ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
28

Keďže žalobkyňa ako podnik so sídlom v Arménsku nespadá do pôsobnosti druhého doplňujúceho ustanovenia k článku VI ods. 1 GATT a keďže na rozdiel od Čínskej ľudovej republiky a Vietnamskej socialistickej republiky dokumenty o pristúpení Arménskej republiky k Dohode o založení WTO nestanovujú výnimky z článkov 2.1 a 2.2 antidumpingovej dohody, tieto ustanovenia od okamihu uvedeného pristúpenia bránia uplatňovaniu metódy tretej krajiny s trhovým hospodárstvom stanovenej v článku 2 ods. 7 základného nariadenia na dovozy žalobkyne, a to buď prostredníctvom odkazu na poznámku pod čiarou v písmene a) tohto ustanovenia, ktoré doň bolo vložené nariadením Rady (ES) č. 905/98 z 27. apríla 1998, ktorým sa mení a dopĺňa [základné] nariadenie (Ú. v. ES L 128, s. 18; Mim. vyd. 11/010, s. 111), alebo prostredníctvom akejkoľvek časti toho istého ustanovenia. Spomenuté ustanovenia GATT a antidumpingovej dohody neponechávajú priestor na vytvorenie kategórií „medzistupňa“ medzi krajinami s hospodárstvom riadeným štátom a krajinami s trhovým hospodárstvom, pričom Arménska republika navyše s takýmto štatútom nikdy nesúhlasila. Z toho vyplýva, že inštitúcie neboli oprávnené stanoviť vo vzťahu k žalobkyni normálnu hodnotu podľa metódy tretej krajiny s trhovým hospodárstvom, akou je metóda stanovená v článku 2 ods. 7 písm. a) základného nariadenia, ktorá bola v prejednávanom prípade napokon použitá. Za týchto okolností inštitúcie prekročili právny rámec stanovený antidumpingovou dohodou v spojení s ustanoveniami primárneho práva, akými sú článok 216 ods. 2 ZFEÚ a judikatúra týkajúca sa uplatňovania základného nariadenia so zreteľom na antidumpingovú dohodu. V dôsledku toho musí byť článok 2 ods. 7 základného nariadenia vyhlásený za neuplatniteľný na prejednávanú vec a napadnuté nariadenie musí byť zrušené z dôvodu porušenia článkov 2.1 a 2.2 antidumpingovej dohody a článku 2 ods. 1 až 6 základného nariadenia. Takýto postup by nijako neohrozil postavenie Európskej komisie ako sprostredkovateľky v rámci WTO.
31

Prostredníctvom opatrenia na zabezpečenie priebehu konania z 10. júla 2012 Všeobecný súd vyzval účastníkov konania, aby predložili svoje pripomienky k tomu, že môže ex offo konštatovať, že návrh sa stal bezpredmetným, a preto nie je dôvod o ňom rozhodovať, a to vzhľadom na to, že žalobkyňa už nie je zastúpená advokátom, lebo nového advokáta neurčila v lehote, ktorú jej stanovil Všeobecný súd.
—

od 13. mája 1997 do 11. júna 1999 boli činnosti kartelu obmedzené a medzi jeho členmi došlo k nezhodám; podľa Komisie to však neviedlo k skutočnému prerušeniu porušenia; organizovaná štruktúra kartelu bola totiž rovnakým spôsobom a s tými istými účastníkmi, (s výnimkou Manuli, ktorá opätovne plne vstúpila do kartelu až o rok neskôr), úplne obnovená v júni 1999; treba preto dospieť k záveru, že výrobcovia sa dopustili jediného a pokračujúceho porušenia, ktoré trvalo od 1. apríla 1986 do 2. mája 2007 alebo prinajmenšom, ak by sa napriek všetkému dospelo k záveru, že došlo k prerušeniu jediného a opakujúceho sa porušenia, na obdobie od 13. mája 1997 do 11. júna 1999 sa v každom prípade neprihliada pri výpočte pokuty, a to vzhľadom na obmedzený počet dôkazov o porušení v tomto období,
383

