NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

EVGENI TANČEV

prednesené 1. júna 2017 ( 1 )

Vec C‑205/16 P

SolarWorld AG

proti

Rade Európskej únie

„Odvolanie – Subvencie – Dovoz fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike alebo odosielaných z Čínskej ľudovej republiky – Konečné clá – Záväzok – Prípustnosť – Čiastočné zrušenie – Oddeliteľnosť“

1. Spoločnosť SolarWorld AG (ďalej len „SolarWorld“) týmto odvolaním navrhuje, aby Súdny dvor zrušil uznesenie Všeobecného súdu ( 2 ), ktorým uvedený súd zamietol ako neprípustnú žalobu o neplatnosť článku 2 vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) č. 1239/2013 (ďalej len „sporné nariadenie“) ( 3 ). Článkom 1 sporného nariadenia bolo uložené konečné vyrovnávacie clo na dovoz fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka z Číny, zatiaľ čo podľa článku 2 uvedeného nariadenia bol od vyrovnávacieho cla uloženého článkom 1 oslobodený dovoz uskutočňovaný spoločnosťami, ktoré sa zaviazali uplatňovať minimálnu dovoznú cenu do určitého ročného objemu dovozu. Všeobecný súd v napadnutom uznesení konštatoval, že článok 2 nemožno oddeliť od zostávajúcej časti uvedeného nariadenia, lebo zrušenie tohto ustanovenia by viedlo k zmene podstaty sporného nariadenia. Žalobu o neplatnosť samotného článku 2 v dôsledku toho zamietol ako neprípustnú.

2. Toto odvolanie vyvoláva otázku, či pokiaľ určité nariadenie ukladá vyrovnávacie clo a následne oslobodzuje od platenia tohto cla vývozcov, ktorých ponúknutý záväzok bol prijatý, je možné domáhať sa zrušenia len samotného oslobodenia od cla. Ak by to tak bolo a odvolaniu by bolo potrebné vyhovieť, vyrovnávacie clo stanovené nariadením by sa vzťahovalo na dovoz uskutočňovaný spoločnosťami, ktoré boli predtým stranami záväzku. Ak by to tak nebolo a odvolaniu by bolo potrebné vyhovieť, nariadenie by bolo zrušené v celom rozsahu a clo uložené týmto nariadením by sa už nemohlo uplatňovať. Komisii by prináležalo prijať opatrenia potrebné na vykonanie rozsudku, ktorý zrušil napadnuté uznesenie, a najmä posúdiť, či je možné prijať upravený záväzok alebo či možno uložiť clo bez takého oslobodenia.

I. Právny rámec

3. V článku 12 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 597/2009 ( 4 ) sa stanovuje: „Dočasné clá možno uložiť v prípade, že: a) sa začalo konanie v súlade s článkom 10; b) bolo na tento účel vydané oznámenie a zainteresované strany dostali [primeranú – neoficiálny preklad] možnosť predložiť informácie a poznámky v súlade s článkom 10 ods. 12 druhým pododsekom; c) bolo prijaté predbežné kladné rozhodnutie o tom, že dovážaný výrobok je zvýhodnený vo forme napadnuteľných subvencií, v dôsledku čoho vznikla ujma výrobnému odvetviu Spoločenstva, a d) záujem Spoločenstva vyžaduje zásah, ktorého cieľom je predísť tejto ujme. … Výška dočasného vyrovnávacieho cla neprekročí celkovú vopred stanovenú hodnotu napadnuteľných subvencií, ale mala by byť nižšia než táto hodnota, ak toto nižšie clo postačí na nápravu ujmy, ktorá vznikla výrobnému odvetviu Spoločenstva.“

4. Podľa článku 13 ods. 1 základného nariadenia: „Ak sa pri predbežnom objasňovaní skutkového stavu zistilo subvencovanie a ujma, Komisia môže prijať vyhovujúce ponuky dobrovoľných záväzkov, podľa ktorých: a) krajina pôvodu a/alebo vývozu súhlasí s tým, že zruší alebo obmedzí subvenciu alebo prijme iné opatrenia týkajúce sa jej účinkov, alebo b) každý vývozca sa zaviaže upraviť svoje ceny alebo prestať vyvážať do danej oblasti, pokiaľ sú tieto vývozy zvýhodňované napadnuteľnými subvenciami tak, aby Komisia po osobitnej konzultácii s poradným výborom bola presvedčená o tom, že sa týmto odstráni škodlivý účinok subvencií. V takom prípade, a pokiaľ sú takéto záväzky účinné, sa dočasné clá uložené Komisiou v súlade s článkom 12 ods. 3 a konečné clá uložené Radou v súlade s článkom 15 ods. 1 nevzťahujú na príslušné dovozy daného výrobku vyrábaného spoločnosťami, na ktoré sa vzťahuje rozhodnutie Komisie, ktorým sa prijímajú záväzky, a akákoľvek následná zmena a doplnenie takéhoto rozhodnutia. Zvýšenie cien v zmysle takýchto záväzkov nie je vyššie, ako je potrebné na vyrovnanie čiastky napadnuteľných subvencií, avšak malo by byť nižšie, ako výška napadnuteľných subvencií, ak by takéto zvýšenie bolo primerané na odstránenie ujmy spôsobenej výrobnému odvetviu Spoločenstva.“

5. Článok 13 ods. 9 základného nariadenia stanovuje: „V prípade porušenia alebo odstúpenia od záväzkov ktoroukoľvek stranou záväzku, alebo v prípade odvolania prijatia záväzku Komisiou prijatie záväzku sa po konzultácii odvolá rozhodnutím Komisie, resp. nariadením Komisie, a uplatní sa dočasné clo, ktoré Komisia uložila v súlade s článkom 12, alebo konečné clo, ktoré uložila Rada v súlade s článkom 15 ods. 1, pokiaľ bolo danému vývozcovi alebo krajine pôvodu a/alebo vývozu umožnené vyjadriť pripomienky, okrem prípadu odstúpenia od záväzku vývozcom alebo takouto krajinou. …“

6. Článok 15 ods. 1 základného nariadenia stanovuje: „Ak konečné zistenie skutkového stavu preukáže existenciu napadnuteľných subvencií a nimi spôsobenú ujmu a záujmy Spoločenstva si vyžadujú intervenciu v súlade s článkom 31, Rada na návrh Komisie a po porade s poradným výborom uloží konečné vyrovnávacie clo. … Výška vyrovnávacieho cla nepresiahne zistenú výšku napadnuteľných subvencií, mala by však byť nižšia ako celková výška napadnuteľných subvencií, ak by takéto nižšie clo bolo primerané na odstránenie ujmy spôsobenej výrobnému odvetviu Spoločenstva.“

II. Okolnosti predchádzajúce sporu

7. Dňa 6. septembra 2012 Komisia začala antidumpingové konanie týkajúce sa dovozu fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov s pôvodom v Číne ( 5 ). Toto konanie sa začalo na podnet združenia EU Pro Sun, ktoré združuje európskych výrobcov fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov.

