ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Ak by Všeobecný súd posudzoval selektívnosť opatrení v súlade s kritériami vyplývajúcimi z citovaného rozsudku, musel by sa zaoberať (i) všeobecným referenčným rámcom, do ktorého patria poplatky odvádzané spoločnosťou Fred Olsen za užívanie prístavnej infraštruktúry Puerto de las Nieves (Španielsko), to znamená systémom poplatkov platným pre všetky prístavy Kanárskych ostrovov a upraveným vnútroštátnym právom; (ii) otázkou, či situácia spoločnosti Fred Olsen je alebo nie je vzhľadom na preskúmavané opatrenie porovnateľná so situáciou iných subjektov, ktoré využívajú uvedenú infraštruktúru, vrátane spoločnosti Naviera Armas, a (iii) možnou diskrimináciou pri odvádzaní poplatkov.
3.

V prípade kladnej odpovede na druhú otázku: Možno v prípade uplatnenia článku 212a Colného kódexu na prípad vzniku colného dlhu podľa článku 204 ods. 1 Colného kódexu z dôvodu prekročenia lehoty podľa článku 49 ods. 1 Colného kódexu predložiť faktúru súvisiacu so záväzkom a osvedčenie o vývozných záväzkoch v zmysle článku 3 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia č. 1238/2013 a článku 2 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia č. 1239/2013 aj v rámci lehoty stanovenej colnými orgánmi podľa článku 53 ods. 1 Colného kódexu?
1.

Bránia články 4 a 13 smernice 2008/98/ES ( 1 ) spolu s odôvodnením 6, 8, 28 a 31 tejto smernice vnútroštátnym primárnym právnym predpisom a súvisiacim sekundárnym vykonávacím právnym predpisom – ako je článok 35 ods. 1 zákonného dekrétu č. 133/2014 v znení, v ktorom sa zmenil na zákon č. 164/2014, a dekrét predsedu vlády z 10. augusta 2016 uverejnený v Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana (talianska Zbierka zákonov) č. 233 z 5. októbra 2016 – v časti, kde sa iba tie spaľovne, ktorých sa tieto predpisy týkajú, a to na základe údajov uvedených v prílohách a tabuľkách napadnutého dekrétu predsedu vlády, označujú ako strategická infraštruktúra a zástavba prvoradého národného záujmu, ktorej prostredníctvom sa realizuje integrovaný a moderný systém nakladania s komunálnym a podobným odpadom a zabezpečuje sa národná bezpečnosť a sebestačnosť, a to z dôvodu, že podobnú kvalifikáciu vnútroštátny zákonodarca rovnako nepriznal zariadeniam určeným na spracovanie odpadu na účely recyklácie a opätovného použitia, hoci tieto dva spôsoby spracovania majú prednosť v rámci hierarchie odpadového hospodárstva podľa uvedenej smernice? Subsidiárne, v prípade zápornej odpovede na predchádzajúcu otázku, bránia články 4 a 13 smernice 2008/98/ES vnútroštátnym primárnym právnym predpisom a súvisiacim sekundárnym vykonávacím právnym predpisom – ako je článok 35 ods. 1 zákonného dekrétu č. 133/2014 v znení, v ktorom sa zmenil na zákon č. 164/2014, a dekrét predsedu vlády z 10. augusta 2016 uverejnený v Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana č. 233 z 5. októbra 2016 – v časti, kde sa spaľovne komunálneho odpadu označujú ako strategická infraštruktúra a zástavba prvoradého národného záujmu, a to s cieľom ukončiť konania o porušení povinnosti a predísť ďalším takýmto konaniam z dôvodu neprebratia sektorových predpisov Únie, ako aj obmedziť ukladanie odpadu na skládky?
3.

