Účastníci konania

Odôvodnenie

Výrok



Účastníci konania

Vo veci T-588/08,

Dole Food Company, Inc., so sídlom vo Westlake Village, Kalifornia (Spojené štáty),

Dole Germany OHG, so sídlom v Hamburgu (Nemecko),

v zastúpení: J.-F. Bellis, advokát,

žalobkyne,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: pôvodne X. Lewis a M. Kellerbauer, neskôr M. Kellerbauer a P. Van Nuffel, splnomocnení zástupcovia,

žalovanej,

ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2008) 5955 v konečnom znení z 15. októbra 2008 týkajúceho sa konania podľa článku 81 ES (vec COMP/39188 – Banány)

VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora),

v zložení: predseda komory L. Truchot, sudcovia M. E. Martins Ribeiro (spravodajkyňa) a H. Kanninen,

tajomník: N. Rosner, referent,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 25. januára 2012,

vyhlásil tento

Rozsudok

Odôvodnenie

Skutkové okolnosti

1. Dole Food Company, Inc. (ďalej len „Dole“) je americkou spoločnosťou, ktorá produkuje čerstvé ovocie a zeleninu, ako aj balené a mrazené ovocie. Dole Germany OHG je dcérskou spoločnosťou spoločnosti Dole (ďalej spoločne len „žalobkyne“) usadenou v Hamburgu (Nemecko), predtým nazvanou Dole Fresh Fruit Europe OHG (ďalej len „DFFE“).

2. Dňa 8. apríla 2005 spoločnosť Chiquita Brands International Inc. (ďalej len „Chiquita“) podala žiadosť o oslobodenie na základe oznámenia Komisie o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155, ďalej len „oznámenie o spolupráci“).

3. Po predložení nových vyhlásení a doplňujúcich dokumentov spoločnosťou Chiquita 3. mája 2005 jej Komisia Európskych spoločenstiev udelila podmienečné oslobodenie od pokuty na základe odseku 8 písm. a) oznámenia o spolupráci.

4. Po vykonaní inšpekcií v priestoroch jednotlivých podnikov, a najmä spoločnosti DFEE, 2. a 3. júna 2005 na základe článku 20 ods. 4 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) a zaslaní viacerých žiadostí o informácie od februára 2006 do mája 2007 na základe článku 18 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, Komisia 20. júla 2007 poslala spoločnostiam Chiquita, Chiquita International Ltd, Chiquita International Services Group NV, Chiquita Banana Company BV, Dole, DFFE, Fresh Del Monte Produce, Inc. (ďalej len „Del Monte“), Del Monte Fresh Produce International, Inc., Del Monte (Germany) GmbH, Del Monte (Holland) BV, Fyffes plc (ďalej len „Fyffes“), Fyffes International, Fyffes Group Ltd, Fyffes BV, FSL Holdings NV, Firma Leon Van Parys NV (ďalej len „Van Parys“) a Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG (ďalej len „Weichert“) oznámenie o výhradách.

5. Spoločnosti uvedené v bode 4 vyššie získali prístup k vyšetrovaciemu spisu Komisie vo forme kópie na DVD, s výnimkou záznamov a prepisov vyhlásení podniku, ktoré žiadateľ o oslobodenie urobil ústne, a súvisiacich dokumentov, ktoré boli sprístupnené v priestoroch Komisie (odôvodnenie 49 napadnutého rozhodnutia).

6. Po vypočutí dotknutých podnikov, ktoré sa konalo od 4. do 6. februára 2008, spoločnosť Weichert 28. februára 2008 odovzdala Komisii list obsahujúci poznámky a prílohy.

7. Dňa 15. októbra 2008 prijala Komisia rozhodnutie K(2008) 5955 v konečnom znení týkajúce sa konania podľa článku 81 [ES] (vec COMP/39188 – Banány) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktoré bolo oznámené spoločnostiam DFEE a Dole 21. a 22. októbra 2008.

Napadnuté rozhodnutie

8. Komisia uvádza, že podniky, ktorým je napadnuté rozhodnutie určené, sa zúčastnili na zosúladenom postupe, ktorý spočíval v koordinácii ich referenčných cien banánov predávaných v severnej Európe, teda v Rakúsku, Belgicku, Dánsku, vo Fínsku, v Nemecku, Luxembursku, Holandsku, ako aj vo Švédsku, a to od 1. januára 2000 do 31. decembra 2002 (1. decembra 2002 v prípade spoločnosti Chiquita) (odôvodnenia 1 až 3 napadnutého rozhodnutia).

9. V čase skutkových okolností bol dovoz banánov do Európskeho spoločenstva upravený nariadením Rady (EHS) č. 404/93 z 13. februára 1993 o spoločnej organizácii trhu s banánmi (Ú. v. ES L 47, s. 1; Mim. vyd. 03/013, s. 388), ktoré stanovilo režim založený na dovozných kvótach a clách. Komisia poukazuje na to, že hoci boli dovozné kvóty na banány stanovené ročne a pridelené na štvrťročnom základe s určitou obmedzenou flexibilitou medzi štvrťrokmi kalendárneho roka, dodávky banánov do prístavov severnej Európy a množstvá predané v tejto oblasti boli každý týždeň určované na základe rozhodnutí o výrobe, dodávkach a predaji, ktoré prijímali výrobcovia, dovozcovia a obchodníci (odôvodnenia 36, 131, 135 a 137 napadnutého rozhodnutia).

10. Pri produkcii banánov sa rozlišovali tri úrovne značiek banánov nazývané „triedy“: banány prvej triedy značky Chiquita, banány druhej triedy (značky Dole a Del Monte) a banány tretej triedy (rovnako nazvané „treťotriedne“), ktoré zahŕňali viaceré ďalšie značky banánov. Toto rozdelenie podľa značiek sa odrážalo v stanovení cien banánov (odôvodnenie 32 napadnutého rozhodnutia).

11. V priebehu dotknutého obdobia bolo odvetvie banánov v severnej Európe organizované v týždenných cykloch. Lodná preprava banánov z prístavov Latinskej Ameriky do Európy trvala približne dva týždne. Dovozy banánov do severoeurópskych prístavov boli spravidla týždenné a uskutočňovali sa v súlade s pravidelným harmonogramom dodávok (odôvodnenie 33 napadnutého rozhodnutia).

12. Banány boli zasielané zelené a prichádzali do prístavov zelené. Následne boli buď dodávané priamo odberateľom (zelené banány), alebo sa nechali dozrieť a potom sa dodávali približne o týždeň neskôr (žlté banány). Dozrievanie mohol vykonať buď dovozca alebo iný subjekt v jeho mene, alebo ho mohol zabezpečiť odberateľ. Zákazníkmi dovozcov boli obvykle subjekty zaoberajúce sa dozrievaním alebo obchodné reťazce (odôvodnenie 34 napadnutého rozhodnutia).

13. Spoločnosti Chiquita, Dole a Weichert stanovovali svoje referenčné ceny pre svoje značky každý týždeň, v tomto prípade vo štvrtok ráno, a oznámili ich svojim zákazníkom. Pojem „referenčné ceny“ zodpovedal vo všeobecnosti referenčným cenám zelených banánov, pričom referenčné ceny žltých banánov sa spravidla skladali zo zelenej ponuky navýšenej o poplatok za dozretie (odôvodnenia 104 a 107 napadnutého rozhodnutia).

14. Ceny, ktoré maloobchodníci a predajcovia platili za banány (nazývané „skutočné ceny“ alebo „transakčné ceny“), mohli vyplynúť buď z rokovaní, ktoré sa konali na týždennom základe, v tomto prípade vo štvrtok poobede a v piatok (alebo neskôr v danom týždni alebo na začiatku nasledujúceho týždňa), alebo z vykonávania zmlúv o dodávkach s vopred stanovenými cenovými vzorcami, ktoré uvádzali pevnú cenu alebo viazali cenu na referenčnú cenu predajcu alebo konkurenta alebo na inú referenčnú cenu, akou je „cena Aldi“. Komisia uvádza, že maloobchodný reťazec Aldi dostával každý štvrtok od 11:00 do 11:30 hod. ponuky od svojich dodávateľov a následne vyjadril svoj protinávrh, pričom „cena Aldi“, ktorá bola zaplatená dodávateľom, bola stanovená spravidla okolo 14:00 hod. Od druhého polroka roku 2002 sa „cena Aldi“ začala čoraz viac používať ako ukazovateľ pre výpočet ceny banánov pre určitý počet ďalších transakcií, najmä transakcií týkajúcich sa značkových banánov (odôvodnenia 34 a 104 napadnutého rozhodnutia).

15. Komisia vysvetľuje, že podniky, ktorým je napadnuté rozhodnutie určené, nadviazali pred stanovením cien dvojstranné kontakty, v priebehu ktorých diskutovali o faktoroch stanovenia cien banánov, teda o faktoroch týkajúcich sa referenčných cien pre nasledujúci týždeň, alebo prerokúvali či prezrádzali si vývoj cien, alebo si poskytovali údaje o referenčných cenách pre nasledujúci týždeň. Tieto kontakty sa uskutočňovali obvykle v stredu pred tým, ako dotknuté podniky stanovili svoje referenčné ceny, a všetky sa týkali budúcich referenčných cien (odôvodnenie 51 a nasl. napadnutého rozhodnutia).

16. Spoločnosť Dole teda dvojstranne komunikovala so spoločnosťou Chiquita, ako aj so spoločnosťou Weichert. Spoločnosť Chiquita vedela o kontaktoch pred stanovením cien alebo prinajmenšom predpokladala existenciu takých kontaktov medzi spoločnosťami Dole a Weichert (odôvodnenie 57 napadnutého rozhodnutia).

17. Tieto dvojstranné kontakty pred stanovením cien mali za cieľ znížiť neistotu spojenú so správaním podnikov, pokiaľ ide o referenčné ceny, ktoré mali stanoviť vo štvrtok dopoludnia (odôvodnenie 54 napadnutého rozhodnutia).

18. Komisia uvádza, že po stanovení svojich referenčných cien vo štvrtok ráno si dotknuté podniky obojstranne vymenili svoje referenčné ceny. Táto neskoršia výmena im umožnila kontrolovať individuálne rozhodnutia o stanovení cien vzhľadom na kontakty pred stanovením cien, ku ktorým došlo predtým, a posilnila ich vzájomnú spoluprácu (odôvodnenia 198 až 208, 227, 247, 273 a nasl. napadnutého rozhodnutia).

19. Podľa Komisie referenčné ceny slúžili prinajmenšom ako signály, trendy alebo údaje pre trh, pokiaľ ide o plánovaný vývoj cien banánov, a boli dôležité pre obchod s banánmi a výsledné ceny. Okrem toho pri niektorých transakciách bola cena priamo naviazaná na referenčné ceny na základe vzorcov založených na referenčných cenách (odôvodnenie 115 napadnutého rozhodnutia).

20. Komisia konštatuje, že dotknuté podniky, ktoré sa zúčastnili na zosúladení a ktoré ďalej obchodovali s banánmi, museli pri určovaní svojho správania na trhu nevyhnutne zohľadniť informácie, ktoré dostali od konkurentov, pričom spoločnosti Chiquita a Dole to dokonca výslovne pripustili (odôvodnenia 228 a 229 napadnutého rozhodnutia).

21. Komisia dospela k záveru, že kontakty pred stanovením cien, ku ktorým došlo medzi spoločnosťami Dole a Chiquita a medzi spoločnosťami Dole a Weichert, boli spôsobilé ovplyvniť ceny používané subjektmi a týkali sa stanovenia cien, a že viedli k zosúladenému postupu, ktorého cieľom bolo obmedziť hospodársku súťaž v zmysle článku 81 ES (odôvodnenia 54 a 271 napadnutého rozhodnutia).

22. Komisia sa domnieva, že všetky tajné dohody opísané v napadnutom rozhodnutí predstavujú jediné a pokračujúce porušenie, ktorého cieľom je obmedziť hospodársku súťaž v Spoločenstve v zmysle článku 81 ES. Spoločnosti Chiquita a Dole boli uznané za zodpovedné za jediné a pokračujúce porušenie ako celok, kým spoločnosť Weichert bola uznaná za zodpovednú iba za časť porušenia, na ktorej sa podieľala, teda časť porušenia, ktorá sa týka tajných dohôd so spoločnosťou Dole (odôvodnenie 258 napadnutého rozhodnutia).

23. Vzhľadom na skutočnosť, že trh s banánmi v severnej Európe sa vyznačoval podstatným objemom obchodov medzi členskými štátmi a že tajné postupy sa týkali významnej časti Spoločenstva, Komisia konštatuje, že uvedené dohody mali značný vplyv na obchod medzi členskými štátmi (odôvodnenie 333 a nasl. napadnutého rozhodnutia).

24. Komisia uvádza, že nebolo možné udeliť žiadnu výnimku podľa článku 81 ods. 3 ES, keďže podniky nijako neoznámili dohody alebo postupy, čo je predpokladom uplatnenia citovaného článku podľa článku 4 ods. 1 nariadenia Rady č. 17 zo 6. februára 1962, prvého nariadenia implementujúceho články [81 ES] a [82 ES] (Ú. v. ES 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3), a neexistujú ani skutočnosti, ktoré by umožnili konštatovať, že podmienky na udelenie výnimky boli v prejednávanej veci splnené (odôvodnenie 339 a nasl. napadnutého rozhodnutia).

25. Komisia konkrétne uvádza, že nariadenie Rady č. 26 zo 4. apríla 1962 uplatňujúce určité pravidlá hospodárskej súťaže vo výrobe a obchode s poľnohospodárskymi produktmi (Ú. v. ES 30, s. 993; Mim. vyd. 03/001, s. 6) účinné v čase skutkových okolností, ktoré stanovovalo, že článok 81 ES sa uplatňuje na všetky dohody, rozhodnutia a postupy, ktoré sa týkajú výroby alebo obchodu s rôznymi výrobkami zahŕňajúcimi banány, uvádzalo v článku 2 výnimky z uplatnenia článku 81 ES. Keďže podmienky uplatnenia týchto výnimiek neboli v prejednávanej veci splnené, Komisia dospela k záveru, že zosúladený postup opísaný v napadnutom rozhodnutí nemohol byť vyňatý podľa článku 2 nariadenia č. 26 (odôvodnenie 344 a nasl. napadnutého rozhodnutia).

26. Pokiaľ ide o výpočet sumy pokút, Komisia v napadnutom rozhodnutí uplatnila ustanovenia usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1/2003 (Ú. v. EÚ C 210, 2006, s. 2, ďalej len „usmernenia“) a oznámenia o spolupráci.

27. Komisia stanovila základnú sumu pokuty, ktorá sa mala uložiť a ktorá zodpovedá sume od 0 do 30 % dotknutého predaja podniku v závislosti od stupňa závažnosti porušenia vynásobenej počtom rokov účasti podniku na porušení, a dodatočnú sumu od 15 do 25 % hodnoty predaja s cieľom odradiť podniky od účasti na protiprávnych konaniach (odôvodnenie 448 napadnutého rozhodnutia).