8. Dňa 8. novembra 2012 Komisia začala antisubvenčné konanie týkajúce sa dovozu fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov s pôvodom v Číne ( 6 ).

9. Dňa 4. júna 2013 Komisia prijala nariadenie (EÚ) č. 513/2013, ktorým uložila dočasné antidumpingové clo na dovoz dotknutého výrobku z Číny ( 7 ). Toto dočasné antidumpingové clo malo podobu cla ad valorem.

10. Žaloba o neplatnosť nariadenia č. 513/2013, ktorú podali dvaja európski výrobcovia fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov, vrátane spoločnosti SolarWorld, bola uznesením Všeobecného súdu zamietnutá. ( 8 ) Odvolanie podané proti tomuto uzneseniu bolo uznesením Súdneho dvora zamietnuté. ( 9 )

11. China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (ďalej len „CCCME“) a skupina vyvážajúcich výrobcov listom z 27. júla 2013 zaslaným Komisii predložili ponuku záväzku, konkrétne uplatnenie minimálnej dovoznej ceny (ďalej len „minimálna dovozná cena“) do určitého ročného objemu dovozu zodpovedajúceho ich trhovej výkonnosti. Na dovoz prevyšujúci tento objem by sa uplatnilo clo ad valorem. Dňa 2. augusta 2013 Komisia prijala rozhodnutie 2013/423/EÚ, ktorým prijala uvedený záväzok ( 10 ). V ten istý deň Komisia prijala nariadenie (EÚ) č. 748/2013 ( 11 ), ktorým bolo zmenené nariadenie č. 513/2013 tak, aby zohľadňovalo prijatie uvedeného záväzku.

12. Dňa 2. decembra 2013 Rada prijala vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 1238/2013, ktorým bolo uložené konečné antidumpingové clo na dovoz výrobku z Číny ( 12 ). Článkom 1 nariadenia č. 1238/2013 Rada uložila antidumpingové clo ad valorem. Článkom 3 bol od antidumpingového cla uloženého v článku 1 oslobodený dovoz fakturovaný spoločnosťami, ktorých záväzok bol prijatý a ktorých zoznam bol uvedený v prílohe k vykonávaciemu rozhodnutiu Komisie 2013/707/EÚ ( 13 ).

13. Komisia prijala rozhodnutie 2013/707 4. decembra 2013. Komisia v tomto rozhodnutí prijala pozmenenú ponuku záväzku zo strany CCCME a skupiny vyvážajúcich výrobcov (ďalej len „záväzok“) na obdobie uplatňovania konečného antidumpingového cla. Uvedený záväzok prijala nielen v súvislosti s antidumpingovým konaním, ale aj antisubvenčným konaním.

14. Dňa 2. decembra 2013 prijala Rada sporné nariadenie, ktorým uložila konečné vyrovnávacie clo na dovoz dotknutého výrobku z Číny. Článkom 1 bolo uložené vyrovnávacie clo ad valorem. V článku 2 bol dovoz fakturovaný spoločnosťami, ktorých záväzok Komisia prijala a ktorých názvy boli uvedené v prílohe k rozhodnutiu 2013/707, oslobodený od tohto vyrovnávacieho cla.

15. Žaloba o neplatnosť rozhodnutia 2013/423 a rozhodnutia 2013/707 bola zamietnutá uznesením Všeobecného súdu. ( 14 ) Odvolanie podané proti tomuto uzneseniu bolo uznesením Súdneho dvora zamietnuté. ( 15 )

16. Listom z 15. septembra 2014 Komisia v súlade s doložkou 3.5 záväzku vyhovela žiadosti CCCME o úpravu minimálnej dovoznej ceny smerom nadol. Dňa 16. februára 2017 Všeobecný súd zamietol žalobu, ktorou sa SolarWorld domáhala zrušenia rozhodnutia obsiahnutého v liste Komisie z 15. septembra 2014. ( 16 )

III. Konanie pred Všeobecným súdom a napadnuté uznesenie

17. Dňa 28. februára 2014 SolarWorld a ďalší dvaja európski výrobcovia fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov, konkrétne Brandoni solare SpA (ďalej len „Brandoni solare“) a Solaria Energia y Medio Ambiente, SA (ďalej len „Solaria Energia“), podali žalobu o neplatnosť článku 2 sporného nariadenia.

18. Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zamietol žalobu ako neprípustnú.

19. Všeobecný súd pripomenul, že podľa ustálenej judikatúry je čiastočné zrušenie aktu Únie možné len vtedy, ak časti, ktorých zrušenie sa navrhuje, možno oddeliť od zostávajúcej časti aktu, t. j. ak by čiastočné zrušenie aktu nespôsobilo zmenu jeho podstaty. V prejednávanej veci sa navrhovalo len zrušenie článku 2 sporného nariadenia. Keby bol zrušený len článok 2, malo by to za následok uplatňovanie vyrovnávacieho cla na všetky dovozy odosielané vyvážajúcimi výrobcami, ktorých ponuka záväzku bola prijatá. Pôsobnosť vyrovnávacieho cla by sa tak zvýšila, lebo podľa sporného nariadenia sa uvedené clo uplatňovalo len na dovoz odosielaný vyvážajúcimi výrobcami, ktorí sa nepripojili k záväzku, a tento dovoz predstavoval 30 % celkového dovozu dotknutého výrobku. Článok 2 preto nebolo možné oddeliť od zostávajúcej časti sporného nariadenia. Žaloba o neplatnosť samotného článku 2 bola zamietnutá ako neprípustná.

