Vec T‑39/06

Transcatab SpA

proti

Európskej komisii

„Hospodárska súťaž – Kartely – Taliansky trh nákupu a prvotného spracovania surového tabaku – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Určenie cien a rozdelenie trhu – Pripísateľnosť protiprávneho správania – Pokuty – Proporcionalita – Závažnosť a dĺžka trvania porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Spolupráca“

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska jednotka – Kritériá posúdenia – Domnienka rozhodujúceho vplyvu uplatňovaného materskou spoločnosťou na dcérske spoločnosti, ktoré sú v 100 % vlastníctve materskej spoločnosti

(Článok 81 ES)

2. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Oznámenie o výhradách – Povinný obsah

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 27 ods. 1)

3. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Maximálna výška – Výpočet – Obrat, ktorý sa má zohľadniť

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

4. Akty inštitúcií – Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených pri porušení pravidiel hospodárskej súťaže – Akt, ktorý má mať vonkajšie účinky – Rozsah

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

5. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Porušenia považované za veľmi závažné len na základe ich samotnej povahy

(Nariadenie Rady č. 1/2003; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

6. Hospodárska súťaž – Pokuty – Rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah

(Články 81 ES a 253 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2 a 3)

7. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Oznámenie o výhradách – Povinný obsah

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 27)

8. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Miera voľnej úvahy vyhradená Komisii – Hranice – Dodržiavanie zásady proporcionality – Rozsah

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

9. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Odstrašujúci charakter pokuty

[Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 5 písm. b)]

10. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Neuplatnenie dohody v praxi

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A prvý odsek a bod 3 druhá zarážka)

11. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Ukončenie porušenia po prvých zásahoch Komisie – Rozsah

(Článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3 tretia zarážka)

12. Právo Únie – Zásady – Ochrana legitímnej dôvery – Podmienky

13. Poľnohospodárstvo – Pravidlá hospodárskej súťaže – Nariadenie č. 26 – Uplatnenie výnimky stanovenej pre dohody, rozhodnutia a postupy potrebné na dosiahnutie cieľov uvedených v článku 33 ES – Podmienky

(Článok 33 ES a článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 26, článok 2)

14. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Spolupráca obvineného podniku mimo rámca pôsobnosti oznámenia o spolupráci – Podmienky

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3 šiesta zarážka a oznámenie Komisie 2002/C 45/03)

15. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Prvý prípad uplatnenia pravidiel hospodárskej súťaže v danom hospodárskom odvetví – Miera voľnej úvahy Komisie

(Nariadenie Rady č. 1/2003; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3)

16. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Zlý finančný stav predmetného odvetvia – Miera voľnej úvahy Komisie

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

17. Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti

[Štatút Súdneho dvora, článok 21; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 44 ods. 1 písm. c) a článok 48 ods. 2)]

18. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Podmienky

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 2002/C 45/03, bod 23 posledný odsek)

19. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody a zosúladené postupy predstavujúce jedno porušenie

(Článok 81 ods. 1 ES)

1. V oblasti hospodárskej súťaže môže byť správanie dcérskej spoločnosti pripísané materskej spoločnosti najmä vtedy, keď dcérska spoločnosť napriek tomu, že má vlastnú právnu subjektivitu, neurčuje svoje správanie na trhu nezávisle, ale v podstate uplatňuje pokyny, ktoré jej dáva materská spoločnosť, berúc do úvahy najmä hospodárske, organizačné a právne väzby medzi týmito dvoma právnymi subjektmi. V takej situácii sú totiž materská spoločnosť a dcérska spoločnosť súčasťou tej istej hospodárskej jednotky a tvoria jeden podnik v zmysle článku 81 ES, čo Komisii umožňuje adresovať rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty, materskej spoločnosti bez toho, aby bolo potrebné preukázať jej osobnú účasť na porušení.

V osobitnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel v oblasti hospodárskej súťaže, jednak táto materská spoločnosť môže uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti a jednak existuje vyvrátiteľná domnienka, že táto materská spoločnosť skutočne uplatňuje takýto vplyv. Komisia tak môže predpokladať, že materská spoločnosť vykonáva rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti, pričom nemusí podávať ďalšie dôkazy o tom, že materská spoločnosť skutočne taký vplyv vykonávala alebo že mala akúkoľvek vedomosť o porušovaní alebo o zapojení uvedenej dcérskej spoločnosti do tohto porušovania. Ide o vyvrátiteľnú domnienku, ktorú možno vyvrátiť dôkazom opaku. Materskej spoločnosti teda prislúcha, aby túto domnienku vyvrátila dôkazmi, ktorými možno preukázať, že jej dcérska spoločnosť si určuje svoje správanie na trhu nezávisle a že teda tieto dve spoločnosti netvoria jedinú hospodársku jednotku. V opačnom prípade sa výkon kontroly preukáže tým, že domnienka vychádzajúca z vlastníctva celého základného imania nebola vyvrátená.

Skutočnosť, že dcérska spoločnosť má svoje vlastné miestne vedenie a vlastný majetok, sama osebe nepreukazuje, že svoje správanie na trhu určuje vo vzťahu k svojej materskej spoločnosti samostatne. Zverenie riadenia bežnej činnosti miestnemu vedeniu 100 % dcérskej spoločnosti je totiž obvyklou praxou, a preto nemôže dokazovať skutočnú nezávislosť dcérskych spoločností.

(pozri body 92 – 94, 103, 106)

2. V oblasti hospodárskej súťaže dodržiavanie práva na obhajobu vyžaduje, aby podnik, proti ktorému sa vedie vyšetrovanie, mal možnosť v rámci správneho konania účinne vyjadriť svoje stanovisko k pravdivosti a relevantnosti jednak skutkových okolností a okolností, ktorých sa dovoláva, ako aj dokumentov, o ktoré Komisia oprela svoje zistenie existencie porušenia Zmluvy.

Článok 27 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 túto zásadu odráža, keďže stanovuje, že účastníkom konania sa zašle oznámenie o výhradách, ktoré musí jasne uviesť všetky podstatné okolnosti, z ktorých Komisia v tomto štádiu konania vychádza, aby mohli dotknuté osoby skutočne zistiť, aké konanie im Komisia vytýka, a uplatniť svoju obhajobu ešte predtým, ako Komisia prijme konečné rozhodnutie. Táto požiadavka je dodržaná vtedy, pokiaľ konečné rozhodnutie nepripisuje dotknutým osobám iné porušenia, než sú porušenia uvedené v oznámení o výhradách, a obsahuje len skutočnosti, ku ktorým sa dotknuté osoby mali možnosť vyjadriť.

Toto oznámenie však môže byť urobené stručne a konečné rozhodnutie nemusí byť nevyhnutne kópiou oznámenia o výhradách, pretože toto oznámenie je prípravným dokumentom, ktorého skutkové a právne posúdenie má len predbežnú povahu. Prípustné sú aj doplnenia k oznámeniu o výhradách vykonané vzhľadom na vyjadrenia účastníkov konania, ktorých tvrdenia preukazujú, že naozaj mohli vykonávať svoje práva na obhajobu. Komisia takisto môže s ohľadom na správne konanie opraviť alebo doplniť skutkové alebo právne tvrdenia na podporu výhrad, ktoré uviedla.

Navyše pokiaľ ide o pripísanie zodpovednosti materskej spoločnosti za porušenia, ktorých sa dopustili jej dcérske spoločnosti v 100 % vlastníctve tejto materskej spoločnosti, Komisia nie je povinná predložiť v štádiu oznámenia výhrad iné dôkazy ako dôkaz o tom, že materská spoločnosť vlastní základné imanie svojich dcérskych spoločností.

(pozri body 115 – 117, 123)

3. Táto maximálna 10 % výška obratu stanovená článkom 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 sa musí vypočítať na základe celkového obratu všetkých spoločností tvoriacich jediný hospodársky subjekt konajúci ako podnik v zmysle článku 81 ES, pretože výlučne celkový obrat spoločností, z ktorých sa tento podnik skladá, môže predstavovať informáciu o veľkosti a hospodárskej sile dotknutého podniku.

(pozri body 129, 130)

4. Usmernenia k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO predstavujú nástroj určený na spresnenie kritérií – pri dodržiavaní právnych predpisov vyššej právnej sily –, ktoré Komisia mieni uplatniť pri výkone svojej diskrečnej právomoci v oblasti stanovenia výšky pokút, ktorú jej priznáva článok 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003. Hoci tieto usmernenia nepredstavujú právny základ rozhodnutia, ktorým sa ukladajú pokuty, pretože toto rozhodnutie sa zakladá na nariadení č. 1/2003, stanovujú všeobecným a abstraktným spôsobom metodológiu, ktorú sa Komisia zaviazala uplatňovať pri stanovení výšky pokút uložených týmto rozhodnutím, a v dôsledku toho zabezpečujú právnu istotu podnikov.

Usmernenia preto nemôžu byť kvalifikované ako právna norma, ktorú musí správny orgán v každom prípade dodržať, vyjadrujú však určité pravidlo správania, ktoré ukazuje, ako sa má v praxi postupovať, a od ktorého sa správny orgán nemôže v konkrétnom prípade odkloniť bez uvedenia dôvodov.

Obmedzenie diskrečnej právomoci Komisie, ktoré si sama stanovila prijatím usmernení, však nie je nezlučiteľné so zachovaním širokej miery voľnej úvahy Komisie. Skutočnosť, že Komisia v usmerneniach spresnila svoj prístup k hodnoteniu závažnosti porušenia, totiž nevylučuje, aby ju hodnotila ucelene, v závislosti od všetkých relevantných okolností vrátane skutočností, ktoré nie sú výslovne uvedené v usmerneniach.

(pozri body 141 – 143)

5. Z usmernení k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO vyplýva, že horizontálne kartely, ktoré sa predovšetkým týkajú určenia cien, môžu byť kvalifikované ako „veľmi závažné“ len na základe ich samotnej povahy bez toho, aby bola Komisia povinná preukázať konkrétny dopad porušenia na trh a bez toho, aby malý rozsah dotknutého geografického trhu bránil takejto kvalifikácii. Tento záver je potvrdený skutočnosťou, že aj keď opis závažných porušení výslovne uvádza dopad na trh a účinky na veľké oblasti spoločného trhu, opis veľmi závažných porušení naopak neuvádza požiadavku konkrétneho dopadu na trh ani účinkov na osobitnú geografickú oblasť.

Na posúdenie závažnosti porušenia je rozhodujúce vedieť, či členovia kartelu urobili všetko, čo bolo v ich možnostiach na dosiahnutie konkrétneho účinku svojich úmyslov. To, čo sa stalo potom, pokiaľ ide o skutočne uplatnené trhové ceny, mohlo byť ovplyvnené inými faktormi mimo kontroly členov kartelu, pričom títo nemôžu využívať vo svoj prospech nezávislé faktory, ktoré skrížili ich plány, a urobiť z nich skutočnosti odôvodňujúce zníženie pokuty.

Od Komisie nemožno požadovať, aby v prípade, že vykonávanie kartelu je preukázané, systematicky dokazovala, že dohody skutočne umožnili dotknutým podnikom dosahovať vyššiu úroveň transakčných cien, alebo v prípade nákupných kartelov, nižšiu ako je tá, ktorá by existovala bez kartelu. Bolo by neprimerané požadovať takéto dokazovanie, ktoré by si vyžadovalo značné zdroje, keďže by boli potrebné hypotetické výpočty na základe ekonomických modelov, ktorých presnosť môže súd len ťažko overiť a ktorých neomylnosť vôbec nie je dokázaná.

Okrem toho, rozsah geografického trhu nie je autonómnym kritériom v tom zmysle, že za „veľmi závažné“ by mohli byť kvalifikované iba porušenia týkajúce sa väčšiny členských štátov. Ani Zmluva, ani nariadenie č. 1/2003, ani usmernenia, ani judikatúra neumožňujú prijať záver, že tak môžu byť kvalifikované iba geograficky veľmi rozsiahle obmedzenia hospodárskej súťaže. Napokon dohody, ktorých predmetom je predovšetkým určovanie nákupných cien a rozdelenie si nakupovaných množstiev, môžu byť kvalifikované ako veľmi závažné už na základe svojej povahy a to bez toho, aby sa tieto správania museli vyznačovať osobitným geografickým rozsahom. Z toho vyplýva, že veľkosť dotknutého geografického trhu, aj keby bol malý, v zásade nebráni kvalifikácii zisteného porušenia ako „veľmi závažného“.

(pozri body 148, 149, 168, 169, 172)

6. V rámci určovania pokút z dôvodu porušenia práva hospodárskej súťaže je povinnosť odôvodnenia splnená, pokiaľ Komisia vo svojom rozhodnutí uvedie posudzované skutočnosti, ktoré jej umožnili vymedziť závažnosť a dĺžku trvania porušenia.

V rámci preskúmania týkajúceho sa porušení článku 81 ES nemožno článok 253 ES vykladať v tom zmysle, že Komisii nariaďuje, aby vo svojich rozhodnutiach objasnila dôvody, pre ktoré v súvislosti s výpočtom výšky pokuty nepoužila iné skutočnosti namiesto tých, ktoré použila v konečnom rozhodnutí.

(pozri body 175, 177)

7. Pokiaľ Komisia v oznámení o výhradách výslovne uvedie, že bude skúmať, či je vhodné uložiť dotknutým podnikom pokuty, a pokiaľ uvedie hlavné skutkové a právne okolnosti, ktoré môžu viesť k uloženiu pokuty, akými sú závažnosť a trvanie predpokladaného porušenia a skutočnosť, že toto porušenie bolo vykonané úmyselne alebo z nedbanlivosti, spĺňa si svoju povinnosť dodržať právo podnikov byť vypočutý. Komisia týmto poskytne podnikom informácie, ktoré sú potrebné na to, aby sa bránili nielen proti zisteniu porušenia, ale aj proti uloženiu pokuty.