28. Výsledkom týchto výpočtov bola základná suma pokuty, ktorá sa mala uložiť, vo výške:

– 208 000 000 eur pre spoločnosť Chiquita,

– 114 000 000 eur v prípade spoločnosti Dole,

– 49 000 000 eur v prípade spoločností Del Monte a Weichert.

29. Základná suma pokuty, ktorá sa mala uložiť, bola v prípade všetkých subjektov, ktorým bolo napadnuté rozhodnutie určené, znížená o 60 % vzhľadom na osobitný režim právnej úpravy odvetvia banánov a z dôvodu, že koordinácia sa týkala referenčných cien (odôvodnenie 467 napadnutého rozhodnutia). Spoločnosti Weichert, ktorá nebola informovaná o kontaktoch spoločností Dole a Chiquita pred stanovením cien, bolo priznané zníženie o 10 % (odôvodnenie 476 napadnutého rozhodnutia).

30. Základné sumy pokút, ktoré sa mali uložiť, boli po úprave stanovené takto:

– 83 200 000 eur pre spoločnosť Chiquita,

– 45 600 000 eur v prípade spoločnosti Dole,

– 14 700 000 eur v prípade spoločností Del Monte a Weichert.

31. Spoločnosť Chiquita získala oslobodenie od pokút na základe oznámenia o spolupráci (odôvodnenia 483 až 488 napadnutého rozhodnutia). V prípade spoločnosti Dole, ani spoločností Del Monte a Weichert nedošlo k žiadnej ďalšej úprave a konečná suma pokuty zodpovedá v ich prípade základným sumám pokút uvedeným v bode 30 vyššie, ktoré sa mali uložiť.

32. Napadnuté rozhodnutie okrem iného stanovuje:

„ Článok 1

Nasledujúce podniky porušili ustanovenia článku 81 [ES] tým, že sa zúčastnili na zosúladenom postupe, ktorý spočíval v koordinovaní referenčných cien banánov:

– [Chiquita] od 1. januára 2000 do 1. decembra 2002,

– Chiquita International Ltd od 1. januára 2000 do 1. decembra 2002,

– Chiquita International Services Group N.V. od 1. januára 2000 do 1. decembra 2002,

– Chiquita Banana Company B.V. od 1. januára 2000 do 1. decembra 2002,

– [Dole] od 1. januára 2000 do 31. decembra 2002,

– [DFFE] od 1. januára 2000 do 31. decembra 2002,

– [Weichert] od 1. januára 2000 do 31. decembra 2002,

– [Del Monte] od 1. januára 2000 do 31. decembra 2002.

Porušenie sa týkalo nasledujúcich členských štátov: Rakúsko, Belgicko, Dánsko, Fínsko, Nemecko, Luxembursko, Holandsko a Švédsko.

Článok 2

Za porušenie uvedené v článku 1 sa ukladajú nasledujúce pokuty:

– spoločnostiam [Chiquita], Chiquita International Ltd, Chiquita International Services Group N.V. a Chiquita Banana Company B.V. spoločne a nerozdielne: 0 eur,

– spoločnostiam [Dole] a [DFFE] spoločne a nerozdielne: 45 600 000 eur,

– spoločnostiam [Weichert] a [Del Monte] spoločne a nerozdielne: 14 700 000 eur,

…“

Konanie a návrhy účastníkov konania

33. Žalobkyne návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 24. decembra 2008 podali žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

34. Na základe správy sudcu spravodajcu Všeobecný súd (ôsma komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania upravených v článku 64 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu vyzval Komisiu, aby predložila určité dokumenty.

35. Komisia 10. novembra 2011 predložila požadované dokumenty, ktoré boli žalobkyniam oznámené 18. novembra toho istého roku. Žalobkyne neuviedli písomne ani ústne žiadne pripomienky.

36. Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im položil Všeobecný súd, boli vypočuté na pojednávaní 25. januára 2012.

37. Žalobkyne na pojednávaní predložili dokument a požiadali, aby bol vložený do súdneho spisu, s čím Komisia nesúhlasila.

38. Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:

– zrušil napadnuté rozhodnutie,

– zrušil alebo znížil uloženú pokutu,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

39. Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.

Právny stav

I – O prípustnosti dokumentu, ktorý žalobkyne predložili na pojednávaní

40. Je potrebné pripomenúť, že podľa článku 48 ods. 1 rokovacieho poriadku môžu účastníci konania tak v replike, ako aj v duplike navrhnúť vykonanie ďalších dôkazov na podporu svojich tvrdení, pričom sa však v tomto ustanovení konkrétne uvádza, že musia odôvodniť svoje omeškanie s takýmto návrhom.

41. Z judikatúry vyplýva, že podanie návrhu na dokazovanie neskôr než v duplike je možné v prípade, že autor návrhu nemohol pred ukončením písomnej časti konania disponovať predmetnými dôkazmi, alebo ak oneskorené vyjadrenia protistrany odôvodňujú, aby bol spis doplnený s cieľom zabezpečiť zásadu kontradiktórnosti (rozsudky Súdu prvého stupňa z 21. apríla 2004, M/Súdny dvor, T-172/01, Zb. s. II-1075, bod 44, potvrdený v odvolacom konaní rozsudkom Súdneho dvora zo 14. apríla 2005, Gaki-Kakouri/Súdny dvor, C-243/04 P, neuverejneným v Zbierke, a z 8. októbra 2008, Agrar-Invest-Tatschl/Komisia, T-51/07, Zb. s. II-2825, bod 57).

42. Ako už Súdny dvor rozhodol, pokiaľ ide o výnimku z pravidiel upravujúcich podávanie návrhov na dokazovanie, článok 48 ods. 1 rokovacieho poriadku ukladá účastníkom konania povinnosť odôvodniť oneskorené predloženie ich návrhu na dokazovanie. Taká povinnosť znamená, že súdu je priznaná právomoc preskúmať dôvodnosť odôvodnenia oneskoreného predloženia tohto návrhu na dokazovanie a prípadne obsah tohto návrhu, ako aj zamietnuť tento návrh v prípade, že nie je z právneho hľadiska dostatočne odôvodnený. Platí to tým skôr, pokiaľ ide o návrh na dokazovanie predložený po podaní dupliky (rozsudok Gaki-Kakouri/Súdny dvor, už citovaný v bode 41 vyššie, bod 33).

43. V prejednávanej veci žalobkyne na pojednávaní požiadali, aby bol do spisu vložený dokument zodpovedajúci vyhláseniam spoločnosti Chiquita o zásobovaní spoločnosti Aldi spoločnosťou Atlanta, ktorá sa zaoberá dozrievaním a distribúciou, a o podmienkach, vrátane časových, za ktorých tento maloobchodník vytváral svoju ponuku na trhu s banánmi.

44. Po prvé je nesporné, že tieto vyhlásenia spoločnosti Chiquita boli získané v priebehu správneho konania a sú súčasťou vyšetrovacieho spisu Komisie.

45. Po druhé žalobkyne iba potvrdili, že predloženie predmetného dokumentu vyplývalo z potreby reagovať na bod 49 dupliky Komisie, ktorý sa týkal diskusie o rozlišovaní medzi zelenými banánmi a žltými banánmi.

46. V tomto ohľade stačí konštatovať, že v tomto bode dupliky Komisia iba preberá znenie napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého odkaz dovozcu na žltú alebo zelenú cenu závisí od spôsobu, akým organizuje predaj banánov, a zdôrazňuje vlastné tvrdenia žalobkýň obsiahnuté v žalobe, pokiaľ ide o skutočnosť, že „cena Aldi“ vzťahujúca sa na nákup žltých banánov predstavovala veľmi významný faktor pri predaji zelených banánov.

47. Návrh na dokazovanie podaný žalobkyňami sa teda netýka žiadnej novej skutočnosti, ale súvisí s otázkou – ktorú žalobkyne kládli od začiatku konania –údajného rozlišovania, ktoré treba robiť medzi zelenými banánmi a žltými banánmi, a vplyvu „ponuky Aldi“ na transakčné ceny.

48. Za týchto okolností je potrebné dokument, ktorý žalobkyne predložili oneskorene na pojednávaní, vyhlásiť za neprípustný.

II – O návrhoch na zrušenie napadnutého rozhodnutia

49. Žalobkyne uvideli jediný žalobný dôvod založený na nesprávnom závere Komisie, pokiaľ ide o existenciu zosúladeného postupu s protisúťažným cieľom.

50. Z písomných vyjadrení žalobkýň vyplýva, že v rámci tohto žalobného dôvodu sa žalobkyne odvolávajú jednak na porušenie článkov 81 ES a 253 ES, ako aj na porušenie práva na obhajobu a článku 253 ES.

A – O porušení článkov 81 ES a 253 ES

1. O možnosti kvalifikovať výmenu informácií ako zosúladený postup s protisúťažným cieľom

51. Žalobkyne v prvom rade tvrdia, že predmetné správanie spočívalo iba vo výmene informácií, ktorá nebola súčasťou širšieho kartelu, a nepredstavovalo teda obmedzenie hospodárskej súťaže na základe cieľa. Tvrdia, že podľa judikatúry samotná skutočnosť, že by výmena informácií mohla potenciálne znížiť neistotu s ohľadom na budúce politiky stanovovania cien, nepredstavuje dostatočný základ na to, aby bola kvalifikovaná ako obmedzenie hospodárskej súťaže na základe cieľa.

52. Žalobkyne uvádzajú, že Komisia nesprávne vychádza z viacerých vecí, v ktorých boli výmeny informácií súčasťou širších tajných dohôd, pričom však netvrdí, – o čom svedčia jednotlivé časti napadnutého rozhodnutia –, že dotknuté podniky sa v prejednávanej veci zúčastnili na dohode alebo zosúladenom postupe s cieľom stanoviť skutočné ceny, alebo na dohode týkajúcej sa referenčných cien, alebo dokonca na dohode alebo zosúladenom postupe s cieľom stanoviť konkrétne zvýšenie alebo zníženie týchto cien.

53. Pokiaľ ide po prvé o porušenie uvedené v napadnutom rozhodnutí, zo znenia tohto rozhodnutia jednoznačne vyplýva, že Komisia vytýka žalobkyniam, že koordinovali referenčné ceny banánov prostredníctvom dvojstranných kontaktov pred stanovením cien, čo je situácia, ktorá má znaky zosúladeného postupu týkajúceho sa stanovenia cien, ktorého cieľom je teda obmedziť hospodársku súťaž v zmysle článku 81 ES (pozri najmä odôvodnenia 1, 54, 261, 263 a 271 napadnutého rozhodnutia), čo nie je nezlučiteľné s tým, že Komisia v danom prípade nedospela k záveru, že došlo k dohode alebo zosúladenému postupu s cieľom stanoviť skutočné ceny, alebo k dohode týkajúcej sa referenčných cien, alebo dokonca k dohode alebo zosúladenému postupu s cieľom stanoviť konkrétne zvýšenie alebo zníženie cien.

54. Je teda zrejmé, že predmetná výmena informácií zakladá podľa Komisie kartel, ktorý je konkrétne právne kvalifikovaný ako zosúladený postup.

55. Po prvé je potrebné pripomenúť, že pojmy „dohoda“, „rozhodnutia združení podnikov“ a „zosúladený postup“ zahŕňajú, zo subjektívneho hľadiska, podoby zosúladeného konania, ktoré majú rovnakú podstatu a odlišujú sa len svojou intenzitou a formami, v ktorých sa prejavujú (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 8. júla 1999, Komisia/Anic Partecipazioni, C-49/92 P, Zb. s. I-4125, bod 131).

56. Pokiaľ ide o definíciu zosúladeného postupu, Súdny dvor uviedol, že tento postup znamená formu koordinácie medzi podnikmi, ktorá hoci nedospela až k realizácii dohody v pravom zmysle slova, vedome nahrádza riziko hospodárskej súťaže praktickou spoluprácou medzi týmito podnikmi (rozsudky Súdneho dvora zo 16. decembra 1975, Suiker Unie a i./Komisia, 40/73 až 48/73, 50/73, 54/73 až 56/73, 111/73, 113/73 a 114/73, Zb. s. 1663, bod 26, z 31. marca 1993, Ahlström Osakeyhtiö a i./Komisia, C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 a C-125/85 až C-129/85, Zb. s. I-1307, bod 63, a zo 4. júna 2009, T-Mobile Netherlands a i., C-8/08, Zb. s. I-4529, bod 26).

57. Pojem zosúladený postup zahŕňa okrem zosúlaďovania postupu medzi dotknutými podnikmi správanie na trhu vyplývajúce z tohto zosúlaďovania a vzťah príčiny a následku medzi týmito dvoma skutočnosťami. Ak v tejto súvislosti neexistuje dôkaz o opaku, ktorý sú povinní predložiť dotknuté subjekty, treba predpokladať, že podniky zúčastňujúce sa na zosúlaďovaní, ktoré ďalej pôsobia na trhu, zohľadňujú pri určovaní svojho správania na tomto trhu informácie, ktoré si vymenili so svojimi konkurentmi. To platí tým viac, ak k zosúladenému postupu dochádza pravidelne počas dlhého obdobia (rozsudky Súdneho dvora z 8. júla 1999, Hüls/Komisia, C-199/92 P, Zb. s. I-4287, body 161 až 163, a T-Mobile Netherlands a i., už citovaný v bode 56 vyššie, bod 51).

58. V prejednávanej veci sa žalobkyne nemôžu odvolávať na určité časti napadnutého rozhodnutia, ktoré rozlišujú medzi pojmami zosúladené postupy a dohody, aby odôvodnili svoje tvrdenia, že v uvedenom rozhodnutí sa neuvádza výhrada týkajúca sa stanovenia cien.

59. Po druhé treba poukázať na to, že tvrdenie, že výmena informácií môže zakladať obmedzenie hospodárskej súťaže na základe cieľa iba vtedy, ak je „súčasťou širších tajných dohôd, akými sú kartely týkajúce sa stanovenia skutočných cien alebo podielov na trhu“ je právne úplne nepodložené.

60. Pokiaľ ide o výmenu informácií medzi konkurentmi, je potrebné pripomenúť, že kritériá koordinácie a spolupráce, ktoré zakladajú zosúladený postup, treba ponímať vo vzťahu ku koncepcii ustanovení zmluvy týkajúcich sa hospodárskej súťaže, podľa ktorej si musí každý hospodársky subjekt samostatne stanoviť politiku, ktorú chce viesť na spoločnom trhu (rozsudky Súdneho dvora Suiker Unie a i./Komisia, už citovaný v bode 56 vyššie, bod 173; zo 14. júla 1981, Züchner, 172/80, Zb. s. 2021, bod 13; Ahlström Osakeyhtiö a i./Komisia, už citovaný v bode 56 vyššie, bod 63; z 28. mája 1998, Deere/Komisia, C-7/95 P, Zb. s. I-3111, bod 86, a T-Mobile Netherlands a i., už citovaný v bode 56 vyššie, bod 32).