20. Keďže Všeobecný súd zamietol žalobu na základe toho, že zrušenie samotného článku 2 by viedlo k zmene podstaty sporného nariadenia, nezaoberal sa ďalším dôvodom neprípustnosti, ktorý uviedla Rada, t. j. že SolarWorld, Brandoni solare a Solar Energia nemajú aktívnu legitimáciu na napadnutie článku 2 sporného nariadenia.

IV. Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania

21. Odvolaním podaným 11. apríla 2016 SolarWorld navrhuje, aby Súdny dvor vyhlásil odvolanie za prípustné a dôvodné, zrušil napadnuté uznesenie a buď rozhodol vo veci samej a zrušil článok 2 sporného nariadenia, alebo vrátil vec Všeobecnému súdu. SolarWorld ďalej navrhuje, aby Súdny dvor zaviazal Radu na náhradu trov konania.

22. Rada navrhuje, aby Súdny dvor zamietol odvolanie a zaviazal SolarWorld na náhradu trov odvolacieho konania a konaní pred Všeobecným súdom.

23. Komisia navrhuje, aby Súdny dvor zamietol odvolanie ako nedôvodné a zaviazal SolarWorld na náhradu trov konania.

V. Posúdenie odvolacích dôvodov

24. SolarWorld uvádza dva odvolacie dôvody. Po prvé tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že článok 2 sporného nariadenia nemožno oddeliť od zostávajúcej časti uvedeného nariadenia. Po druhé tvrdí, že keď Všeobecný súd zamietol jej žalobu ako neprípustnú, porušil články 47 a 20 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).

A. Prvý odvolací dôvod

1. Tvrdenia účastníkov konania

25. Prvým odvolacím dôvodom SolarWorld tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 53 až 60 napadnutého uznesenia a najmä v bodoch 55 a 59 uvedeného uznesenia konštatoval, že článok 2 sporného nariadenia nemožno oddeliť od zostávajúcej časti uvedeného nariadenia.

26. SolarWorld po prvé tvrdí, že záväzok minimálnej dovoznej ceny stanovený v článku 2 sporného nariadenia, ako aj vyrovnávacie clá ad valorem stanovené v článku 1 uvedeného nariadenia predstavujú dve formy vyrovnávacích opatrení. Ako také majú rovnaký účel (odstránenie ujmy spôsobenej výrobnému odvetviu Únie) a musia byť stanovené na takej úrovni, aby túto ujmu odstránili. Nahradenie jedného vyrovnávacieho opatrenia (záväzok) iným (clá) preto nespôsobí zmenu podstaty sporného nariadenia. Dôvodom je to, že pôsobnosť uvedeného nariadenia spočíva v uložení vyrovnávacích opatrení na všetky subvencované dovozy bez ohľadu na ich formu. Pokiaľ ide o rozsudky citované v bode 57 napadnutého uznesenia, v prejednávanej veci sa neuplatnia, lebo v predmetných rozsudkoch by čiastočné zrušenie malo za následok vecnú zmenu pôsobnosti sporného aktu, zatiaľ čo v prejednávanej veci by čiastočné zrušenie sporného nariadenia viedlo len k zmene formy uložených vyrovnávacích opatrení.

27. Po druhé SolarWorld tvrdí, že samotné základné nariadenie upravuje nahradenie jedného vyrovnávacieho opatrenia iným opatrením v odlišnej podobe. Článok 13 ods. 9 uvedeného nariadenia stanovuje, že v prípade porušenia alebo späťvzatia záväzku alebo v prípade odvolania prijatia záväzku Komisiou sa automaticky uplatňujú uložené vyrovnávacie clá.

28. Po tretie SolarWorld poukazuje na to, že keby Všeobecný súd zrušil článok 2 sporného nariadenia na základe toho, že, ako tvrdí SolarWorld, minimálna dovozná cena nebola stanovená na takej úrovni, aby odstránila ujmu spôsobenú výrobnému odvetviu Únie, nemalo by to nevyhnutne za následok uloženie cla. Komisia a Rada by mohli dosiahnuť súlad s rozsudkom stanovujúcim zrušenie tým, že by akceptovali upravenú minimálnu dovoznú cenu stanovenú na takej úrovni, aby odstránila ujmu.

29. Po štvrté SolarWorld tvrdí, že nie je podstatné, že keby bol zrušený len článok 2 sporného nariadenia, výsledkom by bolo uplatnenie vyrovnávacích ciel stanovených v článku 1 uvedeného nariadenia na všetky subvencované dovozy, zatiaľ čo predtým sa vzťahovali len na 30 % týchto dovozov. Pôsobnosť sporného nariadenia sa tým nemení, lebo táto pôsobnosť spočíva v uplatnení vyrovnávacích opatrení na všetky subvencované dovozy. Podiel subvencovaných dovozov, na ktoré sa uplatní konkrétna forma vyrovnávacích opatrení, je preto nepodstatný.

30. Rada tvrdí, že prvý odvolací dôvod je neprípustný po prvé preto, že len preberá výhradu predloženú Všeobecnému súdu, a po druhé preto, že vychádza zo skutkových otázok, ktoré nepodliehajú preskúmaniu Súdnym dvorom s výnimkou prípadu, keď bol skreslený jasný význam dôkazov, čo SolarWorld nenamieta.