Naopak, Komisia nie je povinná – pokiaľ uvedie skutkové a právne okolnosti, z ktorých vychádza pri stanovovaní sumy pokút – spresniť spôsob, akým sa vyrovná s každou z týchto okolností pri určovaní úrovne pokuty. Navyše Komisia takisto môže vo svojom rozhodnutí, vzhľadom na správne konanie, opraviť alebo doplniť skutkové alebo právne tvrdenia na podporu výhrad, ktoré uviedla.

Z toho vyplýva, že pokiaľ ide o určenie výšky pokút, právo dotknutých podnikov na obhajobu je pred Komisiou zaručené prostredníctvom ich možnosti uplatniť pripomienky k trvaniu, závažnosti a protisúťažnému charakteru skutočností, ktoré sa im vytýkajú.

(pozri body 180 – 182)

8. Uplatnenie zásady proporcionality v rámci konaní začatých Komisiou na potrestanie porušení pravidiel hospodárskej súťaže znamená, že pokuty nesmú byť neprimerané vzhľadom na sledované ciele, t. j. vzhľadom na dodržanie týchto pravidiel, a že výška pokuty uloženej podniku za porušenie v oblasti hospodárskej súťaže musí byť primeraná porušeniu posudzovanému v celkových súvislostiach a musí najmä prihliadať na jeho závažnosť. Zásada proporcionality vedie najmä k tomu, že Komisia musí pokutu stanoviť proporcionálne ku kritériám, ktoré zohľadnila pri posudzovaní závažnosti porušenia, a z tohto dôvodu musí tieto kritériá uplatňovať koherentným a objektívne odôvodneným spôsobom.

V tejto súvislosti z nariadenia č. 1/2003 ani z usmernení k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO nevyplýva, že výška pokút sa musí určiť priamo v závislosti od rozsahu dotknutého trhu, pretože táto skutočnosť nepredstavuje povinnú skutočnosť, ale len jednu z viacerých relevantných skutočností slúžiacich na posúdenie závažnosti porušenia. Tieto ustanovenia teda Komisii samé osebe neukladajú povinnosť zohľadniť obmedzenú veľkosť trhu s dotknutým výrobkom.

Ani v uplatniteľnom práve nie je upravená všeobecná právna zásada, na základe ktorej by výška pokuty mala byť proporcionálna k obratu dosiahnutému podnikom na dotknutom trhu. Na stanovenie pokuty je dovolené prihliadať tak na celkový obrat podniku, ktorý poukazuje, hoci približne a neúplne, na veľkosť podniku a jeho ekonomickú silu, ako aj len na časť tohto obratu, ktorý je dosiahnutý z tovarov tvoriacich predmet porušenia a ktorý teda môže napovedať o rozsahu porušenia. Ani jednému z týchto obratov nemožno pripísať neprimeranú dôležitosť v porovnaní s inými posudzovanými kritériami a z toho dôvodu stanovenie primeranej pokuty nemôže byť výsledkom jednoduchého výpočtu založeného na celkovom obrate. Osobitne to platí v prípade, ak dotknuté tovary generujú iba nepatrný zlomok tohto obratu. Navyše v rozsahu, v akom výška konečnej pokuty nepresahuje 10 % celkového obratu dotknutého podniku počas posledného roka porušenia, nemožno ju považovať za neproporcionálnu len z toho dôvodu, že presahuje obrat dosiahnutý na dotknutom trhu.

(pozri body 189, 190, 196, 197, 199)

9. V rámci výpočtu pokuty za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže sa odstrašujúci faktor hodnotí tak, že sa zohľadňuje niekoľko prvkov a nielen osobitná situácia dotknutého podniku, keďže cieľ, ktorým je odstrašenie, sa vzťahuje na správanie podnikov v rámci Únie.

Komisia nie je pri určení výšky pokuty povinná zohľadniť stratovú finančnú situáciu podniku, keďže uloženie takejto povinnosti by viedlo k získaniu neoprávnenej súťažnej výhody pre podniky, ktoré sú najmenej prispôsobené podmienkam trhu. Za týchto okolností spoločnosť nemôže namietať proti uplatneniu násobiteľa, ktorého cieľom je zabezpečiť odstrašujúci účinok na základe toho, že v období vykonávania kartelu mala veľké straty, ktoré mali za následok, že od začiatku správneho konania už nepôsobila na trhu dotknutom kartelom.

Navyše právo Únie nebráni tomu, aby opatrenie prijaté inštitúciou nemohlo ako také viesť k vyhláseniu konkurzu alebo k vstupu do likvidácie určitého podniku. Aj keď likvidácia podniku s predmetnou právnou formou totiž môže poškodiť finančné záujmy majiteľov, akcionárov alebo držiteľov podielov, vôbec to neznamená, že osobné, hmotné a nehmotné prvky predstavované podnikom tiež stratia svoju hodnotu.

(pozri body 221 – 224)

10. Poľahčujúca okolnosť uvedená v bode 3 druhej zarážke usmernení k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, týkajúca sa nerealizovania porušujúcich dohovorov alebo praktík v praxi sa zakladá na správaní jednotlivých podnikov. Z toho vyplýva, že na účely hodnotenia uvedenej poľahčujúcej okolnosti nie je opodstatnené zohľadniť účinky vyplývajúce z porušenia ako celku, ktoré sa musia brať do úvahy pri posúdení skutočného dopadu porušenia na trh na účely hodnotenia jeho závažnosti (bod 1 A prvý odsek usmernení), ale individuálne správanie každého podniku, aby sa preskúmala pomerná závažnosť účasti každého podniku na porušení.

Na to, aby sa na porušovateľov uplatnil bod 3 druhá zarážka uvedených usmernení, musia preukázať, že sa správali súťažne, alebo že aspoň jednoznačne a v značnej miere porušovali povinnosti, ktorých účelom bolo vykonávanie kartelu, a to natoľko, že narušili jeho fungovanie, a že k dohode ani zdanlivo nepristúpili a nepodnecovali tak iné podniky, aby vykonávali predmetný kartel.

(pozri body 273, 275)

11. V súlade s bodom 3 treťou zarážkou usmernení k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO sa základná suma pokuty, ktorú stanovila Komisia, zníži najmä vtedy, keď dotknutý podnik ukončí porušovanie po prvých zásahoch Komisie.

Takéto zníženie pokuty však nemôže byť automatické, ale závisí od posúdenia okolností konkrétneho prípadu Komisiou v rámci jej voľnej úvahy. Okolnosti konkrétneho prípadu teda môžu Komisiu viesť k tomu, že neprizná takéto zníženie základnej čiastky pokuty podniku, ktorý sa zúčastnil na nezákonnej dohode.

Keby sa na poľahčujúcu okolnosť prihliadalo v situáciách, keď sa podnik zúčastňuje na zjavne protiprávnej dohode, o ktorej vedel alebo nemohol nevedieť, že predstavuje porušenie, mohlo by to podnecovať iné podniky, aby v tajných dohodách pokračovali čo najdlhšie v nádeji, že ich správanie nebude nikdy odhalené, pričom by vedeli, že po jeho odhalení môžu dosiahnuť zníženie pokuty, ak porušenie ukončia. Takéto uplatnenie poľahčujúcej okolnosti by anulovalo akýkoľvek odstrašujúci účinok uloženej pokuty a ohrozilo by potrebný účinok článku 81 ods. 1 ES.

Okrem toho ukončenie úmyselného porušovania nemožno považovať za poľahčujúcu okolnosť, pokiaľ k nemu došlo po zásahu Komisie.

(pozri body 282 – 284)

12. Právo dovolávať sa zásady ochrany legitímnej dôvery predpokladá splnenie troch podmienok. Po prvé dotknutej osobe museli byť zo strany administratívy poskytnuté presné, nepodmienečné a zhodné záruky pochádzajúce z oprávnených a spoľahlivých zdrojov. Po druhé tieto záruky musia byť spôsobilé vyvolať legitímne očakávanie u toho, komu sú určené. Po tretie poskytnuté záruky musia byť v súlade s platnými predpismi.

V oblasti hospodárskej súťaže zo samotnej skutočnosti, že Komisia vo svojej skoršej rozhodovacej praxi usúdila, že určité skutočnosti predstavujú poľahčujúce okolnosti na účely stanovenia výšky pokuty, nevyplýva, že je povinná pridŕžať sa rovnakého posúdenia v neskoršom rozhodnutí. Podnik preto nemôže argumentovať tým, že Komisia poľahčujúcu okolnosť v iných prípadoch porušení uznala, aby sa v tomto ohľade mohol dovolávať legitímnej dôvery.

(pozri body 289, 291)

13. Nariadenie č. 26 uplatňujúce určité pravidlá hospodárskej súťaže vo výrobe a obchode s poľnohospodárskymi produktmi, a najmä jeho článok 2 stanovuje výnimku z uplatnenia článku 81 ods. 1 ES na dohody, rozhodnutia a postupy, ktoré sa týkajú výroby alebo predaja poľnohospodárskych výrobkov vymenovaných v prílohe I Zmluvy o ES, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou národnej trhovej organizácie alebo sú potrebné na dosiahnutie cieľov uvedených v článku 33 ES.

Pokiaľ ide o výnimku zo všeobecne uplatniteľného pravidla článku 81 ods. 1 ES, článok 2 nariadenia č. 26 sa má vykladať zužujúco. Okrem toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že článok 2 ods. 1 prvá veta nariadenia č. 26, ktorý upravuje uvedenú výnimku, sa uplatňuje len vtedy, ak predmetná dohoda umožňuje dosiahnutie všetkých cieľov článku 33 ES. Napokon, ako vyplýva aj zo samotného znenia článku 2 ods. 1 prvej vety nariadenia č. 26, predmetná dohoda musí byť „potrebná“ na dosiahnutie uvedených cieľov.

V tejto súvislosti, keďže dohody neboli oznámené a nedošlo k formálnemu konaniu, podnik, ktorý sa zúčastnil zjavného a obzvlášť závažného porušenia článku 81 ES v odvetví surového tabaku, nemôže tvrdiť, že spracovatelia mali pochybnosti o tom, či sa výnimka upravená nariadením č. 26 môže vzťahovať na dotknutú dohodu. Navyše v systéme, akým je systém podľa nariadenia č. 26, je vylúčené, aby mohli súkromné osoby rozhodnúť namiesto Komisie o tom, aké nástroje sú najvhodnejšie na dosiahnutie cieľov stanovených v článku 33 ES, a podniknúť tak protiprávne kroky, ktoré by boli odôvodnené tým, že sledovali tieto ciele. Okrem toho udržiavanie účinnej hospodárskej súťaže na trhoch s poľnohospodárskymi výrobkami je súčasťou cieľov spoločnej poľnohospodárskej politiky a spoločnej organizácie dotknutých trhov. Takýto podnik teda nemôže tvrdiť, že zjavne protisúťažné dohody, na ktorých sa zúčastnil, sledovali ciele stanovené v článku 33 ods. 1 ES.

(pozri body 298 – 300, 303, 305)

14. Podľa bodu 3 šiestej zarážky usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO môže byť základná čiastka pokuty znížená z dôvodu efektívnej spolupráce podniku v konaní, mimo rámca pôsobnosti oznámenia o spolupráci a znížení pokút v prípadoch kartelov. Táto osobitná poľahčujúca okolnosť sa uplatňuje len na porušenia, na ktoré sa nevzťahuje oznámenie o spolupráci.

V tejto súvislosti uplatnenie bodu 3 šiestej zarážky usmernení nesmie zbaviť oznámenie o spolupráci potrebného účinku. Toto oznámenie o spolupráci totiž stanovuje všeobecný rámec pre odmeňovanie spolupráce podnikov pri vyšetrovaniach, ktoré uskutočňuje Komisia voči podnikom, ktoré sú alebo boli súčasťou tajných kartelov s negatívnym dopadom na Úniu. Zo znenia a štruktúry uvedeného oznámenia teda vyplýva, že podniky môžu v zásade dosiahnuť zníženie pokuty na základe svojej spolupráce, len ak spĺňajú podmienky prísne stanovené v uvedenom oznámení.

Takže na to, aby sa zachoval potrebný účinok oznámenia o spolupráci, Komisia môže podniku znížiť pokutu na základe bodu 3 šiestej zarážky usmernení len za mimoriadnych okolností. Je to tak najmä v prípade, keď je spolupráca podniku, ktorá presahuje rámec jeho právnej povinnosti bez toho, aby mal nárok na zníženie pokuty na základe oznámenia o spolupráci, pre Komisiu objektívne užitočná.

(pozri body 327 – 330)

15. V usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO nie je výslovne uvedená nijaká poľahčujúca okolnosť spojená s neexistenciou skorších rozhodnutí v oblasti trhu, ktorého sa týka porušenie. Posledná zarážka bodu 3 usmernení však upravuje možnosť, aby Komisia na účely poskytnutia zníženia základnej čiastky pokuty zohľadnila iné poľahčujúce okolnosti ako tie, ktoré sú uvedené v predchádzajúcich zarážkach. V tomto ohľade má Komisia určitú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o uplatňovanie poľahčujúcich okolností. Komisia najmä nie je povinná zmierniť pokuty, pokiaľ v konkrétnom odvetví koná po prvý raz.

(pozri body 342, 343)

16. Komisia nie je pri ukladaní pokuty za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže povinná považovať za poľahčujúcu okolnosť zlý finančný stav predmetného odvetvia. Vo všeobecnosti totiž kartely vznikajú v čase, keď odvetvie čelí ťažkostiam. Keby mala byť Komisia povinná vziať do úvahy tieto ťažkosti, pokuta by musela byť znížená skoro vo všetkých prípadoch kartelov.

Hoci je pravda, že Komisia v rámci svojej rozhodovacej praxe považovala v niektorých prípadoch štrukturálnu krízu za poľahčujúcu okolnosť, to, že brala v skorších rozhodnutiach do úvahy hospodársku situáciu odvetvia ako poľahčujúcu okolnosť, ešte neznamená, že nevyhnutne musí pokračovať v dodržiavaní tejto praxe.

