľky totiž ku kvalifikácii metalaxylu ako „látky, ktorá sa má nahradiť“, a k následnému uplatneniu režimu stanoveného nariadením č. 1107/2009 dochádza bez toho, aby boli vykonávacie opatrenia potrebné.

28. Predovšetkým, hoci je prípadné obnovenie schválenia metalaxylu formálne zakotvené aktom Komisie v nadväznosti na žiadosť IQV v tomto smere, tento akt nemožno považovať za vykonávací akt sporného nariadenia, ale za vykonávací akt nariadenia č. 1107/2009, ktorý upravuje postup obnovenia schválenia účinných látok.

29. Odvolateľka ďalej usudzuje, že bezprostredným účinkom sporného nariadenia je, že prípravky na ochranu rastlín, ktoré obsahujú metalaxyl a ktorých majiteľom je IQV, a ich používanie podliehajú porovnávaciemu posudzovaniu podľa článku 50 nariadenia č. 1107/2009. Článok 50 ods. 4 tohto nariadenia totiž prikazuje členským štátom vykonávať porovnávacie posudzovanie pravidelne a vykonať ho najneskôr pri obnovení alebo zmene a doplnení autorizácie.

30. Ako v bode 43 napadnutého uznesenia Všeobecný súd konštatoval, že vykonanie porovnávacieho posudzovania nemá žiaden vplyv na okolnosti, pri ktorých sú povolenia na uvedenie na trh udelené alebo zamietnuté, obnovené, odňaté alebo zmenené členskými štátmi, podľa názoru odvolateľky nezohľadnil to, že účinok sporného nariadenia je nezávislý od akéhokoľvek rozhodnutia prijatého vnútroštátnym orgánom.

31. Vzhľadom na to, že opatrenia, ktoré v prípade potreby prijímajú vnútroštátne orgány, nebudú mať žiaden vplyv na právny štatút metalaxylu ako látky, ktorá sa má nahradiť, ani na režim zavedený nariadením č. 1107/2009, nemožno ich považovať za vykonávacie opatrenia sporného nariadenia.

32. Odvolateľka sa napokon domnieva, že podobný záver platí, aj pokiaľ ide o zásadu vzájomného uznávania prípravkov na ochranu rastlín medzi členskými štátmi. V dôsledku prijatia sporného nariadenia už totiž vzájomné uznávanie výrobku obsahujúceho látku, ktorá sa má nahradiť, nie je automatické, ako je to naopak v prípade akejkoľvek inej účinnej látky.

33. Komisia tvrdí, že tento prvý odvolací dôvod nemá právny základ.

34. Zdá sa, že pripúšťa, že právny základ aktov, ktoré prijme Komisia alebo členské štáty z dôvody zápisu metalaxylu na zoznam látok, ktoré sa majú nahradiť, nebude sporné nariadenie, ale nariadenie č. 1107/2009. Komisia sa však domnieva, že tieto akty sú vykonávacie akty v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, pretože umožnia odvolateľke podať žalobu na súd, a to „v súlade s logikou tohto ustanovenia“ ( 10 ).

35. Ďalej tvrdenie odvolateľky, podľa ktorého akty Komisie alebo členských štátov nebudú mať žiaden vplyv na postavenie metalaxylu ako „látky, ktorá sa má nahradiť“, ani na právny režim zavedený pre túto kategóriu látok nariadením č. 1107/2009, nie je podľa Komisie relevantné. Ako totiž Všeobecný súd uviedol v bode 59 napadnutého uznesenia, odvolateľka mohla uviesť protiprávnosť postavenia metalaxylu ako „látky, ktorá sa má nahradiť“ a právny režim zavedený pre tieto látky nariadením č. 1107/2009 incidenčne.

36. Komisia nakoniec uvádza, že na skutočnosti, že členské štáty môžu vykonať porovnávacie posudzovanie prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich metalaxyl bez predchádzajúcej žiadosti o autorizáciu alebo obnovenie, záleží iba málo, pretože takéto rozhodnutie členských štátov, pokiaľ zmení právnu situáciu žiadateľa, môže byť napadnuté na vnútroštátnych súdoch. Okrem toho v prípade, ak by bolo porovnávacie posudzovanie zamietavé pre jeden alebo viac prípravkov a mohlo by tak poškodiť záujmy žiadateľa, členský štát povolenie udelené tomuto prípravku zruší. Toto zrušenie tak nadobudne formu, ktorá je tiež napadnuteľná.

2. Analýza

a) Úvodná poznámka k výkladu článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ

37. IQV vo svojom odvolaní tvrdí, že ku kvalifikácii metalaxylu ako „látky, ktorá sa má nahradiť“ a k uplatneniu režimu zavedeného nariadením č. 1107/2009, ktoré je dôsledkom tejto kvalifikácie, dochádza „bezprostredne a priamo“ bez toho, aby bolo potrebné vykonávacie opatrenie. ( 11 )

38. Otázka výkladu, o ktorej má rozhodnúť Súdny dvor, tak spočíva v posúdení toho, či skutočnosť, že sa na metalaxyl vzťahujú osobitné pravidlá uvedené v nariadení č. 1107/2009, predstavuje jednoduchý „účinok“ sporného nariadenia, ktoré si teda nevyžaduje vykonávacie opatrenia stricto sensu, alebo či sa akty, ktoré prijímajú Komisia alebo členské štáty na základe osobitných pravidiel nariadenia č. 1107/2009, naopak majú považovať za vykonávacie opatrenia sporného nariadenia vzhľadom na to, že tieto pravidlá majú svoje konkrétne účinky vo vzťahu k odvolateľke len prostredníctvom týchto aktov.

39. Z teoretickejšieho hľadiska znie otázka tak, či sa sloveso „vyžadovať“, ktoré je použité v článku 263 štvrtom odseku poslednej časti vety ZFEÚ vzťahuje iba na vykonávacie opatrenia prijaté na bezprostrednom základe regulačného aktu „B“ alebo či sa môže vzťahovať aj na akty, ktoré sú prijaté na základe predchádzajúceho nariadenia „A“, no z dôvodu prijatia nariadenia „B“, ktoré je nevyhnutné na jeho uplatnenie, to znamená v nepriamom následnom reťazci alebo svojím spôsobom ako vedľajší účinok.

40. Nie je už potrebné pripomínať, že článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ bol zmenený Lisabonskou zmluvou tak, že ponúka tretiu priamu prístupovú cestu k súdu s právomocou preskúmavať zákonnosť. V súčasnosti platí, že „akákoľvek fyzická alebo právnická osoba môže… podať žalobu proti aktom, ktoré sú jej určené alebo ktoré sa jej priamo a osobne týkajú, ako aj voči regulačným aktom, ktoré sa jej priamo týkajú a nevyžadujú vykonávacie opatrenia“ ( 12 ).

41. Hoci Súdny dvor uznal, že táto tretia časť článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ „zmiernila podmienky prípustnosti žalôb o neplatnosť podaných fyzickými a právnickými osobami“, ( 13 ) neznamená to, že by vo vzťahu k nej zvolil menej reštriktívny výklad.

42. Súdny dvor predovšetkým vyložil pojem „regulačný akt“ v tom zmysle, že „cieľom zmeny práva na podanie žaloby fyzickými a právnickými osobami podľa článku 230 štvrtého odseku ES bolo umožniť týmto osobám za menej prísnych podmienok podať žalobu o neplatnosť voči všeobecne záväzným aktom [, no] s výnimkou legislatívnych aktov“ ( 14 ).

43. Pokiaľ ide ďalej o podmienku týkajúcu sa neexistencie vykonávacích opatrení, všeobecný rámec pre analýzu bol vymedzený v rámci veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 19. decembra 2013, Telefónica/Komisia (C‑274/12 P, EU:C:2013:852): – po prvé Súdny dvor usudzuje, že keď regulačný akt vyžaduje vykonávacie opatrenia, „súdne preskúmanie dodržiavania právneho poriadku Únie sa vykoná bez ohľadu na otázku, či uvedené opatrenia vydala Únia alebo členské štáty“ ( 15 ). V prvom uvedenom prípade bude totiž môcť jednotlivec napadnúť vykonávacie opatrenia priamo na súde Únie a na podporu svojej žaloby namietať protiprávnosť základného aktu na základe článku 277 ZFEÚ, a v druhom uvedenom prípade napadnúť platnosť základného aktu pred vnútroštátnym súdom, ktorý sa bude môcť obrátiť na Súdny dvor prostredníctvom návrhu na začatie prejudiciálneho konania na základe článku 267 ZFEÚ, ( 16 ) – po druhé Súdny dvor obmedzuje posúdenie existencie vykonávacích opatrení na „postaveni[e] osoby, ktorá sa odvoláva na právo podať žalobu na základe článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ. Je teda irelevantné, či predmetný akt vyžaduje vykonávacie opatrenia vo vzťahu k ostatným subjektom“ ( 17 ), a – po tretie treba „odkázať výlučne na predmet žaloby a v prípade, že žalobca sa domáha len čiastočného zrušenia aktu, sú to len vykonávacie opatrenia, ktoré táto časť aktu prípadne vyžaduje, ktoré musia v prípade potreby byť zohľadnené“ ( 18 ).