Za predpokladu, že interná transakcia patrí do rozsahu pôsobnosti smernice 2014/24: a) Majú sa ustanovenia článku 1 ods. 4 a článku 12 smernice a ustanovenia článku 36 charty spoločne alebo oddelene (nie však výlučne), berúc do úvahy rozsudky Súdneho dvora vo veci Teckal (C-107/98), Jean Auroux a i. (C-220/05), ANAV (C-410/04) a v iných veciach, chápať a vykladať v tom zmysle, že pojem „interná transakcia“ spadá do pôsobnosti práva EÚ a že obsah a uplatňovanie tohto pojmu nie sú dotknuté vnútroštátnymi právnymi predpismi členských štátov, okrem iného obmedzeniami pri uzatváraní takýchto transakcií, napríklad podmienkou, že zmluvy uzavreté v rámci verejného obstarávania nemôžu zabezpečiť kvalitu, dostupnosť a kontinuitu služieb, ktoré majú byť poskytnuté? b) Ak je odpoveď na predchádzajúcu otázku záporná, to znamená, že pojem „interná transakcia“ čiastočne alebo úplne spadá do rozsahu pôsobnosti práva členských štátov, majú sa ustanovenia článku 12 smernice 2014/24 vykladať v tom zmysle, že členské štáty disponujú voľnou úvahou pri stanovení obmedzení alebo dodatočných podmienok pre uzatváranie interných transakcií (v porovnaní s právom EÚ a judikatúrou Súdneho dvora, ktorá ho interpretuje), ale môžu vykonávať túto voľnú úvahu iba prostredníctvom konkrétnych a jasných pozitívno-právnych ustanovení upravujúcich verejné obstarávanie?
Vec C-264/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verfassungsgerichtshof (Belgicko) 13. apríla 2018 – P. M., N. G. d. M., P. V. d. S./Ministerraad

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verfassungsgerichtshof (Belgicko) 13. apríla 2018 – P. M., N. G. d. M., P. V. d. S./Ministerraad

(Vec C-264/18)

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Verfassungsgerichtshof

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Žalobcovia: P. M., N. G. d. M., P. V. d. S.

Žalovaná: Ministerraad

Prejudiciálna otázka

Je článok 10 písm. c) a d) body i), ii) a v) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/24/EÚ ( 1 ) z 26. februára 2014 o verejnom obstarávaní a o zrušení smernice 2004/18/ES zlučiteľný so zásadou rovnosti, prípadne v spojení so zásadou subsidiarity a s článkami 49 a 56 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, keďže v ňom uvedené služby sú vylúčené z uplatňovania pravidiel obstarávania stanovených vo vyššie uvedenej smernici, ktoré však zabezpečujú ideálnu hospodársku súťaž a voľný pohyb pri zadaní verejnej zákazky na poskytnutie služieb?

( 1 ) Ú. v. EÚ L 94, 2014, s. 65.
3.1.

Ak sa podmienka považuje za nekalú, takže by úver musel byť splatený bez úrokov, a v dôsledku neplatnosti a zrušenia podmienky s variabilným úrokom by zanikol právny základ na uzavretie zmluvy výlučne z pohľadu banky, možno umožniť doplnenie uvedenej zmluvy tým, že sa zmení obsah nekalej zmluvnej podmienky a uplatní sa akýkoľvek iný referenčný index, ktorý nahradí neplatnú zmluvnú podmienku? Bol by v takom prípade takýto výklad a doplnenie zmluvy v rozpore s článkom 6 smernice 93/13?
iii)

odrádza nových súťažiteľov od vstupu na trh dodávky elektriny v Slovenskej republike, ako aj v zahraničí, pretože takáto odvodová povinnosť by zaťažovala aj ich výnosy z neregulovaných činnosti, a to aj vtedy, keď by následne v určitom období síce držali povolenie na dodávku elektriny, ale ich výnosy z dodávky elektriny by boli nulové;
1.

