ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

Článok 52 smernice 2004/18, nazvaný „Úradné zoznamy schválených hospodárskych subjektov a certifikácia orgánmi zriadenými podľa verejného práva alebo súkromného práva“, stanovuje: „1. Členské štáty môžu zaviesť buď úradné zoznamy schválených zhotoviteľov, dodávateľov alebo poskytovateľov služieb, alebo certifikáciu certifikačnými orgánmi, zriadenými podľa verejného alebo súkromného práva. Členské štáty prispôsobia podmienky pre zápis do týchto zoznamov a pre vydávanie certifikátov certifikačnými orgánmi ustanoveniam článku 45 ods. 1 a ods. 2 písm. a) až d) a g), článku 46, článku 47 ods. 1 4 a 5, článku 48 ods. 1 2, 5 a 6, článku 49 a prípadne aj článku 50. … 2. Hospodárske subjekty, ktoré sú zapísané v úradných zoznamoch alebo ktoré majú certifikát, môžu pri každej zákazke verejnému obstarávateľovi predložiť potvrdenie o zápise vydané príslušným orgánom, alebo potvrdenie vydané príslušným certifikačným orgánom. Potvrdenia obsahujú odkazy na dokumenty, na základe ktorých mohli byť zapísané do zoznamu, resp. získať certifikáciu a klasifikáciu uvedenú v takom zozname. 3. Certifikovaný zápis v úradných zoznamoch príslušnými inštitúciami alebo certifikát vydaný certifikačným orgánom nezakladá voči verejným obstarávateľom iných členských štátov domnienku spôsobilosti, s výnimkou prípadov článkov 45 ods. 1 a 2 písm. a) až d) a g), článku 46, článku 47 ods. 1 písm. b) a c), článku 48 ods. 2 písm. a) bodu i), písm. b), e), g) a h) v prípade zhotoviteľov, ods. 2 písm. a) bodu ii), písm. b), c), d) a j) v prípade dodávateľov a ods. 2 písm. a) bod ii) a písm. c) až i) v prípade poskytovateľov služieb. 4. Informácie, ktoré vyplývajú zo zápisu v úradných zoznamoch alebo certifikácie, sa nesmú bezdôvodne spochybňovať. Pokiaľ ide o odvody príspevkov na sociálne zabezpečenie a odvody daní a odvodov, môže sa od ktoréhokoľvek hospodárskeho subjektu vyžadovať dodatočné potvrdenie vždy, ak sa ponúka nová zákazka. Verejní obstarávatelia iných členských štátov uplatnia odsek 3 a prvý pododsek tohto odseku len v prospech hospodárskych subjektov usadených v členskom štáte, ktorý vedie úradný zoznam. 5. Na zápis hospodárskych subjektov ostatných členských štátov do úradného zoznamu alebo na ich certifikáciu inštitúciami uvedenými v odseku 1 sa nemôže vyžadovať žiadny ďalší dôkaz alebo iné potvrdenie, ako sú dôkazy a potvrdenia, ktoré sa vyžadujú od domácich hospodárskych subjektov, a v každom prípade len tie, ktoré sú stanovené v článkoch 45 až 49, a prípadne aj v článku 50. Účasť hospodárskych subjektov z ostatných členských štátov na verejnom obstarávaní však nemožno podmieniť takýmto zápisom alebo takouto certifikáciou. Verejní obstarávatelia uznávajú rovnocenné certifikáty od inštitúcií, zriadených v iných členských štátoch. Taktiež akceptujú iný rovnocenný spôsob dôkazu. 6. Hospodárske subjekty môžu kedykoľvek požiadať o zápis do úradného zoznamu alebo o vydanie certifikátu. O rozhodnutí orgánu, ktorý zoznam zostavuje, alebo príslušného certifikačného orgánu, musia byť informované v primerane krátkom čase. …“
11