Vo štvrtom rade Intel odkazuje na zápisnicu spoločnosti NEC z 8. mája 2002 týkajúcu sa stretnutia so spoločnosťou Intel zo 6. a 7. mája 2002, aby preukázala svoje tvrdenia. Ako tvrdí Komisia, z druhej strany tohto dokumentu vyplýva, že výmenou za prijatie plánu vyrovnania si NEC želala získať nielen MDF, ale aj ECAP a nový zmluvný rámec. To navyše zodpovedá dokumentom preskúmaným v bode 365 vyššie. Z tretej strany tejto zápisnice však vyplýva, že podmienka na dosiahnutie úrovne MSS, o ktorej sa diskutovalo v rámci druhého dňa rokovaní, spočívala v priznaní určitej sumy na základe MDF. Okrem toho, hoci sa zdá, že Intel počas druhého dňa rokovaní súhlasila s časťou návrhu spoločnosti NEC týkajúceho sa „MDF/ECAP“, keďže na tretej strane tejto zápisnice sa uvádza výraz „Intel responded with 50 % acceptance for total 12 items of Nec’s ECAP/MDF request“ („Intel kladne odpovedala na 50 % z celkového počtu dvanástich rubrík predstavujúcich návrhy spoločnosti NEC, pokiaľ ide o ECAP a MDF“), takáto zmienka neumožňuje určiť, ktorá časť návrhu bola prijatá, t. j. časť týkajúca sa MDF alebo časť týkajúca sa ECAP. Platí to tým viac, že na štvrtej strane tej istej zápisnice sa v bode, nazvanom „Nasledujúca etapa“, uvádza výraz „Intel reviews with [M and P] for MDF request/ECAP request“ („Intel preskúma s [M a P] návrhy týkajúce sa MDF a ECAP“), takže nie je možné určiť, či bola časť návrhu spoločnosti NEC napokon prijatá, a ak áno, o ktorú časť išlo. Treba teda konštatovať, že táto zápisnica je spísaná stručne, a existuje neistota, pokiaľ ide o jej správne pochopenie.
65

Žalobkyňa teda nesprávne tvrdí, že v podstate takúto podmienku možno splniť na základe samotného uskutočnenia postupu preverenia v súlade s medzinárodnými audítorskými štandardmi, bez ohľadu na závery tohto postupu týkajúce sa súladu účtovníctva dotknutého podniku s medzinárodnými účtovnými štandardmi. Takýto prístup by bol jednak v rozpore s účelom článku 2 ods. 7 písm. c) druhej zarážky základného nariadenia, keďže by mohol viesť k priznaniu THZ podniku, ktorého účtovné doklady nie sú dostatočne spoľahlivé. Takýto prístup by bol tiež v rozpore so zásadou reštriktívneho výkladu článku 2 ods. 7 písm. b) a c) základného nariadenia, pripomenutou v bode 57 vyššie.
112

Po šieste treba uviesť, že žalobkyne nespochybnili skutočnosť, že ITR začala úzku spoluprácu so spoločnosťou Yokohama, čo vyplýva z viacerých dokumentov, na ktoré sa odkazuje najmä v odôvodneniach 219 a 241 napadnutého rozhodnutia a ktoré preukazujú, že ITR organizovala stretnutia so spoločnosťou Yokohama a udržiavala korešpondenciu týkajúcu sa tejto spolupráce nielen so spoločnosťou Yokohama, ale aj s ostatnými členmi kartelu, a to najmä počas obdobia od januára 2000 do júna 2001.
32