31. Pokiaľ ide o vecnú stránku, Rada tvrdí, že prvý odvolací dôvod treba zamietnuť. Po prvé rozlišovanie medzi vyrovnávacími opatreniami a vyrovnávacími clami zo strany spoločnosti SolarWorld je umelé. Keď základné nariadenie odkazuje na „opatrenia“, obvykle ide o clá, napríklad v názvoch článkov 12 a 14 základného nariadenia. Po druhé Rada uvádza, že zrušenie len článku 2 sporného nariadenia by malo za následok uplatnenie vyrovnávacích ciel stanovených v článku 1 uvedeného nariadenia na všetky dovozy, zatiaľ čo predtým sa vzťahovali len na dovoz prekračujúci určitý ročný objem, t. j. len na časť subvencovaných dovozov. Spôsobilo by to zmenu podstaty sporného nariadenia. Po tretie Rada tvrdí, že bez ciel by záväzok nemohol byť uplatnený. Dôvodom je to, že záväzok má obmedzenú pôsobnosť (vzťahuje sa len na dovoz do určitého objemu, nad ktorý sa uplatnia clá). Po štvrté pri posudzovaní záujmov výrobného odvetvia Únie Rada a Komisia vzali do úvahy účinky minimálnej dovoznej ceny. Po piate clá boli stanovené na takej úrovni, aby v spojení s minimálnou dovoznou cenou odstránili ujmu spôsobenú výrobnému odvetviu Únie. Sporné nariadenie je preto založené na kombinovanom účinku ciel a záväzku na hospodárstvo. Nie je isté, že keby záväzok neexistoval, Rada by uložila vyrovnávacie clá na všetky subvencované dovozy.

32. Komisia tvrdí, že prvý odvolací dôvod je nedôvodný.

33. Po prvé je nepodstatné, že záväzok i vyrovnávacie clá predstavujú vyrovnávacie opatrenia a že ako také majú rovnaký účel (odstrániť ujmu, ktorú utrpelo výrobné odvetvie Únie). Dôležité je to, že keby bol záväzok nahradený vyrovnávacími clami, spôsobilo by to zmenu podstaty sporného nariadenia. Dôvodom je to, že záväzok a clá boli v súvislosti s odstránením ujmy a záujmom Únie posudzované ako celok. Navyše záväzok a vyrovnávacie clá majú odlišné účinky. Zatiaľ čo dodatočné príjmy zo záväzku získava vývozca, príjmy z ciel idú do rozpočtu Únie.

34. Po druhé Komisia nesúhlasí s tvrdením spoločnosti SolarWorld, podľa ktorého sa rozsudky citované v bode 57 napadnutého uznesenia neuplatnia v prejednávanej veci. Komisia poukazuje na to, že v týchto rozsudkoch nebolo čiastočné zrušenie odopreté z toho dôvodu, že by spôsobilo vecné zmeny v pôsobnosti sporného aktu, ale preto, že by došlo k zmene podstaty sporného aktu. Podobne v prejednávanej veci Všeobecný súd konštatoval, že keby bol zrušený len článok 2 sporného nariadenia, vyvolalo by to zmenu podstaty uvedeného nariadenia. Dôvodom je to, že zrušením samotného článku 2 by sa rozšírila pôsobnosť vyrovnávacích ciel, lebo by sa vzťahovali na dovoz, ktorý bol od nich predtým oslobodený. Všeobecný súd na rozdiel od tvrdení spoločnosti SolarWorld nekonštatoval, že čiastočné zrušenie by viedlo k zmene pôsobnosti sporného nariadenia.

35. Podľa Komisie nemožno tvrdiť, že nie je v záujme spoločnosti SolarWorld domáhať sa zrušenia celého sporného nariadenia (lebo článok 1 uvedeného nariadenia ukladá clo jej čínskym konkurentom). Je to tak preto, lebo keby SolarWorld podala žalobu o neplatnosť celého nariadenia, mohla v nej navrhnúť pozastavenie účinkov rozsudku, kým príslušné inštitúcie prijmú opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s uvedeným rozsudkom (inými slovami, kým tieto inštitúcie znova prijmú nariadenie ukladajúce vyrovnávacie clá). Podanie žaloby, ktorou sa SolarWorld domáha len zrušenia článku 2, je podľa slov Komisie „strategickou chybou v súdnom spore“, ktorú nemožno napraviť týmto konaním.

36. Komisia konštatuje, že Všeobecný súd správne rozhodol, že návrhu na čiastočné zrušenie nemožno vyhovieť. Keby Všeobecný súd konštatoval, že článok 2 sporného nariadenia je protizákonný, mohol by len zrušiť celé nariadenie a ponechať na Rade a Komisii, aby rozhodli, akú formu vyrovnávacích opatrení majú prijať na dosiahnutie súladu s jeho rozsudkom. Len v prípade zrušenia celého sporného nariadenia by mohla byť zachovaná inštitucionálna rovnováha upravená v Zmluvách.

37. CCCME nepredložila písomné pripomienky. Na pojednávaní však súhlasila s tvrdeniami Rady a Komisie, podľa ktorých článok 2 sporného nariadenia nemožno oddeliť od zostávajúcej časti uvedeného nariadenia.

2. Posúdenie

a) Prípustnosť

38. Rada tvrdí, že prvý odvolací dôvod je neprípustný po prvé preto, že len preberá výhradu oddeliteľnosti predloženú Všeobecnému súdu, a po druhé preto, že vychádza zo skutkových otázok, ktoré nepodliehajú preskúmaniu Súdnym dvorom.

39. Podľa môjho názoru je potrebné výhradu neprípustnosti uvedenú Radou zamietnuť.

40. Po prvé je pravda, že v odpovedi na výhradu neprípustnosti predloženú Radou SolarWorld v prvostupňovom konaní uviedla, že uvedené ustanovenie možno oddeliť od zostávajúcej časti sporného nariadenia. Vo svojich písomných pripomienkach v konaní pred Súdnym dvorom však SolarWorld jasne uvádza, ktoré body napadnutého uznesenia sú podľa jej názoru postihnuté nesprávnym právnym posúdením, najmä bod 55 (ktorý sa týka širšej pôsobnosti vyrovnávacieho cla v prípade zrušenia len článku 2), bod 57 (v ktorom Všeobecný súd skúma skoršie rozsudky týkajúce sa požiadavky oddeliteľnosti) a bod 59 (v ktorom Všeobecný súd konštatuje, že článok 2 nemožno oddeliť od zostávajúcej časti sporného nariadenia). SolarWorld sa preto nedomáha len opätovného preskúmania žaloby predloženej Všeobecnému súdu a Súdny dvor môže preskúmať napadnuté uznesenie. ( 17 )

41. Po druhé otázka, či článok 2 sporného nariadenia možno považovať za oddeliteľný od zostávajúcej časti uvedeného nariadenia v zmysle judikatúry a či je možné ako také zrušiť len toto ustanovenie, nie je skutkovou otázkou. Je to otázka právnej kvalifikácie, ktorej preskúmanie je v právomoci Súdneho dvora. ( 18 )

42. Domnievam sa preto, že prvý odvolací dôvod je prípustný.

b) Podstata

43. Prvým odvolacím dôvodom SolarWorld tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že článok 2 sporného nariadenia nemožno oddeliť od zostávajúcej časti uvedeného nariadenia.