61. Hoci táto požiadavka samostatnosti nevylučuje právo hospodárskych subjektov rozumne sa prispôsobiť zistenému alebo očakávanému správaniu svojich konkurentov, prísne však bráni akémukoľvek nadviazaniu priameho alebo nepriameho kontaktu medzi takými subjektmi, ktorý by mohol buď ovplyvniť správanie aktuálneho alebo potenciálneho konkurenta na trhu, alebo by mohol odhaliť správanie takého konkurenta, ktoré sa tento konkurent rozhodol dodržiavať na tomto trhu alebo ktoré si zamýšľa osvojiť na tomto trhu, pokiaľ majú tieto kontakty za cieľ alebo za následok dosiahnutie podmienok hospodárskej súťaže, ktoré nezodpovedajú obvyklým podmienkam predmetného trhu vzhľadom na povahu dodávaných výrobkov alebo poskytovaných služieb, veľkosť a počet podnikov a objem uvedeného trhu (pozri v tomto zmysle rozsudky Suiker Unie a i./Komisia, už citovaný v bode 56 vyššie, bod 174; Züchner, už citovaný v bode 60 vyššie, bod 14; Deere/Komisia, už citovaný v bode 60 vyššie, bod 87, a T-Mobile Netherlands a i., už citovaný v bode 56 vyššie, bod 33).

62. Z toho vyplýva, že výmena informácií medzi konkurentmi môže byť v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže, pokiaľ zmierňuje alebo odstraňuje stupeň neistoty vo fungovaní dotknutého trhu, čo vedie k obmedzeniu hospodárskej súťaže medzi podnikmi (rozsudky Súdneho dvora Deere/Komisia, už citovaný v bode 60 vyššie, bod 90; z 2. októbra 2003, Thyssen Stahl/Komisia, C-194/99 P, Zb. s. I-10821, bod 81, a T-Mobile Netherlands a i., už citovaný v bode 56 vyššie, bod 35).

63. Komisia sa domnieva, že dvojstranné kontakty pred stanovením cien znížili neistotu v súvislosti s budúcimi rozhodnutiami dotknutých podnikov, pokiaľ ide o referenčné ceny, ktoré sú oznámenými cenami, a správ ne dodáva, že zosúladenie takých cien môže predstavovať aj porušenie na základe cieľa (odôvodnenie 284 napadnutého rozhodnutia).

64. Pokiaľ ide totiž o možnosť považovať zosúladený postup za postup s protisúťažným cieľom, hoci daný postup nemá priamu súvislosť so spotrebiteľskými cenami, je potrebné uviesť, že zo znenia článku 81 ods. 1 ES nevyplýva, že zakázané sú len zosúladené postupy, ktoré majú priamy vplyv na ceny zaplatené konečnými spotrebiteľmi. Z uvedeného článku 81 ods. 1 písm. a) ES naopak vyplýva, že zosúladený postup môže mať protisúťažný cieľ, pokiaľ „priamo alebo nepriamo určuje nákupné alebo predajné ceny alebo iné obchodné podmienky“ (rozsudok T-Mobile Netherlands a i., už citovaný v bode 56 vyššie, body 36 a 37).

65. V každom prípade článok 81 ES smeruje, podobne ako iné pravidlá hospodárskej súťaže uvedené v Zmluve, nielen k ochrane priamych záujmov konkurentov alebo spotrebiteľov, ale aj k ochrane štruktúry trhu a tým hospodárskej súťaže ako takej. Preto nemožno konštatovanie existencie protisúťažného cieľa zosúladeného postupu podmieňovať existenciou priamej súvislosti tohto postupu so spotrebiteľskými cenami (rozsudok T-Mobile Netherlands a i., už citovaný v bode 56 vyššie, body 38 a 39).

66. Bez ohľadu na relevantnosť odkazu na niektoré súdne rozhodnutia v napadnutom rozhodnutí musí Všeobecný súd overiť, či za okolností daného prípadu mohla Komisia správne konštatovať, že výmeny informácií jednak medzi spoločnosťami Dole a Chiquita, ako aj medzi spoločnosťami Dole a Weichert boli zosúladeným postupom, ktorého cieľom bolo obmedziť hospodársku súťaž.

67. V druhom rade žalobkyne tvrdia, že Komisia nesprávne dospela k záveru, že predmetné výmeny informácií predstavujú obmedzenie hospodárskej súťaže na základe cieľa, a že sa tým vyhla povinnosti preskúmať, či mali akýkoľvek protisúťažný následok.

68. Pokiaľ ide o rozlišovanie medzi zosúladenými postupmi, ktoré majú protisúťažný cieľ, a tými, ktoré majú protisúťažný následok, je potrebné pripomenúť, že protisúťažný cieľ a protisúťažný následok nie sú kumulatívnymi, ale alternatívnymi podmienkami na účely posúdenia, či sa na zosúladený postup vzťahuje zákaz uvedený v článku 81 ods. 1 ES. Podľa ustálenej judikatúry od vyhlásenia rozsudku Súdneho dvora z 30. júna 1966, LTM (56/65, Zb. s. 337, 359), alternatívna povaha tejto podmienky vyjadrená použitím spojky „alebo“ vedie najskôr k nevyhnutnosti preskúmať samotný cieľ tohto zosúladeného postupu vzhľadom na hospodársky kontext, v ktorom sa uplatňuje. V prípade, že analýza obsahu tohto zosúladeného postupu však neodhalí dostatočný stupeň škodlivosti vo vzťahu k hospodárskej súťaži, je potrebné preskúmať jeho následky, a aby sa mohol zakázať, požadovať zhromaždenie dôkazov preukazujúcich, že hospodárska súťaž bola skutočne citeľným spôsobom vylúčená, obmedzená alebo skreslená (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 20. novembra 2008, Beef Industry Development Society a Barry Brothers, C-209/07, Zb. s. I-8637, bod 15, a T-Mobile Netherlands a i., už citovaný v bode 56 vyššie, bod 28).

69. Na účely posúdenia, či je zosúladený postup zakázaný článkom 81 ods. 1 ES, je teda zbytočné zohľadňovať jeho konkrétne následky, pokiaľ sa preukáže, že cieľom tohto postupu je vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 13. júla 1966, Consten a Grundig/Komisia, 56/64 a 58/64, Zb. s. 429, 496; z 21. septembra 2006, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Komisia, C-105/04 P, Zb. s. I-8725, bod 125, a Beef Industry Development Society a Barry Brothers, už citovaný v bode 68, bod 16). Rozlišovanie medzi „porušeniami na základe cieľa“ a „porušeniami na základe následku“ spočíva v tom, že určité formy zosúladeného postupu medzi podnikmi možno z dôvodu ich samotnej povahy považovať za škodlivé pre dobré fungovanie hospodárskej súťaže (rozsudok Beef Industry Development Society a Barry Brothers, už citovaný v bode 68 vyššie, bod 17, a T-Mobile Netherlands a i., už citovaný v bode 56 vyššie, bod 29).

70. Na to, aby mal zosúladený postup protisúťažný cieľ, stačí, že je spôsobilý vyvolať negatívne následky pre hospodársku súťaž. Inak povedané, uvedený postup musí byť konkrétne spôsobilý, vzhľadom na právny a hospodársky kontext, v ktorom sa nachádza, vylučovať, obmedzovať, alebo skresľovať hospodársku súťaž v rámci spoločného trhu. Skutočnosť, či a v akom rozsahu tento následok skutočne vznikne, môže byť významná len pre výpočet výšky pokút a posúdenie práva na náhradu škody (rozsudok T-Mobile Netherlands a i., už citovaný v bode 56 vyššie, bod 31).

71. Komisia v prejednávanej veci dospela k záveru, že kontakty dotknutých podnikov pred stanovením cien viedli k zosúladenému postupu s protisúťažným cieľom, pričom v súlade s vyššie uvedenou judikatúrou nie je povinná skúmať následky vytýkaného správania, aby mohla konštatovať porušenie článku 81 ES.

72. V treťom rade žalobkyne tvrdia, že, aby sa Komisia odchýlila od judikatúry, podľa ktorej výmeny informácií nie sú vo všeobecnosti „dostatočne škodlivé“ na to, aby mohli byť kvalifikované ako obmedzenia hospodárskej súťaže na základe cieľa, a to ani v prípade, ak sú vymenené informácie určené na skutočné ovplyvňovanie stanovovania cien, v odôvodnení 315 napadnutého rozhodnutia vytvorila umelé rozlíšenie medzi kontaktmi „pred stanovením cien“ a výmenami informácií „ex post“ a tvrdila, že prejednávaná vec sa týka prvých uvedených, ktoré sa považujú za závažnejšie. Toto rozlíšenie nie je potvrdené žiadnym súdnym rozhodnutím a je tiež v rozpore s judikatúrou, ktorá ukladá povinnosť zohľadniť štruktúru trhu, ako aj povahu kontaktov.

73. Ako správne uvádza Komisia, toto tvrdenie žalobkýň vychádza z čiastkového výkladu napadnutého rozhodnutia, keďže odôvodnenie 315 je potrebné vykladať vzhľadom na celkovú analýzu, ktorú Komisia vykonala v uvedenom rozhodnutí.

74. V tomto smere je potrebné zdôrazniť, že Komisia používa všeobecný výraz „kontakty pred stanovením cien“ na označenie zosúladeného postupu týkajúceho sa koordinácie referenčných cien, ktorého cieľom je obmedziť hospodársku súťaž v zmysle článku 81 ES na základe analýzy vykonanej v odôvodneniach 259 až 272 napadnutého rozhodnutia. Kontakty pred stanovením cien sú definované v odôvodneniach 51, 148 a 182 napadnutého rozhodnutia ako výmeny, v priebehu ktorých dotknuté podniky diskutovali o faktoroch stanovenia cien banánov, teda o faktoroch týkajúcich sa referenčných cien pre nasledujúci týždeň, alebo prerokúvali či prezrádzali si vývoj cien, alebo si poskytovali údaje o referenčných cenách pre nasledujúci týždeň. Tieto kontakty sa uskutočňovali pred tým, ako účastníci konania stanovili svoje referenčné ceny, a všetky sa týkali budúcich referenčných cien.

75. Komisia poukazuje aj na „výmeny referenčných cien“, ktorých obsah je uvedený v tom istom odôvodnení 51 napadnutého rozhodnutia takto:

„…Len čo boli vo štvrtok ráno stanovené ich referenčné ceny, účastníci si svoje ceny dvojstranne vymenili alebo prinajmenšom použili mechanizmus, ktorý im umožnil dvojstranne si vymieňať informácie o stanovených referenčných cenách…“

76. Z odôvodnení 51, 198, 227, 248, 250 a 257 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že pre Komisiu boli tieto výmeny referenčných cien súčasťou tajných dohôd podnikov, keďže slúžili na kontrolovanie individuálnych rozhodnutí v oblasti stanovenia cien, ktoré boli prijímané na základe informácií vymenených v rámci kontaktov pred stanovením cien, a nepredstavovali teda odlišné porušenia, ale mechanizmus dohľadu nad výsledkom, ktorý sledoval rovnaký cieľ.

77. Pokiaľ ide o odôvodnenie 315 napadnutého rozhodnutia, jeho cieľom je iba reagovať na tvrdenie podnikov, ktorým bolo oznámenie o výhradách určené, že kontakty pred stanovením cien sú iba výmenami informácií, ktoré môžu byť v rozpore s článkom 81 ES iba vtedy, ak sú preukázané protisúťažné následky. Komisia v tomto rozlišuje medzi prejednávanou vecou a vecou, na ktorú sa odvolávajú tieto podniky, v ktorej bolo vydané rozhodnutie Komisie 92/157/EHS zo 17. februára 1992 týkajúce sa konania podľa článku [81 ES] (IV/31.370 a 31.446 – UK Agricultural Tractor Registration Exchange) (Ú. v. ES L 68, s. 19), ktoré sa týkalo systému výmeny informácií, ktorý bol v rozpore s článkom 81 ES z dôvodu jeho protisúťažných následkov na trh.

78. Komisia iba zdôrazňuje, že kontakty pred stanovením cien neboli výmenami informácií ex post, teda netýkali sa už uskutočnených transakcií ako vo veci UK Agricultural Tractor Registration Exchange, ale viedli k prezradeniu správania, ktoré konkurenti plánovali na trhu, pokiaľ ide o budúce stanovenie ich referenčných cien.

79. Komisia na rozdiel od tvrdení žalobkýň nevykonáva pri tejto príležitosti žiadne porovnanie ani klasifikáciu druhov výmen informácií z hľadiska škodlivosti pre hospodársku súťaž podľa toho, či k ním došlo pred alebo po stanovení transakčných cien, a netvrdí, že prvé uvedené sú závažnejšie a umožňujú bez ďalšieho posúdenia konštatovať obmedzenie hospodárskej súťaže na základe cieľa.

80. Jediným rozlíšením, z ktorého Komisia v odôvodnení 315 napadnutého rozhodnutia vychádza, je rozlišovanie, ktoré pripúšťa judikatúra, medzi kartelmi s protisúťažným cieľom a kartelmi s protisúťažným následkom.

81. Komisia odkazuje na odôvodnenia 263 až 271 napadnutého rozhodnutia a uvádza, že zosúladený postup, na ktorom sa zúčastnila spoločnosť Dole, má za cieľ obmedzenie hospodárskej súťaže v zmysle článku 81 ES, a že „preto nie je potrebné, [aby] analyzovala štruktúru trhu“ alebo „povahu kontaktov alebo oznámených informácií podľa kritérií definovaných vo veci UK Agricultural Tractor Registration Exchange“.

82. Túto poslednú poznámku nemožno vykladať – ako to robia žalobkyne – ako dôkaz o tom, že Komisia v prejednávanej veci nedodržala požiadavky judikatúry v oblasti posúdenia súladu výmeny informácií medzi konkurentmi s pravidlami hospodárskej súťaže. V skutočnosti táto poznámka nemá iný význam ako ten, že je potrebné odlíšiť situáciu, keď konštatovanie porušenia článku 81 ES vyplýva zo zohľadnenia účinkov systému výmeny informácií spočívajúcich v obmedzení hospodárskej súťaže.

83. Výslovný odkaz na odôvodnenia 263 až 271 napadnutého rozhodnutia, v ktorých Komisia pripomína určité charakteristické znaky systému výmeny informácií medzi dotknutými podnikmi, a skutočnosť, že zohľadnila kontext, ktorého je tento systém súčasťou, dostatočne odporuje výkladu žalobkýň.

84. Ako bude uvedené ďalej, Komisia v každom prípade predmetný postup posúdila vzhľadom na obsah, frekvenciu a dĺžku trvania dvojstranných kontaktov, ako aj právny a ekonomický kontext, ktorého boli tieto rokovania súčasťou.

85. Z toho vyplýva, že tvrdenie žalobkýň uvedené v bode 72 vyššie treba zamietnuť.

2. O existencii zosúladeného postupu s protisúťažným cieľom

a) O nedôveryhodnosti spoločnosti Chiquita

86. Žalobkyne tvrdia, že záver Komisie, podľa ktorého je predmetná výmena informácií zosúladeným postupom, ktorý sa týka stanovenia cien, a v dôsledku toho predstavuje obmedzenie hospodárskej súťaže na základe cieľa, je založený prakticky výlučne na spôsobe, akým spoločnosť Chiquita opísala toto správanie v priebehu správneho konania, hoci je uvedený podnik úplne nedôveryhodný.