Výrok napadnutého rozhodnutia znie takto: „Článok 1 Pomoc na reštrukturalizáciu poskytnutá Rakúskom v prospech Austrian Airlines je s výhradou článku 2 [s výhradou dodržania podmienok uvedených v článku 2 – neoficiálny preklad] zlučiteľná so spoločným trhom podľa článku 87 ods. 3 písm. c) ES, pokiaľ sa úplne realizuje Komisii oznámený plán na reštrukturalizáciu. Článok 2 1. Rakúsko prijme nevyhnutné opatrenia, aby Austrian Airlines do konca roka 2010 znížila svoju celkovú kapacitu počtu ponúkaných miest o 15 % úrovne z roku 2008. Potom sa zvyšovanie kapacity Austrian Airlines obmedzí na priemernú úroveň zvyšovania stanovenú pre letecké spoločnosti, ktoré sú členmi Association of European Airlines. Tento maximálny limit sa bude uplatňovať do konca roka 2015 alebo dovtedy, kým Austrian Airlines nedosiahne vyrovnanú hodnotu EBIT (nulový bod), podľa toho, ktorá situácia nastane skôr. 2. Rakúsko prijme nevyhnutné opatrenia, aby Austrian Airlines do 30. septembra 2009 znížila svoj podiel v Schedule Coordination Austria GmbH na 25 % a aby po reštrukturalizácii spoločnosť Flughafen Wien AG ani žiadna iná strana, ktorú kontroluje Austrian Airlines alebo Flughafen Wien AG, nevlastnila väčšinový podiel v Schedule Coordination Austria. 3. Rakúsko prijme nevyhnutné opatrenia, aby sa dodržali podmienky rozhodnutia o koncentrácii vo veci COMP/M.5440 – Lufthansa/Austrian Airlines. 4. Rakúsko zruší bilaterálne dohody o leteckej doprave, ktoré neobsahujú doložku o určovaní Spoločenstvom, alebo o nich bude opätovne rokovať na základe ustanovení nariadenia (ES) č. 847/2004. Rakúsko oznámi Komisii opatrenia, ktoré prijalo s cieľom zaručiť zlučiteľnosť uvedených dohôd s právnymi predpismi Spoločenstva v súvislosti s uznaním určovania Spoločenstvom. 5. Rakúsko predloží Komisii do 31. decembra 2009 správu o pokroku a správe plánu na reštrukturalizáciu, ako aj o prijatých opatreniach, na základe ktorých sa zníži podiel Austrian Airlines v Schedule Coordination Austria GmbH. Do 31. apríla 2010 Rakúsko oznámi opatrenia, ktoré realizovalo na uplatňovanie článku 2 ods. 4 Každý rok do roku 2015 Rakúsko predloží Komisii výročnú správu o realizácii plánu na reštrukturalizáciu a o úrovniach zvyšovania kapacít. Článok 3 Toto rozhodnutie je určené Rakúskej republike.“
2

Po verejnom obstarávaní začatom v rámci siedmeho rámcového programu pre výskum a technologický rozvoj Komisia žalobkyňu listom z 18. apríla 2008 vyzvala, aby vstúpila do rokovaní na účely stanovenia konečného znenia dohody o grante týkajúcej sa jej návrhu prevziať na seba rolu koordinátorky konzorcia v súvislosti s projektom „Advancing knowledge – intensive entrepreneurship and innovation for growth and social well‑being in Europe“. List Komisie uvádza, že prípadný grant zo strany Európskeho spoločenstva nemôže prekročiť sumu 3300000 eur a že rokovania treba ukončiť pred 30. júnom 2008.
69

Keďže Komisia v súlade so zásadami vo vyššie uvedených bodoch 66 až 67 pristúpila v tomto prípade k preskúmaniu pozostávajúcemu z overenia zlučiteľnosti oznámeného opatrenia o pomoci so schémou N 642/2002, bolo správne, že zohľadnila dátum poskytnutia tohto opatrenia. Vzhľadom na to, že v súlade s judikatúrou uvedenou v bode 65 vyššie, toto opatrenie nepodliehalo oznamovacej povinnosti a že Komisia ho v zásade nemusela skúmať (ibaže by k tomu došlo v nadväznosti na sťažnosť žalobkyne a následné oznámenie tohto opatrenia Spolkovou republikou Nemecko), okamžité vykonanie skúmania tohto opatrenia podľa uplatniteľného právneho režimu k dátumu prijatia napadnutého rozhodnutia by porušilo zásady ochrany legitímnej dôvery a právnej istoty, keďže toto opatrenie, ktoré by malo byť v súlade s rozhodnutím o schválení schémy N 642/2002, mohlo byť v každej chvíli spochybnené Komisiou vzhľadom na uplatniteľný právny režim k dátumu rozhodnutia.
78