A. Slovenský zákonodarca v reakcii na rozsudok C-42/15 ( 1 ) vypustil zo Zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov v § 9 v rámci splátok úveru ako náležitosť zmluvy slová „istiny, úrokov a iných poplatkov“ s účinnosťou od l. mája 2018, čím zrušil zákonné právo spotrebiteľov v zmluve o spotrebiteľskom úvere na vyjadrenie akéhokoľvek spôsobu (nielen amortizačnou tabuľkou) splácania úveru podľa istiny, úrokov a poplatkov v spojení so sankciou pre porušenie tohto práva. B. Aplikačná prax súdov zareagovala okrem iného aj tak, že síce od l. mája 2018 zmenou zákona sa pregnantnejšie vykoná rozsudok SD EÚ, no už v sporoch zo spotrebiteľských zmlúv uzavretých do l. mája 2018 treba tzv. eurokonformným výkladom docieliť v podstate ten istý výsledok, ako sledoval zákonodarca. C. V tejto súvislosti je otázka Súdnemu dvoru Európskej únie zameraná na výklad únijného práva pri používaní nepriameho účinku smerníc. Berúc zreteľ na masívnu aplikačnú prax súdov, ktorou sa spotrebiteľom v minulosti uznalo v zákone č. 129/2010 Z. z. právo na špecifikáciu splátky podľa istiny, úrokov a poplatkov, sa kladie otázka: či princíp právnej istoty pri napĺňaní nepriameho účinku smernice v horizontálnych vzťahoch medzi jednotlivcami s cieľom dosiahnuť plný účinok smernice použitím všetkých výkladových metód a celého právneho poriadku v spore zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere uzavretej pred 1. májom 2018 neumožňuje súdu privodiť také rozhodnutie, ktoré je čo do účinkov rovnocenné so zmenou zákona zo strany zákonodarcu, ktorú zákonodarca prijal na vykonanie rozsudku C-42/15 od 1. mája 2018?
7.

Bráni zásada neutrality DPH či akýkoľvek iný princíp práva Únie uplatneniu ústavnej zásady vnútroštátneho práva in dubio mitius, ktorá orgánom verejnej moci prikazuje v situácii nejednoznačnosti právnej normy, ktorá objektívne ponúka viac možných výkladových variant, vychádzať z výkladovej varianty v prospech adresáta právnej normy (v tomto prípade zdaniteľnej osoby)? Bolo by uplatnenie tejto zásady v súlade s právom Únie aspoň vtedy, pokiaľ by sa obmedzila na situácie, v ktorých relevantné skutkové okolnosti prípadu predchádzali záväznému výkladu spornej právnej otázky Súdnym dvorom Európskej únie, ktorý za správnu určil inú, pre daňový subjekt menej ústretovú výkladovú variantu? V prípade možnosti uplatnenia zásady in dubio mitius:
—

v oblasti, v ktorej sa uplatňuje potláčanie škodcov nezabezpečila okamžité odstránenie aspoň všetkých tých rastlín, na ktorých bolo zistené napadnutie organizmom Xylella fastidiosa v prípade, že sa nachádzajú v zamorenej zóne do vzdialenosti 20 km od hraníc tejto zóny so zvyškom územia Únie, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 7 ods. 2 písm. c) vykonávacieho rozhodnutia (EÚ) 2015/789 ( 1 );
Vec C-383/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sąd Rejonowy Lublin-Wschód w Lublinie zasadajúci vo Świdniku (Poľsko) 11. júna 2018 – Lexitor Sp. z o.o./Spółdzielcza Kasa Oszczędnościowo – Kredytowa im. Franciszka Stefczyka so sídlom v Gdyni, Santander Consumer Bank S.A. so sídlom vo Wrocławi, mBank S.A. so sídlom vo Varšave

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sąd Rejonowy Lublin-Wschód w Lublinie zasadajúci vo Świdniku (Poľsko) 11. júna 2018 – Lexitor Sp. z o.o./Spółdzielcza Kasa Oszczędnościowo – Kredytowa im. Franciszka Stefczyka so sídlom v Gdyni, Santander Consumer Bank S.A. so sídlom vo Wrocławi, mBank S.A. so sídlom vo Varšave

(Vec C-383/18)

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Sąd Rejonowy Lublin-Wschód w Lublinie zasadajúci vo Świdniku

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Žalobca: Lexitor Sp. z o.o.

Žalovaný: Spółdzielcza Kasa Oszczędnościowo – Kredytowa im. Franciszka Stefczyka so sídlom v Gdyni, Santander Consumer Bank S.A. so sídlom vo Wrocławi/Breslau, mBank S.A. so sídlom vo Varšave

Prejudiciálna otázka

Má sa článok 16 ods. 1 v spojení s článkom 3 písm. g) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS ( 1 ) vykladať v tom zmysle, že spotrebiteľ má v prípade predčasného splnenia svojich povinností zo zmluvy o úvere právo na zníženie celkových nákladov spojených s úverom, vrátane nákladov, ktorých výška nezávisí od dĺžky trvania dotknutej úverovej zmluvy?

( 1 ) Ú. v. EÚ L 133, 2008, s. 66.
6.