44. Pripomínam, že článok 1 sporného nariadenia síce ukladá vyrovnávacie clá v podobe ciel ad valorem, článok 2 však stanovuje, že subvencovaný dovoz „sa oslobodzuje od antisubvenčného cla uloženého podľa článku 1 pod podmienkou, že… spoločnosť uvedená v prílohe k [rozhodnutiu 2013/707] vyrobila, prepravila a fakturovala… výrobky…“. V prílohe k rozhodnutiu 2013/707 sú uvedení všetci vyvážajúci výrobcovia, ktorých ponuku záväzku Komisia prijala. Uvedený záväzok je v rozhodnutí 2013/423 opísaný tak, že spočíva v minimálnej dovoznej cene do určitého ročného objemu dovozu, pričom tento objem zodpovedá trhovej výkonnosti vyvážajúcich výrobcov v danom čase. ( 19 )

45. Podľa ustálenej judikatúry je čiastočné zrušenie opatrenia práva EÚ možné len vtedy, ak časti, ktorých zrušenie sa navrhuje, možno oddeliť od zostávajúcej časti opatrenia. Táto požiadavka by nebola splnená, ak by čiastočné zrušenie opatrenia spôsobilo zmenu jeho podstaty, čo musí byť posudzované na základe objektívneho kritéria a nie subjektívneho kritéria spojeného s politickou vôľou orgánu, ktorý prijal dotknuté opatrenie. ( 20 ) Overovanie oddeliteľnosti častí určitého aktu EÚ si vyžaduje preskúmanie rozsahu pôsobnosti týchto ustanovení, aby bolo možné posúdiť, či by ich zrušenie zmenilo účel a podstatu tohto aktu. ( 21 )

46. Spôsobilo by zrušenie samotného článku 2 zmenu podstaty sporného nariadenia? Podľa môjho názoru nie.

47. Na úvod musím spresniť, že omyl postihujúci vyrovnávacie clo môže rovnako ako omyl postihujúci skutkové zistenie spôsobiť zmenu podstaty nariadenia ukladajúceho vyrovnávacie clá.

48. Je nepochybné, že skutkové zistenia inštitúcií týkajúce sa určenia napadnuteľných subvencií, ujmy, príčinnej súvislosti a záujmu Únie sú v prípade zrušenia spôsobilé viesť k zmene podstaty nariadenia ukladajúceho vyrovnávacie clá, lebo bez jedného z týchto prvkov clo nemôže byť uložené. ( 22 )

49. Omyl postihujúci vyrovnávacie clo je o to viac spôsobilý zmeniť podstatu nariadenia ukladajúceho uvedené clo. Dôvodom je to, že účelom takého nariadenia je práve uloženie cla s cieľom odstrániť ujmu spôsobenú výrobnému odvetviu Únie.

50. V tomto smere treba poukázať na nedávny rozsudok Všeobecného súdu JingAo Solar. ( 23 ) Vo veci JingAo Solar určití čínski vyvážajúci výrobcovia a ich pridružený dovozcovia v plnom rozsahu napadli nariadenie č. 1239/2013, ktorého článok 2 je napadnutý v prejednávanej veci. Rada a Komisia okrem toho po prvé tvrdili, že v záujme žalobkýň nie je domáhať sa zrušenia článku 2 (keďže počas správneho konania sa usilovali o prijatie článku 2), po druhé, že článok 1 nemožno oddeliť od zostávajúcej časti aktu, takže po tretie žaloba o neplatnosť sporného nariadenia v plnom rozsahu je neprípustná. Všeobecný súd po prvé rozhodol, že žaloby proti nariadeniu ukladajúcemu konečné vyrovnávacie clá podané stranami, ktorých záväzok bol prijatý, sú prípustné, po druhé že článok 1 nemožno oddeliť od zostávajúcej časti [sporného nariadenia], takže po tretie žaloba o neplatnosť sporného nariadenia v plnom rozsahu je prípustná. Všeobecný súd najmä konštatoval: „Pochybenie, z ktorého by mohla vyplynúť neplatnosť posúdenia uskutočneného inštitúciami, ktoré viedlo k prijatiu článku 1 sporného nariadenia, by spôsobilo zmenu samotnej podstaty uvedeného nariadenia. Článok 2… by automaticky prestal platiť, keďže upravuje výnimku z platenia antisubvenčných ciel stanovených v článku 1 uvedeného nariadenia“ ( 24 ).

51. Všeobecný súd podľa môjho názoru v rozsudku JingAo Solar správne rozhodol, že článok 1 sporného nariadenia nemožno oddeliť od zostávajúcej časti uvedeného nariadenia. Z nižšie uvedených dôvodov z toho však nevyplýva, že článok 2 nemožno oddeliť od zostávajúcej časti sporného nariadenia.

52. Po prvé by som chcel poukázať na to, že článok 1 sporného nariadenia nepodmieňuje uloženie ciel nijakou podmienkou. Uloženie ciel najmä nie je podmienené porušením alebo späťvzatím záväzku. Preto ak by bol zrušený len článok 2 uvedeného nariadenia, článok 1 by sa uplatňoval, tak ako platí v rámci sporného nariadenia v podobe prijatej Radou (iba bez výnimky).