V rozsahu, v akom obsahujú určité relevantné hodnotenia LIFG a jej členov, je potrebné zohľadniť aj niektoré rozhodnutia príslušných anglických súdov, ktoré predložil pán Abdulrahim, t. j.: rozsudok Special Immigration Appeal Commission (SIAC), z 27. apríla 2007, DD and AS v. Secretary of State for the Home Department SC/50/2005 and SC/42/2005, rozsudok High Court of Justice (England & Wales) (Queen’s Bench Division, Administrative Court) zo 14. novembra 2008, AU and Others v. Secretary of State of the Home Department [2008] EWHC 2789 (Admin) a rozsudok High Court of Justice (England & Wales) (Queen’s Bench Division, Administrative Court) z 30. apríla 2009, AV v. Secretary of State for the Home Department [2009] EWHC 902 (Admin) (jednotlivo prílohy 3, 4 a 5 repliky Komisie).
—

troch zápisov slovného označenia F1, konkrétne po prvé medzinárodného zápisu č. 732134 z 20. decembra 1999, s účinkami v Dánsku, Nemecku, Španielsku, vo Francúzsku, v Taliansku a Maďarsku, pre tovary a služby označené prihlasovanou ochrannou známkou a patriace do tried 16, 38 a 41, ktoré zahŕňajú najmä tovary a služby označené prihlasovanou ochrannou známkou, po druhé nemeckého zápisu č. 30007412 z 10. mája 2000 pre „organizáciu športových podujatí“ patriacu do triedy 41 a po tretie zápisu v Spojenom kráľovstve č. 2277746D z 13. augusta 2001 pre „papier, pohľadnice, kartón, tlačiarenské súpravy, farby a rysovacie potreby; katalógy“ patriace do triedy 16 a „telekomunikačné služby; elektronický prenos dát, obrazu a zvuku prostredníctvom terminálov a informačných sietí“ patriace do triedy 38,
284

Žalobkyňa poukazuje na to, že spoločnosť Ferriere Nord spolupracovala s oddeleniami Komisie tým, že predložila vyjadrenia zo 14. februára a 13. júla 2001 a korigendum z 30. júla 2001 (odôvodnenie 114 prvého rozhodnutia), ktoré Komisii umožnili lepšie pochopiť fungovanie kartelu. Spoločnosť Ferriere Nord tak dosiahla zníženie svojej pokuty o 20 %. Komisia však ostatným podnikom zúčastneným na karteli až do oznámenia výhrad neuviedla, že spoluprácu spoločnosti Ferriere Nord považuje za užitočnú pre lepšie pochopenie fungovania kartelu (bod 152 oznámenia výhrad), a nesprístupnila tieto vyjadrenia uvedeným podnikom pred prijatím prvého rozhodnutia, čím porušila ich právo na obhajobu. Žalobkyňa tvrdí, že vzhľadom na to, že spoločnosť Ferriere Nord priznáva iba skutkové okolnosti týkajúce sa obdobia po roku 1997, vzniká otázka, ako môže Komisia trvať na výhradách týkajúcich sa obdobia do roku 1997 bez rozhodujúcej spolupráce na účely pochopenia fungovania kartelu. Spoločnosť Ferriere Nord tak mohla uviesť dohodu medzi výrobcami o minimálnych cenách a zníženiach výroby, na ktorej sa zúčastnila aj žalobkyňa a ktorá už nie je uvedená v prvom rozhodnutí (odôvodnenie 98 in fine rozhodnutia z roku 2002). Žalobkyňa preto žiada Všeobecný súd, aby v súlade s článkami 64 a 65 rokovacieho poriadku uložil Komisii povinnosť predložiť uvedené vyjadrenia a nariadil výsluch právneho zástupcu spoločnosti Ferriere Nord v súvislosti s otázkou, či žalobkyňa patrila alebo nepatrila medzi podniky, ktoré sa dohodli na minimálnych cenách a obmedzeniach výroby.
10

Napadnuté rozhodnutie sa týka trhu s výkonovými transformátormi, a to bez ohľadu na to, či boli predávané ako samostatný produkt alebo súčasť projektov na kľúč, okrem výkonových transformátorov predaných ako súčasť rozvádzačov izolovaných plynom, ktoré už boli predmetom rozhodnutia Komisie K(2006) 6762 v konečnom znení z 24. januára 2007 o začatí konania podľa článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/38.899 – Rozvádzače izolované plynom) (zhrnutie uverejnené v Ú. v. EÚ C 5, 2008, s. 7).
72