Uvedené vykonávacie nariadenie zmenilo prílohu 11 nariadenia č. 2454/93, nazvanú „Zoznam postupov spracovania a prepracovania, na účely udelenia alebo neudelenia štatútu výrobku s pôvodom hotovým výrobkom vyrobeným z materiálov nemajúcich pôvod – Výrobky iné ako textílie a textilné výrobky patriace do triedy XI“, tak, že do uvedenej prílohy zaradilo dve nové položky (ex 85 01 a ex 85 41), ktoré znejú: „ex 85 01 Fotovoltické moduly alebo panely na báze kryštalického kremíka Výroba z materiálov akejkoľvek položky okrem materiálov položky výrobku a materiálov položky 8541. Ak sa výrobok vyrába z materiálov zatriedených do položky 8501 alebo 8541, pôvodom výrobku je pôvod týchto materiálov. Ak sa výrobok vyrába z materiálov zatriedených do položky 8501 alebo 8541, ktoré majú pôvod vo viac než jednej krajine, pôvodom výrobku je pôvod materiálov, ktorých hodnota predstavuje hlavný podiel.“

„ex 85 41 Fotovoltické moduly alebo panely na báze kryštalického kremíka Výroba z materiálov akejkoľvek položky okrem materiálov položky výrobku. Ak sa výrobok vyrába z materiálov zatriedených do položky 8541, pôvodom výrobku je pôvod týchto materiálov. Ak sa výrobok vyrába z materiálov zatriedených do položky 8541, ktoré majú pôvod vo viac než jednej krajine, pôvodom výrobku je pôvod materiálov, ktorých hodnota predstavuje hlavný podiel.“
24

Cour d’appel de Mons (Odvolací súd Mons, Belgicko) rozhodol teda konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Majú sa ustanovenia [článku 5 ods. 1 bodu 2 písm. b) a článku] 6… zákona z 15. mája 2007… v spojení s ustanoveniami zákona z 12. februára 2008… a osobitne článkami 6, 8 a 9 vykladať v tom zmysle, že poskytovateľ služby, ktorý zmení miesto, kde je usadený a usadí sa v inom členskom štáte, nemôže byť po tejto zmene zapísaný v krajine pôvodu, čiže Belgicku, do registra poskytovateľov dočasných a príležitostných služieb IEA, aby tam vykonával dočasnú a príležitostnú činnosť? Je takýto výklad v súlade so slobodou usadiť sa uznanou právom Únie? 2. Sú ustanovenia [článku 5 ods. 1 bodu 2 písm. b) a článku] 6… zákona z 15. mája 2007… v spojení s ustanoveniami zákona z 12. februára 2008… a osobitne článkami 6, 8 a 9 zlučiteľné s ustanoveniami [smernice 2005/36], ak sa vykladajú v tom zmysle, že pri dočasnej a príležitostnej činnosti je vylúčené, aby poskytovateľ služieb usadený v členskom štáte pôvodu poskytoval v inom členskom štáte služby, ktoré sú do určitej miery opakované, ale nie pravidelné, alebo v tom zmysle, že [poskytovateľovi umožňujú], aby mal v tomto inom členskom štáte určitú infraštruktúru?“
13

Na pozadí sa nachádzali obrázky zobrazujúce výklady obchodov so svetelnými písmenami zobrazujúcimi nápis „Peek & Cloppenburg“, na ktorých sa uvádzalo: „Noc pre všetky Grazia‑Girls: Príďte sa po práci nechať zlákať do chrámu módy! So sektom v ruke a za prítomnosti osobného štylistu. Ako sa stať V.I.S. (Very important Shopper)? Tak, že sa čo najrýchlejšie zaregistrujete!“. Okrem toho tam bolo spresnené, že existujú dve nezávislé spoločnosti s názvom Peek & Cloppenburg a že v danom prípade išlo o inzerciu pochádzajúcu od spoločnosti P&C Düsseldorf. Na daných obrázkoch boli zobrazené produkty, ktoré táto spoločnosť predávala v rámci uvedeného podujatia.
3