53. Naopak, článok 2 sporného nariadenia upravuje výnimku z článku 1. Preto ak by bol zrušený len článok 1, namiesto cla by sa uplatnila minimálna dovozná cena stanovená v záväzku, zatiaľ čo v spornom nariadení v podobe prijatej Radou sa článok 2 uplatňuje len ako výnimka z platenia ciel upravených v článku 1. ( 25 )

54. Je preto nepodstatné, že ako tvrdí SolarWorld, vyrovnávacie clá upravené v článku 1 sporného nariadenia a záväzok, na ktorý sa odvoláva článok 2 uvedeného nariadenia, predstavujú dve formy vyrovnávacích opatrení s rovnakým účelom, t. j. odstrániť ujmu, ktorú utrpelo výrobné odvetvie Únie. Podstatné je to, že jedno opatrenie je výnimkou z druhého, a teda zrušenie vyrovnávacieho cla by nemalo rovnaké následky ako zrušenie záväzku.

55. Z toho vyplýva, že zatiaľ čo zrušením samotného článku 1 sporného nariadenia by sa zmenila podstata uvedeného nariadenia, zrušením samotného článku 2 uvedeného nariadenia by sa nezmenila. Práve z dôvodu, pre ktorý Všeobecný súd v rozsudku JingAo Solar ( 26 ) rozhodol, že článok 1 nemožno oddeliť od zostávajúcej časti sporného nariadenia, t. j. že článok 2 predstavuje výnimku z článku 1, je potrebné článok 2 považovať za oddeliteľný.

56. Tento záver je podporený skutočnosťou, že vždy, keď sa záväzok neuplatní alebo prestane uplatňovať, je potrebné zaplatiť clo stanovené v článku 1 sporného nariadenia. Ako som už uviedol, minimálna dovozná cena stanovená v záväzku sa uplatní len do určitého ročného objemu dovozu. Dovoz prekračujúci tento objem podlieha clu upravenému v článku 1 sporného nariadenia. Okrem toho článok 13 ods. 9 základného nariadenia stanovuje, že v prípade porušenia alebo odstúpenia od záväzkov ktoroukoľvek stranou záväzku, alebo v prípade odvolania prijatia záväzku podniku Komisiou „sa uplatní“ clo stanovené v článku 1 sporného nariadenia. Prijatie záväzku bolo skutočne odvolané v prípade určitých vyvážajúcich výrobcov na základe toho, že porušili svoje povinnosti vyplývajúce zo záväzku (najmä povinnosť dodržiavať minimálnu dovoznú cenu alebo povinnosť predkladať správy) ( 27 ), alebo na základe toho, že vyvážajúci výrobcovia chceli záväzok vziať späť. ( 28 ) Okamžite sa uplatnilo clo stanovené v článku 1 sporného nariadenia. ( 29 )

57. Po druhé je nepodstatné, že v dôsledku zrušenia samotného článku 2 sporného nariadenia by sa vyrovnávacie clá stanovené v článku 1 uplatnili na všetky dovozy, zatiaľ čo v súčasnosti sa uplatňujú len na dovoz pochádzajúci od vývozcov, ktorí nie sú stranami záväzku, t. j. na 30 % všetkých dovozov.

58. V tomto smere by som rád poukázal na to, že zrušením samotného článku 2 by sa nerozšírila pôsobnosť sporného nariadenia, lebo podľa článku 1 sa clo ukladá na všetky dovozy. Od cla je oslobodený len dovoz uskutočňovaný spoločnosťami, ktoré sú stranami záväzku, ako je jasné zo skutočnosti, že ak dôjde k porušeniu alebo späťvzatiu záväzku, clo sa automaticky uplatní.

59. Aj keby sa vychádzalo z toho, že zrušením samotného článku 2 by sa rozšírila pôsobnosť vyrovnávacích ciel, bolo by to, ako tvrdí SolarWorld, nepodstatné vzhľadom na to, že by sa nezmenila pôsobnosť sporného nariadenia. Keby bol zrušený len článok 2, článok 1 by mal presne takú istú pôsobnosť ako sporné nariadenie prijaté Radou.

60. Všeobecný súd sa preto podľa môjho názoru dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 55 napadnutého uznesenia konštatoval, že podstata sporného nariadenia by sa zmenila, lebo zrušením len článku 2 „by sa vyrovnávacím clám prisúdil väčší rozsah pôsobnosti, ako je ten, ktorý vyplýva z uplatňovania [sporného] nariadenia, ako ho prijala Rada“.

61. Po tretie pokiaľ ide o judikatúru citovanú v bode 57 napadnutého uznesenia, konkrétne uznesenie Carbunión ( 30 ), rozsudky Du Pont de Nemours ( 31 ) a Nemecko/Parlament a Rada ( 32 ), a uznesenie Government of Gibraltar/Komisia ( 33 ), domnievam sa, že sa od prejednávanej veci odlišujú.

62. V uznesení Carbunión ( 34 ) Súdny dvor rozhodol, že nie je možné domáhať sa zrušenia len tých podmienok, za ktorých bola štátna pomoc uhoľnému priemyslu vyhlásená za zlučiteľnú s vnútorným trhom. Podľa rozhodnutia o zlučiteľnosti bola predmetná pomoc „pomoc[ou] na zatvorenie“, ktorá bola „zameran[á] osobitne na pokrytie bežných výrobných strát uhoľných výrobných jednotiek“. Jej zlučiteľnosť s vnútorným trhom bola preto podmienená existenciou „plánu zatvorenia, ktorý sa [mal] vykonať do 31. decembra 2018“ ( 35 ). Súdny dvor v dôsledku toho konštatoval, že účelom rozhodnutia o zlučiteľnosti bolo „stanoviť osobitný právny rámec na zatvorenie uhoľných baní neschopných konkurencie“. Keby bolo zrušené len ustanovenie upravujúce túto podmienku, spôsobilo by to zmenu podstaty rozhodnutia Rady o zlučiteľnosti, lebo „účinkom by bolo odstránenie časovej požiadavky, čo by znamenalo, že uhoľné bane neschopné konkurencie by nemuseli ukončiť svoju prevádzku do 31. decembra 2018, ale mohli by donekonečna poberať štátnu pomoc v rozpore s účelom [rozhodnutia Rady o zlučiteľnosti]“ ( 36 ). Naopak, v prejednávanej veci by sa zrušením článku 2 neodstránila nijaká podmienka, za ktorej boli uložené vyrovnávacie clá stanovené v článku 1, lebo také podmienky neexistujú. Všeobecný súd preto pochybil, keď v bode 57 napadnutého uznesenia konštatoval, že situácia vo veci Carbunión je podobná situácii v prejednávanej veci.