44. Súdny dvor sa držal svojho reštriktívneho výkladu aj v rozsudku z 28. apríla 2015, T & L Sugars a Sidul Açúcares/Komisia (C‑456/13 P, EU:C:2015:284), keď usúdil, že údajná mechanická povaha opatrení prijatých na vnútroštátnej úrovni je otázkou, ktorá „je irelevantná na účely určenia, či [predmetné] nariadenia vyžadujú vykonávacie opatrenia v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ“ ( 19 ). Konkrétne si to vyžaduje, aby „sa podmienka týkajúca sa neexistencie vykonávacích opatrení nezamieňala s podmienkou priamej dotknutosti“ ( 20 ).

45. Súdny dvor tým, že z pojmu „regulačný akt“ vylúčil legislatívne akty a do pojmu „vykonávacie opatrenie“ zahrnul akýkoľvek iný akt prijatý Úniou alebo členským štátom na základe všeobecne záväzného aktu práva Únie, vymedzil pôsobnosť článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ veľmi úzko.

46. Ak by sa navyše pojem „vyžadovať“ mal vykladať v tom zmysle, že zahŕňa akýkoľvek akt prijatý v nadväznosti na akt Únie, potom by som mal dať za pravdu tým, ktorí neváhali dospieť k záveru, že výklad článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ, ktorý je pripomenutý v bodoch 42 až 44 vyššie, prakticky nič nemení na prístupe jednotlivca k Súdnemu dvoru na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ. ( 21 )

47. Ako pritom Súdny dvor ešte nedávno rád pripomenul s cieľom upevniť svoju právomoc v oblasti spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky, jednak „článok 47 Charty, ktorý predstavuje potvrdenie zásady účinnej súdnej ochrany, podľa svojho prvého odseku vyžaduje, aby každý, koho práva a slobody zaručené právom Únie boli porušené, mal za podmienok ustanovených v tomto článku právo na účinný prostriedok nápravy pred súdom [, a jednak] samotná existencia účinného súdneho preskúmavania na účely dodržania ustanovení práva Únie je súčasťou existencie právneho štátu“ ( 22 ). V tejto súvislosti z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že procesné znevýhodnenia, najmä čo sa týka trov konania, jeho dĺžky a pravidiel zastúpenia, nie sú pri posudzovaní rešpektovania tejto účinnej súdnej ochrany cudzie, prinajmenšom vo vzťahu k členským štátom. ( 23 ) Neodvažujem sa predstaviť si, že by to v prípade Únie bolo inak. Je pritom nepochybné, že ak by bola osoba podliehajúca súdnej právomoci nútená uplatniť opravný prostriedok v incidenčnom konaní ‐ za predpokladu, že takýto existuje ‐, pričom by však mohla mať nárok na priamy opravný prostriedok, a to bez porušenia podmienok Zmluvy, vytváralo by to takéto procesné znevýhodnenia.

b) O pojme „vyžadovať“

48. Záver mojej úvodnej poznámky ma privádza k myšlienke, že sloveso „vyžadovať“, ktoré je použité v článku 263 štvrtom odseku poslednej časti vety ZFEÚ, sa má vykladať tak, že sa vzťahuje iba na tie vykonávacie opatrenia, ktoré musia byť nevyhnutne prijaté na bezprostrednom základe regulačného aktu.

49. Doslovný výklad, cieľ sledovaný zmenou článku 230 ES a zásada právnej istoty tento výklad pojmu „vyžadovať“ potvrdzujú.

50. Predovšetkým pokiaľ vychádzam zo zmyslu slova uvedeného vo francúzskom znení „comporter“ ‐ „vyžadovať“, zisťujem, že toto slovo znamená „inclure en soi“ ‐ „v sebe zahŕňať“. ( 24 ) Regulačným aktom, ktorý nevyžaduje vykonávacie opatrenie, je teda akt, ktorého vykonanie nepožaduje alebo si nevyžaduje žiaden dodatočný akt, to znamená, že ide o sebestačný akt. ( 25 )

51. Uvedené tak neznamená, že už len samotná identifikácia opatrenia prijatého v dôsledku sporného regulačného aktu postačuje na zamietnutie žaloby, ktorá bola proti nemu podaná. Naopak, vzhľadom na to, že všeobecne záväzný akt, ktorý je napadnuteľný na základe článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ, si musí vystačiť sám na to, aby bol priamo napadnutý na tomto základe, na základe použitia slova „vyžadovať“ je nutné, aby identifikované opatrenie malo bezprostrednú príčinnú súvislosť so všeobecne záväznou normou. ( 26 ) V prípade, že takáto príčinná súvislosť medzi týmito dvomi aktmi neexistuje, nemožno tvrdiť, že druhý uvedený akt je prvým uvedeným aktom požadovaný alebo že si ho tento prvý uvedený akt vyžiadal.

52. S cieľom vyhnúť sa v čo najväčšej možnej miere akýmkoľvek dohadom a problémom by sa táto príčinná súvislosť mala považovať za právny základ. Na rozdiel od výkladu právnej súvislosti, ktorá je potrebná na uplatnenie článku 277 ZFEÚ, by tak nemohlo ísť o nepriamu interferenciu napadnutého aktu do procesu prijímania identifikovaného vykonávacieho opatrenia. ( 27 ) V prejednávanej veci by pritom sporné nariadenie bolo na spor aplikovateľné iba nepriamo, pričom žaloba by bola podaná v nadväznosti na opatrenia prípadne prijaté Komisiou a členskými štátmi na priamom základe nariadenia č. 1107/2009.

53. Cieľ sledovaný tým, že sa článkom 263 štvrtým odsekom ZFEÚ doplnila tretia prístupová cesta k súdu s právomocou preskúmavať zákonnosť, tento doslovný výklad potvrdzuje. Ako totiž Súdny dvor uviedol v bode 60 svojho rozsudku z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada (C‑583/11 P, EU:C:2013:625), cieľom zmeny práva na podanie žaloby fyzickými a právnickými osobami podľa článku 230 štvrtého odseku ES bolo umožniť týmto osobám za menej prísnych podmienok podať žalobu o neplatnosť. Práve „na to, aby sa posilnila súdna ochrana fyzických alebo právnických osôb vo vzťahu k aktom Únie, [totiž] Lisabonská zmluva rozšírila podmienky prípustnosti žalôb o neplatnosť prijatím článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, ktorý povoľuje podať takúto žalobu aj proti regulačným aktom, ktoré sa priamo týkajú takejto osoby a ktoré nevyžadujú vykonávacie opatrenia“ ( 28 ).

54. Čím viac sa pritom rozširuje rozsah podmienky týkajúcej sa existencie vykonávacích opatrení, tým viac sa zužuje rozsah rozšírenia zavedeného v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ.

55. Napokon záujem na zachovaní právnej istoty posilňuje potrebu vymedziť rozsah pojmu „vyžadovať“. Netreba totiž zabúdať, že podľa rozsudku z 9. marca 1994, TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92, EU:C:1994:90), osoba podliehajúca súdnej právomoci, ktorá by v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ nepochybne mala aktívnu legitimáciu, pokiaľ ide o napadnutie aktu Únie v rámci žaloby o neplatnosť, nemôže po uplynutí lehoty na podanie žaloby podľa článku 263 šiesteho odseku ZFEÚ napadnúť platnosť tohto aktu na vnútroštátnom súde. Rovnaké pravidlo sa uplatňuje pri námietke nezákonnosti zavedenej v článku 277 ZFEÚ. ( 29 ) Súdny dvor mal pritom nedávno príležitosť potvrdiť, že rozšírenie podmienok prípustnosti žalôb o neplatnosť, ktoré bolo zavedené Lisabonskou zmluvou, neznamená odklon od tejto judikatúry. ( 30 )

56. V dôsledku uvedeného čím viac je súvislosť medzi regulačným aktom a vykonávacím opatrením vzdialená, tým je pre osobu podliehajúcu súdnej právomoci ťažšie posúdiť, či je oprávnená tento regulačný akt napadnúť priamo na Všeobecnom súde na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ. Táto neurčitosť predstavuje nielen riziko pre osobu podliehajúcu súdnej právomoci ‐ ktorej sa môže stať, že Všeobecný súd vyhlási jej žalobu o neplatnosť proti regulačnému aktu za neprípustnú alebo že vnútroštátny súd odmietne podať návrh na začatie prejudiciálneho konania ‐, ale tiež neistotu v rámci právneho poriadku Únie, pretože identifikácia vykonávacieho opatrenia, ktoré má súvislosť so sporným regulačným aktom, sa môže medzi jednotlivcami alebo súdmi odlišovať.