Odôvodnenie 34 smernice 2014/41 znie takto: „Táto smernica sa z dôvodu svojho rozsahu zaoberá iba predbežnými opatreniami zameranými na získavanie dôkazov. V tomto ohľade by sa malo zdôrazniť, že akákoľvek vec vrátane finančných prostriedkov môže byť počas trestného konania predmetom rôznych predbežných opatrení, a to nielen na účely získania dôkazu, ale aj na účely konfiškácie. Rozdiel medzi týmito dvoma cieľmi predbežných opatrení nie je vždy zrejmý a cieľ predbežného opatrenia sa môže počas trestného konania zmeniť. Z tohto dôvodu je nevyhnutné, aby sa udržal bezproblémový vzťah medzi rozličnými nástrojmi uplatniteľnými v tejto oblasti. Navyše by sa z rovnakého dôvodu malo posúdenie toho, či sa má vec použiť ako dôkaz, a preto byť predmetom EVP, malo ponechať vydávajúcemu orgánu.“
23

Podľa ustálenej judikatúry sa takéto obmedzenie zakazuje, okrem prípadu, že by patrilo medzi obmedzenia uvedené v článku 14 tohto rozhodnutia alebo bolo odôvodnené naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, bolo by vhodné na zabezpečenie dosiahnutia sledovaného cieľa a nešlo by nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné (rozsudok z 10. júla 2019, A, C‑89/18, EU:C:2019:580, bod 31 a citovaná judikatúra).
14

Vnútroštátny súd sa pýta, či je zásadný zákaz reklamných darov stanovený v § 7 ods. 1 prvej vete HWG v súlade s cieľmi a ustanoveniami smernice 2001/83. Domnieva sa, že takýto zákaz by mohol byť odôvodnený vzhľadom na článok 87 ods. 3 tejto smernice, keďže jeho cieľom je zabrániť riziku, že pri rozhodovaní o použití lieku by spotrebiteľ mohol byť ovplyvnený vyhliadkou na reklamné dary spojené s kúpou tohto lieku. V tejto súvislosti usudzuje, že rozhodnutie pacienta, či si liek viazaný na lekársky predpis kúpi v tuzemskej alebo zahraničnej zásielkovej lekárni, a nie v kamennej lekárni, ktorá by mohla poskytnúť objektívne potrebné poradenstvo, by podľa jeho názoru malo spočívať v objektívnych dôvodoch a nemalo by podliehať takýmto stimulom.
6

Šiesty, ôsmy a deviaty odsek preambuly Dohody o vystúpení Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska z Európskej únie a z Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu (Ú. v. EÚ L 29, 2020, s. 7, ďalej len „Dohoda o vystúpení Spojeného kráľovstva“), ktorá bola prijatá 17. októbra 2019 a nadobudla platnosť 1. februára 2020, znejú: „uznávajúc, že je potrebné poskytnúť občanom Únie a štátnym príslušníkom Spojeného kráľovstva, ako aj ich príslušným rodinným príslušníkom recipročnú ochranu v prípadoch, keď využili svoje práva na voľný pohyb pred dátumom stanoveným v tejto dohode, a zabezpečiť, aby ich práva podľa tejto dohody boli vymáhateľné a založené na zásade nediskriminácie; uznávajúc takisto, že práva vyplývajúce z období poistenia na účely sociálneho zabezpečenia by mali byť chránené, … berúc do úvahy, že je v záujme Únie aj Spojeného kráľovstva určiť prechodné alebo implementačné obdobie, počas ktorého by sa – bez ohľadu na všetky dôsledky vystúpenia Spojeného kráľovstva z Únie, pokiaľ ide o účasť Spojeného kráľovstva v inštitúciách, orgánoch, úradoch a agentúrach Únie, a najmä na skončenie mandátov k dátumu nadobudnutia platnosti tejto dohody všetkých členov inštitúcií, orgánov a agentúr Únie vymenovaných alebo zvolených v súvislosti s členstvom Spojeného kráľovstva v Únii – právo Únie vrátane medzinárodných dohôd malo uplatňovať na Spojené kráľovstvo a v Spojenom kráľovstve, pričom by malo všeobecne platiť, že jeho účinok je rovnaký ako vo vzťahu k členským štátom, aby sa predišlo narušeniu v období, počas ktorého sa bude rokovať o dohode(‑ách) o budúcom vzťahu, uznávajúc, že aj keď sa počas prechodného obdobia bude právo Únie uplatňovať na Spojené kráľovstvo a v Spojenom kráľovstve, osobitosti Spojeného kráľovstva ako štátu, ktorý vystúpil z Únie, znamenajú, že pre Spojené kráľovstvo bude dôležité, aby bolo schopné prijímať opatrenia na prípravu a zriadenie vlastných nových medzinárodných dojednaní, a to aj v oblastiach výlučnej právomoci Únie, za predpokladu, že takéto dohody nenadobudnú platnosť ani sa nebudú vykonávať počas tohto obdobia, pokiaľ to Únia nepovolí“.
42