87. Žalobkyne sa v tomto ohľade odvolávajú na osobný záujem, ktorý mala spoločnosť Chiquita na kvalifikovaní predmetného správania ako porušenia, na veľmi významný priebeh správneho konania a na existenciu zjavných rozporov.

88. Úvodom je potrebné zdôrazniť, že argumentácia žalobkýň, ktorej cieľom je všeobecne vylúčiť svedeckú výpoveď spoločnosti Chiquita, spočíva na neprávnom predpoklade v tom zmysle, že vyhlásenia spoločnosti Chiquita sú iba jednou zo skutočností, ktoré Komisia zohľadnila pri odôvodňovaní svojich záverov, spolu s vlastnými vyhláseniami spoločností Dole a Weichert a listinnými dôkazmi, akými sú telefonické záznamy a elektronické správy, pričom všetky tieto skutočnosti boli preskúmané a porovnané tak, aby vyšli najavo protichodné skutočnosti, ako aj zhodné skutočnosti preukazujúce existenciu zosúladeného postupu.

89. Špecifický charakter predmetného postupu, teda skutočnosť, že predmetné dvojstranné kontakty sa uskutočňovali ústne a že účastníci konania informovali Komisiu, že z týchto kontaktov nemajú poznámky ani zápisnice, však vysvetľuje význam vyhlásení, ktoré podniky urobili v priebehu správania.

90. Pokiaľ ide v prvom rade o osobný záujem, ktorý mala spoločnosť Chiquita na kvalifikovaní predmetného správania ako porušenia, žalobkyne uvádzajú, že skutočnosť, že tento podnik podal 8. apríla 2005 žiadosť o oslobodenie na základe oznámenia o spolupráci, súvisela s nadobudnutím podniku „Fresh Express“ od spoločnosti Performance Food Group, ktoré bolo oznámené šesť týždňov predtým. Podľa žalobkýň nemohla spoločnosť Chiquita dokončiť nadobudnutie podniku „Fresh Express“, ktorý mal pre ňu značný strategický význam, bez zmiernenia obáv, ktoré vyjadrili banky financujúce operáciu po predbežnej kontrole jej činností, a Chiquita oznámila zavŕšenie procesu nadobudnutia až 28. júna 2005 po získaní podmienečného oslobodenia 3. mája 2005.

91. Treba poukázať na to, že tvrdenie žalobkýň nezodpovedá logike, ktorá je vlastná konaniu podľa oznámenia o spolupráci. Požadovanie výhod z uplatnenia tohto oznámenia s cieľom znížiť pokutu nevytvára totiž nevyhnutne podnet na predloženie skreslených dôkazov, pokiaľ ide o ostatných účastníkov obvineného kartelu. Každý pokus uviesť Komisiu do omylu totiž môže viesť k spochybneniu úprimnosti, ako aj úplnosti spolupráce žiadateľa, a tým ohroziť jeho možnosť mať úplný prospech z oznámenia o spolupráci (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 16. novembra 2006, Peróxidos Orgánicos/Komisia, T-120/04, Zb. s. II-4441, bod 70).

92. Aj keby tvrdenia žalobkýň, ktoré sa týkajú odôvodnenia žiadosti spoločnosti Chiquita o oslobodenie, boli správne, nie sú spôsobilé zbaviť vyhlásenia tohto podniku akejkoľvek dôveryhodnosti. Existencia osobného záujmu na oznámení zosúladeného postupu neznamená nevyhnutne nedôveryhodnosť oznamovateľa.

93. Obavy subjektov, ktoré museli financovať nadobudnutie spoločnosti Chiquita, a ich súvisiace znepokojenie s ohľadom na lepšie vymedzenie rizika spojeného so situáciou dlžníka možno považovať aj za konkrétny nepriamy dôkaz podporujúci dôkaznú silu vyhlásení spoločnosti Chiquita týkajúcich sa existencie kartelu.

94. Okrem toho je chybné najmä výlučne pozitívne prezentovanie konania spoločnosti Chiquita 8. apríla 2005, keďže nezohľadňuje určitý a potenciálne negatívny dôsledok spojený s tým, že spoločnosť Chiquita priznala svoju účasť na karteli. Aj keď spoločnosť Chiquita mohla na základe žiadosti o oslobodenie dúfať, že unikne akejkoľvek sankcii Komisie, citované priznanie a následné rozhodnutie Komisie, v ktorom sa konštatuje porušenie článku 81 ES, vystavuje tento podnik žalobám tretích osôb o náhradu škody, ktorú utrpeli z dôvodu predmetného protisúťažného správania, čo môže mať, zdá sa, ťažké finančné dôsledky.

95. Tento záver môže tiež relativizovať tvrdenie žalobkýň o predpokladanom očakávaní spoločnosti Chiquita, že konkurenčné podniky budú na záver správneho konania finančne znevýhodnené.

96. Žalobkyne v druhom rade odkazujú na priebeh správneho konania, pričom tvrdia, že sama Komisia konštatovala, že spoločnosti Chiquita chýbala dôveryhodnosť, keďže zamietla prakticky všetky tvrdenia tejto spoločnosti z dôvodu, že boli nepodložené, vrátane pokiaľ ide o účasť spoločností Fyffes a Van Parys na údajnom karteli, a bola nútená zorganizovať so spoločnosťou Chiquita stretnutie o „stave spisu“. Táto posledná uvedená spoločnosť až po tomto stretnutí uviedla predmetné dvojstranné kontakty a odvolala sa na ich protisúťažný cieľ.

97. Žalobkyne pripomínajú žiadosť spoločnosti Chiquita o zhovievavosť z 8. apríla 2005, ktorá obsahovala nasledujúci text:

„Táto žiadosť sa týka distribúcie a predaja banánov, ako aj ananásov a iného dovážaného čerstvého ovocia. Najväčšími dodávateľmi banánov Európe, vrátane Švajčiarska a Nórska, sú spoločnosti [Chiquita], [Dole], Del Monte, [Fyffes], Ireland a Grupo Noboa SA Ecuador, ďalej nazývaný len Noboa.

Zosúladené konania dovozcov banánov v rozpore s článkom 81 [ES] sa uskutočňovali približne od začiatku 90-tych rokov (alebo skôr) do apríla 2005. V priebehu posledných štyroch alebo piatich rokov sa spoločnosti Chiquita, Dole, Del Monte, Fyffes a Noboa zúčastnili na týchto zosúladených konaniach a je možné, že ešte dnes združujú alebo predtým medzi nich patrili ďalší menší dodávatelia banánov, akým je spoločnosť Durbeck. Vyššie uvedené spoločnosti si v odvetví banánov začali pravidelne vymieňať informácie o množstvách a cenách budúcich dodávok do Európy, ako aj o ich osobných európskych zákazníkoch.

Spoločnosti tiež začali zosúladené konania týkajúce sa priamo cien, a to všeobecných referenčných cien pre Európu, ktoré sa uplatňovali na niektorých európskych zákazníkov.“

98. Je teda zrejmé, že žiadosť o zhovievavosť sa konkrétne týkala „dovozcov banánov“ a ich účasti na zosúladených konaniach „v priebehu posledných piatich rokov“.

99. Obsah napadnutého rozhodnutia dokazuje, že Komisia na rozdiel od tvrdení žalobkýň v širokej miere zohľadnila vyhlásenia spoločnosti Chiquita. Po prvé je nesporné, že napadnuté rozhodnutie bolo určené trom z piatich uvedených dovozcov. Po druhé sa v ňom skutočne konštatuje výmena informácií o množstvách bez toho, aby bola napokon zohľadnená ako skutočnosť zakladajúca porušenie (pozri odôvodnenia 136 a 272 napadnutého rozhodnutia). Po tretie, výmena informácií, vo forme kontaktov pred stanovením cien, týkajúca sa referenčných cien dovozcov a dodávateľov bola v napadnutom rozhodnutí zohľadnená na účely konštatovania zosúladeného postupu s protisúťažným cieľom a dĺžkou trvania tri roky, ktorá je zahrnutá do obmedzeného obdobia konkrétne uvedeného v žiadosti o zhovievavosť.

100. V každom prípade konštatovanie, že zistené porušenie napokon v napadnutom rozhodnutí nezodpovedá vo všetkých častiach údajom uvedeným v žiadosti o zhovievavosť, pokiaľ ide o predmet protiprávneho správania, dĺžku jeho trvania a počet dotknutých a sankcionovaných podnikov, nie je spôsobilé preukázať, že žiadateľ a jeho vyhlásenia, na ktorých sa čiastočne zakladajú závery Komisie o porušení článku 81 ES, sú nedôveryhodné.

101. Žalobkyňami uvádzaný výsledok správneho konania vedeného Komisiou je tiež v rozpore s ich tvrdením, že „Komisia príliš ľahko prijala tvrdenie spoločnosti Chiquita, že medzi dovozcami banánov v severnej Európe existovala forma kartelu“ a nevykonala „kritické preskúmanie“ vyhlásení tejto spoločnosti.

102. Snaha žalobkýň zdiskreditovať svedeckú výpoveď spoločnosti Chiquita ich viedla k predloženiu protichodného odôvodnenia s cieľom vytknúť Komisii, že vychádzala takmer výlučne z vyhlásení spoločnosti Chiquita, a to neobozretne a bez kritickej analýzy, a zároveň zdôrazniť rozdiely medzi týmito vyhláseniami a obsahom napadnutého rozhodnutia.

103. Navyše z listu, v ktorom Komisia vyzvala spoločnosť Chiquita, aby predložila svoje pripomienky k „možným“ rozporom medzi pôvodnou žiadosťou o zhovievavosť a neskoršími vyhláseniami, ani z konania stretnutia 20. októbra 2006, v priebehu ktorého si Komisia a Chiquita vymenili názory na porovnanie skutočností uvedených v žiadosti o zhovievavosť so skutočnosťami, ktoré vyplývajú z inšpekcií a žiadostí o informácie, nemožno vyvodiť celkové vylúčenie svedeckej výpovede spoločnosti Chiquita.

104. Je potrebné uviesť, že žalobkyne, ktoré mali prístup k vyšetrovaciemu spisu, sa uspokojujú iba s tvrdením, že spoločnosť Chiquita poukázala na kontakty pred stanovením cien po hodnotiacom stretnutí z 20. októbra 2006, a neposkytujú žiadny dôkaz, ktorý by spochybnil pripomienku Komisie, že spoločnosť Chiquita odkázala na tieto kontakty pred stanovením cien po prvýkrát v období júl – august 2005 (vyhlásenia č. 11 a 12), teda viac ako rok pred konaním tohto stretnutia.

105. Odôvodnenie 149 napadnutého rozhodnutia, v ktorom sa uvádza, že „keď spoločnosť Chiquita informovala Komisiu o kontaktoch pred stanovením cien, ktoré udržiavala so spoločnosťou Dole, uviedla, že ich témami boli podmienky predaja a trhu a cenové faktory, ako aj oficiálne cenové ponuky týkajúce sa banánov“, odkazuje na strany 9 227 a nasl. spisu Komisie, ktoré zodpovedajú vyhláseniu podniku Chiquita č. 12 z 25. augusta 2005. Okrem toho príloha A 6 žaloby zodpovedá vyhláseniu č. 28 spoločnosti Chiquita, v ktorom táto spoločnosť vysvetľuje správanie svojho bývalého zamestnanca, pána B., zapojeného do kontaktov s konkurenčnými podnikmi, a pripomína, že to, čo vedela o týchto kontaktoch, opísala v predchádzajúcich vyhláseniach č. 11 z 4. júla 2005, č. 12 z 25. augusta 2005 a č. 13 z 20 januára 2006.

106. Spoločnosť Dole v treťom rade poukazuje na to, že svedecká výpoveď zamestnanca spoločnosti Chiquita, pána B., týkajúca sa dvojstranných kontaktov nadviazaných s jedným z jej zamestnancov, pánom H., vykazuje viacero vnútorných rozporov, ktoré vyvolávajú vážne pochybnosti o jej presnosti a dôveryhodnosti, a je tiež v rozpore so svedeckou výpoveďou jej zamestnanca.

107. Žalobkyne po prvé uvádzajú odlišnosti vo vyhláseniach spoločnosti Chiquita, pokiaľ ide o harmonogram kontaktov s tvrdením, že výmeny sa konali v pondelok a utorok, ďalej v stredu a štvrtok.

108. Táto situácia je jasne vysvetlená v odôvodneniach 71 až 74 a 156 napadnutého rozhodnutia, z ktorých vyplýva, že po tom, ako sa spoločnosť Chiquita dodatočne stretla s bývalými zamestnancami a svojimi súčasnými zamestnancami a preverila telefonické záznamy svojho bývalého zamestnanca, pána B., spresnila svoje pôvodné vyhlásenie a uviedla, že hovory obvykle prebiehali v stredu neskoro popoludní a po nich nasledoval druhý hovor vo štvrtok začiatkom dopoludnia pred, niekedy dokonca bezprostredne pred, interným konferenčným hovorom, ktorý predchádzal rozhodnutiu vo veci stanovenia cien.

109. Treba zdôrazniť, že spoločnosť Dole vo svojich odpovediach na žiadosti o informácie koherentne pripustila, že telefonické hovory sa uskutočňovali v stredu poobede a – hoci podľa nej veľmi ojedinele – vo štvrtok ráno (odôvodnenie 73 napadnutého rozhodnutia), a že vyhlásenia podnikov podporujú dostupné telefonické záznamy pána B., ktoré preukazujú telefonické hovory pána B. pánovi H. a vo vzťahu ku ktorým žalobkyne neuviedli žiadnu pripomienku.

110. Pokiaľ ide po druhé o pôvod hovorov, žalobkyne poukazujú na prvé vyhlásenie spoločnosti Chiquita, podľa ktorého „pán H. zo spoločnosti Dole občas volal pánovi B. ako prvý a spoločnosť Chiquita občas volala ako prvá spoločnosti Dole“, ďalej na druhé vyhlásenie, podľa ktorého „pán H. väčšinou volal pánovi B.“, pričom toto posledné tvrdenie okrem iného spochybňuje pán H.

111. Vyššie uvedené vyhlásenia spoločnosti Chiquita nevykazujú skutočný rozpor, ale spresňujú pôvod väčšiny hovorov, a spochybnenie spoločnosti Dole v tomto ohľade neumožňuje platne sa odvolávať na úplnú nedôveryhodnosť svedeckej výpovede spoločnosti Chiquita, keďže túto svedeckú výpoveď podporuje spoločnosť Dole, ktorá vyhlásila, že jej zamestnanci, páni H. a G., komunikovali s pánom B., zamestnancom spoločnosti Chiquita, a že „je možné, že v ojedinelých prípadoch pán H. kontaktoval pána B. v stredu poobede, pokiaľ spoločnosť Dole nemala od neho správy v stredu poobede a najmä pokiaľ nenastala žiadna neobvyklá okolnosť vo vývoji trhu“ (odôvodnenia 60 a 61 napadnutého rozhodnutia).