57. Na záver doslovný a teleologický výklad, ako aj zásada právnej istoty ma privádzajú k úsudku, že sloveso „vyžadovať“, ktoré je použité v článku 263 štvrtom odseku poslednej časti vety ZFEÚ, sa má vykladať tak, že sa vzťahuje iba na vykonávacie opatrenia, ktoré sú nevyhnutne prijaté na bezprostrednom základe regulačného aktu.

58. Je pravda, že izolované nazeranie na sporné nariadenie by sa mohlo zdať umelým. Je totiž nepochybné, že ak by bol zoznam látok, ktoré sa majú nahradiť, pripojený k nariadeniu č. 1107/2009, a nie k osobitnému nariadeniu, otázka existencie vykonávacích opatrení by sa pravdepodobne neobjavila, pretože účinky kvalifikácie metalaxylu ako „látky, ktorá sa má nahradiť“, by sa nevyhnutne prejavili vykonávacími opatreniami samotného tohto nariadenia. Táto úvaha však podľa môjho názoru nemôže túto analýzu ovplyvniť. S výnimkou prípadov, že dôjde k zneužitiu právomoci alebo k porušeniu pravidla týkajúceho sa rozdelenia právomocí, na základe ktorého by bol predmetný akt neplatný, patrí výber právneho nástroja do výlučnej právomoci autora aktu, a nie Súdneho dvora.

c) O uplatnení článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ zo strany Všeobecného súdu

59. Všeobecný súd rozhodol, že sporné nariadenie je regulačným aktom v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ. Táto kvalifikácia nie je spochybnená.

60. Ako Všeobecný súd zmysluplne konštatoval v bodoch 31 a 32 napadnutého uznesenia, ide jednak o všeobecne záväzný akt, ktorý sa vzťahuje na objektívne určené situácie a ktorý má právne účinky vo vzťahu ku kategóriám osôb ponímaným všeobecne a abstraktne. Na druhej strane treba sporné nariadenie považovať za nelegislatívny akt, pretože v súlade s kritériami, ktoré stanovil Súdny dvor na uplatnenie článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ, nebol prijatý podľa riadneho alebo osobitného legislatívneho postupu.

61. Naopak sa domnievam, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 41, 44 a 48 napadnutého uznesenia dospel k záveru, že: – „účinky [sporného] nariadenia… týkajúce sa dĺžky platnosti obnovenia schválenia už schválenej látky, ktorá sa má nahradiť, akou je napríklad metalaxyl, sa vo vzťahu k [IQV] prejavia iba prostredníctvom Komisiou prijatého nariadenia, ktorým sa uvedené schválenie obnovuje“, pričom takéto nariadenie je tak vykonávacím opatrením v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ, – „účinky [sporného] nariadenia… týkajúce sa vykonávania porovnávacieho posudzovania rizík, ktoré predstavujú prípravky na ochranu rastlín obsahujúce metalaxyl pre zdravie alebo životné prostredie, v porovnaní s náhradným výrobkom alebo nechemickou metódou prevencie alebo boja proti škodcom, zo strany členských štátov, sa vo vzťahu k [IQV] prejavia iba prostredníctvom aktov prijatých príslušnými orgánmi členských štátov“, pričom takéto akty sú tak vykonávacími opatreniami v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ, a že – „účinky [sporného] nariadenia… týkajúce sa postupu vzájomného uznávania povolení na uvedenie prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich látku, ktorá sa má nahradiť, na trh, sa vzťahujú len na mieru voľnej úvahy ponechanú členským štátom na rozhodnutie o žiadosti v tomto zmysle. Tieto účinky sa však prípadne vo vzťahu k [IQV] prejavia iba prostredníctvom aktov vnútroštátnych orgánov, ktorými sa rozhoduje o žiadostiach o vzájomné uznanie, podaných žalobkyňou“, pričom takéto akty sú tak vykonávacími opatreniami v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ.

62. V rozpore s tým, ako rozhodol Všeobecný súd, sa totiž domnievam, že jednotlivé vyššie uvedené akty nie sú vykonávacími opatreniami sporného nariadenia v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ, pretože nie sú prijaté na jeho bezprostrednom základe. Naopak, ako samotná Komisia podľa všetkého pripúšťa, právnym základom každého z týchto aktov bude určité ustanovenie nariadenia č. 1107/2009. ( 31 )

63. Je pravda, že prijatie sporného nariadenia bolo podmienkou potrebnou na uplatňovanie ustanovení nariadenia č. 1107/2009, týkajúcich sa látok, ktoré sa majú nahradiť. Hneď ako však na základe sporného nariadenia dôjde k zapísaniu účinnej látky na zoznam látok, ktoré sa majú nahradiť, ustanovenia nariadenia č. 1107/2009, ktoré sa osobitne týkajú týchto látok, sa uplatňujú automaticky. Sporné nariadenie tak nie je bezprostredným základom opatrení, ktoré budú prijaté zo strany Komisie alebo členských štátov.

64. Naopak, ako správne tvrdí IQV, osobitné účinky sporného nariadenia sa prejavujú per se. Inými slovami sporné nariadenie je sebestačné: zápis metalaxylu ako látky, ktorá sa má nahradiť, je bezprostredné a priame, a to iba na základe samotného sporného nariadenia.

65. Práve tento zápis je pritom predmetom žaloby o neplatnosť, ktorú podala IQV. Keďže opatrenia, ktoré Komisia alebo členské štáty prípadne prijmú na základe nariadenia č. 1107/2009 vo vzťahu k metalaxylu, nebudú mať žiaden vplyv na zápis tejto látky na zoznam látok, ktoré sa majú nahradiť, nie je ich teda potrebné zohľadňovať. Na účely posúdenia prípustnosti žaloby podanej na základe článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ treba totiž posúdenie existencie vykonávacích opatrení obmedziť na postavenie osoby uplatňujúcej si právo na podanie žaloby a vychádzať výlučne z predmetu žaloby. ( 32 )

66. Okrem toho nemôžem súhlasiť so záverom Komisie, podľa ktorého akty prijaté na základe nariadenia č. 1107/2009 sú vykonávacími opatreniami podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, „pretože… dávajú prístup k súdu v súlade s logikou [tohto] ustanovenia“ ( 33 ).

67. Je pravda, že článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ bol zmenený s cieľom predísť tomu, aby jednotlivec na to, aby mal prístup k súdu, musel porušiť právo Únie. Tento záujem a následnú zmenu zmluvy však treba vnímať v globálnom rámci systematiky opravných prostriedkov, tak ako ju poníma Súdny dvor, a ktorej koherencia umožňuje zabezpečiť kompletnosť systému kontroly zákonnosti stanovenej Zmluvou.

68. Za tvrdením Súdneho dvora, podľa ktorého „Zmluva o FEÚ svojimi článkami 263 a 277 na jednej strane a svojím článkom 267 na strane druhej [vytvorila] kompletný systém právnych prostriedkov a postupov zaručujúcich preskúmanie zákonnosti aktov Únie, ktorá je zverená súdom Únie“, ( 34 ) stojí korekčná logika. Súdny dvor totiž tvrdí, že tento systém je kompletný, pretože vďaka námietke nezákonnosti a návrhu na začatie prejudiciálneho konania týkajúceho sa posúdenia platnosti, „fyzické a právnické osoby sú tak chránené proti tomu, aby sa voči nim uplatňovali všeobecne záväzné akty, ktoré tieto osoby nemôžu priamo napadnúť na Súdnom dvore z dôvodu osobitných podmienok prípustnosti, uvedených v článku [263 štvrtom odseku ZFEÚ]“. ( 35 ) Incidenčné mechanizmy preskúmania zákonnosti tak majú kompenzačnú funkciu. ( 36 )

69. Domnievam sa, že ak by sa rozšíril rozsah jednej z podmienok stanovených v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ tak, že by sa vylúčila právomoc Súdneho dvora rozhodnúť o neplatnosti v prospech incidenčného konania, znamenalo by to narušenie logiky tohto systému. Neplatí totiž, že podmienky prípustnosti článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ sa musia vykladať s ohľadom na hypotetický kompenzačný opravný prostriedok. Práve naopak, podmienky kompenzačných opravných prostriedkov sa v prípade potreby musia vykladať extenzívne, pretože priamy prístup k súdu Únie nie je možný.

