34

Za týchto podmienok Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Bránia článok 4 ods. 3 a článok 19 ods. 1 ZEÚ a článok 2 ods. 1 a 2 ZFEÚ, ako aj článok 267 ZFEÚ, vykladané aj s ohľadom na článok 47 [Charty], výkladu, aký predstavuje výklad článku 111 ôsmeho odseku Ústavy, článku 360 prvého odseku… a článku 362 prvého odseku Civilného sporového poriadku a článku 110 Správneho súdneho poriadku – v časti, v ktorej tieto ustanovenia umožňujú podanie kasačného opravného prostriedku proti rozsudkom Consiglio di Stato (Štátna rada) z ‚dôvodov týkajúcich sa súdnej právomoci‘ –, vyplývajúci z nálezu Corte costituzionale (Ústavný súd) [č. 6/2018]…, v ktorom tento súd zmenil dovtedajšiu judikatúru, pričom dospel k záveru, že prostriedok nápravy spočívajúci v podaní kasačného opravného prostriedku nemožno v súvislosti s ‚nedostatkom súdnej právomoci‘ použiť s cieľom napadnúť rozsudky Consiglio di Stato (Štátna rada), ktoré uplatňujú výklad vytvorený na vnútroštátnej úrovni, ktorého výsledkom je riešenie odporujúce rozsudkom [Súdneho dvora], a to v oblastiach upravených právom Únie (v prejednávanej veci ide o oblasť verejného obstarávania), vo vzťahu ku ktorým sa členské štáty vzdali výkonu svojich zvrchovaných právomocí spôsobom nezlučiteľným s právom Únie, v dôsledku čoho dochádza k ustáleniu účinkov porušenia práva Únie, ktoré by bolo možné napraviť pomocou vyššie uvedeného prostriedku nápravy, ako aj k ohrozeniu jednotného uplatňovania práva Únie a účinnosti súdnej ochrany subjektívnych právnych situácií relevantných z hľadiska práva Únie, v rozpore s požiadavkou, aby každý súd uvedené právo úplne a urýchlene vykonal, a to záväzným spôsobom, v súlade so správnym výkladom, ktorý poskytol [Súdny dvor], a s ohľadom na obmedzenia ‚procesnej autonómie‘ členských štátov pri úprave procesných pravidiel? 2. Bránia článok 4 ods. 3 a článok 19 ods. 1 ZEÚ, ako aj článok 267 ZFEÚ, vykladané aj s ohľadom na článok 47 [Charty], výkladu a uplatňovaniu článku 111 ôsmeho odseku Ústavy, článku 360 prvého odseku… a článku 362 prvého odseku Civilného sporového poriadku a článku 110 Správneho súdneho poriadku, tak ako vyplývajú z vnútroštátnej judikatúry, podľa ktorej kasačný opravný prostriedok, o ktorom majú rozhodovať spojené senáty [Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd)], z ‚dôvodov týkajúcich sa súdnej právomoci‘, a to z hľadiska ‚nedostatku súdnej právomoci‘, nie je prípustný ako opravný prostriedok proti rozsudkom, v ktorých Consiglio di Stato (Štátna rada) v rámci rozhodovania o sporných otázkach týkajúcich sa uplatňovania práva Únie bezdôvodne nepodala návrh na začatie prejudiciálneho konania na [Súdny dvor], pričom neboli splnené podmienky podliehajúce striktnému výkladu, ktoré Súdny dvor taxatívne uviedol [počnúc rozsudkom zo 6. októbra 1982, Cilfit a i. (238/81, EU:C:1982:335)] a ktoré oslobodzujú vnútroštátny súd od vyššie uvedenej povinnosti, a to v rozpore so zásadou, podľa ktorej sú s právom Únie nezlučiteľné také vnútroštátne procesné predpisy a postupy, hoci s právnou silou zákona alebo ústavy/ústavného zákona, na základe ktorých sa vnútroštátny súd (nielen poslednej inštancie) zbavuje slobody podať návrh na začatie prejudiciálneho konania, čo vedie k neoprávnenému prisvojeniu si výlučnej právomoci [Súdneho dvora], pokiaľ ide o správny a záväzný výklad práva Únie, k nemožnosti napraviť prípadný výkladový rozpor medzi právom uplatňovaním vnútroštátnym súdom a právom Únie (a k ustáleniu tohto rozporu) a k ohrozeniu jednotného uplatňovania a účinnosti súdnej ochrany subjektívnych právnych situácií vyplývajúcich z práva Únie? 3. Možno zásady, ktoré konštatoval [Súdny dvor] v rozsudkoch z 5. septembra 2019, Lombardi (C‑333/18, EU:C:2019:675); z 5. apríla 2016, PFE (C‑689/13, EU:C:2016:199), a zo 4. júla 2013, Fastweb (C‑100/12, EU:C:2013:448), a to v súvislosti s článkom 1 ods. 1 a 3 a článkom 2 ods. 1 smernice [89/665], ktorá bola zmenená smernicou [2007/66], uplatniť na prípad, ktorý je predmetom konania vo veci samej a v ktorej Consiglio di Stato (Štátna rada) vecne preskúmala, v rozsahu návrhu uchádzača, ktorý napadol svoje vylúčenie z verejného obstarávania a zadanie zákazky inému podniku, iba odvolací dôvod, ktorým vylúčený podnik spochybnil fakt, že za technickú časť predloženej ponuky získal nižší počet bodov, ako bolo potrebné pre prijatie ponuky, pričom prednostne sa zaoberala vzájomnými návrhmi verejného obstarávateľa a úspešného uchádzača, ktorým vyhovela, pričom vyhlásila neprípustnosť ďalších odvolacích dôvodov uvedených v hlavnom návrhu (a nepreskúmala ich z vecného hľadiska), ktoré spochybňovali výsledok dotknutého verejného obstarávania na základe iných skutočností (z dôvodu neurčitosti kritérií na hodnotenie ponúk v súťažných podkladoch, nedostatku odôvodnenia, pokiaľ ide o pridelené hodnotenie, nezákonného vymenovania a zloženia komisie pre verejné obstarávanie), pričom Consiglio di Stato (Štátna rada) tak uplatnila vnútroštátnu judikatúru, podľa ktorej podnik, ktorý bol vylúčený z verejného obstarávania, nie je aktívne legitimovaný na podanie námietok s cieľom spochybniť zadanie zákazky konkurenčnému podniku, hoci aj prostredníctvom zrušenia účinkov verejného obstarávania, v dôsledku čoho je potrebné preskúmať, či je s právom Únie zlučiteľný účinok uvedenej judikatúry spočívajúci v zabránení tomu, aby dotknutý podnik uplatnil právo nechať súdne preskúmať akýkoľvek dôvod spochybňujúci výsledok obstarávania, a to v situácii, keď vylúčenie tohto podniku nie je právoplatné a každý uchádzač môže uplatniť obdobný oprávnený záujem na vylúčení ponuky ostatných uchádzačov, čo môže viesť k zisteniu, že verejný obstarávateľ nemá možnosť vybrať regulárnu ponuku, a k vyhláseniu nového postupu na zadanie zákazky, na ktorom by sa mohol opätovne zúčastniť akýkoľvek uchádzač?“