ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (odvolacia komora)

z 25. februára 2015

Vec T‑261/14 P

Robert Walton

proti

Európskej komisii

„Odvolanie – Verejná služba – Dočasní zamestnanci – Zamietnutie žaloby na prvom stupni ako zjavne neprípustnej – Odchod dočasného zamestnanca zo zamestnania – Výška pohľadávky Komisie voči odvolateľovi po jeho odchode zo zamestnania – Právna sila rozhodnutej veci – Rozhodnutia, ktoré sa stali právoplatnými vzhľadom na nepodanie opravného prostriedku“

Predmet: Odvolanie podané proti uzneseniu Súdu pre verejnú službu Európskej únie (tretia komora) z 27. februára 2014, Walton/Komisia (F‑32/13, Zb. VS, EU:F:2014:37), a smerujúce k zrušeniu tohto rozhodnutia

Rozhodnutie: Odvolanie sa zamieta. Robert Walton znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Európska komisia v tomto konaní.

Abstrakt

1. Odvolanie – Dôvody – Nedostatok odôvodnenia – Použitie implicitného odôvodnenia Súdom pre verejnú službu – Prípustnosť – Podmienky

(Štatút Súdneho dvora, článok 36 a príloha I článok 7 ods. 1)

2. Súdne konanie – Právna sila rozhodnutej veci – Dosah

(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)

3. Právo Európskej únie – Zásady – Právo na obranu – Zásada kontradiktórnosti – Dodržanie v rámci súdneho konania – Dosah – Rozhodnutie súdu Únie vysloviť neprípustnosť žaloby z dôvodu právnej sily rozhodnutej veci – Porušenie uvedenej zásady – Neexistencia

1. Povinnosť odôvodniť rozsudky, ktorú má Súd pre verejnú službu, neznamená jeho povinnosť poskytnúť vysvetlenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom jednotlivo rozoberalo všetky úvahy vyjadrené účastníkmi sporu. Odôvodnenie preto môže byť implicitné pod podmienkou, že umožní dotknutému účastníkovi konania oboznámiť sa s dôvodmi, pre ktoré prvostupňový súd neprijal jeho tvrdenia, a odvolaciemu súdu poskytne dostatok údajov, aby mohol vykonať svoje preskúmanie.

(pozri body 16, 17 a 22 – 25)

Odkaz:

Všeobecný súd: rozsudok z 1. septembra 2010, Skareby/Komisia, T‑91/09 P, Zb. VS, EU:T:2010:338, bod 36 a citovaná judikatúra, a uznesenie z 27. februára 2014, Walton/Komisia, F‑32/13, Zb. VS, EU:F:2014:37, bod 48

2. Právna sila rozhodnutej veci, ktorá sa spája s rozsudkom, môže brániť prípustnosti žaloby, ak žaloba, ktorá viedla k tomuto rozsudku, bola medzi tými istými účastníkmi konania, týkala sa toho istého predmetu a bola založená na tom istom dôvode, pričom tieto podmienky majú nutne kumulatívnu povahu. Právna sila rozhodnutej veci sa spája so skutkovými a právnymi otázkami, ktoré boli skutočne alebo nutne vyriešené súdnym rozhodnutím.

Okrem toho, keďže cieľom lehôt stanovených v článkoch 90 a 91 služobného poriadku je zabezpečiť istotu právnych situácií, majú tieto lehoty kogentný charakter a sú záväzné tak pre účastníkov konania, ako aj pre súd. Úradník si teda nemôže zabezpečiť nové plynutie lehôt tým, že podá na menovací orgán žiadosť v zmysle článku 90 ods. 1 služobného poriadku. Skutočnosť, že inštitúcia sa vecne zaoberá oneskorenou a teda neprípustnou žiadosťou nemôže mať za následok odchýlenie sa od systému záväzných lehôt a obnovenie práva na podanie žaloby.

Treba teda preskúmať, či sa žaloby, o ktorých sa rozhodlo skoršími rozsudkami a žaloba podaná v prejednávanej veci týkajú toho istého predmetu a sú založené na tom istom dôvode, a či skoršie právoplatné rozhodnutia mali rovnaký predmet ako sťažnosti, o ktorých sa rozhodlo napadnutými rozhodnutiami.

(pozri body 35 – 38)

Odkaz:

Súdny dvor: rozsudky z 19. februára 1991, Taliansko/Komisia, C‑281/89, Zb., EU:C:1991:59, bod 14, a z 15. mája 2008, Španielsko/Rada, C‑442/04, Zb., EU:C:2008:276, bod 25

Súd prvého stupňa: rozsudky z 22. septembra 1994, Carrer a i./Súdny dvor, T‑495/93, Zb. VS, EU:T:1994:242, bod 20; zo 14. júla 1998, Lebedef/Komisia, T‑42/97, Zb. VS, EU:T:1998:163, bod 25; Všeobecný súd: uznesenie zo 17. decembra 2009, Nijs/Dvor audítorov, T‑567/08 P, Zb. VS, EU:T:2009:523, bod 32, a rozsudok z 8. marca 2012, Kerstens/Komisia, F‑12/10, Zb. VS, EU:F:2012:29, bod 85 a citovaná judikatúra

3. Právo na obranu zastáva významné miesto pri organizácii a priebehu spravodlivého procesu a zahŕňa zásadu kontradiktórnosti. Dodržanie zásady kontradiktórnosti vo všeobecnosti znamená právo účastníkov konania zaujať stanovisko ku skutočnostiam a dokumentom, z ktorých bude vychádzať súdne rozhodnutie, ako aj vyjadriť sa k dôkazom a pripomienkam predloženým súdu a k právnym dôvodom zohľadneným ex offo zo strany súdu, na ktorých chce súd založiť svoje rozhodnutie.

Právo žalobcu na spravodlivý proces nie je porušené rozhodnutím súdu Únie vysloviť neprípustnosť žaloby s odkazom na rozsudky, ktoré nadobudli právnu silu rozhodnutej veci, v ktorých otázky nastolené v žalobe boli prejednané účastníkmi konania, a na rozhodnutia, ktoré sa stali právoplatnými, keďže žalobca proti nim nepodal správny alebo súdny opravný prostriedok.

(pozri body 65 a 67 – 69)

Odkaz:

Súdny dvor: rozsudok zo 17. decembra 2009, Preskúmanie M/EMEA, C‑197/09 RX‑II, Zb., EU:C:2009:804, body 39 až 41 a citovaná judikatúra

Všeobecný súd: uznesenie Walton/Komisia, EU:F:2014:37, body 43 až 48