112. Bez toho, aby to žalobkyne spochybnili, mohla Komisia na základe týchto skutočností správne dospieť k záveru, že spoločnosti Chiquita a Dole komunikovali, aj keď si účastníci spomínajú odlišne na osobu, ktorá bola „väčšinou“ pôvodcom kontaktov, a že obaja účastníci okrem toho pripúšťajú, že ich vlastní zamestnanci pri určitej príležitosti tiež nadviazali kontakt s druhým účastníkom (odôvodnenie 62 napadnutého rozhodnutia).

113. Žalobkyne po tretie poznamenávajú, že pán B. tvrdil, že spoločnosť Dole oznamovala „svoj pravdepodobný zámer… v súvislosti so spôsobom, akým stanoví ceny nasledujúci týždeň“, ďalej stále v tom istom vyhlásení, že cieľom hovorov bolo získať „konečný údaj od spoločnosti Dole o jej zámere v súvislosti s plánovaným stanovením ceny“.

114. Túto istú výhradu uviedla spoločnosť Dole vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách, na čo Komisia reagovala v odôvodnení 169 napadnutého rozhodnutia takto:

„Komisia vo všeobecnosti poznamenáva, že vzhľadom na to, že tieto kontakty boli kontaktmi pred stanovením cien, je jasné, že cenové údaje alebo zámery oznámené konkurentom nemohli byť konečnou referenčnou cenou, keďže táto bola stanovená až nasledujúci deň. Okrem toho spoločnosť Chiquita vo svojom vyhlásení uvádza, že podľa nej bolo cieľom kontaktov získať od spoločnosti Dole ,konečný údaj‘ v súvislosti s ,jej zámerom o očakávanej cene‘. To jasne dokazuje, že spoločnosť Chiquita netvrdila, že to, čo spoločnosť Dole oznamovala, bola konečná cena. Spoločnosť Chiquita okrem toho uvádza, že odporúčanie pre stanovenie cien od pána B. sa zakladalo na ,pravdepodobnom zámere spoločnosti Dole‘, o ktorom sa dozvedela počas kontaktov pred stanovením cien so spoločnosťou Dole. Komisia sa domnieva, že tieto vyhlásenia nie sú nekoherentné a že jasne preukazujú cieľ týchto kontaktov v prípade spoločnosti Chiquita.“

115. Samotná pripomienka v žalobe, že pán H. si spomenul iba na rokovania týkajúce sa „orientačných trendov referenčných cien“ nie je spôsobilá spochybniť vyššie uvedený záver Komisie a odôvodniť tvrdenia o nekoherentnosti a následnej nedôveryhodnosti svedeckej výpovede spoločnosti Chiquita.

116. Pokiaľ ide po štvrté o nesúlad medzi spoločnosťami Chiquita a Dole v súvislosti so stanovením presnej frekvencie výmen, tento nesúlad neznamená nevyhnutne nedôveryhodnosť svedeckej výpovede spoločnosti Chiquita, ako uvádzajú žalobkyne.

117. Otázka frekvencie dvojstranných kontaktov medzi spoločnosťami Dole a Chiquita je skúmaná v odôvodneniach 76 až 86 napadnutého rozhodnutia a Komisia zohľadnila odpovede spoločnosti Dole, ktorá pripustila, že tieto dvojstranné kontakty sa uskutočňovali približne dvadsaťkrát za rok (odôvodnenie 83 napadnutého rozhodnutia).

118. Zo všetkých úvah, ktoré boli uvedené vyššie, vyplýva, že argumentáciu žalobkýň smerujúcu k všeobecnému vylúčeniu svedeckej výpovede spoločnosti Chiquita z dôvodu údajnej nedôveryhodnosti tejto spoločnosti treba zamietnuť.

b) O nezlučiteľnosti prevádzkových režimov spoločností Dole a Chiquita s vytýkaním zosúladením

119. Žalobkyne tvrdia, že tvrdenie Komisie, podľa ktorého dvojstranné kontakty, ktoré účastníci nadviazali, mali za cieľ koordinovať ich referenčné ceny, je nezlučiteľné so skutočnosťou, že spoločnosti Chiquita a Dole stanovovali referenčné ceny pre odlišné výrobky, odlišných zákazníkov a odlišné týždne trojtýždňového cyklu trhu s banánmi. Nie je teda ani teoreticky možné koordinovať referenčné ceny na základe vymenených informácií, keďže výrobkami, ktoré predávajú spoločnosti Chiquita a Dole, sú dva úplne odlišné výrobky, ktoré si na tom istom trhu nekonkurujú.

120. Referenčná cena stanovená spoločnosťou Chiquita sa týkala dozretých banánov, ktoré boli dodávané maloobchodníkom, zatiaľ čo referenčná cena stanovená spoločnosťou Dole sa týkala nedozretých banánov, ktoré boli dodávané subjektom zaoberajúcim sa dozrievaním. Podľa žalobkýň spoločnosť Chiquita stanovovala svoju žltú referenčnú cenu pre banány, ktoré prichádzali do severnej Európy predchádzajúci týždeň a boli dodávané maloobchodníkom nasledujúci týždeň, kým spoločnosť Dole stanovovala svoju zelenú referenčnú cenu pre banány, ktoré prichádzali do severnej Európy nasledujúci týždeň a boli dodávané maloobchodníkom až o dva týždne.

121. Táto situácia sa nevzťahuje na Nemecko, kde spoločnosť Chiquita oznamovala žltú referenčnú cenu výlučne svojim zákazníkom na externé účely z dôvodu, že jej dcérska spoločnosť Atlanta vykonávala činnosti subjektu zaoberajúceho sa dozrievaním. Spoločnosť Chiquita totiž Komisii uviedla, že rozhodnutia o stanovení cien prijaté v stredu v súvislosti so severskými krajinami, sa týkali aj banánov, ktoré dozrievali.

122. Žalobkyne napokon vytýkajú Komisii, že svoje stanovisko nevysvetlila jasne a jednoznačne, čím porušila článok 253 ES, a to najmä tým, že platne nevysvetlila „ako môže byť výmena informácií o skutočnostiach, ktoré sú údajne relevantné pre stanovenie referenčných cien zelených banánov, akokoľvek relevantná pre stanovenie ceny žltých banánov“.

O údajnom porušení článku 253 ES

123. Z formulácie výhrady uvedenej v predchádzajúcom bode a konkrétne z použitia príslovky „platne“, ako aj z obsahu argumentácie uvádzanej žalobkyňami vyplýva, že táto výhrada sa v pravom zmysle slova netýka porušenia podstatných formálnych náležitostí v zmysle článku 230 ES. Predmetná výhrada sa v skutočnosti zhoduje s kritikou dôvodnosti napadnutého rozhodnutia, a teda materiálnou zákonnosťou tohto aktu, ktorý má byť protiprávny vzhľadom na to, že Komisia nepreukázala, že došlo, ba ani že mohlo dôjsť k protiprávnej koordinácii medzi spoločnosťami Dole a Chiquita.

124. Okrem toho aj keby tvrdenie o porušení článku 253 ES bolo uznané, bolo by nedôvodné.

125. Je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry musí byť odôvodnenie vyžadované článkom 253 ES prispôsobené povahe dotknutého aktu a musia z neho jasne a jednoznačne vyplývať úvahy inštitúcie, ktorá akt prijala, umožňujúce dotknutým osobám poznať dôvody prijatia opatrenia a príslušnému súdu preskúmať ho. Požiadavka odôvodnenia musí byť posúdená vzhľadom na okolnosti daného prípadu, najmä na obsah aktu, charakter uvádzaných dôvodov a záujem, ktorý môžu mať na získaní vysvetlení osoby, ktorým je akt určený, alebo iné osoby, ktoré sú aktom priamo a osobne dotknuté. Nevyžaduje sa, aby boli v odôvodnení presne uvedené všetky relevantné právne a skutkové okolnosti, keďže otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky článku 253 ES, sa má posudzovať nielen s ohľadom na jeho znenie, ale tiež s ohľadom na jeho kontext a na všetky právne predpisy upravujúce dotknutú oblasť (pozri rozsudok Súdneho dvora z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval a Brink’s France, C-367/95 P, Zb. s. I-1719, bod 63 a tam citovanú judikatúru).

126. Okrem toho hoci Komisia nie je v odôvodnení rozhodnutí, ktoré musí prijať na zabezpečenie uplatňovania pravidiel hospodárskej súťaže, povinná vyjadriť sa ku všetkým skutkovým a právnym okolnostiam, ani k úvahám, ktoré ju viedli k prijatiu takého rozhodnutia, nič to nemení na tom, že na základe článku 253 ES je povinná uviesť prinajmenšom skutočnosti a úvahy, ktoré majú v štruktúre jej rozhodnutia zásadný význam, čím umožní súdu Únie a dotknutým osobám oboznámiť sa s podmienkami, za ktorých uplatnila zmluvu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. septembra 1998, European Night Services a i./Komisia, T-374/94, T-375/94, T-384/94 a T-388/94, Zb. s. II-3141, bod 95 a tam citovanú judikatúru).

127. V prejednávanej veci Komisia v odôvodneniach 4, 5, 32, 34, 104, 141 až 143, 182, 196 a 287 napadnutého rozhodnutia dostatočne presne a jasne vysvetlila svoje stanovisko, pokiaľ ide o jedinečnú povahu predmetného výrobku, teda čerstvého banánu, špecifický charakter uvedeného výrobku, teda ovocia, ktoré sa dováža zelené a ponúka verejnosti na spotrebu, keď po dozretí zožltne, spôsoby organizácie dozrievania a následného predaja banánov, postup obchodného rokovania s referenčnými cenami a vzťah, ktorý existuje medzi referenčnou cenou zelených a žltých banánov.

128. Okrem toho je potrebné zdôrazniť, že žalobkyne v priebehu správneho konania neuviedli argumentáciu, ktorou sa v podstate domáhajú určenia, že delenie a nesúlad činností spoločností Dole a Chiquita znemožnili zosúladenie referenčných cien prostredníctvom dvojstranných kontaktov.

129. Je však nesporné, že v oznámení o výhradách bolo výslovne uvedené, že predmetným výrobkom je banán (čerstvé ovocie), a uvádzali sa tri tajné postupy, a to:

– výmena informácií týkajúcich množstiev banánov dovážaných do severnej Európy (výmena informácií o množstvách),

– dvojstranné kontakty týkajúce sa podmienok na trhu s banánmi, cenových trendov alebo údajov o referenčných cenách pred stanovením týchto cien,

– výmena informácií o referenčných cenách banánov (výmena referenčných cien).

130. V bode 429 oznámenia o výhradách Komisia jednoznačne konštatovala, že „každý súbor dvojstranných dohôd“ a súhrn týchto dohôd predstavuje porušenie, ktorého cieľom je obmedzovanie hospodárskej súťaže v Spoločenstve a v Európskom hospodárskom priestore (EHP) v zmysle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP.

131. Spoločnosť Dole vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách spochybnila, že došlo k akémukoľvek porušeniu, avšak vôbec na tento účel neuviedla podstatný rozdiel spôsobu predaja banánov v porovnaní so spoločnosťou Chiquita. Aj keď sa uvádza, že spoločnosť Chiquita na rozdiel od spoločnosti Dole a zvyšku odvetvia využívala referenčné ceny veľmi obmedzene a zdržanlivo z dôvodu osobitosti svojej činnosti, táto poznámka sa týka iba zmlúv „Dole plus“, kde transakčná cena banánov značky Chiquita závisela v skutočnosti od týždennej referenčnej ceny stanovenej spoločnosťou Dole.

132. Vo vyššie uvedenej odpovedi na oznámenie o výhradách je tiež jasne zdôraznená neustála rivalita, ktorá existovala medzi dovozcami banánov a „najmä medzi spoločnosťami Dole a Chiquita“, pričom tento posledný uvedený subjekt bol označený za „najväčšieho súpera“ spoločnosti Dole.

133. V tomto štádiu treba pripomenúť, že vysvetlenia alebo spresnenia objasňujúce znenie napadnutého aktu možno predkladať v priebehu konania (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 15. júla 1960, Präsident a i./Haute Autorité, 36/59 až 38/59 a 40/59, Zb. s. 857, 892, zo 6. apríla 1995, BPB Industries a British Gypsum/Komisia, C-310/93 P, Zb. s. I-865, bod 11, a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát M. Léger k tomuto rozsudku, Zb. s. I-867, bod 24). Súd rozhodol, že na spresnenia uvedené inštitúciou, ktorá prijala napadnuté rozhodnutie, a ktoré dopĺňajú odôvodnenie, ktoré je už samé osebe dostatočné, sa nevzťahuje v pravom zmysle slova dodržiavanie povinnosti odôvodnenia, hoci môžu byť užitočné na účely vnútorného preskúmania dôvodov rozhodnutia vykonaného súdom Únie v rozsahu, v akom umožňujú inštitúcii vysvetliť dôvody, na ktorých sa jej rozhodnutie zakladá (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 16. novembra 2000, Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia, C-286/98 P, Zb. s. I-9925, bod 61).

134. Spresnenia, ktoré v prejednávanej veci uviedla Komisia v priebehu konania v nadväznosti na osobitnú výhradu, ktorú uviedli žalobkyne po prvýkrát počas sporového konania, iba vysvetlili odôvodnenie už obsiahnuté v napadnutom rozhodnutí, ktoré zahŕňa jednotlivé spôsoby distribúcie banánov, ktoré do severnej Európy dovážajú najmä spoločnosti Dole a Chiquita.

135. Z toho vyplýva, že Komisii nemožno v každom prípade vytknúť nijaké porušenie článku 253 ES.

O veci samej

136. Je potrebné konštatovať, že výhradu, ktorú uvádzajú žalobkyne nemožno prijať v rozsahu, v akom vychádza z nepotvrdenej a nesprávnej domnienky, že zelené a žlté banány sú úplne odlišnými výrobkami, ktoré patria na dva odlišné trhy, na ktorých pôsobí výlučne jednak spoločnosť Dole a jednak spoločnosť Chiquita.

137. Tvrdenie žalobkýň nezodpovedá skutočnosti na dotknutom trhu, aká vyplýva zo zistení, ktoré uviedla Komisia v napadnutom rozhodnutí, z vyhlásení, ktoré uviedli spoločnosti Dole a Chiquita v priebehu správneho konania, a z vlastných písomných vyjadrení žalobkýň.

138. Ako vyplýva z nižšie uvedených dôvodov, tieto zistenia a vyhlásenia, podporené listinnými dôkazmi, svedčia o tom, že existuje trh s banánmi (čerstvým ovocím), ktorý sa vyznačuje tým, že spoločnosti Dole a Chiquita súčasne a súbežne predávajú zelené a žlté banány, že tieto dva podniky za dokonalého vzájomného porozumenia komunikujú o cenách zelených banánov pre severnú Európu, a o tom, že cena zelených banánov bola cenou, na základe ktorej bola stanovovaná cena žltých banánov.