70. Zdá sa mi, že tento prístup Súdny dvor potvrdil v rámci veci, v ktorej bolo vydané uznesenie zo 16. novembra 2000, Schiocchet/Komisia (C‑289/99 P, EU:C:2000:641). V tomto uznesení totiž Súdny dvor potvrdzuje, že možnosť, ktorú ponúka článok 277 ZFEÚ, namietať neuplatniteľnosť určitého nariadenia môže predstavovať iba dôvod na podporu žaloby, a nie predmet tejto žaloby, a že „preto sa prípustnosť samotných žalôb musí posudzovať vzhľadom na ich návrhy, bez ohľadu na prípadné námietky nezákonnosti, ktoré môžu byť vznesené na ich podporu“ ( 37 ).

71. V dôsledku uvedeného vzhľadom na to, že IQV vzniesla námietku nezákonnosti proti nariadeniu č. 1107/2009, podľa môjho názoru nie je nekoherentné odvolávať sa na pravidlá tohto nariadenia v rámci vecného preskúmania žaloby o neplatnosť smerujúcej proti spornému nariadeniu, no nezohľadniť ich na účely posúdenia prípustnosti uvedenej žaloby. Zdá sa mi, že v prejednávanej veci tak IQV dokonale rešpektovala vzájomný vzťah opravných prostriedkov, keď jednak napadla sporné nariadenie a jednak na podporu svojej žaloby vzniesla námietku nezákonnosti proti nariadeniu č. 1107/2009. ( 38 )

72. Takto zvolený procesný postup napokon odlišuje prejednávanú vec od veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 28. apríla 2015, T & L Sugars a Sidul Açúcares/Komisia (C‑456/13 P, EU:C:2015:284).

73. Na prvý pohľad sa môže zdať, že uvedená vec sa týka podobného mechanizmu, t. j. prípadu, kedy je údaj, ktorý je nevyhnutný na uplatňovanie vykonávacieho nariadenia X, na základe ktorého budú prijaté vykonávacie opatrenia, stanovený vykonávacím rozhodnutím Y.

74. Odvolateľky však po prvé nevzniesli námietku nezákonnosti, ale navrhovali zrušenie obidvoch nariadení. Vykonávacie opatrenia, ktoré Súdny dvor identifikoval v bode 40 tohto rozsudku sa pritom výslovne zakladajú na obidvoch predmetných nariadeniach: zatiaľ čo žiadosti o povolenia sa zakladajú na vykonávacom nariadení Komisie (EÚ) č. 302/2011 z 28. marca 2011, ktorým sa otvára mimoriadna dovozná colná kvóta na určité množstvá cukru na hospodársky rok 2010/2011 ( 39 ), rozhodnutia vnútroštátnych orgánov, ktoré boli vydané v dôsledku týchto žiadostí, uplatňujú koeficienty stanovené vykonávacím nariadením Komisie (EÚ) č. 393/2011 z 19. apríla 2011, ktorým sa ustanovuje prideľovací koeficient na vydávanie dovozných povolení na výrobky z cukru v rámci určitých colných kvót, na ktoré sa podali žiadosti od 1. do 7. apríla 2011 a ktorým sa pozastavuje podávanie žiadostí o tieto povolenia ( 40 ).

75. V bode 40 rozsudku z 28. apríla 2015, T & L Sugars a Sidul Açúcares/Komisia (C‑456/13 P, EU:C:2015:284) totiž Súdny dvor rozhodol, že „pokiaľ ide o vykonávacie nariadenia č. 302/2011 a 393/2011, tieto nariadenia vyvolávajú právne účinky vo vzťahu k odvolateľkám iba prostredníctvom aktov prijatých vnútroštátnymi orgánmi v nadväznosti na podanie žiadostí o osvedčenie na základe vykonávacieho nariadenia č. 302/2011“. Súdny dvor však spresnil, že „rozhodnutia vnútroštátnych orgánov týkajúce sa vydania takýchto osvedčení… na dotknuté subjekty uplatňujú koeficienty stanovené vykonávacím nariadením č. 393/2011“, čo je dôvodom toho, že „rozhodnutia týkajúce sa odmietnutia vydať takéto osvedčenia v plnom rozsahu či sčasti teda predstavujú vykonávacie opatrenia v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ“.

76. V prejednávanej veci IQV naopak nenavrhuje zrušenie nariadenia, na základe ktorého budú prijaté prípadné vykonávacie opatrenia.

3. Záver k prvému odvolaciemu dôvodu

77. Vzhľadom na to, že vykonávacie opatrenia identifikované Všeobecným súdom sú opatreniami, ktoré nie sú bezprostredne založené na spornom nariadení, ale na nariadení č. 1107/2009, domnievam sa, že prvému odvolaciemu dôvodu, ktorý uvádza IQV treba vyhovieť. Je tak potrebné zrušiť napadnuté uznesenie v časti, v ktorej Všeobecný súd rozhodol, že sporné nariadenie vyžaduje vykonávacie opatrenia v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ.

78. Druhý a tretí odvolací dôvod preto preskúmam iba subsidiárne.

B. O treťom odvolacom dôvode, ktorý sa týka osobnej dotknutosti IQV

79. Najprv preskúmam tretí odvolací dôvod. Druhý odvolací dôvod sa totiž týka otázky neexistencie účinnej súdnej ochrany odvolateľky v prípade, že by nemala právo podať priamy opravný prostriedok na súd Únie. Tretí odvolací dôvod sa pritom týka podmienky osobnej dotknutosti odvolateľky. Preto ak by mal byť tento tretí odvolací dôvod dôvodný, žalobe o neplatnosť, ktorú podala IQV na Všeobecný súd, by sa ešte mohlo vyhovieť pod podmienkou, že IQV je sporným nariadením aj priamo dotknutá.

80. Otázka, či právo IQV na účinnú súdnu ochranu bolo narušené napadnutým uznesením, tak vyvstáva len vtedy, ak Všeobecný súd vyhlásil žalobu IQV za neprípustnú práve na základe správneho výkladu článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ. Preskúmanie druhého a tretieho odvolacieho dôvodu v obrátenom poradí sa tak zdá logickejším. ( 41 )

1. Argumentácia účastníkov konania

81. Svojím tretím odvolacím dôvodom odvolateľka Všeobecnému súdu vytýka, že v bodoch 28 a 29 napadnutého uznesenia rozhodol, že nebola sporným nariadením osobne dotknutá.

82. Na podporu tohto odvolacieho dôvodu sa odvolateľka odvoláva na okolnosť, že bola jediná, ktorá nahlásila metalaxyl, a teda jediná, ktorá bránila procesu autorizácie tejto látky v Únii. Skôr podané žaloby na Všeobecnom súde a na Súdnom dvore tiež zohrávajú úlohu pri individualizácii odvolateľky, keďže tieto žaloby viedli k zrušeniu prvého záporného rozhodnutia Komisie a k prijatiu smernice týkajúcej sa zápisu metalaxylu. ( 42 )

83. Keďže IQV je jediný podnik, ktorý chcel počas prijatia sporného nariadenia zapísať metalaxyl v Únii, a teda jediný zodpovedný subjekt za uvedený zápis, IQV je týmto nariadením individuálne dotknutá. Pokiaľ ide o metalaxyl, táto okolnosť ju odlišuje od akejkoľvek inej osoby.

84. Odvolateľka dodáva, že z odôvodnenia 4 sporného nariadenia vyplýva, že táto látka bola prijatá najmä na základe revíznej správy látok. V jednej z týchto správ bolo uvedené, že odvolateľka bola jediným autorom oznámenia o metalaxyle.

85. Komisia tvrdí, že tretí odvolací dôvod je neprípustný, pretože odvolateľka nepredložila tvrdenia umožňujúce domnievať sa, že Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že skutočnosť, že bola jediná, ktorá podala žiadosť o zápis metalaxylu na zoznam účinných látok nachádzajúcich sa v nariadení č. 1107/2009, nepostačuje na to, aby ju vo vzťahu k spornému nariadeniu individualizovala.

86. Odvolací dôvod je v každom prípade nedôvodný, keďže na odvolateľku sa sporné nariadenie vzťahuje, ako uvádza bod 28 napadnutého uznesenia, iba z dôvodu, že je z objektívneho hľadiska dovozcom metalaxylu a predajcom výrobkov obsahujúcich túto látku rovnako ako akýkoľvek iný subjekt, ktorý sa skutočne alebo potenciálne nachádza v rovnakom postavení.