(pozri body 352, 353)

17. Právna istota a riadny výkon spravodlivosti vyžadujú na to, aby žaloba bola prípustná, aby podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých je založená, vyplývali aspoň sumárne, ale koherentným a zrozumiteľným spôsobom už zo samotného textu žaloby. Aj keď v tejto súvislosti možno hlavnú časť návrhu vo vzťahu ku konkrétnym otázkam oprieť a doplniť na základe odkazov na výňatky z dokumentov, ktoré sú k nemu pripojené, všeobecný odkaz na iné písomnosti, aj keby boli pripojené k návrhu, nemôže zmierniť neexistenciu základných prvkov právnej argumentácie, ktoré sa musia nachádzať v návrhu. Okrem toho nie je povinnosťou Všeobecného súdu, aby v prílohách hľadal a identifikoval dôvody a tvrdenia, ktoré by mohol považovať za základ žaloby, keďže funkcia príloh je čisto dôkazná a pomocná.

Ak by sa totiž uznala prípustnosť žalobných dôvodov, ktoré neboli v žalobe dostatočne jasne uvedené, ale odkazujú na žalobné dôvody uvedené treťou osobou v inej veci, na ktorú sa návrh odvoláva implicitne, znamenalo by to dovoliť obchádzanie záväzných požiadaviek článku 44 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.

Všeobecný súd musí v každom prípade zamietnuť časť návrhov žaloby, ktorá mu bola predložená, ako neprípustnú, pokiaľ podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých je táto časť návrhov žaloby založená, nevyplývajú koherentným a zrozumiteľným spôsobom už z textu samotnej žaloby a prednesenie uvedených skutočností počas pojednávania nemôže nahradiť to, že v žalobe nie sú uvedené.

(pozri body 366, 371, 372)

18. Cieľom oznámenia Komisie o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov vyplývajúcim z logiky tohto systému je totiž vytvoriť vnútri kartelov atmosféru neistoty, ktorá má povzbudzovať k oznamovaniu kartelov Komisii. Táto neistota vyplýva práve zo skutočnosti, že členovia kartelu vedia, že len jednému z nich bude poskytnuté oslobodenie od pokuty, ak nahlási ostatných účastníkov porušenia, čím ich vystaví riziku, že im budú uložené pokuty. V rámci tohto systému možno podľa tejto logiky priznať podnikom, ktoré najrýchlejšie poskytnú svoju spoluprácu, väčšie zníženie pokút oproti pokutám, ktoré by im boli inak uložené, než aké bude priznané podnikom, ktoré poskytnú svoju spoluprácu o niečo neskôr. Chronologické poradie a rýchlosť spolupráce poskytnutej členmi kartelu sú teda základnými prvkami systému zavedeného oznámením o spolupráci.

Výklad cieľov určitého ustanovenia oznámenia o spolupráci však musí byť v súlade s vlastnou logikou tohto oznámenia. Z tohto hľadiska sa posledný odsek bodu 23 tohto oznámenia musí vykladať tak, že jeho cieľom je odmeniť podnik, ktorý síce nepodal žiadosť o oslobodenie od pokút uložených za predmetné kartelové porušenie ako prvý, ale bol prvým podnikom, ktorý poskytol Komisii dôkazy o skutočnostiach, ktoré Komisii neboli známe a ktoré majú priamy vplyv na závažnosť a dĺžku trvania kartelu. Inými slovami, ak sa dôkazy poskytnuté podnikom týkajú skutočností, ktoré umožňujú Komisii zmeniť na základe týchto dôkazov svoj záver týkajúci sa závažnosti alebo dĺžky trvania kartelu, tak podniku, ktorý tieto dôkazy poskytne, sa vynahradí jeho spolupráca tým, že sa mu vzhľadom na posúdenie skutočností, ktoré možno na základe týchto dôkazov preukázať, prizná oslobodenie.

Posledný odsek bodu 23 oznámenia o spolupráci sa teda nevzťahuje na prípady, v ktorých podnik predloží len nové alebo úplnejšie dôkazy týkajúce sa skutočností, ktoré sú už Komisii známe. Ustanovenie uvedeného odseku sa nevzťahuje ani na prípady, v ktorých podnik oznámi nové skutočnosti, ktoré však neumožňujú Komisii zmeniť svoj záver týkajúci sa závažnosti alebo dĺžky trvania kartelu. Toto ustanovenie sa naopak vzťahuje len na prípady, keď sú splnené dve podmienky: po prvé, dotknutý podnik ako prvý preukáže skutočnosti, ktoré Komisii neboli predtým známe, a po druhé, tieto skutočnosti vzhľadom na to, že majú priamy vplyv na závažnosť alebo dĺžku trvania kartelu, pre ktorý existuje podozrenie, umožňujú Komisii dospieť k novému záveru o porušení.

(pozri body 379 – 382)

19. Podnik, ktorý bol účastníkom porušenia pravidiel hospodárskej súťaže na základe vlastného správania, ktoré spadá pod pojmy dohoda alebo zosúladený postup s protisúťažným cieľom v zmysle článku 81 ods. 1 ES a ktorého cieľom bolo prispieť k uskutočneniu porušenia ako celku, je rovnako zodpovedný za správanie ostatných podnikov v rámci toho istého porušenia, a to počas celej doby svojej účasti na uvedenom porušení.

Podobne podniku môže byť pripísaná zodpovednosť za celý kartel aj vtedy, ak sa preukáže, že sa priamo podieľal len na jednom alebo viacerých zo základných prvkov tohto kartelu, pokiaľ vedel alebo musel vedieť jednak, že tajná dohoda, na ktorej sa zúčastňuje, je súčasťou celkovej schémy, a jednak, že táto celková schéma zahŕňa súbor základných prvkov kartelu.

(pozri body 394, 395)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (tretia komora)

z 5. októbra 2011 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Taliansky trh nákupu a prvotného spracovania surového tabaku – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Určenie cien a rozdelenie trhu – Pripísateľnosť protiprávneho správania – Pokuty – Proporcionalita – Závažnosť a dĺžka trvania porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Spolupráca“

Vo veci T‑39/06,

Transcatab SpA, so sídlom v Caserte (Taliansko), v zastúpení: C. Osti a A. Prastaro, advokáti,

žalobkyňa,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: pôvodne F. Amato, neskôr V. Di Bucci a napokon É. Gippini Fournier a L. Malferrari, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci F. Ruggeri Laderchi, advokát,

žalovanej,

ktorej predmetom je, po prvé návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie K(2005) 4012 v konečnom znení z 20. októbra 2005, ktoré sa vzťahuje na konanie podľa článku 81 ods. 1 [ES] (Vec COMP/C.38.281/B.2 – Surový tabak – Taliansko), po druhé návrh na zníženie pokuty uloženej týmto rozhodnutím Transcatab a po tretie vzájomný návrh Komisie na zvýšenie sumy uloženej pokuty,

VŠEOBECNÝ SÚD (tretia komora),

v zložení: predseda komory J. Azizi, sudcovia E. Cremona (spravodajkyňa) a S. Frimodt Nielsen,

tajomník: J. Palacio González, hlavný referent,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 30. novembra 2010,

vyhlásil tento

Rozsudok

Okolnosti predchádzajúce sporu

1 Žalobkyňa, Transcatab SpA, je talianskou obchodnou spoločnosťou, momentálne v likvidácii, ktorej hlavnou činnosťou je prvotné spracovanie surového tabaku. V čase skutkových okolností, ktoré sú predmetom tohto konania, bola Transcatab talianskou dcérskou spoločnosťou 100 % ovládanou spoločnosťou Standard Commercial Corp. (ďalej len „SCC“), ktorá je jedným z najväčších nezávislých obchodníkov s tabakovými listami na svete. Dňa 13. apríla 2005, teda v čase keď prebiehalo správne konanie, spoločnosť SCC splynula so spoločnosťou Dimon, Inc. a vytvorili nový subjekt s obchodným menom Alliance One International, Inc. (ďalej len „Alliance One“), ktorý je 100 % materskou spoločnosťou spoločnosti Transcatab.

1. Správne konanie

2 Komisia Európskych spoločenstiev zaslala 15. januára 2002 podľa článku 11 nariadenia Rady č. 17 zo 6. februára 1962 Prvé nariadenie implementujúce články [81 ES] a [82 ES] (Ú. v. ES 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3), profesijným združeniam talianskych spracovateľov a producentov tabaku, a to Associazione professionale trasformatori tabacchi italiani (APTI, profesijné združenie talianskych spracovateľov surového tabaku) a Unione italiana tabacco (Unitab, Talianska tabaková únia), žiadosti o informácie týkajúce sa talianskeho trhu so surovým tabakom.

3 Dňa 19. februára 2002 Komisia prijala žiadosť o oslobodenie od pokút od spracovateľskej spoločnosti Deltafina SpA, ktorá je členom APTI, na základe oznámenia Komisie o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155, ďalej len „oznámenie o spolupráci“).

4 Dňa 4. apríla 2002 sa uskutočnilo stretnutie výboru APTI. V rámci tohto stretnutia spoločnosť Deltafina informovala účastníkov, medzi nimi aj spoločnosť Transcatab a Dimon Italia Srl (dcérska spoločnosť spoločnosti Dimon, teraz Mindo Srl) o svojej žiadosti o oslobodenie od pokút a o rozhodnutí Komisie poskytnúť jej podmienečné oslobodenie od pokút.

5 V ten istý deň Komisia prijala od Dimon Italia žiadosť o oslobodenie od pokút podľa bodu 8 oznámenia o spolupráci a subsidiárne žiadosť o zníženie akejkoľvek pokuty podľa bodov 20 až 27 uvedeného oznámenia, a o niekoľko hodín neskôr aj žiadosť o zníženie akejkoľvek pokuty podanú na rovnakom základe zo strany spoločnosti Transcatab.

6 Dňa 9. apríla 2002 Komisia podľa bodu 25 oznámenia o spolupráci potvrdila prijatie žiadosti podanej spoločnosťou Transcatab. Dňa 10. apríla 2002 Transcatab zaslala novú žiadosť s dodatočným vyjadrením a 44 prílohami. Komisia 30. apríla 2002 potvrdila podľa bodu 25 oznámenia o spolupráci aj prijatie tejto žiadosti.

7 Počas 18. a 19. apríla 2002 vykonala Komisia na základe článku 14 nariadenia č. 17 prešetrovanie v priestoroch spoločností Dimon Italia a Transcatab, ako aj v priestoroch spoločností Trestina Azienda Tabacchi SpA a Romana Tabacchi SpA.

8 Dňa 8. októbra 2002 oznámila Komisia spoločnostiam Dimon Italia a Transcatab, že keďže boli v uvedenom poradí prvým a druhým podnikom, ktoré predložili dôkazy o porušovaní v zmysle oznámenia o spolupráci, zamýšľa im na konci správneho konania znížiť pokutu v uvedenom poradí v rozpätí medzi 30 a 50 % a medzi 20 a 30 % sumy pokuty, ktorá by im bola uložená za prípadné konštatované porušenia v prípade absencie spolupráce.

9 Dňa 25. februára 2004 prijala Komisia oznámenie o výhradách, ktoré zaslala desiatim podnikom alebo združeniam podnikov, medzi nimi aj spoločnostiam Transcatab, Deltafina, Dimon Italia a Romana Tabacchi (ďalej len „spracovatelia“) a materským spoločnostiam niektorých z nich, najmä spoločnostiam SCC, Dimon a Universal Corp., materskej spoločnosti Deltafina. Adresáti oznámenia o výhradách mali možnosť odpovedať zaslanými písomnými pripomienkami a na vypočutí, ktoré sa konalo 22. júna 2004.

10 Potom, čo bol 21. decembra 2004 prijatý dodatok k uvedenému oznámeniu o výhradách, ktorý sa týkal porušenia povinnosti spolupráce spoločnosťou Deltafina stanovenej v oznámení o spolupráci z dôvodu prezradenia, že podala žiadosť o oslobodenie od pokút (pozri bod 4 vyššie), sa 1. marca 2005 konalo druhé vypočutie.

11 Po konzultácii s poradným výborom pre reštriktívne postupy a monopoly a vzhľadom na záverečnú správu vyšetrovateľa prijala Komisia rozhodnutie K(2005) 4012 v konečnom znení z 20. októbra 2005, ktoré sa vzťahuje na konanie podľa článku 81 ods. 1 [ES] (Vec COMP/C.38.281/B.2 – Surový tabak – Taliansko) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktorého zhrnutie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie z 13. februára 2006 (Ú. v. EÚ L 353, s. 45).

2. Napadnuté rozhodnutie

12 Napadnuté rozhodnutie sa v prvom rade týka horizontálneho kartelu vykonávaného spracovateľmi na talianskom trhu so surovým tabakom.

13 V rámci tohto kartelu počas obdobia od roku 1995 do začiatku roku 2002 spracovatelia stanovovali obchodné podmienky pre nákup surového tabaku v Taliansku v prípade priamych nákupov od pestovateľov, ako aj v prípade nákupov od „tretích baliarní“, a to najmä stanovením cien a rozdelením si trhu.

14 Napadnuté rozhodnutie sa ďalej zaoberá aj dvoma samostatnými porušeniami, odlišnými od kartelu vykonávaného spracovateľmi, ku ktorým došlo v období od začiatku roka 1999 do konca roka 2001, a ktoré spočívali v tom, že APTI stanovilo zmluvné ceny, o ktorých malo v mene svojich členov rokovať s cieľom uzavrieť medziodvetvové dohody s Unitab a v tom, že Unitab stanovila ceny, o ktorých mala v mene svojich členov rokovať s APTI s cieľom uzavrieť rovnaké dohody.

15 V napadnutom rozhodnutí Komisia usúdila, že praktiky spracovateľov predstavujú jediné a nepretržité porušovanie článku 81 ods. 1 ES (pozri najmä odôvodnenia 264 až 269 napadnutého rozhodnutia).

16 V článku 1 ods. 1 napadnutého rozhodnutia pripísala Komisia zodpovednosť za kartel spracovateľom, ako aj spoločnostiam Universal a Alliance One ako spoločnosti, ktorá vznikla splynutím spoločností Dimon a SCC.