Všeobecný súd už totiž mal príležitosť rozhodnúť, že skutočnosť, že Komisia sa pri inšpekcii prvýkrát dozvedela o dokumentoch preukazujúcich existenciu porušenia, na ktoré sa nevzťahuje predmet rozhodnutia nariaďujúceho inšpekciu, neposkytuje týmto dokumentom absolútnu ochranu do tej miery, že by ich nebolo možné v súlade s právom požadovať a že by sa nemohli použiť ako dôkaz. Inak by podniky boli počas vyšetrovania v prvej veci podnecované k tomu, aby predložili všetky dokumenty umožňujúce preukázať iné protiprávne konanie a chrániť sa tak pred akýmkoľvek stíhaním v tejto súvislosti. Takéto riešenie by išlo nad rámec toho, čo je potrebné na zachovanie obchodného tajomstva a práva na obranu, a predstavovalo by pre Komisiu neopodstatnenú prekážku pri plnení úlohy dbať na dodržiavanie pravidiel hospodárskej súťaže na spoločnom trhu (rozsudok Deutsche Bahn a i./Komisia, už citovaný v bode 69 vyššie, EU:T:2013:404, body 125 až 127).
113

V súlade so zásadami pripomenutými v bode 110 vyššie však súd Únie nemôže za takých okolností sám vykonať také posúdenie, pretože by sa tým zasiahlo do právomocí, ktoré Komisii priznáva článok 85 ES v súvislosti so stíhaním a trestaním porušení práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže.
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Ochranná známka Spoločenstva

–

Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva

–

Relatívne dôvody zamietnutia

–

Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby

–

Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 24

–

27, 41)

Subject of the case

Predmet

Žaloba proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 18. februára 2010 (vec R 230/2009-1) týkajúcemu sa námietkového konania medzi Teco Electric & Machinery Co. Ltd a Graf‑Syteco GmbH & Co. KG

Údaje týkajúce sa veci

>lt>15

Výrok

Výrok

1. Žaloba sa zamieta.

2. Graf‑Syteco GmbH & Co. KG je povinná nahradiť trovy konania.
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Ochranná známka Spoločenstva

–

Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva

–

Relatívne dôvody zamietnutia

–

Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby

–

Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 50, 55)

Subject of the case

Predmet

Žaloba podaná proti rozhodnutiu druhého odvolacieho senátu ÚHVT z 28. januára 2010 (vec R 1514/2008‑2) týkajúcemu sa námietkového konania medzi spoločnosťami Seven SpA a Seven for all mankind LLC

Výrok

Výrok

1. Rozhodnutie druhého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 28. januára 2010 (vec R 1514/2008–2) sa zrušuje.

2. V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

3. ÚHVT je povinný nahradiť trovy konania, ktoré Seven SpA vynaložila v konaní pred Všeobecným súdom, ako aj trovy, ktoré vynaložila v konaní pred odvolacím senátom.

4. Seven for all mankind LLC znáša svoje vlastné trovy konania.
Komisia teda vykladá nesprávne pojem pomoc, keď neposúdila, či sa štát prijatím zmeny podmienok splácania správal tak, ako by sa správal súkromný investor v podobnej situácii, a to najmä z dôvodu, že štát mohol mať finančné prostriedky splatené predčasne a že v tejto súvislosti mal väčšiu istotu, že dostane uspokojivú odmenu vzhľadom na trhové podmienky existujúce v tomto okamihu.

Pojem štátna pomoc má právnu povahu a musí sa vykladať na základe objektívnych skutočností. Z tohto dôvodu musí súd Únie v zásade a pri zohľadnení jednak konkrétnych aspektov predloženého sporu, jednak technického alebo komplexného charakteru posúdení vykonaných Komisiou vykonávať úplné preskúmanie týkajúce sa otázky, či opatrenie patrí do pôsobnosti článku 87 ods. 1 ES. Súdne preskúmanie je však obmedzené na otázku, či určité opatrenie patrí do pôsobnosti článku 87 ods. 1 ES, v prípade, keď posúdenia uskutočnené Komisiou sú technickej povahy alebo sa vyznačujú zložitosťou. Všeobecnému súdu však prislúcha určiť, či ide o taký prípad.