2. Analýza

87. Pripájam sa k pripomienkam Komisie týkajúcich sa prípustnosti tretieho odvolacieho dôvodu predloženého odvolateľkou na podporu jej odvolania.

88. Podľa článku 169 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora musia totiž predložené dôvody „presne určiť napadnuté časti odôvodnenia rozhodnutia Všeobecného súdu“. To podľa ustálenej judikatúry znamená, že v odvolaní musí byť presne uvedené, ktoré časti rozsudku, ktorého zrušenie sa navrhuje, sa napádajú, ako aj právne tvrdenia, ktoré tento návrh osobitným spôsobom podporujú. ( 43 ) Tieto požiadavky následne nespĺňa odvolací dôvod, ktorý neobsahuje nijakú právnu argumentáciu, ktorá by preukazovala, v čom sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, a ktorý predstavuje jednoduchú žiadosť o opätovné preskúmanie žaloby podanej na prvom stupni. ( 44 )

89. V prejednávanej veci odvolateľka identifikovala body uznesenia, ktoré chce napadnúť. Treba však konštatovať, že neuviedla žiadne právne tvrdenie, ktorým by preukázala existenciu nesprávneho právneho posúdenia v bodoch 28 a 29 napadnutého uznesenia. IQV totiž iba zopakovala skutkové okolnosti, ktoré ju individualizujú a ktoré už predložila na Všeobecný súd, pričom sama spresnila body dotknutej žaloby ( 45 ) bez toho, aby uviedla čo len minimálnu kritiku právneho odôvodnenia, na ktorom je napadnuté uznesenie založené.

90. Tretí odvolací dôvod tak smeruje k tomu, aby Súdny dvor iba opätovne preskúmal tvrdenia predložené na Všeobecný súd a nanovo posúdil skutkové okolnosti. Musí byť preto zamietnutý ako zjavne neprípustný.

C. O druhom odvolacom dôvode, ktorý sa týka účinnej súdnej ochrany IQV

1. Argumentácia účastníkov konania

91. Svojím druhým odvolacím dôvodom odvolateľka Všeobecnému súdu vytýka, že rozhodol, že zamietnutie jej žaloby ako neprípustnej ju nezbavil jej práva na účinnú súdnu ochranu.

92. Odvolateľka tvrdí, že nemôže napadnúť vnútroštátne vykonávacie opatrenie, ktoré by jej umožnilo spochybniť účinky sporného nariadenia. Dovtedy, kým vnútroštátny orgán nerozhodne o nahradení metalaxylu, musí byť táto látka predmetom pravidelného porovnávacieho posudzovania. Odvolateľka pritom tvrdí, že pokiaľ vnútroštátny orgán nerozhodne po týchto posudzovaniach o náhrade metalaxylu, nemôže tieto „rozhodnutia“ napadnúť, a to z dôvodu, že nemá záujem na konaní voči aktu, ktorý mu nespôsobil ujmu.

93. Odvolateľka by teda bola nútená podnietiť vnútroštátne orgány k prijatiu negatívneho rozhodnutia, aby ho mohla napadnúť a v rámci tejto žaloby spochybniť kvalifikáciu metalaxylu ako „látky, ktorá sa má nahradiť“.

94. Komisia tento odvolací dôvod považuje za neprípustný, keďže IQV iba opakuje tvrdenia uvádzané pred Všeobecným súdom, pričom však vôbec neidentifikuje, kde v napadnutom uznesení došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu. Subsidiárne Komisia považuje tento odvolací dôvod za nedôvodný.

2. Analýza

95. A priori som aj ja naklonený pripojiť sa k pripomienkam Komisie týkajúcich sa prípustnosti druhého odvolacieho dôvodu predloženého odvolateľkou na podporu jej odvolania.

96. V rozpore s požiadavkami vyplývajúcimi z článku 169 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora a judikatúry pripomenutej v bode 88 vyššie totiž odvolateľka neidentifikovala body napadnutého uznesenia, ktorých sa týka druhý odvolací dôvod.

97. Je však ľahké porozumieť tomu, že kritika odvolateľky smeruje ku všetkým úvahám, ktoré Všeobecný súd venuje súdnej ochrane odvolateľky, t. j. k bodom 51 až 59 napadnutého uznesenia. Práve záver, ktorý Všeobecný súd z týchto úvah vyvodzuje, zakladá nesprávne právne posúdenie.

98. Druhý odvolací dôvod by tak mohol byť prípustný. Za takéhoto predpokladu musím konštatovať, že Všeobecný súd sa v každom prípade nedopustil žiadneho nesprávneho právneho posúdenia. Hoci bola totiž „kompletnosť“ systému v doktríne silno kritizovaná, keďže je v niektorých prípadoch iluzórna, Všeobecný súd iba uplatnil ustálenú judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej Zmluva o FEÚ svojimi článkami 263 a 277 na jednej strane a svojím článkom 267 na strane druhej vytvorila kompletný systém opravných prostriedkov a postupov zaručujúcich preskúmanie zákonnosti aktov Únie, ktorá je zverená súdom Únie. ( 46 )

99. Keďže v tejto súvislosti fyzické alebo právnické osoby nemôžu z dôvodu podmienok prípustnosti stanovených v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ napadnúť priamo na súde Únie právny akt Únie, sú chránené proti tomu, aby sa voči nim uplatňoval takýto akt možnosťou napadnúť vykonávacie opatrenia, ktoré tento akt vyžaduje. ( 47 )

100. Totiž „ak vykonanie takýchto aktov prináleží inštitúciám Únie, [fyzické alebo právnické] osoby môžu podať priamu žalobu na súde Únie voči vykonávacím aktom za podmienok uvedených v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ a na podporu tejto žaloby sa odvolať na neplatnosť predmetného všeobecného aktu na základe článku 277 ZFEÚ. V prípade, ak vykonanie prináleží členským štátom, môžu sa tieto osoby odvolávať na neplatnosť dotknutého aktu Únie pred vnútroštátnymi súdmi, ktoré sa v tejto súvislosti v zmysle článku 267 ZFEÚ obrátia na Súdny dvor prostredníctvom prejudiciálných otázok“ ( 48 ).

101. Ak by sa pritom v prejednávanej veci Súdny dvor rozhodol neriadiť sa mojím výkladom regulačného aktu, „ktorý nevyžaduje vykonávacie opatrenia“, Všeobecný súd by mohol oprávnene konštatovať, že sporné nariadenie vyžaduje vykonávacie opatrenia v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ.

102. V tom prípade by muselo platiť, že tak nariadenie č. 1107/2009, ako aj sporné nariadenie môžu byť predmetom incidenčného preskúmania. Je pravda, že sporné nariadenie nebude právnym základom vykonávacích opatrení v úzkom zmysle slova. Judikatúra Súdneho dvora však na to, aby sa uplatňoval článok 277 ZFEÚ, neukladá také prísne podmienky, pokiaľ ide o posúdenie právneho prepojenia, ktoré musí existovať medzi napadnutým aktom a aktom, ktorý je predmetom námietky nezákonnosti. ( 49 ) V rámci preskúmania prípustnosti námietky nezákonnosti znie otázka tak, či by napadnutý akt bolo možné prijať v prípade, že by norma, ktorej sa námietka nezákonnosti týka, neexistovala. ( 50 )

103. V prejednávanej veci pritom treba konštatovať, že prípadné vykonávacie opatrenia, ktoré budú prijaté na základe nariadenia č. 1107/2009, by nemohli byť prijaté v prípade, že by metalaxyl už, na základe sporného nariadenia predtým nebol zapísaný na zoznam látok, ktoré sa majú nahradiť.

104. Navyše, ak by sa námietka nezákonnosti proti spornému nariadeniu zamietla, viedlo by to k tomu, že by toto nariadenie bolo imúnne voči akémukoľvek súdnemu preskúmaniu, pretože priama žaloba na Súdny dvor by bola vylúčená z dôvodu vykonávacích opatrení, ktoré toto nariadenie „vyžaduje“. Takáto imunita by nepochybne bola v rozpore s právom Únie, ktoré vyžaduje, aby inštitúcie Únie podliehali preskúmaniu súladu ich aktov najmä so Zmluvou o FEÚ a všeobecnými právnymi zásadami. ( 51 ) Takáto imunita by teda predstavovala medzeru v systéme opravných prostriedkov a konaní, ktoré stanovila Zmluva o FEÚ za tým účelom, aby Súdnemu dvoru zverila preskúmavanie zákonnosti aktov Únie. Uvedený systém by potom už nebol kompletným.