Na účely rozhodnutia, či sa má infraštruktúra považovať za „servisné zariadenie“, nie sú relevantné jednak kvalifikácia tohto zariadenia v nájomnej zmluve a jednak okolnosť, či sa táto infraštruktúra nachádza alebo nenachádza v podmienkach používania siete podľa článku 27 smernice 2012/34. V tomto dokumente sa uvádzajú určité údaje o charaktere infraštruktúry, ktorá je k dispozícii železničným podnikom, a najmä sa spresňujú, ako vyplýva z odseku 2 daného článku, podmienky prístupu k servisným zariadeniam spojeným so sieťou manažéra infraštruktúry a podmienky poskytovania služieb v týchto zariadeniach. Z tohto ustanovenia ani z prílohy IV tejto smernice, ktorá podrobne opisuje obsah podmienok používania siete, však nevyplýva, že by zápis infraštruktúry do tohto dokumentu predstavoval nevyhnutnú podmienku na to, aby sa takáto infraštruktúra považovala za „servisné zariadenie“ v zmysle článku 3 bodu 11 tejto smernice. Hoci tento článok 27 ukladá povinnosť uviesť v podmienkach používania siete existujúce servisné zariadenia, nemožno tvrdiť, že opomenutie by v tejto súvislosti mohlo mať za následok spochybnenie existencie takéhoto servisného zariadenia.
140

Treba ešte dodať, že hoci odôvodnenie založené na sprístupnení relevantných informácií v takejto forme neumožňuje každej inštitúcii systematicky odhaliť prípadnú chybu, ktorej sa môže dopustiť SRB pri zbere a agregovaní dotknutých údajov, stačí na to, aby sa táto inštitúcia mohla uistiť o tom, že informácie, ktoré poskytla príslušným orgánom boli v súlade s relevantnými pravidlami práva Únie skutočne zahrnuté do výpočtu jej príspevku ex ante do SRF a aby mohla na základe svojich všeobecných znalostí finančného sektora zistiť prípadné použitie nedôveryhodných alebo zjavne nesprávnych údajov, ako aj sa rozhodnúť, či má podať žalobu o neplatnosť rozhodnutia SRB o určení jej príspevku ex ante do SRF.
3

Odôvodnenia 15, 16 a 34 nariadenia č. 1215/2012 znejú: „(15) Normy právomoci by mali byť ľahko predvídateľné a vychádzať zo zásady, že právomoc sa všeobecne zakladá podľa bydliska žalovaného. Právomoc založená na tomto kritériu by mala byť vždy k dispozícii, okrem určitých presne vymedzených situácií, keď predmet sporu alebo zmluvná voľnosť účastníkov odôvodňuje iný hraničný ukazovateľ. Bydlisko [sídlo – neoficiálny preklad] právnickej osoby treba definovať osobitne, aby boli spoločné pravidlá prehľadnejšie a vyhlo sa konfliktu právomoci. (16) Okrem bydliska žalovaného musia byť k dispozícii aj alternatívne kritériá právomoci založené na úzkej väzbe medzi súdom a žalobou alebo na účely uľahčenia efektívneho riadneho výkonu súdnictva. Existencia takejto úzkej väzby by mala zaručiť právnu istotu a vylúčiť, že osoba by bola žalovaná na súde členského štátu, s čím [ktorého právomoc – neoficiálny preklad] nemohla rozumne predvídať. Je to dôležité predovšetkým v prípade sporov týkajúcich sa mimozmluvných záväzkov vyplývajúcich z porušenia práva na súkromie a práva na ochranu osobnosti vrátane poškodzovania dobrého mena. … (34) Treba zaručiť kontinuitu medzi Bruselským dohovorom [z 27. septembra 1968 o súdnej právomoci a výkone rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 299, 1972, s. 32)], nariadením [Rady] (ES) č. 44/2001 [z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 12, 2001, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42)] a týmto nariadením a musia sa určiť prechodné ustanovenia na tento účel. Rovnaká potreba kontinuity sa týka aj výkladu [tohto dohovoru z roku 1968] a nariadení, ktoré ho nahradili, Súdnym dvorom Európskej únie.“
27