17 V článku 2 napadnutého rozhodnutia uložila Komisia podnikom uvedeným v predchádzajúcom bode, ako aj APTI a Unitab pokuty (pozri bod 71 nižšie).

Adresáti napadnutého rozhodnutia

18 Odôvodnenia 325 až 351 napadnutého rozhodnutia sú venované určeniu jeho adresátov.

19 Na úvod Komisia odkazuje na ustálenú judikatúru, podľa ktorej treba v kontexte práva hospodárskej súťaže pod pojmom „podnik“ rozumieť hospodársku jednotku z hľadiska predmetu dohody, o ktorú ide, aj keď je z právneho hľadiska táto hospodárska jednotka zložená z viacerých fyzických alebo právnických osôb (odôvodnenie 325 napadnutého rozhodnutia).

20 V nadväznosti na to Komisia uviedla, že bolo preukázané, že počas trvania jednotlivých porušení sa spoločnosti Deltafina, Dimon Italia, Transcatab a Romana Tabacchi, rovnako ako APTI a Unitab priamo zúčastnili konštatovaných porušení, a že teda každý z týchto podnikov a združení je adresátom napadnutého rozhodnutia (odôvodnenie 327 napadnutého rozhodnutia).

21 Komisia pokračovala vo svojej analýze skúmaním otázky pripísateľnosti protiprávneho správania niektorých dcérskych spoločností (Deltafina, Dimon Italia a Transcatab) ich materským spoločnostiam. V tejto súvislosti pripomenula, že počas trvania porušovania bola Deltafina 100 % dcérskou spoločnosťou spoločnosti Universal, Dimon Italia 100 % dcérskou spoločnosťou spoločnosti Dimon a Transcatab 100 % dcérskou spoločnosťou spoločnosti SCC (odôvodnenie 328 napadnutého rozhodnutia).

22 Komisia najmä uviedla, že podľa judikatúry sa materská spoločnosť môže považovať za zodpovednú za protiprávne správanie svojej dcérskej spoločnosti, ak dcérska spoločnosť neurčuje svoje správanie na trhu nezávisle. V tejto súvislosti pripomenula, že ak vlastní materská spoločnosť celé základné imanie dcérskej spoločnosti, možno sa oprávnene domnievať, že skutočne vykonáva rozhodujúci vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti, ak sa táto dopustí porušenia článku 81 ods. 1 ES (odôvodnenia 329 a 330 napadnutého rozhodnutia).

23 V odôvodnení 331 napadnutého rozhodnutia Komisia dospela k záveru, že v prípade spoločností Deltafina, Dimon a Transcatab možno legitímne vychádzať z domnienky, že „nekonali nezávisle“, keďže sú, alebo v prípade spoločnosti Dimon Italia boli, 100 % vlastnené svojimi materskými spoločnosťami.

24 Komisia síce odmietla tvrdenie predmetných spoločností uvádzané v ich odpovediach na oznámenie o výhradách, že na to, aby bolo možné hovoriť o rozhodujúcom vplyve, nestačí len 100 % ovládanie, ale treba ešte ďalšie skutočnosti, spresnila však, že domnienka takého vplyvu v prípade 100 % ovládanej dcérskej spoločnosti je vyvrátiteľnou domnienkou. Dôkaz opaku musí podať účastník konania, ktorý chce takúto domnienku vyvrátiť „vierohodnými dôkazmi“, pričom nemôže ísť iba o všeobecné informácie nepodložené presvedčivými dôkazmi (odôvodnenie 334 napadnutého rozhodnutia).

25 Komisia v tejto súvislosti postupne skúmala tvrdenia predložené materskými spoločnosťami, ktorým bolo napadnuté rozhodnutie určené.

26 Komisia najprv odmietla všeobecné tvrdenie dotknutých materských spoločností o plnej zodpovednosti miestneho vedenia za činnosti ich dcérskych spoločností. To, že spoločnosti Dimon a SCC pri nadobudnutí 100 % podielu vo svojich dcérskych spoločnostiach ponechali existujúce vedenie, podľa Komisie nevylučuje výkon rozhodujúceho vplyvu uvedených materských spoločností na ich talianske dcérske spoločnosti, keďže je obvyklé zveriť bežné riadenie 100 % dcérskej spoločnosti miestnemu vedeniu (odôvodnenie 338 napadnutého rozhodnutia).

27 Podľa Komisie žiadny z týchto podnikov vo všeobecnej rovine nepreukázal, že by sa jeho skupina vyznačovala osobitosťami, v dôsledku ktorých by boli činnosti jeho dcérskej spoločnosti do značnej miery nezávislými od jeho vplyvu (odôvodnenie 339 napadnutého rozhodnutia).

28 Komisia v tejto súvislosti analyzovala pevnosť hospodárskych väzieb medzi spoločnosťami Deltafina, Dimon Italia, Transcatab a ich materskými spoločnosťami, ktorá dokazuje, že talianske dcérske spoločnosti tvorili so zvyškom svojej skupiny hospodársku jednotku. Komisia k tomu uviedla, že dotknuté skupiny sú najväčšími obchodníkmi s tabakovými listami na svete a že často nakupujú a uvádzajú na trh tabak nakúpený svojimi talianskymi dcérskymi spoločnosťami (odôvodnenie 340 napadnutého rozhodnutia).

29 Pokiaľ ide o SCC, Komisia poukázala na to, že táto spoločnosť spolu so svojim talianskym partnerom ovládala spoločnosť Transcatab ešte predtým, než v nej získala celé základné imanie. Skutočnosť, že SCC po tejto akvizícii „nevykonala žiadne zmeny vo vedení“ svojej dcérskej spoločnosti, preto nemožno považovať za dôkaz o tom, že potom, čo sa stala výlučnou vlastníčkou, nevykonávala na členov vedenia žiadny vplyv. Pokiaľ ide o prenesenie výkonných právomocí na generálneho riaditeľa spoločnosti Transcatab, Komisia vyhlásila, že nemá k dispozícii žiadne informácie, ktoré by jej umožňovali konštatovať, že nebol vymenovaný skupinou SCC, rovnako ako ostatní členovia predstavenstva (odôvodnenia 341 a 342 napadnutého rozhodnutia).

30 Komisia v nadväznosti na to odmietla tvrdenie spoločnosti SCC, že medzi ňou a jej dcérskou spoločnosťou neexistuje žiadny spôsob komunikácie (odôvodnenia 343 až 344 napadnutého rozhodnutia).

31 V tejto súvislosti uviedla, že činnosti spoločnosti Transcatab boli považované za činnosti spoločnosti Standard Commercial Tobacco Co., Inc., holdingovej spoločnosti v rámci skupiny SCC, v 100 % vlastníctve SCC a že boli analyzované v rámci činností skupiny zahŕňajúcich predaj skupiny SCC výrobcom cigariet. Komisia z toho vyvodila, že výsledky činností spoločnosti Transcatab boli oznamované vyšším úrovniam skupiny a následne prebiehala ich konsolidácia (odôvodnenie 344 napadnutého rozhodnutia).

32 Komisia spresnila, že keďže skupiny, ku ktorým spoločnosti Transcatab a Dimon Italia patrili počas trvania porušovania, zanikli splynutím, pri ktorom vznikol nový subjekt Alliance One, tento nový subjekt bol adresátom napadnutého rozhodnutia ako právny nástupca oboch týchto skupín (odôvodnenie 349 napadnutého rozhodnutia).

33 Vzhľadom na tieto skutočnosti dospela Komisia v odôvodnení 351 napadnutého rozhodnutia k záveru, že spoločnosti Deltafina, Universal, Mindo (predtým Dimon Italia), Transcatab, Alliance One, Romana Tabacchi a združenia APTI a Unitab treba považovať za zodpovedné za porušovanie a že musia byť adresátmi napadnutého rozhodnutia.

Stanovenie výšky pokuty

34 Komisia v odôvodneniach 356 až 404 napadnutého rozhodnutia skúmala otázku pokút, ktoré majú byť uložené jeho adresátom.

35 Výšku pokút Komisia určila v závislosti od závažnosti a dĺžky trvania predmetných porušení, teda dvoch kritérií, ktoré výslovne uvádza článok 23 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) a článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 (odôvodnenia 356 a 357 napadnutého rozhodnutia).

Stanovenie východiskovej sumy pokút

36 Pokiaľ ide o závažnosť dotknutého porušenia Komisia pripomenula, že pri jeho posudzovaní treba zohľadniť samotnú povahu porušenia, jeho konkrétny dopad na trh, ak je merateľný, a rozsah relevantného geografického trhu (odôvodnenie 365 napadnutého rozhodnutia).

37 Komisia tiež uviedla, že produkcia surového tabaku v Taliansku tvorí približne 38 % výrobnej kvóty v Európskej únii, čo predstavovalo 67 338 miliónov eur v roku 2001, teda v poslednom celom roku porušenia (odôvodnenie 366 napadnutého rozhodnutia).

38 Pokiaľ ide o povahu porušenia, Komisia ho považuje sa veľmi závažné, lebo sa týka určovania nákupných cien odrôd surového tabaku v Taliansku a rozdelenia nakupovaných množstiev. Komisia ďalej s odkazom na časť napadnutého rozhodnutia, ktorá sa týkala preskúmania obmedzenia hospodárskej súťaže (odôvodnenie 277 a nasl. napadnutého rozhodnutia), uvádza, že nákupný kartel môže znižovať ochotu pestovateľov vytvárať produkciu, ako aj obmedzovať hospodársku súťaž medzi spracovateľmi na nadväznom trhu. Okrem toho uvádza, že je to tak najmä v prípadoch, akým je tento prípad, keď produkt ovplyvnený nákupným kartelom, teda surový tabak predstavuje dôležitú „súčasť“ činností vykonávaných účastníkmi na nadväznom trhu, v tomto prípade prvotné spracovanie a predaj spracovaného tabaku (odôvodnenia 367 a 368 napadnutého rozhodnutia).

39 Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy Komisia dospela v odôvodnení 369 napadnutého rozhodnutia k záveru, že porušenie, ktorého sa spracovatelia dopustili, treba považovať za veľmi závažné.

40 Komisia následne v odôvodneniach 370 až 376 napadnutého rozhodnutia skúmala otázku „individuálnej váhy“ a „odstrašujúceho účinku“. V tejto súvislosti uviedla, že na účely výpočtu výšky pokuty treba zohľadniť „individuálnu váhu každého podniku a pravdepodobné dopady jeho protiprávneho konania“ (odôvodnenie 370 napadnutého rozhodnutia).

41 Komisia teda vychádzala z toho, že pokuty musia byť stanovené v závislosti na postavení každého dotknutého účastníka na trhu (odôvodnenie 371 napadnutého rozhodnutia).

42 Komisia v tejto súvislosti konštatovala, že v prípade spoločnosti Deltafina musí byť východisková suma pokuty najvyššia, pretože sa zdá byť najväčším nákupcom s približne 25 % podielom na trhu v roku 2001 (odôvodnenie 372 napadnutého rozhodnutia).

43 Keďže spoločnosti Transcatab, Dimon Italia a Romana Tabacchi mali v roku 2001 menšie podiely na relevantnom trhu, približne 9 až 11 %, Komisia zastávala názor, že „majú tvoriť osobitnú skupinu“ a že východisková suma pokuty by, pokiaľ ide o ne, mala byť nižšia (odôvodnenie 373 napadnutého rozhodnutia).

44 Komisia však dospela k tomu, že východisková suma, ktorá odráža iba postavenie na trhu, nebude mať na spoločnosti Deltafina, Dimon Italia (Mindo) a Transcatab dostatočný odstrašujúci účinok, pretože aj napriek ich pomerne nízkemu obratu každá z nich je – alebo v prípade spoločnosti Mindo bola – súčasťou nadnárodných skupín značnej hospodárskej a finančnej sily, ktoré boli hlavnými svetovými obchodníkmi s tabakom a pôsobili na rôznych úrovniach činnosti v tabakovom priemysle a na rôznych geografických trhoch (odôvodnenie 374 napadnutého rozhodnutia).

45 V dôsledku toho, aby pokuta odstrašovala, Komisia rozhodla, že na východiskovú sumu stanovenú pre spoločnosť Deltafina treba použiť násobiteľ 1,5 – teda zvýšenie o 50 % – a na východiskovú sumu stanovenú pre spoločnosti Dimon Italia (Mindo) a Transcatab násobiteľ 1,25 – teda zvýšenie o 25 % (odôvodnenie 375 napadnutého rozhodnutia).

46 Komisia tak v odôvodnení 376 napadnutého rozhodnutia stanovila východiskové sumy pokút takto:

– Deltafina: 37,5 milióna eur,

– Transcatab: 12,5 milióna eur,

– Dimon Italia (Mindo): 12,5 miliónov eur,

– Romana Tabacchi: 10 miliónov eur.

Stanovenie základnej čiastky pokút

47 Komisia v odôvodneniach 377 a 378 napadnutého rozhodnutia skúmala otázku dĺžky trvania porušovania.

48 Komisia konštatovala, že kartel vykonávaný spracovateľmi sa začal 29. septembra 1995 a že trval do 19. februára 2002, keď bol podľa vyhlásenia týchto spracovateľov ukončený. Komisia sa tak domnievala, že je potrebné zvýšiť východiskovú sumu pokút uložených spracovateľom o 60 %, okrem spoločnosti Romana Tabacchi, ktorej účasť na porušovaní trvala kratšie.

49 Základné čiastky pokút uložených adresátom napadnutého rozhodnutia preto boli stanovené takto:

– Deltafina: 60 miliónov eur,

– Transcatab: 20 miliónov eur,

– Dimon Italia (Mindo): 20 miliónov eur,

– Romana Tabacchi: 12,5 milióna eur.

Poľahčujúce okolnosti

50 V odôvodneniach 380 až 398 napadnutého rozhodnutia Komisia skúmala, či treba prihliadať na určité poľahčujúce okolnosti.