63. V rozsudku Du Pont De Nemours ( 37 ) Súdny dvor konštatoval, že nie je možné domáhať sa zrušenia len toho ustanovenia smernice 91/414/EHS ( 38 ), ktorým bol na 30. júna 2008 stanovený koniec lehoty na začlenenie flusilazolu (účinná látka používaná vo fungicídnych prípravkoch pre poľnohospodárske plodiny) do prílohy I uvedenej smernice (členský štát môže povoliť prípravok na ochranu rastlín, len ak sú účinné látky, ktoré obsahuje, uvedené v tejto prílohe a len ak sú splnené podmienky stanovené v uvedenej prílohe). Všeobecný súd konštatoval, že účelom smernice 91/414 je „zabezpečiť vysokú úroveň ochrany ľudského zdravia a životného prostredia“. V dôsledku toho keby bola zrušená len časová podmienka, „vyplynulo by z toho začlenenie flusilazolu do prílohy I [uvedenej] smernice… po 30. júni 2008“, t. j. začlenenie tejto látky do prílohy I „za menej prísnych obmedzení, než stanovuje [uvedená] smernica“, ktorej pôsobnosť by sa tým zmenila. ( 39 ) Naopak, v prejednávanej veci uloženie vyrovnávacieho cla nepodlieha nijakej podmienke. Okrem toho je nepochybné, že zrušenie článku 2 sporného nariadenia nemôže vyústiť do zvýšenia alebo zníženia ciel, lebo sadzby týchto ciel sú stanovené v článku 1 uvedeného nariadenia.

64. V rozsudku Nemecko/Parlament a Rada ( 40 ) Súdny dvor v plnom rozsahu zrušil smernicu 98/43/ES ( 41 ), ktorá zakazovala reklamu a sponzorstvo tabakových výrobkov, s odôvodnením, že nemôže byť založená na článku 100a Zmluvy o ES (teraz po zmene a doplnení článok 114 ZFEÚ), ktorý Radu oprávňuje prijímať opatrenia na aproximáciu zákonov, ktorých cieľom je vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu. Dôvodom bolo to, že zákaz všetkých foriem reklamy a sponzorstva tabakových výrobkov smernicou 98/43 nemožno odôvodniť potrebou odstrániť prekážky pre voľný pohyb reklamných materiálov alebo voľné poskytovanie služieb v oblasti reklamy. Podľa Súdneho dvora to však platí len pre zákaz reklamy tabakových výrobkov na predmetoch používaných v hoteloch (plagáty, dáždniky, popolníky) a pre zákaz reklamných filmov v kine, lebo zákaz takýchto foriem reklamy neprispieva k uľahčeniu obchodu s danými výrobkami. Neplatí to pre zákaz reklamy tabakových výrobkov v časopisoch a novinách, lebo zákaz tejto formy reklamy môže uľahčiť voľný pohyb tlačových výrobkov. ( 42 ) Súdny dvor napriek tomu zrušil smernicu 98/43 v plnom rozsahu. Dôvodom bolo to, že „vzhľadom na všeobecný charakter zákazu reklamy a sponzorstva tabakových výrobkov stanoveného v [smernici 98/43] by však jej čiastočné zrušenie znamenalo, že Súdny dvor pozmení ustanovenia tejto smernice“. ( 43 ) Ako uviedol generálny advokát Fennelly, „potenciálna legitímnosť zákazu reklamy v určitých médiách nezodpovedá nijakému konkrétnemu a oddeliteľnému ustanoveniu [smernice 98/43]“. Podľa slov generálneho advokáta by preto čiastočné zrušenie znamenalo, že „Súdny dvor prepíše túto smernicu pomocou výkladu. Nijaké ustanovenie, ktoré by sa zjavne dalo oddeliť od zostávajúcej časti smernice, nemožno jednoznačne oddeliť na základe jeho vyhlásenia za neplatné“. ( 44 ) Naopak, v prejednávanej veci možno článok 2 sporného nariadenia jednoznačne oddeliť.

65. V uznesení Government of Gibraltar/Komisia ( 45 ) Súdny dvor konštatoval, že je možné domáhať sa len zrušenia rozhodnutia Komisie 2009/95/ES v plnom rozsahu. ( 46 ) V rozhodnutí 2009/95 Komisia zahrnula lokalitu v Gibraltári do zoznamu lokalít európskeho významu v zmysle smernice Rady 92/43/EHS (ďalej len „smernica o biotopoch“). ( 47 ) Government of Gibraltar sa nemohla domáhať zrušenia rozhodnutia 2009/95 len v rozsahu, v akom rozšírilo dotknutú lokalitu na zemepisné oblasti v rámci územia Spojeného kráľovstva. Podľa Súdneho dvora rozdielne zemepisné oblasti, z ktorých sa dotknutá lokalita údajne skladala, neboli uvedené v rozhodnutí 2009/95. V rámci systému zavedeného smernicou o biotopoch okrem toho lokalitu nemožno rozdeliť na rozdielne oblasti. ( 48 )Vo veci Government of Gibraltar/Komisia z ustanovení smernice o biotopoch jasne vyplývalo, že lokalita, ktorá môže byť označená za lokalitu európskeho významu, musí byť posudzovaná ako celok. Naopak, v prejednávanej veci je nepodstatné, že vyrovnávacie clá a záväzok boli posudzované spoločne vo vzťahu k ujme spôsobenej výrobnému odvetviu Únie. Dôvodom je to, že keby sa inštitúcie domnievali, že uvedenú ujmu môže odstrániť len kombinácia ciel a záväzku, nestanovili by minimálnu dovoznú cenu ako oslobodenie od cla.

66. Na základe toho konštatujem, že judikatúra citovaná Všeobecným súdom v bode 57 napadnutého uznesenia sa v prejednávanej veci neuplatní.