Ak by sa totiž pripustilo, že „požiadavky zakázané“ podľa článku 14 smernice 2006/123 možno odôvodniť na základe primárneho práva, znamenalo by to, že toto ustanovenie by bolo zbavené akéhokoľvek potrebného účinku tým, že by v konečnom dôsledku spochybnilo cielenú harmonizáciu, ktorú táto smernica vykonáva (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júna 2015, Rina Services a i., C‑593/13, EU:C:2015:399, bod 37).
12

Za týchto okolností Tribunalul Mureș (Súd Marušskej župy) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa článok 8 nariadenia [Rím I] vykladať v tom zmysle, že voľba rozhodného práva pre individuálnu pracovnú zmluvu vylučuje uplatnenie právneho poriadku krajiny, v ktorej zamestnanec obvykle vykonával činnosť, alebo v tom zmysle, že existencia voľby rozhodného práva vylučuje uplatnenie článku 8 ods. 1 druhej vety tohto nariadenia? 2. Má sa článok 8 nariadenia [Rím I] vykladať v tom zmysle, že minimálna mzda uplatňovaná v krajine, v ktorej zamestnanec obvykle vykonával činnosť, predstavuje právo, na ktoré sa vzťahujú ‚ustanovenia, od ktorých sa nemožno odchýliť dohodou podľa práva, ktoré by v prípade absencie voľby bolo… rozhodným‘ v zmysle článku 8 ods. 1 druhej vety uvedeného nariadenia? 3. Má sa článok 3 nariadenia [Rím I] vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby uvedenie ustanovení rumunského Zákonníka práce v individuálnej pracovnej zmluve znamenalo voľbu rumunského právneho poriadku, ak je v Rumunsku všeobecne známe, že existuje [zákonná povinnosť] [vložiť] túto doložku o voľbe [rumunského] rozhodného práva do individuálnej pracovnej zmluvy? Inak povedané, má sa článok 3 nariadenia [Rím I] vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnym právnym predpisom a praxi, podľa ktorých sa do individuálnych pracovných zmlúv musí vložiť doložka o voľbe [vnútroštátneho] právneho poriadku?“
21

Podľa odôvodnenia 28 tohto nariadenia, ktoré sa nachádza v tej istej časti B pod názvom „Podobný výrobok“: „Orgány jedného z členských štátov poukázali na skutočnosť, že podľa vysvetliviek ku [KN] výraz ‚kujné‘ zahŕňa liatinu s guľôčkovým grafitom (totožné s tvárnou liatinou). Aj keď žiadna zo zainteresovaných strán neuviedla počas obdobia prešetrovania predaj príslušenstva so závitmi vyrobeného z tvárnej liatiny, existujú dôkazy, že to je možné. Keďže toto príslušenstvo má rovnaké základné fyzikálne vlastnosti ako kujné príslušenstvo so závitmi, ktoré je predmetom prešetrovania, považuje sa za vhodné objasniť, že výrobky z tvárnej liatiny spadajú do rozsahu pôsobnosti tohto konania a opatrení.“
20

Podľa vnútroštátneho súdu, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, BB splnila podmienky požadované právom Spojeného kráľovstva na získanie odbornej kvalifikácie farmaceuta, a to, že absolvovala odbornú prípravu v trvaní štyroch rokov a vykonala celkovo dvanásť mesačnú odbornú prax v lekárni, konkrétne šesť mesiacov v Spojenom kráľovstve a šesť mesiacov v Litve. Ak by teda BB splnila všetky tieto podmienky iba v jednom členskom štáte, konkrétne v Spojenom kráľovstve, získala by doklad o formálnej kvalifikácii farmaceuta, ktorý by bol na základe zásady automatického uznávania zakotvenej v článku 21 smernice 2005/36 uznaný v Litve.
49