3. Záver k druhému odvolaciemu dôvodu a doplňujúce poznámky, pokiaľ ide o vplyv článku 19 ZEÚ

105. Z vyššie uvedených poznámok vyplýva, že ak by mal Súdny dvor považovať prvý odvolací dôvod za nedôvodný, Všeobecný súd by sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 58 napadnutého uznesenia rozhodol, že tvrdenie odvolateľky, podľa ktorého by bola zbavená účinnej súdnej ochrany, ak by jej žaloba bola zamietnutá ako neprípustná, sa má odmietnuť. Hoci totiž IQV z dôvodu podmienok prípustnosti uvedených v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ nemôže priamo napadnúť sporné nariadenie na súde Únie, môže sa, tak ako Všeobecný súd v podstate poznamenal v bode 59 uvedeného uznesenia, domáhať neplatnosti tohto nariadenia na príslušných súdoch prostredníctvom incidenčného konania.

106. Tento záver nemôže byť spochybnený tvrdením, podľa ktorého odvolateľka nebude môcť namietať proti porovnávaciemu posudzovaniu vykonávanému členskými štátmi dovtedy, pokiaľ vnútroštátne orgány rozhodnú o obnovení autorizácie prípravku na ochranu rastlín obsahujúceho metalaxyl, pretože, ako tvrdí odvolateľka, takéto rozhodnutie nemení právne postavenie odvolateľky a španielske súdy ho tak nepovažujú za napadnuteľný akt.

107. Ako totiž Všeobecný súd v podstate rozhodol v bode 57 napadnutého uznesenia, článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ ukladá práve členským štátom povinnosť ustanoviť prostriedky nápravy potrebné na zabezpečenie účinnej súdnej ochrany v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie.

108. Navyše judikatúra Tribunal Supremo (Najvyšší súd, Španielsko) a Tribunal Constitucional (Ústavný súd, Španielsko), ktorá sa týka požiadavky záujmu na konaní, na ktorú poukazuje IQV na podporu svojho odvolania, nemôže zmeniť rozsah článku 263 ZFEÚ.

109. Keďže totiž článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ ukladá členským štátom povinnosť výsledku, „vnútroštátnym súdom prináleží vykladať podmienky prípustnosti a procesné pravidlá vzťahujúce sa na žaloby, ktoré sú na ne podané, akou je napríklad požiadavka záujmu na konaní, v čo najväčšej možnej miere tak, aby mohli byť tieto pravidlá uplatňované spôsobom, ktorý prispieva k realizácii cieľa pripomenutého v článku 47 Charty základných práv Európskej únie, ktorým je zabezpečiť účinnú súdnu ochranu práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie“ ( 52 ).

110. Navyše, ak by takýto výklad nebol možný, tak by sa malo konštatovať, že „zo systému predmetného vnútroštátneho právneho poriadku [vyplýva], že neexistuje žiadny právny prostriedok nápravy umožňujúci, čo len incidenčne, zabezpečiť dodržiavanie práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie“ ( 53 ). Za týchto okolností by potom bolo úlohou dotknutého členského štátu, aby s cieľom dodržiavať právo Únie vytvoril na vnútroštátnych súdoch nové právne prostriedky nápravy. ( 54 )

111. Je pravda, že riešenia uvedené v predchádzajúcich dvoch bodoch predstavujú určitý paradox s prísnosťou, s akou Súdny dvor vykladá podmienky prípustnosti žaloby o neplatnosť. ( 55 ) Tieto riešenia však sú v súlade s logikou článku 19 ZEÚ a jedine oni môžu zabezpečiť neexistenciu medzery v súdnej ochrane občanov Únie.

112. Na záver so zreteľom na vyššie uvedené úvahy sa domnievam, že druhý odvolací dôvod, ktorý odvolateľka uviedla na podporu svojho odvolania, musí byť zamietnutý ako nedôvodný.

VII. O prípustnosti odvolania podaného odvolateľkou a vrátení veci Všeobecnému súdu

113. Po uskutočnení analýzy odvolacích dôvodov, ktoré odvolateľka uviedla na podporu svojho odvolania, sa domnievam, že treba vyhovieť prvému odvolaciemu dôvodu. Je teda potrebné zrušiť napadnuté uznesenie v rozsahu, v akom Všeobecný súd rozhodol, že sporné nariadenie vyžaduje vykonávacie opatrenia v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ.

114. V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu buď sám vydať konečný rozsudok vo veci samej, ak to stav konania dovoľuje, alebo vrátiť vec Všeobecnému súdu na ďalšie konanie.

115. Keďže v prejednávanej veci Všeobecný súd zamietol žalobu v štádiu preskúmania prípustnosti, samotný Súdny dvor nemôže o žalobe meritórne rozhodnúť. Súdny dvor naopak disponuje informáciami potrebnými na to, aby mohol s konečnou platnosťou rozhodnúť o námietke neprípustnosti, ktorú vzniesla Komisia počas konania na prvom stupni. IQV, ako aj Komisia sa totiž vyjadrili k otázke, či je IQV sporným nariadením priamo dotknutá. Keďže pritom bol preukázaný a nebol spochybnený regulačný charakter sporného nariadenia, išlo by o jedinú podmienku stanovenú v článku 263 štvrtom odseku poslednej časti vety ZFEÚ, ktorá ešte nebola preskúmaná.

116. Odvolateľka tvrdí, že je sporným nariadením priamo dotknutá. Predovšetkým pripomína na jednej strane to, že sporné nariadenie kvalifikuje účinnú látku metalaxyl ako účinnú látku, ktorá sa má nahradiť, pričom ju priamo podriaďuje hmotnoprávnym ustanoveniam obsiahnutým v nariadení č. 1107/2009. Na metalaxyl sa tak vzťahujú prísnejšie podmienky, než sú podmienky, ktoré sa uplatňujú na účinné látky, ktoré sa nemajú nahradiť. Na druhej strane tento dôsledok vyplýva priamo zo sporného nariadenia a Komisii pri budúcich postupoch obnovenia schválenia metalaxylu alebo vnútroštátnym orgánom pri postupoch obnovenia vnútroštátnych autorizácií prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich metalaxyl alebo žiadostiach o vzájomné uznanie nepriznávajú žiadnu mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o kvalifikáciu metalaxylu ako „látky, ktorá sa má nahradiť“.

117. Komisia sa naopak domnieva, že sporné nariadenie sa bude odvolateľky priamo dotýkať iba vtedy, keď toto nariadenie bude ovplyvňovať jej právne postavenie. Odvolateľka však nespresnila, aký vplyv by postavenie metalaxylu ako „látky, ktorá sa má nahradiť“, malo na jej právne postavenie. Podľa Komisie toho ani odvolateľka nebude schopná, pretože dôsledky, na ktoré poukazuje, nevyplývajú priamo zo zápisu metalaxylu na dotknutý zoznam, ale z prípadných neskorších rozhodnutí Komisie alebo členských štátov, ktorých prijatie si vyžaduje širokú mieru voľnej úvahy.

118. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa akt Únie priamo týka fyzickej alebo právnickej osoby v prípade, že „bezprostredne ovplyvň[uje] právne postavenie jednotlivca a [neponecháva] priestor na voľnú úvahu jeho adresátom povereným jeho uplatňovaním, keďže má úplne automatický charakter a vyplýva zo samotnej právnej úpravy [Únie] bez uplatnenia iných sprostredkujúcich ustanovení“ ( 56 ).

119. V prejednávanej veci na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, sporné nariadenie bezprostredne ovplyvňuje právne postavenie odvolateľky, a to bez toho, aby inštitúcia Únie alebo vnútroštátne orgány členského štátu museli vykonať nejaký úkon. Už len z dôvodu samotnej skutočnosti, ktorou je zápis metalaxylu na zoznam látok, ktoré sa majú nahradiť, a to na základe sporého nariadenia, došlo k zmene právneho režimu tejto látky.

120. Hoci Komisia a členské štáty majú určitú mieru voľnej úvahy v rámci žiadostí o obnovenie schválenia účinnej látky alebo obnovenia autorizácií prípravkov na ochranu rastlín a pri porovnávacom posudzovaní podľa článku 50 nariadenia č. 1107/2009 nemajú žiadnu voľnú úvahu, pokiaľ ide o kvalifikáciu metalaxylu ako „látky, ktorá sa má nahradiť“, a preto ani pokiaľ ide o uplatniteľný režim. Miera voľnej úvahy Komisie alebo členských štátov sa bude uplatňovať iba v rámci uplatňovania nariadenia č. 1107/2009. Toto nariadenie však nie je tým nariadením, ktorého zrušenia sa odvolateľka domáha.