Vyžaduje sa na splnenie povinnosti leteckého dopravcu poskytnúť starostlivosť v zmysle článku 4 ods. 3 a článku 8 nariadenia č. 261/2004, aby cestujúci bol dôkladne informovaný o všetkých možnostiach v súvislosti s presmerovaním na iný let, ako je to uvedené v článku 8 ods. 1 písm. a), b) a c) nariadenia?
Vec C-341/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Raad van State (Holandsko) 24. mája 2018 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/J. a i.

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Raad van State (Holandsko) 24. mája 2018 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/J. a i.

(Vec C-341/18)

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Raad van State

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Odvolateľ: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Odporcovia: J. a i.

Ďalší účastníci konania: C. a H. a i.

Prejudiciálna otázka

Má sa článok 11 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/399 ( 1 ) z 9. marca 2016, ktorým sa ustanovuje kódex Únie o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc) vykladať v tom zmysle, že štátny príslušník tretej krajiny, ktorý už vstúpil do schengenského priestoru, napríklad cez medzinárodné letisko, opustí územie v zmysle Kódexu schengenských hraníc, len čo ako námorník nastúpi do služby na námornej lodi už kotviacej v morskom prístave, ktorý je vonkajšou hranicou, bez ohľadu na to, či resp. kedy predmetnou loďou opustí tento prístav? Alebo sa na opustenie územia vyžaduje, aby bolo najskôr isté, že námorník opustí morský prístav predmetnou námornou loďou, a ak ide o takýto prípad, uplatní sa maximálna lehota, v rámci ktorej musí loď vyplávať a v rámci ktorej sa musí dať odtlačok pečiatky na výstupe? Alebo sa za „výstup“ má považovať iný okamih, prípadne za iných podmienok?

( 1 ) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/399 z 9. marca 2016, ktorým sa ustanovuje kódex Únie o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc), (Ú. v. EÚ L 77, 2016, s. 1).
1.

Je zlučiteľná s ustanoveniami Zmluvy o fungovaní Európskej únie upravujúcimi zásadu zákazu diskriminácie (články 18 a 26 ZFEÚ), zásadu slobody usadiť sa (článok 49 ZFEÚ), zásadu rovnosti zaobchádzania (článok 54 ZFEÚ), zásadu rovnosti, pokiaľ ide o kapitálovú účasť v spoločnostiach v zmysle článku 54 ZFEÚ (článok 55 ZFEÚ), zásadu slobodného poskytovania služieb (článok 56 ZFEÚ), zásadu voľného pohybu kapitálu (články 63 a 65 ZFEÚ) a zásadu rovnosti, pokiaľ ide o zdaňovanie podnikov (článok 110 ZFEÚ), skutočnosť, že daňovník vykonávajúci maloobchodnú činnosť v prevádzkarni, ktorého akcionármi sú zahraničné subjekty a ktorý prevádzkuje viacero obchodných prevádzkarní prostredníctvom jedinej obchodnej spoločnosti, podlieha osobitnej dani, ktorej sadzba je výrazne progresívna a v skutočnosti spadá do najvyššieho pásma sadzieb dane, zatiaľ čo daňovníci, ktorých akcionármi sú vnútroštátne subjekty, a ktorí sú jeho priamymi konkurentmi a podnikajú v rámci franšízového systému pod rovnakou značkou – pričom každá obchodná prevádzkareň je obvykle osobitnou obchodnou spoločnosťou – spadajú do pásma oslobodenia od uvedenej dane alebo do jedného z pásiem z nízkymi sadzbami, ktoré nasledujú po pásme oslobodenia od dane, takže daň platená spoločnosťami, ktorých akcionármi sú zahraničné subjekty a celkový podiel na tieto spoločnosti pripadajúcich daňových príjmov sú v skutočnosti podstatne vyššie, ako je to v prípade daňovníkov, ktorých akcionármi sú vnútroštátne subjekty?
1.