51 Pokiaľ ide najmä o situáciu spoločnosti Transcatab, Komisia odmietla všetky jej tvrdenia, na základe ktorých sa na ňu mali uplatniť poľahčujúce okolnosti.

52 Komisia v prvom rade poukázala na to, že vykonávanie kartelu spracovateľov nemalo súvis s medziodvetvovými dohodami uzavretými v rámci APTI. Na základe toho dospela k záveru, že keďže taliansky právny rámec nepodporoval správanie spracovateľov, títo si nemôžu uplatňovať na základe tohto argumentu nárok na akékoľvek zníženie sumy ich pokuty (odôvodnenie 381 napadnutého rozhodnutia).

53 Komisia následne spochybnila argument spracovateľov, ktorí tvrdili, že sa na nich má uplatniť zníženie z dôvodu, že ukončili porušovanie pred zásahom Komisie. V tejto súvislosti Komisia pripomenula judikatúru, podľa ktorej v prípade, že ide o závažné porušenia pravidiel hospodárskej súťaže a účastníci si boli, alebo museli byť vedomí protiprávnosti svojho správania, ukončenie takéhoto správania pred zásahom Komisie nemôže v zásade viesť k priznaniu zníženia výšky pokuty pri jej určovaní (odôvodnenie 382 napadnutého rozhodnutia).

54 Komisia ďalej tvrdí, že sa nemôže domnievať, že k vykonávaniu kartelu vôbec nedošlo, pretože z predložených skutkových okolností vyplýva, že členovia kartelu zabezpečovali jeho fungovanie najmä svojou účasťou na pravidelných stretnutiach a pravidelným vymieňaním si v období predaja informácií o cenách a množstvách (odôvodnenie 383 napadnutého rozhodnutia).

55 Komisia nakoniec odmietla tvrdenie spoločnosti Transcatab, že podľa bodu 5 písm. b) usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 [UO] (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171; ďalej len „usmernenia“) je na účely určenia výšky pokuty potrebné zohľadniť špecifické ekonomické a sociálne podmienky trhu so surovým tabakom v Taliansku. Komisia uviedla, že citovaný článok 5 písm. b) usmernení sa uplatňuje za výnimočných okolností a že tento prípad nemá rovnaké ani podobné znaky ako prípad, ktorý Transcatab cituje na podporu svojho tvrdenia. Komisia ďalej uviedla, že je neprípustné, aby existencia nezákonných praktík, ktoré majú dopad na tabakový priemysel v určitých talianskych regiónoch, mohla mať ako taká rozhodujúci vplyv na ich vznik, a že reforma spoločnej organizácie trhov je pokiaľ ide o jej účinky príliš vzdialená a neistá na odôvodnenie uplatnenia poľahčujúcej okolnosti (odôvodnenie 384 napadnutého rozhodnutia).

56 Nakoniec Komisia zohľadnila osobitnú situáciu spoločnosti Deltafina a dospela k záveru, že jej pokutu treba vzhľadom na jej spoluprácu znížiť o 50 % (odôvodnenia 385 až 398 napadnutého rozhodnutia).

57 Komisia po zohľadnení poľahčujúcich okolností stanovila sumu pokút takto (odôvodnenie 399 napadnutého rozhodnutia):

– Deltafina: 30 miliónov eur,

– Dimon Italia (Mindo): 20 miliónov eur,

– Transcatab: 20 miliónov eur,

– Romana Tabacchi: 8,75 milióna eur.

58 Komisia nakoniec pripomenula, že článok 23 ods. 2 nariadenia (ES) č. 1/2003 stanovuje, že pre každý podnik a združenie podnikov, ktoré sa podieľali na priestupku, pokuta neprevýši 10 % jeho celkového obratu v predchádzajúcom kalendárnom roku. Ďalej uviedla, že pokiaľ sú predmetné podniky súčasťou určitej skupiny, je tým preukázané, že tieto podniky podliehajú rozhodujúcemu vplyvu svojich materských spoločností, a že keďže tieto materské spoločnosti sú spoločne a nerozdielne zodpovedné za zaplatenie pokuty uloženej ich dcérskej spoločnosti, treba na účely stanovenia výšky uvedenej 10 % hranice zohľadniť svetový obrat skupiny (odôvodnenia 400 a 401 napadnutého rozhodnutia).

59 Z tohto dôvodu Komisia uviedla, že pokuta uložená spoločnosti Romana Tabacchi nesmie presiahnuť 2,05 milióna eur a že na základe tohto ustanovenia netreba znižovať ostatné pokuty (odôvodnenia 402 a 403 napadnutého rozhodnutia).

Uplatnenie oznámenia o spolupráci

60 V odôvodneniach 405 až 500 napadnutého rozhodnutia sa Komisia vyslovila, pokiaľ ide o túto vec, k uplatneniu oznámenia o spolupráci.

61 Všetky tri spoločnosti, a to Deltafina, Dimon Italia a Transcatab požiadali o uplatnenie uvedeného oznámenia. Pokiaľ ide o spoločnosť Deltafina, Komisia pripomenula, že jej poskytla podmienečné oslobodenie od pokút. Komisia okrem toho uviedla, že dospela k predbežnému záveru, že spoločnosti Dimon Italia a Transcatab boli v poradí prvým a druhým podnikom, ktoré predložili dôkazy o údajnom porušení, ktoré podľa bodu 22 oznámenia o spolupráci predstavujú významnú pridanú hodnotu vo vzťahu ku dôkazom, ktoré už Komisia mala k dispozícii (odôvodnenia 405 až 407 napadnutého rozhodnutia).

62 Potom, čo Komisia preskúmala skutočnosti týkajúce sa spoločnosti Deltafina a dospela k záveru, že jej nemôže byť poskytnuté oslobodenie od pokút, pretože porušila povinnosť spolupráce stanovenú v oznámení o spolupráci (pozri odôvodnenia 408 až 484 napadnutého rozhodnutia a body 4 a 10 vyššie), preskúmala situáciu týkajúcu sa spoločnosti Dimon Italia a spoločnosti Transcatab.

63 Po prvé Komisia dospela k záveru, že konečné nepriznanie oslobodenia od pokút spoločnosti Deltafina nemá nijaký priamy vplyv na spôsob uplatnenia oznámenia o spolupráci na spoločnosti Dimon Italia a Transcatab (odôvodnenia 485 až 491 napadnutého rozhodnutia).

64 Po druhé Komisia určila výšku zníženia pokút, ktorú možno, najmä pokiaľ ide o Transcatab, priznať podľa uvedeného oznámenia.

65 V tejto súvislosti Komisia v prvom rade konštatovala, že Transcatab splnila podmienky, ktoré jej boli uložené, a síce, že ukončila svoju účasť na porušovaní najneskôr v deň predloženia dôkazov (odôvodnenia 492 a 493 napadnutého rozhodnutia).

66 V druhom rade Komisia uviedla, že na účely určenia úrovne zníženia zohľadnila čas, kedy boli predložené dôkazy a rozsah, v akom uvedené dôkazy predstavujú pridanú hodnotu, ako aj rozsah a kontinuitu spolupráce poskytovanej podnikmi po dátume predloženia dôkazov (odôvodnenie 494 napadnutého rozhodnutia).

67 Z toho dôvodu Komisia najskôr konštatovala, že Transcatab podala svoju žiadosť o zvýhodnené zaobchádzanie predtým, ako Komisia rozhodla prijať voči nej akékoľvek vyšetrovacie opatrenie, že jej žiadosť sa vzťahuje na celé obdobie trvania porušovania a že predložené dôkazy podporili z viacerých hľadísk dôkazy, ktoré už Komisia vlastnila (odôvodenie 495 napadnutého rozhodnutia).

68 Ďalej, pokiaľ ide konkrétne o dokumenty poskytnuté spoločnosťou Transcatab, Komisia uznala, že skutkový stav, ktorý z nich vyplýva, je mimoriadne starostlivo opísaný a že bol osobitne užitočný na to, aby si urobila obraz o porušení a najmä o určitých jeho aspektoch (ako uzavretie medziodvetvovej dohody v roku 1999 týkajúcej sa výroby nadbytočného tabaku z roku 1998). Komisia však uviedla, že nijaká zo skutočností, podložených dôkazmi predložených spoločnosťou Transcatab, jej nebola neznáma (odôvodnenie 497 napadnutého rozhodnutia).

69 Komisia nakoniec tiež uznala, že Transcatab s ňou spolupracovala počas celého konania a že nenamietala proti skutočnostiam, z ktorých Komisia vychádzala v oznámení o výhradách (odôvodnenie 498 napadnutého rozhodnutia).

70 Komisia tak dospela k záveru, že spoločnosti Transcatab má byť priznané najvyššie zníženie sumy pokuty v rámci príslušného rozpätia, a to o 30 % (odôvodenie 499 napadnutého rozhodnutia).

71 V súlade s článkom 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 Komisia tak stanovila (pozri článok 2 napadnutého rozhodnutia) výšku pokút uložených podnikom a združeniam podnikov, ktorým bolo napadnuté rozhodnutie určené, takto:

– Deltafina a Universal spoločne a nerozdielne: 30 miliónov eur,

– Dimon Italia (Mindo) a Alliance One: 10 miliónov eur, pričom Alliance One International zodpovedá za celú sumu a Mindo má spoločný a nerozdielny záväzok len v hodnote 3,99 miliónov eur,

– Transcatab a Alliance One spoločne a nerozdielne: 14 miliónov eur,

– Romana Tabacchi: 2,05 miliónov eur,

– APTI: 1 000 eur,

– Unitab: 1 000 eur.

Konanie a návrhy účastníkov konania

72 Návrhom doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 24. januára 2006 podala spoločnosť Alliance One žalobu smerujúcu najmä k čiastočnému zrušeniu napadnutého rozhodnutia (vec T‑25/06). Spoločnosť Transcatab návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 3. februára 2006 podala žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

73 Spoločnosť Alliance One navrhla vo svojej žalobe spojenie uvedenej veci s touto vecou. Rovnaký návrh formulovala vo svojej žalobe aj spoločnosť Transcatab.

74 Súd prvého stupňa návrhu na spojenie vecí nevyhovel.

75 Dňa 24. novembra 2009 položil Súd prvého stupňa v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 64 svojho rokovacieho poriadku písomnú otázku spoločnosti Transcatab, ktorá na ňu v stanovenej lehote odpovedala. Dňa 4. februára 2010 predložila Komisia pripomienky k odpovedi spoločnosti Transcatab.

76 Na základe správy sudcu spravodajcu Všeobecný súd rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania vyzval spoločnosť Transcatab, aby preložila jeden dokument. Transcatab tejto výzve v stanovenej lehote vyhovela.

77 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 30. novembra 2010.

78 Všeobecný súd vyzval v priebehu pojednávania spoločnosť Transcatab, aby na základe článku 64 rokovacieho poriadku predložila ďalší dokument. Spoločnosť Transcatab predložila tento dokument 22. decembra 2010.

79 Spoločnosť Transcatab navrhuje, aby Všeobecný súd:

– čiastočne zrušil napadnuté rozhodnutie,

– znížil výšku pokuty, ktorá jej bola uložená,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

80 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– stanovil na základe právomocí, ktoré mu priznáva článok 229 ES, sumu pokuty na 15 miliónov eur,

– zaviazal spoločnosť Transcatab na náhradu trov konania.

Právny stav

81 Transcatab uvádza na podporu svojej žaloby päť žalobných dôvodov, z ktorých niektoré sú rozdelené na viacero častí. V rámci prvého žalobného dôvodu Transcatab v podstate tvrdí, že Komisia sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia tým, že pripísala zodpovednosť za jej správanie spoločnosti Alliance One, že svoje stanovisko v tomto smere dostatočne neodôvodnila a tiež že porušila jej právo na obhajobu. Druhý žalobný dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, na nedostatku odôvodnenia a nelogickom odôvodnení, na porušení práva na obhajobu, ako aj na porušení zásady proporcionality, zásady rovnosti zaobchádzania a zásady ochrany legitímnej dôvery pri stanovení pokuty. Tretí žalobný dôvod sa zakladá na nesprávnom právnom posúdení a na nedostatku odôvodnenia, pokiaľ ide o stanovenie výšky pokuty vzhľadom na zohľadnenie dĺžky trvania porušenia, na porušení zásady ne bis in idem vzhľadom na pokutu uloženú APTI, ako aj na porušení zásady rovnosti zaobchádzania. V rámci štvrtého žalobného dôvodu Transcatab tvrdí, že Komisia v napadnutom rozhodnutí dospela k nesprávnemu záveru, že nemožno uplatniť nijakú z poľahčujúcich okolností, ktorých sa dovolávala. Nakoniec v rámci piateho žalobného dôvodu uvádza, že Komisia sa dopustila pochybenia pri uplatňovaní oznámenia o spolupráci.

82 Komisia sa domnieva, že tretí žalobný dôvod spoločnosti Transcatab vedie k spochybneniu jej predchádzajúcej spolupráce, založenej na tom, že nenamietala proti skutočnostiam konštatovaným v oznámení o výhradách. Preto Komisia v rámci vzájomného návrhu navrhuje, aby Všeobecný súd znížil výšku zníženia pokuty uloženej spoločnosti Transcatab z 30 % na 25 %, a aby v rámci výkonu svojej neobmedzenej právomoci stanovil tak výšku tejto pokuty na 15 miliónov eur.