121. V dôsledku uvedeného sa domnievam, že žaloba, ktorou sa odvolateľka na základe článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ domáha zrušenia sporného nariadenia, je prípustná, vzhľadom na to, že ide o regulačný akt, ktorý sa jej priamo týka a ktorý nevyžaduje vykonávacie opatrenia v zmysle tohto ustanovenia.

VIII. Návrh

122. Zdá sa nesporné, že žaloba osoby podliehajúcej súdnej právomoci, akou je IQV, proti nariadeniu č. 1107/2009 by nebola prípustná. Dve z troch podmienok článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ totiž nie sú splnené. Na jednej strane napriek tomu, že má toto nariadenie regulačnú povahu v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, nevyhnutne vyžaduje vykonávacie opatrenia. Na druhej strane nemení právne postavenie dotknutých osôb bez toho, aby Komisia alebo členské štáty uplatnili voľnú úvahu.

123. Podľa môjho názoru teda odvolateľka dokonale rešpektovala dialektiku opravných prostriedkov, ktorú stanovila Zmluva a ktorú Súdny dvor pripomína vo svojej ustálenej judikatúre. Odvolateľka sa domáha zrušenia nariadenia, z ktorého pre ňu vyplýva uplatnenie režimu, ktorý jej spôsobuje ujmu, a v rámci tejto priamej žaloby namieta nezákonnosť nariadenia, ktoré zavádza tento odchylný režim na základe článku 277 ZFEÚ. Táto sporová dynamika je spôsobilá zabezpečiť účinnú súdnu ochranu odvolateľky na jednej strane, ale tiež istotu právneho poriadku Únie na druhej strane. Ponúka totiž jednotné riešenie otázky zákonnosti prostredníctvom jediného konania, ktoré je rýchlejšie a menej nákladné než veľké množstvo hypotetických a budúcich návrhov na začatie prejudiciálneho konania.

124. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto: – V prvom rade: 1. Uznesenie Všeobecného súdu Európskej únie zo 16. februára 2016, Industrias Químicas del Vallés/Komisia (T‑296/15, neuverejnené, EU:T:2016:79), sa zrušuje. 2. Žaloba o neplatnosť, ktorú podala Industrias Químicas del Vallés SA proti vykonávaciemu nariadeniu Komisie (EÚ) 2015/408 z 11. marca 2015 o vykonávaní článku 80 ods. 7 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh a o zostavení zoznamu látok, ktoré sa majú nahradiť, je prípustná. 3. Vec sa vracia Všeobecnému súdu Európskej únie na účely vydania rozhodnutia vo veci samej. 4. O trovách konania sa rozhodne neskôr. – Subsidiárne, ak by mal Súdny dvor považovať prvý odvolací dôvod za nedôvodný: 1. Odvolanie sa zamieta. 2. Industrias Químicas del Vallés SA je povinná nahradiť trovy konania.

( 1 ) Jazyk prednesu: francúzština.

( 2 ) Ú. v. EÚ L 67, 2015, s. 18.

( 3 ) Pozri tiež uznesenie Všeobecného súdu Európskej únie z 27. apríla 2016, European Union Copper Task Force/Komisia (T‑310/15, neuverejnené, EU:T:2016:265), ktoré je predmetom odvolania (vec C‑384/16 P, European Union Copper Task Force/Komisia, vec v konaní) a návrhy, ktoré som dnes predniesol v tejto veci.

( 4 ) Ú. v. ES L 230, 1991, s. 1; Mim. vyd. 03/011, s. 332.

( 5 ) Ú. v. EÚ L 104, 2010, s. 57.

( 6 ) Ú. v. EÚ L 309, 2009, s. 1.

( 7 ) Ú. v. EÚ L 153, 2011, s. 1.

( 8 ) Ú. v. EÚ L 113, 2003, s. 8; Mim. vyd. 03/038, s. 495.

( 9 ) Rozsudok z 18. júla 2007, Industrias Químicas del Vallés/Komisia (C‑326/05 P, EU:C:2007:443).

( 10 ) Pozri bod 12 vyjadrenia Komisie k odvolaniu.

( 11 ) Pozri bod 33 odvolania.

( 12 ) Článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ. Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 13 ) Rozsudok z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, bod 57).

( 14 ) Rozsudok z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, bod 60; kurzívou zvýraznil generálny advokát). Ako som už mal príležitosť uviesť, tento výklad vedie k paradoxu, že vec, v ktorej bol vydaný rozsudok z 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Rada (C‑50/00 P, EU:C:2002:462), by sa opäť skončila konštatovaním neprípustnosti, hoci vyvolala zmenu článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ [pozri bod 58 návrhov, ktoré som predniesol vo veci Stichting Woonpunt a i./Komisia (C‑132/12 P, EU:C:2013:335)].

( 15 ) Rozsudok z 19. decembra 2013, Telefónica/Komisia (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, bod 28).

( 16 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. decembra 2013, Telefónica/Komisia (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, bod 29).

( 17 ) Rozsudok z 19. decembra 2013, Telefónica/Komisia (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, bod 30).

( 18 ) Rozsudok z 19. decembra 2013, Telefónica/Komisia (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, bod 31).

( 19 ) Bod 42. Pozri tiež rozsudky z 10. decembra 2015, Canon Europa/Komisia (C‑552/14, neuverejnený, EU:C:2015:804, bod 47), a z 10. decembra 2015, Kyocera Mita Europe/Komisia (C‑553/14 P, neuverejnený, EU:C:2015:805, bod 46).

( 20 ) Uznesenie zo 14. júla 2015, Forgital Italy/Rada (C‑84/14 P, neuverejnené, EU:C:2015:517, bod 43).

( 21 ) Pozri v tomto zmysle MASTROIANNI, R., PEZZA, A.: Striking the Right Balance: Limits on the Right to Bring an Action under Article 263(4) of the Treaty on the Functioning of the European Union. In: American University International Law Review. 2015, (30:4), s. 443 až 795, osobitne s. 793. Títo autori zachádzajú až tak ďaleko, že tvrdia, že výklad pojmu „vykonávacie opatrenia“ v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ poskytnutý Súdnym dvorom „prakticky znemožňuje“ prístup jednotlivca k súdom Únie (makes it pratically impossible for private applicants... to bring a case before EU Courts).

( 22 ) Rozsudok z 28. marca 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 73). Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 23 ) Súdny dvor takto rozhodol, že „ustanovenia rámcovej dohody [o práci na dobu určitú, uzavretej 18. marca 1999, ktorá sa nachádza v prílohe smernice Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP,] v spojení so zásadou efektivity sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnym procesným pravidlám, na základe ktorých musí pracovník na dobu určitú v prípade, že súdny orgán zistil zneužívanie opakovane uzatváraných zmlúv na dobu určitú, podať na účely určenia primeranej sankcie novú žalobu, keďže tomuto pracovníkovi z tejto povinnosti nevyhnutne vyplývajú procesné znevýhodnenia, a to najmä pokiaľ ide o trovy konania, jeho dĺžku trvania a pravidlá zastupovania, ktoré môžu nadmerne sťažiť výkon práv, ktoré mu priznáva právny poriadok Únie“ (rozsudok zo 14. septembra 2016, Martínez Andrés a Castrejana López (C‑184/15 a C‑197/15, EU:C:2016:680, bod 64; kurzívou zvýraznil generálny advokát). Hoci Súdny dvor tento problém preskúmava z hľadiska zásady efektivity, v bode 59 tohto rozsudku pripomína, že požiadavky ekvivalencie a efektivity „vyjadrujú všeobecnú povinnosť členských štátov zabezpečiť súdnu ochranu práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).

( 24 ) Pozri Dixel Dictionnaire – Le Robert, vydanie 2011.

( 25 ) Pokiaľ ide o článok III‑365 ods. 4 Zmluvy o ústave pre Európu, ktorý je totožný s článkom 263 štvrtým odsekom ZFEÚ, pozri v tomto zmysle COUTRON, L.: La contestation incidente des actes de l'Union européenne. Bruylant, 2007, s. 488. Pozri tiež BLUMANN, C.: L'amélioration de la protection juridictionnelle effective des personnes physiques et morales résultant du traité de Lisbonne. In: L'homme et le droit. En hommage au professeur Jean‑François Flauss. Éditions Pedone, 2014, s. 77 až 100, najmä s. 98. V ostatných jazykových verziách Zmluvy je táto myšlienka vyjadrená lepšie. Anglická jazyková verzia tak používa slovo „entail“, ktoré je synonymom slovies „necessitate“ (vyžadovať si), „make necessary“ (vyžiadať si), „require“ (požadovať), „need“ (potrebovať) alebo „demand“ (žiadať) (pozri Oxford Thesaurus of English, 2. vyd., Oxford University Press, 2004). Pozri tiež poľskú jazykovú verziu „nie wymagają środków wykonawczych“ alebo portugalskú jazykovú verziu „que não necessitam de medidas de execução“.