139. V prvom rade je potrebné zdôrazniť, že Komisia v napadnutom rozhodnutí jasne definuje predmetné odvetvie a najmä predmetný výrobok ako čerstvé banány, ako aj fungovanie dotknutého trhu.

140. Komisia konkrétne uvádza, že napadnuté rozhodnutie sa vzťahuje na nedozreté (zelené) banány, ako aj na dozreté (žlté) banány, a že predajom čerstvých banánov sa rozumie predaj banánov okrem sušených banánov a zeleninových banánov (odôvodnenie 4 napadnutého rozhodnutia).

141. Z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že banány dovážané do severnej Európy boli obvykle pestované v Karibiku, strednej Amerike a v niektorých krajinách Afriky. (odôvodnenie 5 napadnutého rozhodnutia). V priebehu dotknutého obdobia bolo odvetvie banánov v severnej Európe organizované v týždenných cykloch. Lodná preprava banánov z prístavov Latinskej Ameriky do Európy trvala približne dva týždne. Dovozy banánov do severoeurópskych prístavov boli spravidla týždenné a uskutočňovali sa v súlade s pravidelným harmonogramom dodávok (odôvodnenie 33 napadnutého rozhodnutia). Banány boli zasielané zelené a prichádzali do prístavov zelené. Museli sa nechať dozrieť, aby mohli byť spotrebované (odôvodnenie 34 napadnutého rozhodnutia).

142. Komisia uvádza, že banány boli buď dodávané priamo odberateľom (zelené banány), alebo sa nechali dozrieť a potom sa dodávali približne o týždeň neskôr (žlté banány), čo zodpovedalo skutočnosti, že dozrievanie mohol zabezpečiť odberateľ alebo ho mohol vykonávať dovozca alebo iný subjekt v jeho mene (odôvodnenie 34 napadnutého rozhodnutia).

143. Podľa Komisie spoločnosti Chiquita, Dole a Weichert stanovovali svoje referenčné ceny za svoje značkové banány každý týždeň, v tomto prípade vo štvrtok ráno, a oznámili ich svojim zákazníkom (odôvodnenia 34 a 104 napadnutého rozhodnutia). Pojem „referenčné ceny“ zodpovedal vo všeobecnosti referenčným cenám zelených banánov („zelená ponuka“). Referenčné ceny žltých banánov („žltá ponuka“) sa spravidla skladali zo zelenej ponuky navýšenej o poplatok za dozretie (odôvodnenie 104 napadnutého rozhodnutia), pričom referenčné ceny zelených banánov boli určujúce pre referenčné ceny žltých banánov (odôvodnenie 287 napadnutého rozhodnutia).

144. Referenčné ceny, ktoré účastníci stanovovali každý týždeň, boli významné pre severnú Európu. Spoločnosť Chiquita vyhlásila, že „referenčné ceny pre ,severnú Európu‘ sa vzťahovali na Nemecko (vrátane Rakúska, Švédska, Fínska a Dánska) a na krajiny Beneluxu“ a že pokiaľ sa so spoločnosťou Dole rozprávala o nemeckej „zelenej cene, zahŕňalo to ceny pre ostatné krajiny severnej Európy“ (odôvodnenia 104 a 141 napadnutého rozhodnutia).

145. Dokumenty nájdené počas inšpekcie u spoločnosti Dole preukazujú, že tento podnik mal referenčnú cenu nazvanú cena „severná Európa EÚ15“ a odlišné ceny pre Nórsko, krajiny „severnej Európy EÚ10“, Francúzsko, Taliansko a Spojené kráľovstvo. Spoločnosť Dole vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách uviedla, že táto cena bola nemeckou cenou. Jasne tiež vysvetlila, že jej „zelené predaje sa obvykle zakladali na týždennej cene“ a že „v každom prípade všetci konkurenti vedeli, že referenčné ceny [prerokúvané počas kontaktov pred stanovením cien] zodpovedali trhom [nezverejnená informácia] EÚ15“ (odôvodnenia 104, 142 a 143 napadnutého rozhodnutia).

146. Komisia uvádza, že vo štvrtok poobede a v piatok (alebo neskôr v danom týždni alebo na začiatku nasledujúceho týždňa) dovozcovia banánov prerokúvali ceny banánov so zákazníkmi, pokiaľ transakcie vychádzali z cien prerokúvaných na týždennom základe. Zákazníkmi dovozcov boli obvykle subjekty zaoberajúce sa dozrievaním alebo maloobchodné reťazce. Žltá cena bola cenou dozretých banánov, kým zelená cena bola cenou nedozretých banánov (odôvodnenie 34 napadnutého rozhodnutia).

147. Komisia rovnako vysvetľuje, že existovala určitá úroveň diferenciácie na základe uprednostnenia značky. Pri produkcii banánov sa rozlišovali tri úrovne značiek banánov nazývané „triedy“: banány prvej triedy značky Chiquita, banány druhej triedy značiek Dole a Del Monte a banány tretej triedy (rovnako nazvané „treťotriedne“, ktoré zahŕňali viaceré ďalšie značky banánov). Toto rozdelenie podľa značiek sa odrážalo v stanovení cien banánov, pričom najvyššiu cenu mali banány Chiquita, potom nasledovali banány značiek Dole a Del Monte a treťotriedne banány sa nachádzali v dolnej časti stupnice (odôvodnenie 32 napadnutého rozhodnutia).

148. Podľa Komisie v rámci takto opísaného fungovania trhu s banánmi dochádzalo medzi spoločnosťami Dole a Chiquita k rôznym kontaktom pred stanovením cien, počas ktorých tieto dva podniky rokovali o podmienkach ponuky a dopytu, alebo inak povedané, o faktoroch stanovenia cien, to znamená o faktoroch významných pre stanovenie referenčných cien pre nasledujúci týždeň, a rokovali alebo si prezrádzali vývoj cien a údaje o referenčných cenách pre budúci týždeň pred stanovením týchto referenčných cien (odôvodnenia 148, 182 a 196 napadnutého rozhodnutia).

149. V druhom rade treba poukázať na to, že účastníci konania na podporu výhrady, že neexistovala ani samotná možnosť zosúladenia medzi spoločnosťami Dole a Chiquita, pokiaľ ide o referenčné ceny, a v nadväznosti na túto výhradu konkretizovali spôsoby prevádzky týchto dvoch podnikov.

150. Pokiaľ ide po prvé o spoločnosť Dole, Komisia uvádza, že jej nemecká dcérska spoločnosť DFFE predávala „najmä“ zelené banány nemeckým maloobchodníkom, ktorí mali vlastné kapacity na zabezpečenie dozrievania, a európskym subjektom zaoberajúcim sa dozrievaním (odôvodnenie 12 napadnutého rozhodnutia).

151. Zo spisu a z vyjadrení žalobkýň vyplýva, že predmetom činnosti spoločnosti Dole bol taktiež predaj žltých banánov.

152. Spoločnosť Dole v priebehu správneho konania uviedla teda situáciu maloobchodníkov, ktorí požadovali od spoločnosti DFFE oznámenie žltej ponuky (príloha B 9).

153. Žalobkyne tiež vysvetlili, že spoločnosť Dole vlastnila viaceré dcérske spoločnosti, ktoré sa zaoberali dozrievaním a distribúciou v severnej Európe, a to spoločnosti Kempowski, Saba a VBH. Tieto podniky predávali žlté banány značky Dole, ktoré – pokiaľ ide o spoločnosti Saba a VBH – kupovali zelené najmä od spoločnosti Dole. Okrem toho menšiu časť predaja žltých banánov spoločnosti Dole v roku 2002 v Belgicku a Luxembursku realizovala jej francúzska dcérska spoločnosť.

154. Z údajov, ktoré oznámili žalobkyne, vyplýva, že dcérske spoločnosti Dole predali v roku 2002 žlté banány za 98 177 616 eur, zatiaľ čo spoločnosť Dole predala v roku 2002 čerstvé banány v celkovej sume 198 331 150 eur, ktorá bola upravená na 190 581 150 eur po odpočítaní sumy banánov nakúpených od ďalších subjektov, ktorým je napadnuté rozhodnutie určené (odôvodnenia 451 až 453 napadnutého rozhodnutia).

155. Spoločnosti Saba a VBH predali v severnej Európe v roku 2002 banány za 64,4 a 13,9 milióna eur, z toho 29,4 a 8,3 milióna eur zodpovedalo banánom značky Dole. Dcérska spoločnosť Kempowski, ktorá svoje banány kupovala od spoločnosti Cobana a nie od spoločnosti Dole, predala v severnej Európe v roku 2002 banány za 16,8 milióna eur, z toho približne 2,9 milióna eur bolo za banány značky Dole. Celková suma za banány značky Dole, ktoré predali v severnej Európe v roku 2002 dcérske spoločnosti Dole, pôsobiace ako subjekty zaoberajúce sa dozrievaním, je 40,6 milióna eur, teda necelá polovica hodnoty, za ktorú predala zelené banány spoločnosť DFEE a ktorá bola v priebehu správneho konania odhadnutá na 99 451 555 eur a neskôr v rámci tohto konania na 98 997 663 eur.

156. Okrem toho je potrebné konštatovať, že medzi výhrady, ktoré uvádzajú žalobkyne vo vzťahu k tomu, že Komisia stanovila hodnotu predaja na účely výpočtu sumy pokuty, patrí práve význam množstva žltých banánov, ktoré predala spoločnosť Dole.

157. Z vyššie uvedených konštatovaní vyplýva, že podľa vlastného odôvodnenia, ktoré žalobkyne uviedli v súvislosti s kontrolou spoločnosti Atlanta spoločnosťou Chiquita, spoločnosť Dole predávala žlté banány maloobchodníkom, pričom nemala vlastné kapacity na zabezpečenie dozrievania, a na uvedenom predaji mala skutočný záujem. Hoci dokumenty, ktoré predložili žalobkyne na pojednávaní, svedčia o konkrétnej forme prepojenia spoločnosti Atlanta na spoločnosť Chiquita pred rokom 2003, v priebehu ktorého táto posledná uvedená spoločnosť zvýšila svoju pôvodnú účasť, ktorá bola iba 5 %, aby oficiálne získala kontrolu nad predmetným subjektom zaoberajúcim sa dozrievaním, postavenie dcérskych spoločností Kempowski, Saba, VBH a Dole France počas celého obdobia porušovania je úplne jednoznačné, keďže ho žalobkyne úplne pripustili.

158. Pokiaľ ide po druhé o spoločnosť Chiquita, zo spisu vyplýva, že podľa vlastnej formulácie, ktorú žalobkyne použili v bode 31 žaloby, môže výraz „referenčné ceny znamenať zelené alebo žlté referenčné ceny“.

159. Komisia na pojednávaní predložila vnútorné správy o cenách spoločnosti Chiquita nazvané „aktualizácia európskej ceny“.

160. Tieto správy obsahujú za každý týždeň kalendárneho roka tabuľky, ktoré uvádzajú jednak množstvá dovezených banánov spoločnosti Chiquita, súhrnné množstvá dovezených banánov jej konkurentov a podnikov obchodujúcich s banánmi, a ďalej ceny spoločnosti Chiquita, ako aj ceny jej konkurentov. Tieto tabuľky umožňujú tiež porovnania s údajmi uplynulého týždňa a rovnakého týždňa predchádzajúceho roka.

161. Pokiaľ ide o ceny spoločnosti Chiquita, správy sústavne obsahujú poznámku „Nemecko (Euro) Žltá“, za ktorou nasleduje cena, a ďalej v rovnakom riadku údaj o ďalšej cene nižšej o 2 eurá, ktorá zodpovedá „európskej cene“, čo je formulácia, ktorá nasleduje po zázname odkazujúcom na nemeckú marku s uvedením rozdielu 4 nemeckých mariek (DEM) medzi oboma cenami.

162. K týmto správam sú často pripojené interné e-mailové správy, ktoré preberajú podstatné informácie a najmä vyššie uvedenú „zelenú cenu“ a „žltú cenu“ spoločnosti Chiquita pre každý týždeň, pričom druhá z nich je sústavne o 2 eurá vyššia ako prvá.

163. Tieto dokumenty vysvetľujú vyhlásenie spoločnosti Chiquita, že „zelená referenčná cena je zhruba o 2 eurá nižšia ako žltá referenčná cena“, a tým aj prevoditeľnosť uvedených cien.

164. Vo vyhlásení č. 1 spoločnosti Chiquita sa uvádza:

„Každý štvrtok ráno spoločnosť Chiquita interne stanovila svoju zelenú referenčnú cenu pre nasledujúci týždeň. Len zriedka boli cenníková cena skutočnou cenou, ktorú spoločnosť Chiquita požadovala od zákazníkov. Referenčné ceny sú hrubými cenami bez zliav a rabatov. Na základe tohto interného rozhodnutia zodpovední vnútroštátni zamestnanci spoločnosti Chiquita informovali svojich zákazníkov o ponuke pre nasledujúci týždeň.“

165. Je potrebné poukázať na to, že spoločnosť Chiquita počas správneho konania vyhlásila, že „v Európe sa ovocie distribuuje buď veľkoodberateľom zaoberajúcim sa dozrievaním, akým je spoločnosť Atlanta (Nemecko), alebo priamo maloobchodníkom (ktorí si sami zabezpečujú dozrievanie)“. Pokiaľ ide konkrétne o jej pôsobenie v Nemecku, spoločnosť Chiquita uviedla, že predáva banány spoločnosti Atlanta, veľkoodberateľom a priamo maloobchodníkom, pričom spresnila, že v posledných rokoch začala priebežne uzatvárať zmluvy s maloobchodníkmi.

166. Je teda zrejmé, že zelené banány sa nepredávali len spoločnosti Atlanta, ktorá je veľkoodberateľom zaoberajúcim sa dozrievaním, s ktorým bola spoločnosť Chiquita úzko prepojená, a že spoločnosti Dole a Chiquita mali spoločných zákazníkov.

167. E-mail, ktorý poslal pán B. pánovi P. (obaja boli manažérmi spoločnosti Chiquita) 30. apríla 2001, uvedený v odôvodnení 107 napadnutého rozhodnutia, potvrdzuje, že spoločnosť Chiquita predávala zelené banány. Tento e-mail znie takto:

„Je preukázané, že len čo [spoločnosti Dole/Del Monte/Tuca] dosiahnu cenu 36,00 DEM, budú sa ich zákazníci (maloobchodníci) brániť, keďže na tejto úrovni ponuky musí spotrebiteľská cena prekročiť hranicu 3,00 DEM/kg. Je úplne nepochybné, že tento ,jav‘ nás na určitý čas ovplyvní. To znamená, že naša najvyššia ponuka bude 40,00 DEM (zelená ponuka).“

168. Výslovné znenie vyššie uvedeného e-mailu dokazuje, že zelená cena spoločnosti Chiquita nebola na rozdiel od tvrdení žalobkýň iba teoretickým pojmom určeným na interné uľahčenie porovnania s konkurenčnými ponukami.