Takáto vnútroštátna právna úprava by totiž mala za následok, že rôzne rozhodnutia vzájomne nezávislých občianskoprávnych súdov, ktoré prípadne nie sú zjednotené judikatúrou odvolacích súdov, by nahradila jednotnosť kontroly vykonávanej príslušným orgánom, a výsledkom by bolo spojenie dvoch nekoordinovaných možností rozhodovania, a to v zjavnom rozpore s cieľom sledovaným článkom 30 smernice 2001/14 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. novembra 2017, CTL Logistics, C‑489/15, EU:C:2017:834, bod 87).
29

Vnútroštátny súd zdôrazňuje, že vyhlásenie Ústavu obsahuje jednak informácie, ktoré sú dôležité pre verejné zdravie a pacienta, ktoré sú získané od zahraničných orgánov podobných Ústavu so sídlom v iných členských štátoch a do ktorých nemôže priamo nahliadnuť pacient, lekár alebo lekáreň, a jednak stanovisko k tomu, či v prípade dotknutého lieku existuje záujem na starostlivosti o pacienta, čo však patrí do odbornej kompetencie lekára.
3

Odôvodnenia 7, 67, 71 a 72 nariadenia č. 650/2012 stanovujú: „(7) Je potrebné uľahčiť riadne fungovanie vnútorného trhu odstránením prekážok voľného pohybu osôb, ktoré v súčasnosti narážajú na problémy pri uplatňovaní svojich práv v kontexte dedenia, ktoré má cezhraničné dôsledky. V európskom priestore spravodlivosti musia mať občania možnosť usporiadať svoje dedičstvo vopred. Musia byť efektívne zaručené práva dedičov a odkazovníkov, ďalších osôb s blízkym vzťahom k zosnulému, ako aj veriteľov poručiteľa. … (67) Na účely rýchleho, plynulého a účinného vyporiadania dedičstva s cezhraničnými dôsledkami v Únii sa predpokladá, že dedičia, odkazovníci, vykonávatelia závetu alebo správcovia dedičstva by mali mať možnosť ľahko preukázať svoje postavenie a/alebo práva a právomoci v inom členskom štáte, napríklad v členskom štáte, v ktorom sa nachádza majetok patriaci do dedičstva. S cieľom umožniť im to by sa týmto nariadením malo zaviesť vytvorenie jednotného osvedčenia, európskeho osvedčenia o dedičstve (ďalej len ‚osvedčenie‘), ktoré sa vydá na účely použitia v inom členskom štáte. … (71) Osvedčenie by malo mať rovnaké účinky vo všetkých členských štátoch. Nemalo by byť samostatným exekučným titulom, ale malo by mať dôkazný účinok a mala by platiť domnienka, že je dokladom o skutočnostiach, ktoré boli preukázané podľa rozhodného práva pre dedenie alebo podľa iného rozhodného práva pre konkrétne skutočnosti, ako je napríklad hmotnoprávna platnosť právnych úkonov nakladania s majetkom pre prípad smrti. … Každej osobe, ktorá vykoná platby alebo odovzdá majetok z dedičstva osobe uvedenej v osvedčení ako osobe oprávnenej prijať takúto platbu alebo majetok ako dedič alebo odkazovník, by sa mala poskytnúť primeraná ochrana, ak konala v dobrej viere a spoliehala sa pri tom na presnosť informácií potvrdených v osvedčení. Rovnaká ochrana by sa mala poskytnúť každej osobe, ktorá sa spolieha na presnosť informácií potvrdených v osvedčení a kúpi alebo dostane majetok z dedičstva od osoby uvedenej v osvedčení ako osoby oprávnenej s týmto majetkom nakladať. Táto ochrana by sa mala zabezpečiť, ak sa predložia platné overené kópie [platné osvedčené odpisy – neoficiálny preklad]. … (72) Príslušný orgán by mal osvedčenie vydať na žiadosť. Originál osvedčenia by mal uchovávať vydávajúci orgán, ktorý by mal žiadateľovi alebo každej inej osobe, ktorá preukáže oprávnený záujem, vydať jeden alebo viac osvedčených odpisov. …“
3