Otázku, či zmena podmienok splácania kapitálovej injekcie predstavuje štátnu pomoc, keďže príjemcovi poskytuje výhodu, teda v zásade úplne preskúmava Všeobecný súd. V prípade, že by však Všeobecný súd zastával názor, že identifikácia pomoci by spochybňovala komplexné hospodárske posúdenie vykonané Komisiou, najmä pokiaľ ide o to, či sa štát prijatím zmeny podmienok splácania nesprával tak, ako by sa správal súkromný investor, ktorý má obdobnú veľkosť, by sa na takúto otázku vzťahovalo obmedzené preskúmanie.

Na posúdenie zákonnosti rozhodnutia Komisie v oblasti štátnej pomoci tak treba zohľadniť informácie, ktoré Komisia mala alebo mohla mať k dispozícii k dátumu, keď prijala rozhodnutie. Ak sa v tejto súvislosti preukáže, že posúdenie Komisie je v rozpore s informáciami alebo je spochybnené informáciami, ktoré Komisii počas správneho konania neboli známe, bude potrebné overiť, či sa Komisia mohla s takýmito informáciami oboznámiť a vziať ich do úvahy včas, a ak by to tak bolo, či mala tieto informácie zohľadniť prinajmenšom ako relevantné údaje na účely uplatnenia kritéria súkromného investora.

(pozri body 100, 101, 105, 106)
Cieľom právnej úpravy Únie týkajúcej sa organizácií výrobcov je zabezpečiť ich demokratické fungovanie prostredníctvom dvoch zásad. Výrobní členovia organizácie výrobcov musia na jednej strane kontrolovať svoju organizáciu a jej rozhodnutia. Na strane druhej organizácia výrobcov musí mať medzi svojimi členmi minimálne päť výrobcov a žiadny z týchto členov v zásade nemôže mať viac ako 20 % oprávnených hlasov.

Na zabezpečenie demokratického fungovania organizácií výrobcov treba vziať do úvahy totožnosť fyzických alebo právnických osôb, ktoré vlastnia kapitál členov organizácií výrobcov. V prípade neexistencie takéhoto overenia by sa totiž táto fyzická alebo právnická osoba, ktorá vlastní veľkú väčšinu, ak nie všetok kapitál viacerých členov organizácie výrobcov, spôsobom, že v nich vykonáva kontrolné právomoci, najmä pokiaľ ide o ich rozhodovacie procesy, mohla skrývať za uvedenými členmi. Za týchto okolností by sa druhá zásada uvedená vyššie dala obísť, pokiaľ by počet členov organizácie výrobcov nezodpovedal počtu jej členov, ktorí sú skutočne nezávislí.

Navyše podľa ustanovení článku 14 ods. 2 druhej vety nariadenia č. 1432/2003, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na uplatňovanie nariadenia č. 2200/96, pokiaľ ide o podmienky na uznanie organizácií výrobcov a predbežné uznanie skupín výrobcov, členský štát môže zvýšiť maximálne percento vo výške 20 % oprávnených hlasov, ktoré má jeden člen, pomerne k príspevku člena k hodnote výroby organizácie výrobcov uvedenej na trh. V dôsledku toho je členský štát povinný prijať opatrenia potrebné na to, aby sa zabránilo tomu, že jeden člen ovláda viac než 20 % oprávnených hlasov v rámci organizácie výrobcov.

(pozri body 47 – 51, 53, 57, 59)
Okrem toho teleologický a systematický výklad uvedeného ustanovenia neumožňuje vyvrátiť toto posúdenie. Toto prechodné ustanovenie majúce charakter výnimky je totiž vyhradené dočasným zamestnancom, ktorí sú úspešnými uchádzačmi výberového konania na preloženie z jednej kategórie do druhej alebo interného výberového konania, na účely motivovať týchto zamestnancov na účasť v takom výberovom konaní, aby dosiahli vymenovanie za úradníkov spolu s preložením do inej kategórie. Všeobecné výberové konanie je naopak prístupné pre všetkých uchádzačov, aj tých, ktorí nepracujú v inštitúciách a jeho cieľom nie je spojiť prijatie a vymenovanie s týmto preložením do inej kategórie.

