V dôsledku toho zo žiadneho z týchto záväzkov prílohy VII aktu o pristúpení nevyplýva povinnosť Chorvátskej republiky zriadiť povolanie súdneho vykonávateľa, a teda ani povinnosť Komisie na tomto základe využiť prostriedky, ktoré jej podľa článku 36 aktu o pristúpení umožňujú konať s cieľom zabrániť zrušeniu zákona stanovujúceho zriadenie povolania súdneho vykonávateľa. Rovnako z toho vyplýva, že Komisii nemožno vytýkať, že tým, že nevyužila tieto prostriedky, súhlasila so zmenou záväzkov súvisiacich s pristúpením, čím porušila zmluvu o pristúpení a článok 26 Viedenského dohovoru o zmluvnom práve z 23. mája 1969 nazvaný „Pacta sunt servanda“. Rovnako v rozsahu, v akom je cieľom uvedeného článku 36 spresniť povinnosti Komisie podľa článku 17 ZEÚ v kontexte pristúpenia Chorvátskej republiky k Únii, nemožno ďalej toto posledné uvedené ustanovenie považovať za porušené.

Pokiaľ ide o záväzky prijaté Chorvátskou republikou v rámci prílohy VII jej aktu o pristúpení k Únii, týkajúce sa zriadenia nezávislého a efektívneho súdneho aparátu a rešpektovania základných práv, iba nesplnenie týchto záväzkov môže založiť povinnosť Komisie konať. V tejto súvislosti so zreteľom na záväzok č. 1, ktorý všeobecným spôsobom odkazuje na stratégiu reformy súdnictva a akčný plán chorvátskych orgánov bez ďalšieho spresnenia, nevyplýva z neho žiadna povinnosť chorvátskych orgánov zriadiť funkciu súdneho vykonávateľa. Stratégia reformy súdnictva a akčný plán uvedené v prílohe VII aktu o pristúpení totiž neodkazujú na stratégiu reformy súdnictva a ani na akčný plán účinné ku dňu podpisu zmluvy o pristúpení, v ktorých sa stanovuje zriadenie funkcie súdneho vykonávateľa, pretože je bežné, že v období monitorovania záväzkov súvisiacich s pristúpením, pristupujúci štát prijme doplňujúce alebo nápravné opatrenia, a to najmä v prípade neuspokojivých výsledkov konštatovaných Komisiou. Nemožno z toho však vyvodiť, že chorvátske orgány mali všetku právomoc zmeniť stratégiu reformy súdnictva a akčný plán účinné ku dňu podpisu zmluvy o pristúpení. S prihliadnutím na ustanovenia aktu o pristúpení, konkrétne na jeho článok 36 a jeho prílohu VII, sú tieto orgány povinné rešpektovať nielen záväzok č. 1, ale tiež všetky ďalšie záväzky stanovené v uvedenej prílohe, predovšetkým záväzky č. 2, č. 3, č. 6 a č. 9.

Nikto sa nemôže odvolávať na porušenie zásady ochrany legitímnej dôvery, pokiaľ neexistujú presné uistenia, ktoré mu mal poskytnúť správny orgán. Takýmito uisteniami sú informácie, ktoré sú presné a zhodujúce sa, neviažu sa na splnenie nijakej podmienky a pochádzajú z oprávnených a dôveryhodných zdrojov.

V súvislosti s údajným neprijatím opatrení zo strany Komisie týkajúcich sa splnenia prístupových záväzkov štátom, ktorý zrušil zákon o súdnych vykonávateľoch, ktorý bol prijatý v dôsledku akčného plánu na účely reformy súdnictva uvedeného štátu účinného v čase podpisu zmluvy o pristúpení k Únii a citovaného v akte o pristúpení tohto štátu, okolnosť, že sa Komisia podieľala na vypracovaní zákona o súdnych vykonávateľoch, financovala ho, a teda bola pri jeho začiatku, nemôže sama osebe predstavovať presné uistenie dané Komisiou o tom, že zriadenie súdnych vykonávateľov považuje za jediný spôsob splniť záväzky súvisiace s pristúpením. Na to, aby sa tieto uistenia preukázali, by tieto akty pôvodnej podpory zákona o súdnych vykonávateľoch so zreteľom na neexistujúcu povinnosť pristupujúceho štátu v uvedenom akte o pristúpení vytvoriť povolanie súdneho vykonávateľa museli byť doplnené o ďalšie výslovné a súhlasné akty vydané v tomto zmysle.

(pozri body 73, 75)