169. Vlastné vyhlásenia spoločnosti Dole potvrdzujú skutočnosť, že spoločnosť Chiquita mala zelenú ponuku svojich banánov.

170. V žalobe sa teda uvádza, že spoločnosť Saba, ktorá je švédskou dcérskou spoločnosťou Dole a pôsobí ako distribútor zaoberajúci sa dozrievaním, sa zásobovala zelenými banánmi od rôznych dovozcov, vrátane spoločnosti Chiquita.

171. Spoločnosť Dole vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách kritizovala Komisiu za to, ako definovala jej podielu na trhu z dôvodu, že zohľadnila predaj žltých banánov, zatiaľ čo vyšetrovanie sa týkalo dovozu zelených banánov. Spoločnosť Dole dodala, že problém dvojitého započítania sa netýkal iba jej situácie, a zdôraznila, že „Chiquita predávala zelené banány svojim zákazníkom, maloobchodníkom a veľkoodberateľom, ako aj žlté banány, ktoré sa distribuovali prostredníctvom jej sietí subjektov zaoberajúcich sa dozrievaním v Beneluxe, Nemecku a Rakúsku“.

172. Toto vyhlásenie, v ktorom sa predaj zelených banánov spoločnosťou Chiquita stavia na rovnakú úroveň ako predaj žltých banánov, dokazuje taktiež, že distribúciu žltých banánov spoločnosti Chiquita nemožno zúžiť iba na účasť spoločnosti Atlanta.

173. V tejto súvislosti treba poukázať na to, že spoločnosť Chiquita bola najväčším dodávateľom banánov v Európe (odôvodnenie 8 napadnutého rozhodnutia) a že celková suma jej predaja čerstvých banánov v roku 2001 dosiahla 347 631 700 eur (odôvodnenia 451 až 453 napadnutého rozhodnutia).

174. Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že akýkoľvek prístup k trhu zužujúci činnosti spoločností Dole a Chiquita iba na jednu predajnú činnosť – v prípade jednej spoločnosti predaj zelených banánov a v prípade druhej spoločnosti predaj žltých banánov – s výlučným vzťahom medzi spoločnosťami Chiquita a Atlanta, je nedôvodný.

175. Spoločnosť Dole, ako aj spoločnosť Chiquita predávali jednak zelené banány subjektom zaoberajúcim sa dozrievaním a maloobchodníkom, ktorí si sami zabezpečovali dozrievanie ovocia, a jednak žlté banány prostredníctvom dcérskych spoločností a prepojenej spoločnosti, alebo pokiaľ ide ďalej o spoločnosť Chiquita, zabezpečením dozrievania za pomoci externých subjektov zaoberajúcich sa dozrievaním na tento účel.

176. Výňatok z ekonomickej štúdie z 10. apríla 2007, ktorú predložila spoločnosť Dole, potvrdzuje, že jednotlivé subjekty na trhu s banánmi uzatvárajú medzi sebou rôznorodé zmluvné dohody, pričom uvádza, že „niekedy dovozcovia predávajú zelené banány priamo supermarketom, ktoré následne platia poplatok subjektom zaoberajúcim sa dozrievaním za poskytnutú službu“, že „v iných prípadoch subjekty zaoberajúce sa dozrievaním kupujú zelené banány od dovozcov banánov a rokujú s distribútormi na svoj vlastný účet“, a že „hoci niektorí dovozcovia majú svoje vlastné subjekty zaoberajúce sa dozrievaním, iní sa obracajú na tretie osoby, aby nechali ich výrobky dozrieť“. Spoločnosť Chiquita tiež konkrétne uviedla, že dovozcovia niekedy sami nechávajú ovocie dozrieť a „predávajú žlté“ a že niektorí maloobchodníci majú svoje vlastné dozrievacie strediská a „kupujú zelené“.

177. Je teda zrejmé, ako správne tvrdí Komisia, že odkaz dovozcu na žltú alebo zelenú cenu závisí jednoducho od spôsobu, akým zabezpečuje predaj banánov: ak ich pred áva zelené subjektom zaoberajúcim sa dozrievaním alebo maloobchodníkom, ktorí si sami zabezpečujú dozrievanie ovocia, oznámi zelenú referenčnú cenu; ak sám zabezpečuje dozrievanie za pomoci externého subjektu zoberajúceho sa dozrievaním alebo to robí v zariadeniach svojich dcérskych spoločností alebo podobných spoločností a ďalej ich dozreté predáva maloobchodníkom, použije žltú referenčnú cenu.

178. Po tretie je potrebné zdôrazniť, že všetky vyššie uvedené činnosti spadajú do jediného časového „rámca“, ktorý spoločnosti Dole a Chiquita takmer rovnako opísali v priebehu správneho konania.

179. Spoločnosti Dole a Chiquita opisujú časovú postupnosť predaja banánov, ktorá zodpovedá trojtýždňovému cyklu, ktorý sa člení takto:

– štvrtok ráno prvého týždňa: dovozcovia stanovujú referenčné ceny svojich banánov a oznamujú ich svojim zákazníkom,

– štvrtok popoludní prvého týždňa až do konca tohto týždňa, ba až do pondelka druhého týždňa: dovozcovia rokujú s odberateľmi o transakčných cenách,

– pondelok druhého týždňa (niekedy koniec prvého týždňa): lode prichádzajú do európskych prístavov, banány sa vykladajú a prepravujú sa do dozrievacích stredísk,

– začiatok tretieho týždňa (niekedy koniec druhého týždňa): dozreté banány sú uvedené na trh na účely spotreby.

180. Tento harmonogram sa zhoduje s konštatovaním Komisie v odôvodnení 34 napadnutého rozhodnutia, že banány boli buď dodávané priamo odberateľom (zelené banány), alebo sa nechali dozrieť a potom sa dodávali približne o týždeň neskôr (žlté banány), čo je formulácia, ktorá zahŕňa distribučný proces, a zdôrazňuje, že dobu dozrievania v prípade všetkých banánov nemožno jednoducho skrátiť.

181. Žalobkyne v bode 34 žaloby preberajú vyššie uvedené časový „rámec“ a uvádzajú, že „trh s banánmi“ sa tradične riadil vopred stanoveným týždňovým harmonogramom, ktorý bol veľmi prísny, pokiaľ ide o spôsob a čas priebehu rokovaní medzi „dovozcami a ich zákazníkmi“. Okrem toho všeobecného údaju, ktorý sa týka fungovania jednotného trhu a zahŕňa všetkých dovozcov, uviedli žalobkyne objektívny a naliehavý dôvod pre stanovenie takého kalendára, a to skutočnosť, že banány sú výrobkom podliehajúcim rýchlej skaze, čo znamená, že transakčná cena bola stanovená rýchlo na účely účinnej likvidácie zásob banánov dovezených každý týždeň.

182. Je potrebné zdôrazniť, že práve v rámci takto opísaného trojtýždenného cyklu sa prostredníctvom dcérskych spoločností alebo prepojenej spoločnosti, ktoré sa zaoberali dozrievaním a distribúciou, predávali žlté banány značiek Dole a Chiquita za žltú referenčnú cenu oznámenú maloobchodníkom vo štvrtok ráno druhého týždňa.

183. Ako vyplýva z vyhlásenia spoločnosti Chiquita uvedeného v prílohe C 5 repliky o transakciách uskutočnených v niektorých severských krajinách a z obsahu e-mailu, ktorý poslal zamestnanec spoločnosti Atlanta 2. januára 2003 zamestnancovi spoločnosti Chiquita, táto žltá referenčná cena bola stanovená, kým banány dozrievali, teda v priebehu druhého týždňa, a banány sa maloobchodníkom dodávali žlté nasledujúci týždeň, teda začiatkom tretieho týždňa.

184. Podľa vlastných vyhlásení spoločnosti Dole časový „rámec“ distribúcie žltých banánov spoločnosťami Saba a VBH zodpovedal časovému rámcu spoločnosti Atlanta (príloha B 9) s tým, že vo štvrtok druhého týždňa bola zákazníkom oznámená žltá cena v prípade ovocia, ktoré dozrievalo a bolo nakúpené zelené v predchádzajúcom týždni, a žlté banány boli maloobchodníkom dodané začiatkom nasledujúceho týždňa.

185. V treťom rade treba poznamenať, že usporiadanie trhu, ktorý sa vyznačuje tým, že spoločnosti Dole a Chiquita súčasne a súbežne predávajú zelené a žlté banány, je v súlade so záverom Komisie o existencii protiprávneho zosúladenia týchto dvoch podnikov.

186. V tejto súvislosti treba vyhlásenia spoločností Dole a Chiquita a listinné dôkazy týkajúce sa činnosti týchto podnikov posúdiť vo vzťahu k dvom skutočnostiam.

187. Zo spisu po prvé vyplýva, že spoločnosti Dole a Chiquita v priebehu svojich rôznych kontaktov pred stanovením cien rokovali o podmienkach ponuky a dopytu, alebo inak povedané, o faktoroch stanovenia cien, to znamená o faktoroch významných pre stanovenie referenčných cien pre nasledujúci týždeň, a rokovali alebo si prezrádzali vývoj cien a údaje o referenčných cenách pre nasledujúci týždeň pred stanovením týchto referenčných cien (odôvodnenia 148, 182 a 196 napadnutého rozhodnutia).

188. Spoločnosť Chiquita vo svojom ústnom vyhlásení č. 28, ktoré opisuje jej kontakty so spoločnosťou Dole, uviedla, že „spoločnosti Chiquita a Dole odkazovali na európske ceny, t. j. na nemeckú ‚oficiálnu cenu‘ za zelené banány“. Je potrebné pripomenúť, že vnútorné správy spoločnosti Chiquita o cenách sústavne obsahujú poznámku „Nemecko (Euro) Žltá“, za ktorou nasleduje cena, a ďalej v rovnakom riadku údaj o ďalšej cene nižšej o dve eurá, ktorá zodpovedá európskej cene, teda zelenej cene spoločnosti Chiquita.

189. Spoločnosť Chiquita dodala, že pokiaľ sa so spoločnosťou Dole rozprávala o nemeckej „zelenej cene, zahŕňalo to ceny pre ostatné krajiny severnej Európy“.

190. Komisia zdôrazňuje, že dokumenty nájdené počas inšpekcie u spoločnosti Dole preukazujú, že mala cenu „severná Európa EÚ15“, ktorú tento podnik opísal ako nemeckú cenu, či nie je v rozpore s vysvetlením, ktoré podala spoločnosť Chiquita (odôvodnenie 143 napadnutého rozhodnutia). Spoločnosť Dole v odpovedi na žiadosť o informácie uvádza, že „v každom prípade všetci konkurenti vedeli, že referenčné ceny [prerokúvané počas kontaktov pred stanovením cien] zodpovedali trhom [nezverejnená informácia] EÚ15“ (odôvodnenie 143 napadnutého rozhodnutia).

191. Spoločnosť Dole, ktorej bola v rámci žiadosti o informácie položená otázka o cenách, o ktorých spoločnosti Dole a Chiquita rokovali alebo ktoré prezrádzali v rámci „kontaktov pred stanovením cien“, odpovedala, že „referenčná cena sa týkala trhov severnej Európy EÚ15“.

192. Je potrebné pripomenúť, že spoločnosť Dole na strane 130 svojej odpovede na oznámenie o výhradách uviedla, že „pán [H.] vysvetlil, že on a pán [B.] mohli občas povedať, že očakávali vzostup cien o jedno euro alebo o 50 centov, ale [že] nikdy neexistovala nijaká dohoda o zvýšení cien“, a že „muži si nanajvýš vymieňali svoje osobné názory na spôsob, akým sa mohli vyvíjať referenčné ceny spoločností Chiquita a Dole“ (odôvodnenia 158 a 170 napadnutého rozhodnutia, poznámka pod čiarou č. 217).

193. Pokiaľ ide o rokovania o orientačných referenčných cenách alebo o vývoji cien, spoločnosť Dole sa sama domnieva, že k tomu „došlo približne na polovici rokovaní so spoločnosťou Chiquita v stredu poobede“ (odôvodnenie 153 napadnutého rozhodnutia).

194. Vyhlásenia spoločností Dole a Chiquita, ako aj zistenia Komisie, svedčia o tom, že oba podniky za dokonalého vzájomného porozumenia komunikovali o cenách zelených banánov pre severnú Európu.

195. Je potrebné konštatovať, že žalobkyne nespochybňujú dvojstranné kontakty, ani zistenia Komisie, ale snažia sa znížiť význam vytýkaných kontaktov iba na obyčajné klebety o celkových trhových podmienkach, ktoré spadali do rámca nepretržitej výmeny informácií medzi subjektmi uvedeného trhu označovanej bežne ako „rádio banán“.

196. Taký obsah dvojstranných kontaktov, aký spoločnosť Dole sama uviedla, nie je však zlučiteľný s týmto prístupom žalobkýň, ani s prístupom k trhu s banánmi, ktorý sa vyznačoval delením a nesúladom činností spoločností Dole a Chiquita.

197. Zo spisu po druhé vyplýva, že referenčná cena zelených banánov je určujúca pre cenu žltých banánov.

198. Ako vyplýva z bodov 157 až 161 vyššie, preskúmanie vnútorných správ spoločnosti Chiquita o cenách preukazuje, že žltá cena zodpovedá zelenej ponuke navýšenej o poplatok za dozretie vo výške dve eurá.

199. Spoločnosť Dole jasne pripustila a vysvetlila súvislosť medzi cenou zelených banánov a cenou žltých banánov.

200. Spoločnosť Dole počas správneho konania po prvé uviedla (príloha B 9), že zelená nákupná cena bola základom pre stanovenie ceny žltých banánov, ktoré predávali spoločnosti Saba, Kempowski a jej francúzska dcérska spoločnosť. V rámci opisu činnosti tejto poslednej uvedenej spoločnosti spoločnosť Dole tiež vysvetlila, že zelené nákupné ceny slúžili na prípravu žltých referenčných cien, ktoré boli následne zaslané zákazníkom e-mailami, faxom alebo oznámené telefonicky.

201. Spoločnosť Dole vysvetlila, že jej belgická dcérska spoločnosť VBH oznamovala určitým zákazníkom (Metro, Delhaize, Carrefour) svoju týždennú cenu za banány dodávané žlté, to znamená cenu, ktorá bola založená na zelenej referenčnej cene oznámenej spoločnosťou DFFE, zvýšenej o sumu špecifikovanú v zmluve, ktorú uzatvorila spoločnosť VBH so svojím zákazníkom. Spoločnosť Dole uviedla, že „táto žltá cena zahŕňa dozrievanie, dodanie [a] distribúciu, vreckovanie a ďalšie špecifikácie výrobku, ktoré môže požadovať každý zákazník“, a že „cena sa teda mení v závislosti od týždennej zelenej ceny a navýšení“. Spoločnosť Dole ďalej konkrétne uviedla, že „zmluvy s maloobchodníkmi… obsahujú vzorec pre výpočet ceny (t. j. žltá cena = zelená cena oznámená spoločnosťou DFFE + navýšenia z dôvodu špecifikácií výrobku a nákladov na logistiku – zľavy)“.