1. O prvom žalobnom dôvode založenom na pripísaní zodpovednosti za porušenie materskej spoločnosti Transcatab

O prvej časti prvého žalobného dôvodu založenej na nesprávnom výklade judikatúry, na skreslení predložených dôkazov a na porušení práva na obhajobu

Tvrdenia účastníkov konania

83 Po prvé, Transcatab spochybňuje závery napadnutého rozhodnutia, podľa ktorých na to, aby bolo možné oprávnene sa domnievať, že SCC je zodpovedná za protiprávne správanie svojej dcérskej spoločnosti, stačí samotná skutočnosť, že SCC vlastnila v období trvania porušenia 100 % jej základného imania. Takáto domnienka je v rozpore s judikatúrou. Transcatab zastáva názor, že Komisia je povinná preukázať existenciu ďalších nepriamych dôkazov, z ktorých by vyplývalo, že materská spoločnosť skutočne vykonávala nad svojou dcérskou spoločnosťou rozhodujúci vplyv. Komisia v tejto veci vychádzala iba z domnienky zodpovednosti SCC a neposkytla nijaké ďalšie dôkazy, ktoré by mohli preukázať jej existenciu. Komisia takto preniesla svoje dôkazné bremeno na spoločnosť Transcatab alebo jej materskú spoločnosť, na ktorých toto dôkazné bremeno nespočíva.

84 Po druhé Transcatab uvádza, že SCC poskytla Komisii dôkazy, ktoré dostatočne preukazujú, že správanie spoločnosti Transcatab bolo od nej úplne nezávislé. Ide o dôkazy, ktoré sa týkajú jednak opisu miestnych podmienok talianskeho trhu a jednak charakteristík štruktúry skupiny SCC, ktoré svedčia o nezávislosti jej dcérskych spoločností. Okrem toho potvrdzujú nezávislosť jej predstavenstva, ako aj jej generálneho riaditeľa.

85 Transcatab vo svojej replike okrem iného uvádza, že tvrdenie Komisie, podľa ktorého možno domnienku rozhodujúceho vplyvu vyvrátiť len vtedy, pokiaľ má účasť materskej spoločnosti na jej dcérskej spoločnosti výlučne finančnú povahu, je v rozpore s judikatúrou. Zastáva názor, že Komisia neposúdila dôsledne dôkazy predložené v správnom konaní a že sa obmedzila iba na to, že odmietla na základe neodôvodnených predpokladov všetky tvrdenia. Nedôvodné je po prvé tvrdenie, že nie je pravdepodobné, že by materská spoločnosť mohla preniesť všetky právomoci v oblasti riadenia na svoju dcérsku spoločnosť. Transcatab totiž počas správneho konania preukázala, že rozvetvená štruktúra skupiny bránila existencii jednotného riadenia. Komisia ďalej vychádzala z predpokladu, že SCC vykonávala rozhodujúci vplyv aj v období, keď vlastnila len 50 % základného imania spoločnosti Transcatab, hoci táto spoločnosť a SCC preukázali, že predstavenstvo a generálny riaditeľ spoločnosti Transcatab, na ktorých boli prenesené všetky právomoci v oblasti riadenia spoločnosti, boli vymenovaní predtým, ako sa SCC stala výlučným vlastníkom spoločnosti Transcatab. Napokon skutočnosť, že niektoré dokumenty boli vyhotovené v anglickom jazyku, nie je dostatočným dôkazom o tom, že materská spoločnosť vykonávala vplyv na riadenie obchodnej činnosti spoločnosti Transcatab. Komisia teda nesprávne odmietla predložené dôkazy bez toho, aby toto rozhodnutie dostatočne, či logicky odôvodnila, a aby ich porovnala s ďalšími dokumentmi, ktoré by mali prinajmenšom rovnocennú dôkaznú hodnotu. Komisia si tak nesplnila svoju povinnosť viesť vyšetrovanie nestranne.

86 Po tretie Komisia porušila právo na obhajobu spoločnosti Alliance One, pretože v napadnutom rozhodnutí vychádzala z písomností zo spisu, ktoré neboli uvedené v oznámení o výhradách, a tak zabránila spoločnosti SCC, aby sa k nim vyjadrila, čím zasiahla do legitímnej dôvery jej právneho nástupcu, spoločnosti Alliance One. Transcatab pripúšťa, že účastníci konania boli s týmito dokumentmi oboznámení. Keďže však tieto dokumenty neboli uvedené v oznámení o výhradách, účastníci konania sa mohli oprávnene domnievať, že boli na účely tejto veci irelevantné, a že preto nebolo potrebné sa k nim vyjadrovať. Transcatab v rámci repliky a na pojednávaní tvrdila, že došlo k porušeniu jej práva na obhajobu.

87 Komisia navrhuje tvrdenia spoločnosti Transcatab zamietnuť. Komisia má pochybnosti najmä o prípustnosti výhrady založenej na porušení práva spoločnosti Alliance One na obhajobu, pretože Transcatab nevytýka porušenie svojho práva ale práva iného účastníka konania. Rozšírenie výhrady na ochranu jej vlastného práva na obhajobu je uplatnené oneskorene, a preto je neprípustné.

Posúdenie Všeobecným súdom

– O porušení pravidiel, podľa ktorých sa správanie dcérskej spoločnosti pripíše jej materskej spoločnosti

88 Pokiaľ ide o prvú výhradu spoločnosti Transcatab, treba pripomenúť, že právo hospodárskej súťaže sa týka činností podnikov (rozsudok Súdneho dvora zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, bod 59) a že pojem podnik označuje každý subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť, bez ohľadu na jeho právne postavenie a spôsob financovania (rozsudky Súdneho dvora z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Zb. s. I‑5425, bod 112, a z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, C‑97/08 P, Zb. s. I‑8237, bod 54).

89 Z judikatúry vyplýva, že pod pojmom podnik v tomto kontexte treba rozumieť hospodársku jednotku, aj keď je táto hospodárska jednotka z právneho hľadiska zložená z viacerých fyzických alebo právnických osôb (rozsudky Súdneho dvora zo 14. decembra 2006, Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, C‑217/05, Zb. s. I‑11987, bod 40, a Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, bod 55; rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. septembra 2005, DaimlerChrysler/Komisia, T‑325/01, Zb. s. II‑3319, bod 85).

90 Ak takýto hospodársky subjekt porušuje pravidlá hospodárskej súťaže, podľa zásady osobnej zodpovednosti zodpovedá za toto porušovanie (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 8. júla 1999, Komisia/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Zb. s. I‑4125, bod 145; z 11. decembra 2007, ETI a i., C‑280/06, Zb. s. I‑10893, bod 39 a Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, bod 56).

91 Porušovanie práva hospodárskej súťaže sa musí jednoznačne pripísať právnemu subjektu, ktorému možno uložiť pokuty. Na účely uplatňovania a výkonu rozhodnutí Komisie v oblasti práva hospodárskej súťaže je totiž nevyhnutné identifikovať ako adresáta taký subjekt, ktorý má právnu subjektivitu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. apríla 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, nazývaný „PVC II“, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Zb. s. II‑931, bod 978).

92 Z ustálenej judikatúry vyplýva, že správanie dcérskej spoločnosti môže byť pripísané materskej spoločnosti najmä vtedy, keď dcérska spoločnosť napriek tomu, že má vlastnú právnu subjektivitu, neurčuje svoje správanie na trhu nezávisle, ale v podstate uplatňuje pokyny, ktoré jej dáva materská spoločnosť, berúc do úvahy najmä hospodárske, organizačné a právne väzby medzi týmito dvoma právnymi subjektmi (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, bod 58 a tam citovanú judikatúru).

93 V takej situácii sú totiž materská spoločnosť a dcérska spoločnosť súčasťou tej istej hospodárskej jednotky a tvoria jeden podnik v zmysle článku 81 ES, čo Komisii umožňuje adresovať rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty, materskej spoločnosti bez toho, aby bolo potrebné preukázať jej osobnú účasť na porušení (pozri v tomto zmysle rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, bod 59).

94 Z judikatúry takisto vyplýva, že keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel v oblasti hospodárskej súťaže, jednak táto materská spoločnosť môže uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti a jednak existuje vyvrátiteľná domnienka, že táto materská spoločnosť skutočne uplatňuje takýto vplyv (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, bod 60 a tam citovanú judikatúru).

95 Za týchto podmienok na účely domnienky, že materská spoločnosť uplatňuje rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku svojej dcérskej spoločnosti, stačí, ak Komisia preukáže, že celé základné imanie dcérskej spoločnosti je vo vlastníctve jej materskej spoločnosti. V dôsledku toho môže Komisia voči materskej spoločnosti vyvodiť solidárnu zodpovednosť za zaplatenie pokuty, ktorá bola uložená dcérskej spoločnosti, ibaže by táto materská spoločnosť, ktorej prináleží vyvrátenie tejto domnienky, predložila dostatočné dôkazy, ktoré preukazujú, že jej dcérska spoločnosť sa na trhu správa nezávisle (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora zo 16. novembra 2000, Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia, C‑286/98 P, Zb. s. I‑9925, bod 29, a Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, bod 61).

96 Hoci je pravda, že Súdny dvor v bodoch 28 a 29 rozsudku Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia, už citovaného v bode 95 vyššie, uviedol okrem 100 %‑ného podielu na základnom imaní dcérskej spoločnosti aj ďalšie okolnosti, akými sú nespochybnenie vplyvu materskej spoločnosti na obchodnú politiku jej dcérskej spoločnosti a spoločné zastúpenie oboch spoločností v rámci správneho konania, nič to nemení na skutočnosti, že Súdny dvor tieto okolnosti uviedol len s cieľom spomenúť všetky okolnosti, na ktorých Súd prvého stupňa založil svoje odôvodnenie, a nie preto, aby použitie domnienky uvedenej v bode 94 vyššie podmienil predložením doplňujúcich nepriamych dôkazov o skutočnom uplatňovaní vplyvu materskej spoločnosti (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, bod 62 a tam citovanú judikatúru; rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. októbra 2008, Schunk a Schunk Kohlenstoff-Technik/Komisia, T‑69/04, Zb. s. II‑2567, bod 57).

97 Z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že pri pripísaní zodpovednosti za porušenie, ktorého sa dopustila dcérska spoločnosť, materskej spoločnosti Komisia vychádzala z predpokladu, že takéto pripísanie je možné vtedy, ak materská spoločnosť a jej dcérska spoločnosť tvoria súčasť tej istej hospodárskej jednotky a v dôsledku toho predstavujú jeden podnik v zmysle článku 81 ES (odôvodnenie 325 napadnutého rozhodnutia).

98 Rozhodujúcou okolnosťou, z ktorej vychádzala Komisia pri závere, že materskej spoločnosti možno pripísať protiprávne správanie jej dcérskej spoločnosti, je chýbajúca nezávislosť dcérskej spoločnosti pri jej správaní na trhu. Táto chýbajúca nezávislosť je dôsledkom vykonávania „rozhodujúceho vplyvu“ materskej spoločnosti na konanie jej dcérskej spoločnosti, pričom skutočný výkon takého vplyvu možno podľa judikatúry predpokladať v prípade, keď materská spoločnosť vlastní celé základné imanie svojej dcérskej spoločnosti (pozri odôvodnenia 329 a 330 napadnutého rozhodnutia).

99 V odôvodnení 331 napadnutého rozhodnutia Komisia tak dospela k záveru, že v tejto veci sa možno oprávnene domnievať, že spoločnosť Transcatab „nekonala nezávisle“, pretože je 100 % ovládaná svojou materskou spoločnosťou SCC.

100 V rozpore s tým, čo vo svojej replike uvádza spoločnosť Transcatab, teda že Komisia v prejednávanej veci zmenila domnienku „iuris tantum“ na domnienku „iuris et de iure“, sa tieto úvahy neodchyľujú od logiky vyvrátiteľnej domnienky. Rovnako ako v prípade iných domnienok prípustných v práve hospodárskej súťaže tak platí, že pokiaľ Komisia môže určitú skutočnosť legálne predpokladať, považuje sa táto skutočnosť za preukázanú, pokiaľ dotknutý podnik domnienku nevyvráti predložením nezvratných dôkazov o opaku (rozsudky Súdneho dvora Komisia/Anic Partecipazioni, už citovaný v bode 90 vyššie, body 121 a 126, a z 8. júla 1999, Hüls/Komisia, C‑199/92 P, Zb. s. I‑4287, body 162 a 167). Okrem toho uvedená domnienka vzhľadom na svoju vyvrátiteľnosť, teda na to, že môže byť v každom prejednávanom prípade vyvrátená, nevedie k automatickému založeniu zodpovednosti materskej spoločnosti, ktorá vlastní celé základné imanie svojej dcérskej spoločnosti, čo by bolo v rozpore so zásadou osobnej zodpovednosti, na ktorej stojí právo hospodárskej súťaže.

101 Komisia teda neporušila pravidlá, podľa ktorých sa správanie dcérskej spoločnosti pripíše jej materskej spoločnosti, keď v podstate uznala spoločnosť SCC, ktorej právnym nástupcom je Alliance One, za zodpovednú za porušenie, ktorého sa dopustila spoločnosť Transcatab.

102 Treba konštatovať, že taký záver nemožno spochybniť tvrdeniami, ktoré spoločnosť Transcatab predložila v odpovedi na písomnú otázku Všeobecného súdu týkajúcu sa dôsledkov, ktoré treba vyvodiť z rozsudku Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaného v bode 88 vyššie. Podľa jej názoru Súdny dvor v tomto rozsudku po prvé nesprávne vyložil skoršiu judikatúru, najmä rozsudok Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia, už citovaný v bode 95 vyššie, a v každom prípade judikatúra nie je v tejto súvislosti jednoznačná. Po druhé skutkový rámec veci, v ktorej bol vyhlásený uvedený rozsudok, sa odlišuje od skutkového rámca prejednávanej veci, keďže do kartelovej dohody bolo zapojených viacero dcérskych spoločností, a preto je podľa nej ťažšie preukázať, že materská spoločnosť nemala vedomosť o protisúťažnom správaní. Pokiaľ ide o prvé tvrdenie, stačí konštatovať, že z rozsudku Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaného v bode 88 vyššie (pozri tiež v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott k tomuto rozsudku, Zb. s. I‑8241, body 60 a 61) vyplýva, že Súdny dvor nielenže zohľadnil judikatúru, na ktorej Transcatab zakladá veľkú časť svojej hlavnej argumentácie, najmä rozsudok Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia, už citovaný v bode 95 vyššie, ale tiež podal jednoznačný výklad skoršej judikatúry (rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, body 58 až 62). Pokiaľ ide o druhé tvrdenie, stačí konštatovať, že údajný rozdiel medzi týmito dvomi vecami je úplne irelevantný, pretože kritérium pripísateľnosti zodpovednosti vo veci, ktorá viedla k rozsudku Akzo Nobel a i./Komisia, už citovanej v bode 88 vyššie, sa vôbec netýkalo priamej či nepriamej vedomosti materskej spoločnosti o aktivitách vykonávaných jej dcérskou spoločnosťou alebo dcérskymi spoločnosťami. V každom prípade, ako správne uvádza Komisia, v uvedenom rozsudku tento prvok nebol vôbec zohľadnený.