Je v súlade s právom Únie článok 23 ods. 1 písm. c) zákona o dani z príjmov právnických osôb v znení účinnom v roku 2013 a článok 23 ods. 1 a ods. 2 písm. c) toho istého zákona v znení účinnom v roku 2014, ak sa vykladajú v tom zmysle, že po uskutočnení reverznej fúzii už nie sú úroky z úverov získaných od tretích osôb (ktoré zanikajúca spoločnosť mohla odpočítať, pokiaľ by nedošlo k fúzii) na nadobudnutie kapitálu v nástupníckej spoločnosti, prevedených v dôsledku fúzie, daňovo odpočítateľné od príjmov nástupníckej spoločnosti? Možno konkrétne vychádzať z toho, že nemožnosť odpočítať úroky je prekážkou operácií zlučovania, na ktoré sa vzťahuje smernica Rady 2009/133/ES (1), alebo ich obmedzením, a je rozpore so zásadami a cieľmi smernice, ako to stanovuje článok 4?
—

určiť, že Španielske kráľovstvo si tým, že neprijalo do 18. septembra 2016 všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2014/92/EÚ z 23. júla 2014 o porovnateľnosti poplatkov za platobné účty, o presune platobných účtov a o prístupe k platobným účtom so základnými funkciami (1), alebo v každom prípade tým, že neoznámilo všetky tieto predpisy Komisii, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 29 ods. 1 uvedenej smernice,
1.

Majú sa články 5 a 7 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91 (ďalej len „nariadenie“) (1) vykladať v tom zmysle, že na účely uplatnenia práva na náhradu sa cestujúci, ktorých čas letu bol zmenený, môžu považovať za cestujúcich, ktorých let bol zrušený a že sa tak môžu dovolávať práva na náhradu upraveného v článku 7 tohto nariadenia, ak ich letecký dopravca informuje o zmene času letu deň pred pôvodne stanoveným časom odletu a v dôsledku tohto meškania cestujúci stratia tri alebo viac hodín v porovnaní s pôvodne stanoveným časom príletu, t. j. dorazia do ich cieľového miesta po troch hodinách alebo viac po čase príletu, ktorý pôvodne stanovil letecký dopravca?
1.

Je v súlade s rámcovou dohodou, ktorá tvorí prílohu smernice 1999/70/ES (1), výklad tohto súdu, podľa ktorého existuje nezákonné konanie pri uzatváraní zmlúv na dobu určitú so žalobkyňami, ak zamestnávateľ vo verejnom sektore využíva rôzne formy uzatvárania zmlúv, pričom všetky zmluvy sú na dobu určitú, uzatvorené na vykonávanie úloh stáleho a dlhodobého charakteru, ktoré sú bežné pre zamestnancov na dobu neurčitú, a na pokrytie štrukturálnych nedostatkov a potrieb, ktoré v skutočnosti nemajú dočasný, ale stály a dlhodobý charakter? Je preto uvedené uzatváranie zmlúv na dobu určitú ako objektívny dôvod v dôsledku toho neodôvodnené v zmysle doložky 5 ods. 1 písm. a) rámcovej dohody, keďže takáto forma uzatvárania zmlúv na dobu určitú je v priamom rozpore s druhým odsekom preambuly rámcovej dohody a bodmi 6 a 8 jej všeobecných odôvodnení, vzhľadom na to, že neexistujú okolnosti, ktoré by odôvodňovali tieto pracovné zmluvy na dobu určitú?
3.

Tretí dôvod, podľa ktorého Všeobecný súd nesprávne posúdil podmienky uplatnenia článku 102 Zmluvy o fungovaní EÚ. České dráhy namietajú, že na základe nariadenia č. 1/2003 môže Komisia kontrolovať iba také konanie, ktoré by mohlo byť porušením článku 101 a/alebo článku 102 Zmluvy o fungovaní EÚ. Komisia nariadila inšpekciu v sídle Českých dráh preto, že mala podozrenie z porušenia článku 102 Zmluvy o fungovaní EÚ. Toto ustanovenie sa môže uplatniť len v prípade, že (a) by podnik zneužíval dominantné postavenie na vnútornom trhu či jeho podstatnej časti a (b) údajné zneužívanie by mohlo podstatne ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Podľa presvedčenia Českých dráh Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že tieto podmienky by boli v predmetnej veci splnené.
1.

Podľa článku 67 smernice (EÚ) 2015/849 boli členské štáty povinné najneskôr do 26. júna 2017 uviesť do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou. Vzhľadom na to, že Rumunsko neoznámilo Komisii opatrenia prebratie tejto smernice, Komisia sa rozhodla podať žalobu na Súdny dvor.
1.