202. Žalobkyne najprv v žalobe tvrdili, že dcérske spoločnosti Dole stanovovali cenu žltých banánov bez „akéhokoľvek odkazu na zelenú ponuku“, ale v replike uviedli (poznámka pod čiarou č. 5), že aj keď je pravdou, že spoločnosť VBH stanovovala svoje ceny pre troch zákazníkov spôsobom opísaným v predchádzajúcom bode, robila tak až „po“ skončení údajného porušovania. Spoločnosť VBH uplatňovala tento spôsob stanovenia cien najmä u spoločností Delhaize a Carrefour v rokoch 2004 a 2005 a u spoločnosti Metro v rokoch 2004 až 2006. Žalobkyne tvrdili, že tieto zmluvy boli uvedené v odpovedi na žiadosť Komisie o informácie z 10. februára 2006, ktorá zahŕňala obdobie nazvané „Od roku 2000 po súčasnosť“. Keď sa Komisia v napadnutom rozhodnutí rozhodla obmedziť zistenie porušenia na obdobie rokov 2000 – 2002, neoverila, či sa poskytnuté informácie týkali tohto obdobia.

203. Je potrebné konštatovať, že preskúmanie príloh vyjadrenia k žalobe neprinieslo žiadnu indíciu, ktorá by odôvodnila tvrdenia žalobkýň o uplatnení ratione temporis spôsobu stanovenia predmetných cien. Žalobkyne navyše nepredložili žiadny konkrétny a objektívny dôkaz, ktorý by preukázal pravdivosť ich tvrdení a ani údajov o spôsobe, akým spoločnosť VBH stanovovala svoje ceny v období od roku 2000 do roku 2002. Bolo jasné, že v žiadosti Komisie o informácie z 10. februára 2006 začínalo uvedené obdobie od 1. januára 2000. Keďže odpoveď spoločnosti Dole neposkytuje žiadne obmedzujúce spresnenie, pokiaľ ide o dátum začatia uplatňovania spôsobu stanovenia predmetných cien v zmluvách zaväzujúcich spoločnosť VBH voči jej zákazníkom Metro, Delhazie a Carrefour, nemožno nijako vylúčiť skutočnosť, že táto odpoveď môže zahŕňať celé uvedené obdobie, vrátane obdobia od roku 2000 do roku 2002.

204. V každom prípade, bez ohľadu na otázku časového charakteru, tieto vyhlásenia, ktoré spoločnosť Dole urobila v priebehu správneho konania, potvrdzujú vyhlásenia spoločnosti Chiquita a údaje, ktoré v žalobe poskytli samy žalobkyne, o spojitosti medzi cenami zelených a žltých banánov, pričom tieto posledné uvedené pojmy boli na trhu známe pred, počas i po období porušovania uvedenom v napadnutom rozhodnutí.

205. Žalobkyne totiž v žalobe (bod 41) vysvetľujú, že spoločnosť DFFE predávala zelené banány na základe dohôd prerokúvaných na týždennom základe alebo dohôd o dlhodobom zásobovaní, uplatňujúcich vzorec s pevnou cenou, nazvaných „zmluvy Aldi plus“. Pokiaľ ide o uvedené zmluvy, žalobkyne uvádzajú, že „aj keď sa tieto dohody týkajú predaja zelených banánov subjektom zaoberajúcim sa dozrievaním a distribúciou, ceny boli založené na nákupnej cene stanovenej spoločnosťou Aldi za žlté banány, ktorá bola prepočítaná na cenu zodpovedajúcu zeleným banánom“, a že „tento prepočet bol vykonaný tak, že od (žltej) ceny spoločnosti Aldi sa odpočítali štandardné náklady vo výške 3,07 eura na kartón, ktoré predstavovali náklady na dopravu (zelených) banánov z prístavu do dozrievacieho strediska, náklady na dozretie, náklady na balenie a náklady na dopravu z dozrievacieho zariadenia do distribučného centra spoločnosti Aldi“.

206. V tejto súvislosti treba poznamenať, že žalobkyne tvrdia, že rozhodujúcou zložkou skutočnej ceny banánov v severnej Európe bola ponuka spoločnosti Aldi, teda veľmi významného maloobchodníka na nemeckom trhu, najväčšom trhu severnej Európy, ktorý odoberal iba neznačkové žlté banány. Žalobkyne v bode 47 žaloby tvrdia, že „,cena Aldi‘ za žlté banány slúžila ako referenčná cena pre všetkých odberateľov banánov, či už zelených alebo žltých, v severnej Európe“. Žalobkyne teda tvrdia, že žltá „cena Aldi“ slúžila ako referenčná cena pre predaj zelených banánov.

207. Napokon je potrebné uviesť, že žalobkyne v rámci argumentácie týkajúcej sa potreby rozlišovania medzi zelenými a žltými banánmi, ktorou podporujú výhradu založenú na nezlučiteľnosti prevádzkových režimov spoločností Dole a Chiquita s vytýkaním zosúladením, poukázali na nezávislosť spoločností Saba, Kempowski, VBH a Dole France pri stanovovaní ich cenovej politiky.

208. Toto tvrdenie je irelevantné v tom zmysle, že Komisia konštatovala, že článok 81 ES porušila spoločnosť Dole, teda zastrešujúca materská spoločnosť skupiny Dole, a že aj keď tento podnik tvrdil, že nedošlo k žiadnemu protisúťažnému správaniu, v rámci tohto konania naopak nespochybnil svoju zodpovednosť ako materská spoločnosť skupiny Dole.

209. Žalobkyne sa okrem toho uspokojili iba s poskytnutím vyhlásení riaditeľov spoločností Kempowski a Saba, ktoré potvrdzujú nezávislosť týchto posledných uvedených spoločností, pričom uznávajú ich postavenie výlučných dcérskych spoločností Dole, od 1. januára 2005 v prípade druhej spoločnosti.

210. Je potrebné zdôrazniť, že spoločnosť Dole počas správneho konania uviedla (príloha B 9), že všetky predaje Dole spoločnosti Saba riadila obchodná skupina spoločnosti Dole pre severnú Európu, t. j. spoločnosť DFFE, nezávisle vo vzťahu k členom predstavenstva spoločnosti Dole v rámci spoločnosti Saba. Dole tiež uviedla, že spoločnosť VBH odoberala banány od spoločnosti DFFE a že DFFE každý štvrtok oznamovala spoločnosti VBH svoju zelenú cenu (alebo referenčnú cenu spoločnosti Dole) pre nasledujúci týždeň. Podľa spoločnosti Dole nezohrávala spoločnosť VBH žiadnu úlohu pri stanovení alebo úprave zelenej ceny, keďže nepôsobila ako dovozca, ale iba ako subjekt zaoberajúci sa dozrievaním a distribúciou.

211. V každom prípade údajná nezávislosť dcérskych spoločností Dole nie je spôsobilá spochybniť skutočnosť, že cena zelených banánov bola základom pre cenu žltých banánov.

212. Žalobkyne ďalej na pojednávaní uviedli, že referenčné ceny spoločnosti Dole za zelené banány stanovené vo štvrtok prvého týždňa odrážali predpokladané podmienky maloobchodného trhu v treťom týždni, pričom treba pripomenúť, že po dozretí ovocia v priebehu druhého týždňa sa žlté banány dodávali maloobchodníkom začiatkom tretieho týždňa.

213. Túto poslednú pripomienku treba dať napokon do súvislosti s takým obsahom kontaktov spoločností Dole a Chiquita pred stanovením cien, aký uviedli tieto podniky.

214. Spoločnosť Chiquita predovšetkým uviedla, že so spoločnosťou Dole hodnotila „predaj a ďalšie cenové faktory relevantné pre stanovenie ceny pre nasledujúci týždeň“, pričom sa spoločnosti Chiquita a Dole vzájomne informovali „o podmienkach ich maloobchodného predaja, teda žltého predaja“ (odôvodnenie 149 napadnutého rozhodnutia).

215. Spoločnosť Dole potvrdila, že jej kontakty so spoločnosťou Chiquita sa týkali „trhových podmienok“ a že hodnotenia situácie na trhu zahŕňali najmä „žlté zásoby u subjektov z aoberajúcich sa dozrievaním“ (odôvodnenie 152 napadnutého rozhodnutia).

216. Treba poukázať na to, že pokiaľ ide o jej kontakty so spoločnosťou Weichert, o ktorej sa netvrdí, že predávala výlučne žlté banány, spoločnosť Dole uviedla, že v stredu poobede sa konalo rokovanie o tom, ako ona a spoločnosť Weichert „vnímali trh v priebehu aktuálneho týždňa a ako si mysleli, že sa trh môže vyvíjať v priebehu nasledujúceho týždňa“. Spoločnosť Dole dodala, že „očakávaný trhový dopyt bol odhadovaný v rámci diskusie o trhovej situácii ([to znamená o otázke], či v prístavoch existovali skôr vytvorené zásoby prebytočných dovozov alebo či si supermarkety z dôvodu klesajúceho dopytu spotrebiteľov neobjednávali zásoby žltých banánov od subjektov zaoberajúcich sa dozrievaním)“ (odôvodnenie 183 napadnutého rozhodnutia a odpoveď spoločnosti Dole na žiadosť o informácie z 30. marca 2006).

217. Úvahy, ktoré sú uvedené vyššie, preukazujú relevantnosť zistenia, že medzi spoločnosťami Dole a Chiquita došlo k zosúladeniu s cieľom stanoviť v priebehu prvého týždňa cenu zelených banánov, ktorá bola oznámená subjektom zaoberajúcim sa dozrievaním a distribúciou a maloobchodníkom, ktorí si sami zabezpečovali dozrievanie ovocia, a ktorá predstavovala základ ceny žltých banánov oznámenej maloobchodníkom v prvom alebo druhom týždni podľa spôsobu distribúcie ovocia, ktoré bolo dodávané začiatkom tretieho týždňa.

218. V štvrtom rade oba hlavné dokumenty, ktoré žalobkyne uvádzajú na podporu tvrdenia, že spoločnosti Chiquita a Dole stanovovali referenčné ceny pre odlišné výrobky, odlišných zákazníkov a odlišné týždne trojtýždňového cyklu trhu s banánmi, je potrebné, ako bolo vysvetlené vyššie, zaradiť a posúdiť v rámci fungovania trhu s banánmi.

219. Po prvé, žalobkyne uvádzajú vyhlásenie spoločnosti Chiquita, ktoré je pripojené k replike a týka sa jej cenovej politiky v niektorých severských krajinách, v ktorom sa uvádza, že „vo všeobecnosti sa rozhodnutia o stanovení cien pre týždeň B prijímajú v týždni A, to znamená, že ovocie predané vo štvrtok sa dodá nasledujúci týždeň“, a že „teda ovocie už dozrieva, keď prebiehajú rokovania so zákazníkmi“.

220. Žalobkyne ďalej odkazujú na obsah e-mailu, ktorý poslal zamestnanec spoločnosti Atlanta 2. januára 2003 zamestnancovi spoločnosti Chiquita a ktorý znie takto:

„Hoci si uvedomujem, že spoločnosť Chiquita v priebehu posledných dvoch týždňov vždy nasledovala cenu stanovenú spoločnosťou Dole (a to smerom nadol), v tomto prípade by odporúčanie spoločnosti Dole nemohlo a nemalo byť nasledované. Cena stanovená spoločnosťou Chiquita je totiž žltou referenciou, ktoré sa uplatňuje na pondelňajšie dodávky nasledujúceho týždňa. Referenčná cena spoločnosti Dole, ktorá sa dnes ráno spočiatku zvýšila o 0,5 eura, je naopak zelenou referenciou, ktorá sa stane žltou až o dva týždne a nie skôr.“

221. Skúmanie celého obsahu správy dokazuje, že táto správa sa vzťahuje na zmenu žltej referenčnej ceny banánov značky Chiquita už oznámenej zákazníkom, ktoré distribuuje spoločnosť Atlanta, po zvýšení referenčnej ceny zelených banánov spoločnosti Dole, ku ktorému došlo ráno v ten istý deň, keď bola uvedená správa poslaná, teda vo štvrtok 2. januára 2003. Tento dátum nasleduje bezprostredne po období porušovania a uvedená správa, v ktorej sa uvádzajú aj cenové pohyby v dvoch posledných týždňoch roku 2002, je teda naďalej relevantná pre pochopenie fungovania dotknutého trhu.

222. Ako bolo vysvetlené v bodoch 182 až 184 vyššie, oba predmetné dokumenty sa týkajú jedného z variantov predaja banánov, a to modelového prípadu, keď dovozca predáva svoje zelené banány dcérskej spoločnosti alebo prepojenej spoločnosti zaoberajúcej sa dozrievaním a distribúciou, ktorá na základe žltej referenčnej ceny stanovenej vo štvrtok druhého týždňa, kým ovocie dozrieva, ďalej predáva tieto banány maloobchodníkom ako žlté začiatkom tretieho týždňa.

223. Na rozdiel od tvrdení žalobkýň táto situácia nepredstavuje týždňový časový odstup v procese uvádzania banánov spoločností Dole a Chiquita na trh, ktorý by viedol k odstráneniu súladu medzi činnosťami týchto podnikov nezlučiteľnému s protiprávnym zosúladením, ktoré sa im vytýka.

224. Vyššie uvedená situácia totiž nevyhnutne spadá do jediného časového „rámca“, ktorý žalobkyne samy opísali a uviedli v bode 179 vyššie.

225. V predmetnom e-maile sa uvádza zvýšenie žltej referenčnej ceny banánov značky Chiquita distribuovaných spoločnosťou Atlanta, stanovenej a oznámenej vo štvrtok druhého týždňa v prípade ovocia, u ktorého prebieha dozrievanie a ktoré prišlo v pondelok druhého týždňa zelené a má byť dodané žlté začiatkom tretieho týždňa, v nadväznosti na zvýšenie referenčnej ceny zelených banánov spoločnosti Dole, stanovenej a oznámenej v ten istý štvrtok druhého týždňa v prípade ovocia, ktoré sa práve prepravuje, má prísť v pondelok tretieho týždňa a má byť dodané žlté o dva týždne neskôr začiatkom štvrtého týždňa.

226. Túto situáciu netreba posudzovať jednotlivo, ale treba ju zaradiť do rámca nepretržite fungujúceho trhu s dovážanými zelenými banánmi, ktoré prichádzali do severoeurópskych prístavov začiatkom každého týždňa a ktoré dovážali spoločnosti Chiquita a Dole, s banánmi následne umiestnenými do dozrievacích stredísk počas rovnakej doby približne siedmich dní a ďalej uvedením žltých banánov značiek Dole a Chiquita na trh. Banány značky Dole, ako aj banány značky Chiquita boli najprv zelené, než po dozretí zožltli, a boli pre konečných spotrebiteľov počas celého roka vystavené v rovnakých regáloch supermarketov alebo iných maloobchodných predajcov, a to podľa toho istého časového rámca.

227. Žlté banány spoločnosti Chiquita uvedené v e-maile zamestnanca spoločnosti Atlanta boli teda súčasťou dovezených zel