– O skreslení dôkazov predložených s cieľom vyvrátiť domnienku

103 Ako bolo uvedené v bodoch 94 a 95 vyššie, pokiaľ celé základné imanie dcérskej spoločnosti vlastní jej materská spoločnosť, Komisia môže predpokladať, že materská spoločnosť vykonáva rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti, pričom nemusí podávať ďalšie dôkazy o tom, že materská spoločnosť skutočne taký vplyv vykonávala alebo že mala akúkoľvek vedomosť o porušovaní alebo o zapojení uvedenej dcérskej spoločnosti do tohto porušovania. Ide o vyvrátiteľnú domnienku, ktorú možno vyvrátiť dôkazom opaku. Na rozdiel od toho, čo tvrdí Transcatab, prislúcha teda spoločnosti SCC – ktorá v čase porušovania vlastnila 100 % základného imania spoločnosti Transcatab (pozri odôvodnenie 336 napadnutého rozhodnutia) –, aby túto domnienku vyvrátila dôkazmi, ktorými možno preukázať, že jej dcérska spoločnosť si určuje svoje správanie na trhu nezávisle a že teda tieto dve spoločnosti netvoria jedinú hospodársku jednotku. V opačnom prípade sa výkon kontroly preukáže tým, že domnienka vychádzajúca z vlastníctva celého základného imania nebola vyvrátená (pozri v tomto zmysle rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, body 60 až 62 a tam citovanú judikatúru; rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, T‑175/05, neuverejnený v Zbierke, bod 93).

104 Pokiaľ ide o prejednávanú vec, Komisia sa v odôvodneniach 335 až 344 napadnutého rozhodnutia zaoberala skúmaním tvrdení a dôkazov, ktoré predložila vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách spoločnosť SCC s cieľom preukázať, že nevykonávala rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku spoločnosti Transcatab a tieto tvrdenia a dôkazy nepovažovala za spôsobilé vyvrátiť túto domnienku.

105 Treba konštatovať, že spoločnosť Transcatab vo svojej žalobe len poukazuje na to, pričom svoje tvrdenia nepodporila konkrétnymi argumentmi, že SCC v správnom konaní preukázala, že má decentralizovanú štruktúru s celkom nezávislými vlastnými miestnymi vedeniami, na ktoré boli prenesené všetky funkcie, a to konkrétne vzhľadom na zvláštnosti talianskeho trhu so surovým tabakom, a že členovia jej predstavenstva, ako aj jej generálny riaditeľ boli nezávislí a nemali nijakú priamu či nepriamu väzbu na spoločnosť SCC. Spoločnosť Transcatab však vôbec netvrdila, že by sa Komisia v napadnutom rozhodnutí dopustila pri posudzovaní týchto dôkazov pochybenia. Určité argumenty nepriamo smerujúce proti napadnutému rozhodnutiu uvádza len v rámci repliky, v odpovedi na niektoré tvrdenia Komisie.

106 V každom prípade treba v prvom rade konštatovať, ako Komisia správne uviedla v odôvodnení 338 napadnutého rozhodnutia, že skutočnosť, že dcérska spoločnosť má svoje vlastné miestne vedenie a vlastný majetok, sama osebe nepreukazuje, že svoje správanie na trhu určuje vo vzťahu k svojej materskej spoločnosti samostatne. Zverenie riadenia bežnej činnosti miestnemu vedeniu 100 % dcérskej spoločnosti je totiž obvyklou praxou, a preto nemôže dokazovať skutočnú nezávislosť dcérskych spoločností. To isté platí pre argument o údajne osobitných charakteristikách talianskeho trhu so surovým tabakom, pretože tieto nebránia materskej spoločnosti vykonávať v plnom rozsahu skutočnú kontrolu nad svojou dcérskou spoločnosťou.

107 Okrem toho treba uviesť, že Komisia v odôvodneniach 341 a 342 napadnutého rozhodnutia spresňuje, že už pred získaním celého základného imania spoločnosti Transcatab spoločnosť SCC túto spoločnosť ovládala spolu so svojim talianskym partnerom a že skutočnosť, že po prevzatí kontroly nevykonala žiadnu zmenu vo vedení tejto spoločnosti, preto nemožno považovať za dôkaz o tom, že potom, čo sa stala výlučným vlastníkom svojej dcérskej spoločnosti, na ňu nevykonávala žiadny vplyv. Komisia ďalej uviedla, že prenesenie výkonných právomocí na generálneho riaditeľa spoločnosti Transcatab, ktorého bolo možné bez dôkazu o opaku dôvodne považovať za vymenovaného spoločnosťou SCC, nebránilo ostatným členom predstavenstva v tom, aby zastávali výkonné pozície a vykonávali výkonné funkcie.

108 Treba poznamenať, že keďže spoločnosť SCC neuviedla nijaké vysvetlenie, Komisia správne prikladala význam skutočnosti, že táto spoločnosť, ktorá keď sa stala jediným akcionárom, mala všetky právomoci na vykonanie čiastočnej či celkovej obnovy predstavenstva, nepodnikla v tomto smere žiadne kroky. Z toho vyplýva, že ponechanie členov predstavenstva, a najmä generálneho riaditeľa, vo funkcii, možno pripisovať iba rozhodnutiu spoločnosti SCC ako jediného akcionára spoločnosti Transcatab.

109 Navyše skutočnosť, že jediná osoba, a to generálny riaditeľ, disponuje významnými právomocami, ktoré jej boli delegované predstavenstvom, môže naopak svedčiť o vôli materskej spoločnosti uľahčiť výkon kontroly nad svojou dcérskou spoločnosťou, a to práve obmedzením úlohy predstavenstva iba na okrajové činnosti a sústredením všetkých právomocí do rúk jednej „dôveryhodnej osoby“. Nie je totiž pravdepodobné, ako je to v prípade spoločnosti Transcatab, že by nadnárodná spoločnosť preniesla všetky právomoci dcérskej spoločnosti pôsobiacej na vnútroštátnom trhu – alebo súhlasila s prenesením právomocí, ku ktorému došlo pred získaním úplnej kontroly – na fyzickú osobu, ktorá konajúc samostatne a údajne bez vymenovania jediným akcionárom, by vyberala členov predstavenstva, čím by zbavila akúkoľvek ďalšiu osobu akéhokoľvek vplyvu na riadenie spoločnosti, a ktorá by de facto nikomu nezodpovedala za svoju činnosť.

110 Vzhľadom na skutočnosť, že prenesenie právomocí na generálneho riaditeľa dcérskej spoločnosti nie je nijako neobvyklé, také tvrdenie nemôže vyvrátiť domnienku o kontrole vykonávanej materskou spoločnosťou nad spoločnosťou Transcatab.

111 Ďalej, pokiaľ ide o tvrdenie, ktorým Transcatab napáda predpokladaný záver Komisie vyvodený z toho, že niektoré dokumenty boli vyhotovené v anglickom jazyku, stačí konštatovať, že na rozdiel od tvrdenia spoločnosti Transcatab, dokumenty uvádzané v odôvodneniach 343 až 346 napadnutého rozhodnutia nemali byť dôkazom o tom, že materské spoločnosti boli schopné ovplyvňovať alebo v praxi ovplyvňovali správanie svojich talianskych dcérskych spoločností, ani preukazovať, že materské spoločnosti o predmetnej kartelovej dohode vedeli. Naopak, Komisia sa obmedzila na to, že niektoré dokumenty, ktoré boli súčasťou správneho spisu, použila na preukázanie úrovne vierohodnosti dôkazov a tvrdení, ktoré spoločnosť SCC predložila vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách s cieľom vyvrátiť domnienku o rozhodujúcom vplyve na Transcatab.

112 Nakoniec treba uviesť, že na rozdiel od toho, čo vo svojej replike uvádza spoločnosť Transcatab, z napadnutého rozhodnutia vôbec nevyplýva, že domnienku rozhodujúceho vplyvu možno vyvrátiť len vtedy, pokiaľ má účasť materskej spoločnosti na jej dcérskej spoločnosti výlučne finančnú povahu.

113 V dôsledku toho sa výhrada založená na skreslení dôkazov predložených s cieľom vyvrátiť domnienku musí zamietnuť.

– O porušení práva na obhajobu

114 Pokiaľ ide o tretiu výhradu uvádzanú spoločnosťou Transcatab, treba pripomenúť, že dodržiavanie práva na obhajobu pri vedení správneho konania v oblasti politiky hospodárskej súťaže predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie, ktorej dodržiavanie zabezpečujú súdy Únie (pozri rozsudok Súdneho dvora z 3. septembra 2009, Prym a Prym Consumer/Komisia, C‑534/07 P, Zb. s. I‑7415, bod 26 a tam citovanú judikatúru).

115 Podľa ustálenej judikatúry dodržiavanie práva na obhajobu vyžaduje, aby podnik, proti ktorému sa vedie vyšetrovanie, mal možnosť v rámci správneho konania účinne vyjadriť svoje stanovisko k pravdivosti a relevantnosti jednak skutkových okolností a okolností, ktorých sa dovoláva, ako aj dokumentov, o ktoré Komisia oprela svoje zistenie existencie porušenia Zmluvy (rozsudky Súdneho dvora zo 7. júna 1983, Musique Diffusion française a i./Komisia, 100/80 až 103/80, Zb. s. 1825, bod 10, a zo 6. apríla 1995, BPB Industries a British Gypsum/Komisia, C‑310/93 P, Zb. s. I‑865, bod 21).

116 Článok 27 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 túto zásadu odráža, keďže stanovuje, že účastníkom konania sa zašle oznámenie o výhradách, ktoré musí jasne uviesť všetky podstatné okolnosti, z ktorých Komisia v tomto štádiu konania vychádza (pozri v tomto zmysle rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, bod 67), aby mohli dotknuté osoby skutočne zistiť, aké konanie im Komisia vytýka, a uplatniť svoju obhajobu ešte predtým, ako Komisia prijme konečné rozhodnutie. Táto požiadavka je dodržaná vtedy, pokiaľ konečné rozhodnutie nepripisuje dotknutým osobám iné porušenia, než sú porušenia uvedené v oznámení o výhradách, a obsahuje len skutočnosti, ku ktorým sa dotknuté osoby mali možnosť vyjadriť (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 19. marca 2003, CMA CGM a i./Komisia, T‑213/00, Zb. s. II‑913, bod 109 a tam citovanú judikatúru).

117 Toto oznámenie však môže byť urobené stručne a konečné rozhodnutie nemusí byť nevyhnutne kópiou oznámenia o výhradách (pozri v tomto zmysle rozsudok Musique Diffusion française a i./Komisia, už citovaný v bode 115 vyššie, bod 14), pretože toto oznámenie je prípravným dokumentom, ktorého skutkové a právne posúdenie má len predbežnú povahu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 17. novembra 1987, British American Tobacco a Reynolds Industries/Komisia, 142/84 a 156/84, Zb. s. 4487, bod 70). Prípustné sú aj doplnenia k oznámeniu o výhradách vykonané vzhľadom na vyjadrenia účastníkov konania, ktorých tvrdenia preukazujú, že naozaj mohli vykonávať svoje práva na obhajobu. Komisia takisto môže s ohľadom na správne konanie opraviť alebo doplniť skutkové alebo právne tvrdenia na podporu výhrad, ktoré uviedla (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 28. februára 2002, Compagnie générale maritime a i./Komisia, T‑86/95, Zb. s. II‑1011, bod 448, a z 22. októbra 2002, Schneider Electric/Komisia, T‑310/01, Zb. s. II‑4071, bod 438).

118 Súdny dvor ďalej spresnil, že zohľadnenie argumentu predloženého podnikom v priebehu správneho konania, bez toho, že by mu bolo umožnené sa v tejto súvislosti vyjadriť pred prijatím konečného rozhodnutia, nemôže byť samo o sebe porušením práva na obhajobu (uznesenie Súdneho dvora z 10. júla 2001, Irish Sugar/Komisia, C‑497/99 P, Zb. s. I‑5333, bod 24).

119 Nakoniec treba tiež pripomenúť, že podľa judikatúry dochádza k porušeniu práva na obhajobu vtedy, keď existuje možnosť, že z dôvodu pochybenia Komisie by správne konanie, ktoré Komisia vedie, mohlo mať iný výsledok. Podnik, ktorý je žalobcom, preukáže, že k takému porušeniu došlo, pokiaľ dostatočným spôsobom dokáže nie to, že by rozhodnutie Komisie malo odlišný obsah, ale to, že by svoju obhajobu mohol zaistiť lepšie, ak by k pochybeniu nedošlo, napríklad tým, že by na svoju obhajobu mohol použiť dokumenty, ku ktorým mu bol v správnom konaní odopretý prístup (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 2. októbra 2003, Thyssen Stahl/Komisia, C‑194/99 P, Zb. s. I‑10821, bod 31 a tam citovanú judikatúru, a z 1. júla 2010, Knauf Gips/Komisia, C‑407/08 P, Zb. s. I‑6375, bod 28).