Ide o nerovnaké zaobchádzanie, pokiaľ sa s dvomi kategóriami osôb, ktorých skutková a právna situácia nie je podstatne rozdielna, zaobchádza rozdielne, alebo pokiaľ sa s rozdielnymi situáciami zaobchádza rovnako. Zamestnanci, ktorí sa nachádzajú v rovnakých situáciách preto musia podliehať rovnakým pravidlám a normotvorca Únie musí zohľadniť objektívne rozdiely podmienok či situácií, v ktorých sa dotknuté osoby nachádzajú. Okrem toho v oblasti, ktorá patrí do výkonu diskrečnej právomoci, ako je vydanie prechodných ustanovení, ktoré majú zaručiť spravodlivý prechod zo starého systému služobného poriadku na nový, je zásada rovnosti zaobchádzania porušená, ak dotknutá inštitúcia vykoná rozlíšenie svojvoľne alebo zjavne neprimerane vo vzťahu k cieľu sledovanému predmetnou právnou úpravou.

Navyše preskúmavanie dodržiavania všeobecnej zásady rovnosti zaobchádzania patrí medzi právne otázky, čo implikuje právomoc Súdu overiť porovnateľnosť rôznych predmetných situácií. V tejto súvislosti na správne určenie porovnateľnosti uvedených situácií treba zohľadniť cieľ sledovaný relevantnou právnou úpravou.

V tejto súvislosti sa totiž dočasní zamestnanci, ktorí sú uchádzačmi všeobecného výberového konania organizovaného s cieľom obsadiť pracovné miesta kategórie, do ktorej už patria, sa nenachádzajú v rovnakej situácii ako úspešní uchádzači výberového konania, ktorého cieľom alebo dôsledkom je umožniť preloženie do vyššej kategórie a teda podstatný posun v služobnom postupe. Výsledkom okolnosti, že normotvorca dbal prijatím článku 5 ods. 4 prílohy XIII služobného poriadku na to, aby títo dočasní zamestnanci mohli byť výnimočne vymenovaní za úradníkov v skúšobnej dobe v platovej triede, ktorú mali v „starej“ kategórii, nie je svojvoľné alebo zjavne neprimerané rozlišovanie, vzhľadom na cieľ sledovaný normotvorcom vo vzťahu k dočasným zamestnancom, ktorí boli prijatí ako úradníci na záver verejného výberového konania v kategórii, do ktorej patrili.

(pozri body 54 – 56)

Súdny dvor: 11. septembra 2007, Lindorfer/Rada, C‑227/04 P, Zb. s. I‑6767, bod 64; 16. decembra 2008, Arcelor Atlantique a Lorraine a i., C‑127/07, Zb. s. I‑9895, bod 26; 12. mája 2011, Luxembursko/Parlament a Rada, C‑176/09, Zb. s. I‑3727, bod 32

Súd prvého stupňa: 20. februára 2009, Komisia/Bertolete a i., T‑359/07 P až T‑361/07 P, Zb. VS s. I‑B‑1‑5, II‑B‑1‑21, bod 38 a tam citovaná judikatúra, body 39, 43 a nasl.
Ak je rozhodnutie alebo nariadenie týkajúce sa priamo a osobne jednotlivca v priebehu konania nahradené aktom, ktorý má rovnaký predmet, treba ho považovať za nový prvok umožňujúci žalobcovi prispôsobiť svoje návrhy a dôvody. Bolo by totiž v rozpore s riadnym výkonom spravodlivosti a s požiadavkou hospodárnosti konania nútiť žalobcu, aby podal novú žalobu. Okrem toho by bolo nespravodlivé, aby dotknutá inštitúcia mohla na obranu voči výhradám uvedeným v žalobe predloženej súdu Únie proti určitému aktu prispôsobiť napadnutý akt alebo ho nahradiť iným a odvolávať sa v priebehu konania na túto zmenu alebo toto nahradenie, zatiaľ čo druhý účastník konania by nemal možnosť rozšíriť svoje pôvodné návrhy a žalobné dôvody na neskorší akt ani predložiť dodatočné návrhy a dôvody proti nemu.

(pozri bod 37)