( 26 ) Pozri v tomto zmysle RHIMES, M.: The EU Courts Stand Their Ground: Why Are the Standing Rules for Direct Actions Still So Restrictive? In: European Journal of Legal Studies. 2016, zväzok 9, č. 1, s. 103 až 172, osobitne s. 124.

( 27 ) Už v rozsudku z 13. júla 1966, Taliansko/Rada a Komisia (32/65, EU:C:1966:42), Súdny dvor rozhodol, že všeobecne záväzná norma, ktorej nezákonnosť sa namieta na základe článku 277 ZFEÚ, musí byť uplatniteľná „priamo alebo nepriamo na prípad, ktorý je predmetom žaloby“ (Zb. s. 594; kurzívou zvýraznil generálny advokát). Toto pravidlo sa aj naďalej uplatňuje zo strany Všeobecného súdu [pozri najmä rozsudok z 12. júna 2015, Plantavis a NEM/Komisia a EFSA (T‑334/12, EU:T:2015:376, bod 51)].

( 28 ) Rozsudok zo 14. marca 2017, A a i. (C‑158/14, EU:C:2017:202, bod 68).

( 29 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. marca 1979, Simmenthal/Komisia (92/78, EU:C:1979:53, bod 39).

( 30 ) Rozsudok zo 14. marca 2017, A a i. (C‑158/14, EU:C:2017:202, bod 69).

( 31 ) „Odvolateľka sa obmedzuje na tvrdenie, že tieto akty nie sú vykonávacími aktmi sporného nariadenia, ale nariadenia č. 1107/2009 (body 34, 42 a 45 odvolania). Hoci je pravda, že právnym základom dotknutých aktov nie je sporné nariadenie, ale nariadenie č. 1107/2009, nič to nemení na skutočnosti, že tieto akty, z ktorých jediných vyplývajú účinky, ktoré odvolateľka uvádza na prvom stupni, sú vykonávacími opatreniami podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, pretože mu dávajú prístup k súdu v súlade s logikou ustanovenia“ (bod 12 vyjadrenia Komisie k odvolaniu; kurzívou zvýraznil generálny advokát).

( 32 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. decembra 2013, Telefónica/Komisia (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, body 30 a 31).

( 33 ) Bod 12 vyjadrenia Komisie k odvolaniu.

( 34 ) Rozsudok z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, bod 92). Toto tvrdenie sa po prvýkrát objavuje v bode 23 rozsudku z 23. apríla 1986, Les Verts/Parlament (294/83, EU:C:1986:166). Odvtedy bolo pri mnohých príležitostiach zopakované. Pozri najmä rozsudky z 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Rada (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, bod 40); z 19. decembra 2013, Telefónica/Komisia (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, bod 57); z 28. apríla 2015, T & L Sugars a Sidul Açúcares/Komisia (C‑456/13 P, EU:C:2015:284, bod 45), alebo aj z 28. marca 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 66).

( 35 ) Rozsudok z 23. apríla 1986, Les Verts/Parlament (294/83, EU:C:1986:166, bod 23). Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 36 ) Pozri v tomto zmysle BERROD, F.: La systématique des voies de droit communautaires. Paris: Dalloz, 2003, č. 294, pokiaľ ide o návrh na začatie prejudiciálneho konania, a č. 834, pokiaľ ide o námietku nezákonnosti, ako aj COUTRON, L.: La contestation incidente des actes de l'Union européenne. Bruxelles: Bruylant, 2007, s. 129 a 213.

( 37 ) Bod 25, kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 38 ) Pozri bod 13 napadnutého uznesenia.

( 39 ) Ú. v. EÚ L 81, 2011, s. 8.

( 40 ) Ú. v. EÚ L 104, 2011, s. 39.

( 41 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. decembra 2013, Telefónica/Komisia (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, bod 18).

( 42 ) Pozri rozsudok Súdneho dvora z 18. júla 2007, Industrias Químicas del Vallés/Komisia (C‑326/05 P, EU:C:2007:443), a rozsudok Všeobecného súdu z 28. júna 2005, Industrias Químicas del Vallés/Komisia (T‑158/03, EU:T:2005:253).

( 43 ) Pozri najmä rozsudky z 13. septembra 2007, Il Ponte Finanziaria/ÚHVT (C‑234/06 P, EU:C:2007:514, bod 44), a z 5. marca 2015, Ezz a i./Rada (C‑220/14 P, EU:C:2015:147, bod 111).

( 44 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. septembra 2007, Il Ponte Finanziaria/ÚHVT (C‑234/06 P, EU:C:2007:514, body 45 a 46).

( 45 ) Pozri body 56 a 59 odvolania IQV.

( 46 ) Pozri v tomto zmysle bod 68 vyššie a judikatúru citovanú v poznámke pod čiarou 34. Spomedzi mnohých komentárov pozri najmä MEIJ, A.: Standing in Direct Actions in the EU Courts After Lisbon. In: De Rome à Lisbonne: les juridictions de l'Union européenne à la croisée des chemins – Mélanges en l'honneur de Paolo Mengozzi. Bruxelles: Bruylant, 2013, s. 301 až 312; TURMO, A.: Nouveau refus d'élargir l'accès des particuliers au recours en annulation contre les actes de l'Union européenne. In: R.A.E. 2013, s. 825 až 835; WAELBROECK, D., BOMBOIS, T.: Des requérants „privilégiés“ et des autres... À propos de l'arrêt Inuit et de l'exigence de protection juridictionnelle effective des particuliers en droit européen. In: Cahiers de droit européen. 2014/1, s. 21 až 76; VAN MALLEGHEM, P.‑A., BAETEN, N.: Before the Law Stands a Gatekeeper ‐ Or, What is a „Regulatory Act“ in Article 263(4) TFEU? Inuit Tapiriit Kanatami. In: Common Market Law Review. 2014, zv. 51, s. 1187 až 1216.

( 47 ) Pozri v tomto zmysle rozsudky z 19. decembra 2013, Telefónica/Komisia (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, bod 28), a z 28. apríla 2015, T & L Sugars a Sidul Açúcares/Komisia (C‑456/13 P, EU:C:2015:284, bod 30).

( 48 ) Rozsudok z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, bod 93). Pozri tiež rozsudky z 19. decembra 2013, Telefónica/Komisia (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, bod 29), a z 28. apríla 2015, T & L Sugars a Sidul Açúcares/Komisia (C‑456/13 P, EU:C:2015:2834, bod 31).

( 49 ) Pokiaľ ide o príklad toho, kde Súdny dvor súhlasil s tým, že preskúma námietku nezákonnosti smerujúcu proti aktu, ktorý nebol právnym základom napadnutého aktu, pozri rozsudok z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408).

( 50 ) Pozri v tomto zmysle BARAV, A.: The Exception of Illegality in Community Law: a Critical Analysis. In: Common Market Law Review. 1974, s. 366 až 386, osobitne s. 374.

( 51 ) Pozri najmä v tomto zmysle rozsudok z 29. júna 2010, E a F (C‑550/09, EU:C:2010:382, bod 44).

( 52 ) Uznesenie zo 14. júla 2015, Forgital Italy/Rada (C‑84/14 P, neuverejnené, EU:C:2015:517, bod 66).

( 53 ) Rozsudok z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, bod 104).

( 54 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, bod 103 vykladaný v spojení s bodom 104).

( 55 ) Pozri v tomto zmysle ARNULL, A.: Arrêt „Inuit“: la recevabilité des recours en annulation introduits par des particuliers contre des actes réglementaires. In: Journal de droit européen. 2014, s. 14 až 16, osobitne s. 15. Autor hovorí o „paradoxe“, pretože „Súdny dvor kladie na vnútroštátne súdy také požiadavky, ktoré nie je pripravený spĺňať on sám“.

( 56 ) Rozsudok z 13. marca 2008, Komisia/Infront WM (C‑125/06 P, EU:C:2008:159, bod 47). Hoci Súdny dvor poskytol tento výklad vo vzťahu k článku 263 štvrtému odseku druhej časti vety ZFEÚ, nevidím dôvody na to, aby sa neuplatnil aj na tretiu časť vety. Pozri v tejto súvislosti bod 66 a poznámku pod čiarou 21 návrhov, ktoré som predniesol vo veci Stichting Woonpunt a i./Komisia (C‑132/12 P, EU:C:2013:335).