120 V tejto veci treba poznamenať, že v oznámení o výhradách sa Komisia v zásade mohla na odôvodnenie pripísania zodpovednosti spoločnosti SCC za porušenie kartelového práva, ktorého sa dopustila spoločnosť Transcatab, ktorá je jej 100 % dcérskou spoločnosťou, obmedziť, s ohľadom na zásady judikatúry uvedené v bodoch 94 až 96 vyššie, na preukázanie toho, ako bolo základné imanie rozložené medzi dcérske spoločnosti a materské spoločnosti (pozri body 336 až 338 oznámenia o výhradách). Na základe týchto zásad vyplývajúcich z judikatúry bola Komisia povinná vyjadriť sa vo svojom konečnom rozhodnutí k tvrdeniam, ktoré účastníci konania uviedli v odpovedi na toto oznámenie (pozri odôvodnenie 335 a nasl. napadnutého rozhodnutia) a ktoré smerovali k vyvráteniu predmetnej domnienky.

121 Ďalej, pokiaľ ide o tvrdenie spoločnosti Transcatab, že Komisia v napadnutom rozhodnutí vychádzala z dokumentov, ktoré neuvádza v oznámení o výhradách, treba uviesť, že v odôvodneniach 335 až 346 napadnutého rozhodnutia sa Komisia zaoberá niektorými zvláštnymi aspektmi a dokumentmi týkajúcimi sa vzťahov medzi spoločnosťami SCC a Transcatab iba v rámci posúdenia tvrdení a dôkazov predložených účastníkmi konania v správnom konaní, pričom odkazuje na dokumenty, ktoré sa nachádzajú v správnom spise. Posúdenie týchto aspektov a dokumentov teda nemohlo mať vplyv na účinný výkon práva spoločnosti Transcatab na obhajobu, a to o to viac, že k uvedeným dokumentom – ktorými už aj tak v každom prípade disponovala – mala prístup v priebehu správneho konania.

122 Zo spisu nakoniec vyplýva, že jednak spoločnosť SCC, ako aj spoločnosť Transcatab, mohli odpovedať na výhradu výslovne uvedenú v oznámení o výhradách, ktoré im bolo zaslané, a predložiť svoju obhajobu pri vypočutí pred vyšetrovateľom. Zásada kontradiktórnosti teda bola v priebehu správneho konania rešpektovaná.

123 V každom prípade treba tiež pripomenúť, ako konštatoval Súdny dvor, že keďže Komisia nie je povinná, pokiaľ ide o pripísateľnosť porušenia, predložiť v štádiu oznámenia výhrad iné dôkazy ako dôkaz o tom, že materská spoločnosť vlastní základné imanie svojich dcérskych spoločností, tvrdenie o porušení práva na obhajobu nie je možné prijať (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, bod 64).

124 Výhradu založenú na porušení práva na obhajobu treba teda zamietnuť bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o otázke týkajúcej sa jej prípustnosti predloženej Komisiou.

125 Vzhľadom na vyššie uvedené treba na záver konštatovať, že prvá časť prvého žalobného dôvodu sa musí zamietnuť v celom rozsahu.

O druhej časti prvého žalobného dôvodu založenej na porušení článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003

Tvrdenia účastníkov konania

126 Spoločnosť Transcatab tvrdí, že Komisia jej z dôvodu, že pripísala zodpovednosť za predmetné porušenia spoločnosti Alliance One, uložila pokutu, ktorá je omnoho vyššia ako maximálna výška 10 % jej obratu v hospodárskom roku predchádzajúcom roku prijatia napadnutého rozhodnutia, stanovená v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003. Suma pokuty, ktorá jej bola uložená, predstavuje totiž približne 43 % jej obratu.

127 Transcatab nakoniec odkazuje na tvrdenia, ktoré uvádza spoločnosť Alliance One vo svojej žalobe (vec T‑25/06) a prikladá jej kópiu.

128 Komisia navrhuje tvrdenia spoločnosti Transcatab zamietnuť.

Posúdenie Všeobecným súdom

129 Po prvé treba uviesť, že táto časť žalobného dôvodu je úzko spojená s jeho prvou časťou v tom zmysle, že zamietnutie jeho prvej časti má nevyhnutne dopad na opodstatnenosť tejto časti žalobného dôvodu. Preto je s prihliadnutím na úvahy, ktoré viedli k zamietnutiu prvej časti tohto žalobného dôvodu potrebné vyvodiť záver, že Komisia sa nedopustila pochybenia, keď na účely výpočtu 10 % obratu stanoveného v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 zohľadnila obrat dosiahnutý spoločnosťou SCC (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 103 vyššie, bod 114).

130 Táto maximálna výška obratu sa totiž musí vypočítať na základe celkového obratu všetkých spoločností tvoriacich jediný hospodársky subjekt konajúci ako podnik v zmysle článku 81 ES, pretože výlučne celkový obrat spoločností, z ktorých sa tento podnik skladá, môže predstavovať informáciu o veľkosti a hospodárskej sile dotknutého podniku (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, HFB a i./Komisia, T‑9/99, Zb. s. II‑1487, body 528 a 529, a z 30. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 103 vyššie, bod 114).

131 Po druhé, pokiaľ ide o všeobecný odkaz spoločnosti Transcatab na tvrdenia predložené v žalobe jej materskej spoločnosti Alliance One, treba uviesť, že takýto odkaz na priložený dokument, ktorý je uvedený len všeobecne a ktorý neumožňuje Všeobecnému súdu presne zistiť, ktoré tvrdenia uvedené v písomných vyjadreniach môže považovať za tvrdenia doplňujúce žalobné dôvody, sa musí považovať za neprípustný.

132 Treba totiž pripomenúť, že podľa článku 21 Štatútu Súdneho dvora a článku 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku musí každá žaloba uvádzať predmet konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je založená. Podľa ustálenej judikatúry sa na prípustnosť žaloby vyžaduje, aby zo samotného jej textu aspoň stručne, ale koherentným a zrozumiteľným spôsobom, vyplývali podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých sa zakladá. Aj keď text žaloby môže byť v konkrétnych bodoch podporený a doplnený odkazmi na určité časti priložených dokumentov, všeobecný odkaz na iné písomnosti, aj keď tvoria jej prílohu, nemôže nahradiť nedostatok podstatných častí právnej argumentácie, ktorá podľa vyššie uvedených ustanovení tvorí náležitosť žaloby. Navyše nie je úlohou Všeobecného súdu vyhľadávať a identifikovať v prílohách žalobné dôvody a tvrdenia, ktoré by mohol považovať za základ žaloby, keďže prílohy majú len dôkaznú a podpornú povahu (pozri rozsudky Súdu prvého stupňa zo 14. decembra 2005, Honeywell/Komisia, T‑209/01, Zb. s. II‑5527, body 56 a 57, a zo 17. septembra 2007, Microsoft/Komisia, T‑201/04, Zb. s. II‑3601, bod 94 a tam citovanú judikatúru).

133 Za týchto okolností je potrebné zamietnuť sčasti ako nedôvodnú a sčasti ako neprípustnú aj druhú časť prvého žalobného dôvodu.

134 Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy sa musí prvý žalobný dôvod zamietnuť ako celok.

2. O druhom žalobnom dôvode týkajúcom sa určenia východiskovej sumy pokuty

O prvej časti druhého žalobného dôvodu týkajúcej sa závažnosti porušenia

135 Transcatab v rámci prvej časti druhého žalobného dôvodu uvádza viacero výhrad smerujúcich proti kvalifikácii porušenia v napadnutom rozhodnutí ako „veľmi závažného“.

136 Na úvod treba pripomenúť všeobecné zásady, podľa ktorých sa stanovuje výška pokút, a najmä hodnotenie závažnosti porušenia.

137 Podľa článku 81 ods. 1 písm. a) a b) ES sú výslovne nezlučiteľné so spoločným trhom dohody a zosúladené postupy, ktoré priamo alebo nepriamo určujú nákupné alebo predajné ceny alebo iné obchodné podmienky, alebo také, ktoré obmedzujú alebo kontrolujú výrobu či odbyt. Porušenia tohto typu, najmä pokiaľ ide o horizontálne kartely, judikatúra kvalifikuje ako obzvlášť závažné porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, pretože majú priamy vplyv na základné podmienky hospodárskej súťaže na relevantnom trhu (rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. marca 1999, Thyssen Stahl/Komisia, T‑141/94, Zb. s. II‑347, bod 675), alebo ako zjavné porušenia pravidiel hospodárskej súťaže (rozsudky Súdu prvého stupňa zo 6. apríla 1995, Tréfilunion/Komisia, T‑148/89, Zb. s. II‑1063, bod 109, a zo 14. mája 1998, BPB de Eendracht/Komisia, T‑311/94, Zb. s. II‑1129, bod 303).

138 Podľa článku 23 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 sa pri stanovení výšky pokuty, ktorá sa uloží za porušenie článku 81 ods. 1 ES, zohľadní okrem závažnosti porušovania aj doba trvania.

139 Podľa ustálenej judikatúry musí byť závažnosť porušení práva hospodárskej súťaže vyvodená na základe veľkého množstva faktorov, akými sú osobitné okolnosti prípadu, jeho kontext a odstrašujúci dosah pokút, pričom tu nejde o záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré musia byť povinne vzaté do úvahy (rozsudky Súdneho dvora Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, bod 241; Prym a Prym Consumer/Komisia, už citovaný v bode 114 vyššie, bod 54, a z 24. septembra 2009, Erste Group Bank a i./Komisia, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P a C‑137/07 P, Zb. s. I‑8681, bod 91).

140 Na zabezpečenie transparentnosti a nestrannosti rozhodnutí, ktorými sa stanovujú pokuty za porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, prijala Komisia usmernenia (prvá veta usmernení).

141 Usmernenia predstavujú nástroj určený na spresnenie kritérií – pri dodržiavaní právnych predpisov vyššej právnej sily –, ktoré Komisia mieni uplatniť pri výkone svojej diskrečnej právomoci v oblasti stanovenia výšky pokút, ktorú jej priznáva článok 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003. Hoci usmernenia nepredstavujú právny základ rozhodnutia, ktorým sa ukladajú pokuty, pretože toto rozhodnutie sa zakladá na nariadení č. 1/2003, stanovujú všeobecným a abstraktným spôsobom metodológiu, ktorú sa Komisia zaviazala uplatňovať pri stanovení výšky pokút uložených týmto rozhodnutím, a v dôsledku toho zabezpečujú právnu istotu podnikov (rozsudok Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, body 209 až 213, a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. decembra 2006, Raiffeisen Zentralbank Österreich a i./Komisia, T‑259/02 až T‑264/02 a T‑271/02, Zb. s. II‑5169, body 219 a 223).

142 Hoci usmernenia nemôžu byť kvalifikované ako právna norma, ktorú musí správny orgán v každom prípade dodržať, vyjadrujú určité pravidlo správania, ktoré ukazuje, ako sa má v praxi postupovať, a od ktorého sa správny orgán nemôže v konkrétnom prípade odkloniť bez uvedenia dôvodov (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, body 209 a 210, a z 18. mája 2006, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia, C‑397/03 P, Zb. s. I‑4429, bod 91).

143 Obmedzenie diskrečnej právomoci Komisie, ktoré si sama stanovila prijatím usmernení, však nie je nezlučiteľné so zachovaním širokej miery voľnej úvahy Komisie (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. júla 2004, Mannesmannröhren‑Werke/Komisia, T‑44/00, Zb. s. II‑2223, body 246, 274 a 275). Skutočnosť, že Komisia v usmerneniach spresnila svoj prístup k hodnoteniu závažnosti porušenia, totiž nevylučuje, aby ju hodnotila ucelene, v závislosti od všetkých relevantných okolností vrátane skutočností, ktoré nie sú výslovne uvedené v usmerneniach (rozsudok Raiffeisen Zentralbank Österreich a i./Komisia, už citovaný v bode 141 vyššie, bod 237).

144 Podľa metódy stanovenej v usmerneniach Komisia pri výpočte sumy pokút, ktoré uloží dotknutým podnikom, vychádza zo sumy určenej v závislosti od „vnútornej“ závažnosti porušenia. Pri posúdení tejto závažnosti sa musí brať do úvahy povaha porušenia, jeho konkrétny dopad na trh, ak je merateľný, a rozsah relevantného geografického trhu (bod 1 A prvý odsek usmernení).

145 V tejto súvislosti sú porušenia rozčlenené do troch kategórií, a to „mierne priestupky“, pri ktorých môže byť uložená pokuta od 1 000 eur do 1 milióna eur, „závažné priestupky“, pri ktorých suma pokuty môže byť v rozmedzí od 1 do 20 miliónov eur, a „veľmi závažné priestupky“, pri ktorých je možné uložiť pokutu nad 20 miliónov eur (bod 1 A druhý odsek prvá až tretia zarážka usmernení). Pokiaľ ide o veľmi závažné porušenia, Komisia spresňuje, že pôjde vo všeobecnosti o horizontálne obmedzenia, ako sú „cenové kartely“ a kvóty podielu na trhu, alebo iné praktiky, ktoré ohrozujú náležité fungovanie jednotného trhu, ako napríklad delenie národných trhov a nesporné zneužívanie dominantného postavenia zo strany podnikov, ktoré držia faktický monopol (bod 1 A druhý odsek tretia zarážka usmernení).

146 Okrem toho treba uviesť, že tieto tri aspekty hodnotenia závažnosti porušenia, uvedené v bode 144 vyššie, nemajú rovnakú dôležitosť pri celkovom posúdení. Povaha porušenia má zásadný význam, a to najmä pri kvalifikácii porušenia ako „veľmi závažného“ (rozsudok Erste Group Bank a i./Komisia, už citovaný v bode 139 vyššie, bod 101, a rozsudok Všeobecného súdu z 28. apríla 2010, Gütermann a Zwicky/Komisia, T‑456/05 a T‑457/05, Zb. s. II‑1443, bod 137).

147 Konkrétny dopad na trh ani veľkosť geografického trhu naopak nepredstavujú skutočnosti potrebné na kvalifikáciu porušenia ako veľmi závažného v prípade horizontálnych kartelov, ktoré sa predovšetkým týkajú, ako v prejednávanej veci, určenia cien. Ak sú tieto dve skutočnosti takými skutočnosťami, ktoré treba zohľadniť pri posudzovaní závažnosti porušenia, pri posudzovaní celkovej závažnosti predstavujú jedny z viacerých skutočností (poz