V odôvodneniach 5, 7, 8 a 25 nariadenia č. 904/2010 sa uvádza: „(5) Opatrenia na harmonizáciu daní prijaté na dobudovanie vnútorného trhu by mali zahrňovať zriadenie spoločného systému na spoluprácu medzi členskými štátmi, najmä pokiaľ ide o výmenu informácií, v rámci ktorého si príslušné orgány členských štátov majú navzájom pomáhať a spolupracovať s [Európskou komisiou], aby sa zabezpečilo náležité uplatňovanie DPH na dodania tovarov a poskytovania služieb, nadobúdanie tovaru v rámci Spoločenstva a dovoz tovaru. … (7) S cieľom vyberať splatnú daň by mali členské štáty spolupracovať, aby spoločne zabezpečili správny výmer DPH. Preto musia nielen monitorovať správne uplatňovanie dane splatnej na svojom území, ale takisto by mali poskytovať pomoc iným členským štátom v záujme zabezpečenia správneho uplatňovanie dane súvisiacej s činnosťou vykonávanou na svojom území a splatnej v ktoromkoľvek inom členskom štáte. (8) Monitorovanie správneho uplatňovania DPH pri cezhraničných transakciách zdaniteľných v inom členskom štáte ako je ten, v ktorom je usadený dodávateľ tovaru alebo poskytovateľ služieb, závisí v mnohých prípadoch od informácií, ktoré má členský štát usadenia k dispozícii, alebo ktoré by mohol oveľa jednoduchšie získať tento členský štát. Účinný dohľad nad takýmito transakciami preto závisí na zhromažďovaní alebo schopnosti členského štátu usadenia zhromažďovať uvedené informácie. … (25) Lehoty ustanovené v tomto nariadení na poskytovanie informácií sa majú chápať ako maximálne lehoty, ktoré sa nemajú prekračovať, pričom zásada je taká, že na to, aby bola spolupráca efektívna, by sa informácie, ktoré má už žiadaný členský štát k dispozícii, mali poskytnúť bez ďalšieho odkladu.“
39

Zdanenie celkovej predajnej ceny po skončení prvej konečnej spotreby by totiž malo za následok, že by sa do základu dane zahrnula nielen cena, ktorá už bola zaťažená konečnou DPH, ale aj výška tejto DPH. To by viedlo k tomu, že konečné zaťaženie DPH pre celý hospodársky obeh by záviselo najmä od počtu po sebe nasledujúcich konečných spotrieb, a teda zaplatených cien. Zdanenie marže DPH však umožňuje zmierniť toto pretrvávanie DPH a obnoviť daňovú neutralitu.
50

V tejto súvislosti v prvom rade zo znenia článku 168 smernice o DPH vyplýva, že na uplatnenie práva na odpočítanie dane je potrebné, aby dotknutá osoba bola jednak „zdaniteľnou osobou“ v zmysle tejto smernice a jednak, aby táto zdaniteľná osoba využívala uvedený tovar a služby zakladajúce toto právo na výstupe pre potreby svojich zdaniteľných plnení, a že na vstupe musí byť tento tovar dodaný alebo služby poskytnuté inou zdaniteľnou osobou (rozsudky z 5. júla 2018, Marle Participations, C‑320/17, EU:C:2018:537, bod 26 a citovaná judikatúra, a z 3. júla 2019, The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge, C‑316/18, EU:C:2019:559, bod 23).
5

Príloha III uvedenej smernice obsahuje zoznam dodaní tovarov a poskytnutí služieb, na ktoré sa môžu uplatniť znížené sadzby DPH uvedené v článku 98 tejto smernice. Bod 7 tejto prílohy zahŕňa tieto služby: „vstupné na spoločenské podujatia, do divadiel, cirkusov, na veľtrhy, do zábavných parkov, na koncerty, do múzeí, zoologických záhrad, kín, na výstavy a podobné kultúrne podujatia a do podobných kultúrnych zariadení“.