Takáto právna úprava sa však zameriava na vyrovnanie daňového zaobchádzania s dividendami, ktoré získa akcionár, ktorý uskutočnil priamu investíciu, v čo najväčšej možnej miere s daňovým zaobchádzaním s dividendami, ktoré získa akcionár, ktorý investoval prostredníctvom daňového subjektu kolektívneho investovania, aby sa predišlo tomu, že investícia v zahraničí vynaložená prostredníctvom takéhoto subjektu je považovaná za menej atraktívnu ako priama investícia. Vzhľadom na uvedenú právnu úpravu však je situácia daňového subjektu kolektívneho investovania, keď prijme dividendy pochádzajúce z členských štátov, s ktorými členský štát, v ktorom je usadený, uzavrel dohodu zakotvujúcu právo akcionárov fyzických osôb na zápočet dane z dividend, ktorú zrazili tieto členské štáty, na daň z príjmov, ktorú sú povinní zaplatiť v členskom štáte, v ktorom sú usadení, odlišná od situácie, v ktorej sa nachádza subjekt, keď prijme dividendy pochádzajúce z členských štátov, s ktorými takáto dohoda nebola uzavretá, pričom ide o dividendy, pre ktoré nie je takéto právo stanovené. Len vtedy, ak ide o investície v členských štátoch, s ktorým takáto dvojstranná daňová dohoda bola uzavretá, je voľba investovať prostredníctvom daňového subjektu kolektívneho investovania v prípade neexistencie stanovenej kompenzácie vystavená riziku, že môže byť menej výhodná pre akcionára fyzickú osobu ako priama investícia. Naopak, pokiaľ ide o členské štáty, s ktorými členský štát, kde je taký subjekt usadený, neuzavrel takúto dohodu, voľba fyzickej osoby investovať prostredníctvom takéhoto subjektu sa nespája s rizikom straty výhody, na ktorú by mala nárok, ak by si zvolila priame investovanie v uvedených členských štátoch. Preto táto situácia nie je objektívne porovnateľná so situáciou, keď členský štát, kde je tento subjekt usadený, uzavrel takúto daňovú dohodu.

Takáto právna úprava síce tým, že vylúči použitie kompenzácie, ktorá sa týka zdanenia pri zdroji dividend prijatých v zahraničí, v prípade dividend, ktoré pochádzajú z niektorých členských štátov, znižuje atraktívnosť investovania do týchto členských štátov v porovnaní s investovaním do členských štátov, ktorých zrážky dane z dividend zakladajú nárok na túto kompenzáciu. Uvedená právna úprava preto môže odradiť subjekt kolektívneho investovania od investovania v členských štátoch, na ktorých zrážky z dividend sa nevzťahuje kompenzácia, takže predstavuje obmedzenie voľného pohybu kapitálu, ktoré v zásade zakazuje článok 56 ES.

Aj za predpokladu, že predchádzania zníženia daňových príjmov sa možno dovolať, aby sa odôvodnilo obmedzenie pohybu kapitálu do tretích krajín alebo z tretích krajín, takéto odôvodnenie nemožno zohľadniť, pokiaľ má uvedené zníženie účinky voči všetkým akcionárom dotknutého subjektu kolektívneho investovania bez rozdielu, bez ohľadu na to, či majú bydlisko alebo sú usadení v členských štátoch, alebo v tretích krajinách.

Zníženie daňových príjmov týkajúcich sa dividend vyplatených spoločnosťami, ktoré sú usadené v iných členských štátoch, sa nemôže považovať za naliehavý dôvod všeobecného záujmu, ktorého by sa bolo možné dovolávať pri odôvodnení opatrenia, ktoré je v rozpore so základnou slobodou.

Pojem obmedzenie pohybu kapitálu treba vykladať vo vzťahoch medzi členskými štátmi a tretími krajinami rovnakým spôsobom ako vo vzťahoch medzi členskými štátmi. Hoci totiž liberalizácia pohybov kapitálu s tretími krajinami môže sledovať iné ciele ako vytvorenie vnútorného trhu, ako sú najmä zaisťovanie vierohodnosti jednotnej meny Spoločenstva na svetových finančných trhoch a udržiavanie finančných centier svetového rozmeru v členských štátoch, keď bola zásada voľného pohybu kapitálu článkom 56 ods. 1 ES rozšírená na pohyb kapitálu medzi tretími krajinami a členskými štátmi, rozhodli sa tieto členské štáty zakotviť túto zásadu v tom istom článku a v rovnakom znení pre ten pohyb kapitálu, ktorý sa uskutočňuje v rámci Spoločenstva, a pre ten, ktorý sa týka vzťahov s tretími krajinami.

Pohyb kapitálu do tretích krajín alebo z tretích krajín sa však odohráva v odlišnom právnom kontexte než pohyb kapitálu na úrovni Spoločenstva, keďže z dôvodu stupňa právnej integrácie existujúcej medzi členskými štátmi Európskej únie a najmä existencie legislatívnych opatrení Spoločenstva zameraných na spoluprácu medzi vnútroštátnymi daňovými orgánmi nie je zdaňovanie hospodárskych činností s cezhraničnými aspektmi nepresahujúcimi hranice Spoločenstva, ktoré vykonáva členský štát, vždy porovnateľné so zdanením hospodárskych činností, ktoré súvisia so vzťahmi medzi členskými štátmi a tretími krajinami. Nemožno ani vylúčiť, že členský štát môže preukázať, že obmedzenie pohybu kapitálu do tretích krajín alebo z tretích krajín je odôvodnené dôvodom daným za okolností, keby tento dôvod nemohol byť platným odôvodnením obmedzenia pohybu kapitálu medzi členskými štátmi.

(pozri body 87 — 90)