Má sa článok 5 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 z 20. júna 2007 o typovom schvaľovaní motorových vozidiel so zreteľom na emisie ľahkých osobných a úžitkových vozidiel (Euro 5 a Euro 6) a o prístupe k informáciám o opravách a údržbe vozidiel (1) vykladať v tom zmysle, že je neprípustná výbava vozidla, v zmysle článku 1 ods. 1 nariadenia 715/2007, podľa ktorej je ventil recirkulácie výfukových plynov, teda súčiastka, ktorá by mohla mať vplyv na emisie, konštruovaný tak, že podiel recirkulovaných výfukových plynov, teda podiel výfukových plynov, ktorý je recirkulovaný, je riadený tak, že režim nízkej produkcie emisií funguje iba pri teplote od 15 do 33 oC a v nadmorskej výške nižšej ako 1 000 metrov, a pri vybočení z tohto teplotného intervalu o 10 oC a pri prekročení nadmorskej výšky 1 000 metrov o 250 metrov sa lineárne zníži až na 0, a tým dôjde k zvýšeniu emisií NOx nad hraničné hodnoty stanovené nariadením 715/2007?
C 427/30

Odvolanie podané 24. septembra 2018: NKT Verwaltungs GmbH, predtým nkt cables GmbH, NKT A/S, predtým NKT Holding A/S proti rozsudku Všeobecného súdu (ôsma komora) z 12. júla 2018 vo veci T-447/14, NKT Verwaltungs and NKT/Komisia

(Vec C-607/18 P)

(2018/C 427/38)

Jazyk konania: angličtina

Účastníci konania

Odvolateľka: NKT Verwaltungs GmbH, predtým nkt cables GmbH, NKT A/S, predtým NKT Holding A/S (v zastúpení: B. Creve, advocaat, M. Kofmann, advokat)

Ďalší účastník konania: Európska komisia

Návrhy odvolateľky

Odvolateľky navrhujú, aby Súdny dvor:

— zrušil napadnutý rozsudok v celom rozsahu alebo čiastočne,

— zrušil celé sporné rozhodnutie (1) v celom rozsahu alebo čiastočne,

— subsidiárne vrátil vec Všeobecnému súdu na rozhodnutie v súlade s rozsudkom Súdneho dvora,

— nariadil opatrenia na zabezpečenie priebehu konania a

— uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania, ako aj konania pred Všeobecným súdom.

Dôvody a hlavné tvrdenia

Prvý odvolací dôvod: Všeobecný súd nesprávne určil územný rozsah porušenia.

Druhý odvolací dôvod: Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri posúdení rozsahu účasti SCI (2) a NKT na porušení, ako aj rozsahu vedomosti SCI o ňom.

Tretí odvolací dôvod: Všeobecný súd sa dopustil nesprávnych právnych posúdení, keď sa rozhodol, že nedošlo k porušeniu práva na obhajobu.

Štvrtý odvolací dôvod: Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zamietol žalobu odvolateľov na zrušenie rozhodnutia alebo zníženie pokuty.

(1) Rozhodnutie Komisie C(2014) 2139 final z 2. apríla 2014 týkajúce sa konania podľa článku 101 Zmluvy o fungovaní Európskej únie a článku 53 Dohody o EHP.

(2) Jediné a pokračujúce porušovanie právnych predpisov.
1.

Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho posúdenia, keď rozhodol, že článok 20 nariadenia č. 1/2003 (1) nebráni Komisii urobiť si klony celých pevných diskov jej zamestnancov bez toho, aby preskúmala ich obsah, a pokračovala v ich preskúmavaní v priestoroch Komisie v Bruseli. Správny výklad tohto ustanovenia je taký, že inšpekcie sa môžu vykonávať len v priestoroch podniku a Komisia si môže vyhotoviť kópie len tých záznamov, ktorých relevantnosť preskúmala. Keďže ide o zásah do základných práv spoločností a ich zamestnancov, postup ako klonovanie celých pevných diskov by sa nemal degradovať na vysvetľujúcu poznámku priznávajúcu Komisii neobmedzenú právomoc, ale mal by sa riadiť právnymi predpismi, a to v súlade so zásadou zákonnosti.