67. Po štvrté na rozdiel od tvrdení Komisie by zrušenie samotného článku 2 sporného nariadenia nenarušilo inštitucionálnu rovnováhu medzi Radou a Komisiou na jednej strane ( 49 ) a Súdmi Únie na druhej strane. ( 50 )

68. Chcem poukázať na to, že keby bol zrušený len článok 2, viedlo by to iba k uplatneniu opatrenia, ktoré predtým prijala Rada a Komisia, konkrétne článku 1. Súdny dvor by nerozhodol o uložení určitého typu vyrovnávacích opatrení (cla ad valorem napríklad namiesto cla s pevnou sumou). Nevypočítal by ani sadzbu takých ciel.

69. Okrem toho nemožno tvrdiť, že čiastočné zrušenie aktu Únie by mohlo narušiť inštitucionálnu rovnováhu, lebo po prvé z právomoci zrušiť právny akt Únie v plnom rozsahu, ktorú Súdnemu dvoru priznáva článok 264 prvý odsek ZFEÚ, vyplýva právomoc zrušiť len časť tohto aktu ( 51 ) a po druhé táto právomoc nie je neobmedzená, lebo ako som už uviedol, dôsledkom čiastočného zrušenia nemôže byť zmena podstaty aktu. ( 52 )

70. Domnievam sa preto, že prvý odvolací dôvod je dôvodný a že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že článok 2 sporného nariadenia nemožno oddeliť od zostávajúcej časti uvedeného nariadenia. Z toho vyplýva, že napadnuté uznesenie musí byť zrušené.

71. Pre úplnosť však teraz preskúmam druhý odvolací dôvod.

B. Druhý odvolací dôvod

1. Tvrdenia účastníkov konania

72. Druhým odvolacím dôvodom spoločnosť SolarWorld tvrdí, že keď Všeobecný súd v bodoch 53 až 60 napadnutého uznesenia a najmä v bodoch 55 a 59 tohto uznesenia konštatoval, že žaloba je neprípustná, porušil tým články 47 a 20 Charty.

73. Pokiaľ ide o porušenie článku 47 Charty, SolarWorld tvrdí, že výrobcom Únie by napriek konštatovaniu, že nariadenia ukladajúce vyrovnávacie opatrenia sa ich individuálne dotýkajú, bol odopretý akýkoľvek účinný prostriedok súdnej nápravy, keby sa nemohli domáhať čiastočného zrušenia týchto nariadení. SolarWorld v tomto smere poukazuje na to, že jej žaloby o neplatnosť nariadenia č. 513/2013 a rozhodnutí 2013/423 a 2013/707 boli zamietnuté ako neprípustné.

74. Pokiaľ ide o porušenie článku 20 Charty, SolarWorld tvrdí, že Všeobecný súd tým, že zamietol jej žalobu, ktorou sa domáhala čiastočného zrušenia sporného nariadenia, ako neprípustnú, hoci žalobu čínskych vývozcov o neplatnosť uvedeného nariadenia označil za prípustnú, nezaobchádzal rovnako s výrobcami z EÚ a čínskymi vývozcami.

75. Komisia navrhuje druhý odvolací dôvod zamietnuť. Rada poukazuje najmä na to, že cieľom článku 47 Charty nebolo zmeniť systém súdneho preskúmania ustanoveného v Zmluvách, a najmä nie pravidlá týkajúce sa prípustnosti priamych žalôb na súdy Únie. Pokiaľ ide o porušenie článku 20 Charty, táto výhrada je neprípustná, lebo nebola uvedená pred Všeobecným súdom. V každom prípade je nedôvodná, lebo so spoločnosťou SolarWorld a čínskymi výrobcami sa nezaobchádzalo rozdielne. Dôvodom je to, že SolarWorld sa mohla domáhať zrušenia celého sporného nariadenia.

76. Komisia tvrdí, že druhý odvolací dôvod je nedôvodný. Čo sa týka porušenia článku 47 Charty, Komisia poukazuje po prvé na to, že cieľom tohto ustanovenia nebolo zmeniť systém súdneho preskúmania upravený Zmluvami, po druhé na to, že SolarWorld v skutočnosti podala žalobu o neplatnosť rozhodnutí 2013/423 a 2013/707, a po tretie na to, že mohla podať žalobu o neplatnosť celého sporného nariadenia. Pokiaľ ide o porušenie článku 20 Charty, Komisia tvrdí, že so spoločnosťou SolarWorld a čínskymi vývozcami sa nezaobchádzalo rozdielne, lebo SolarWorld mohla podať žalobu o neplatnosť celého sporného nariadenia a mohla navrhnúť pozastavenie účinkov rozsudku, kým nebude uvedené nariadenie nahradené novým nariadením ukladajúcim vyššie vyrovnávacie clá.

2. Posúdenie

a) Prípustnosť

77. Rada tvrdí, že výhrada poukazujúca na údajné porušenie článku 20 Charty je neprípustná, lebo nebola uvedená pred Všeobecným súdom.

78. Je pravda, že SolarWorld neuviedla výhradu týkajúcu sa údajného porušenia článku 20 Charty vo svojej odpovedi na výhradu neprípustnosti predloženú Radou Všeobecnému súdu. Druhý odvolací dôvod je preto podľa môjho názoru neprípustný v rozsahu, v akom namieta porušenie článku 20 Charty.

79. Pre úplnosť však nižšie preskúmam, či Všeobecný súd porušil článok 20 Charty tým, že zamietol žalobu spoločnosti SolarWorld ako neprípustnú.

b) Podstata

80. Druhým odvolacím dôvodom SolarWorld tvrdí, že keď Všeobecný súd zamietol jej žalobu ako neprípustnú, porušil tým články 47 a 20 Charty.

81. V dôsledku toho sa musí druhý odvolací dôvod zamietnuť.

82. Po prvé pokiaľ ide o údajné porušenie článku 47 Charty, je pravda, že ako som uviedol vyššie, žaloba spoločnosti SolarWorld o neplatnosť rozhodnutia 2013/707, ktorým Komisia prijala ponuku záväzku vyvážajúcich výrobcov, bola zamietnutá ako neprípustná na základe toho, že „rozhodnutie o prijatí záväzku… nemá právne účinky, ktorými by mohlo byť priamo dotknuté právne postavenie výrobcov, ktorí pôsobia v Európskej únii, [akým je spoločnosť SolarWorld]“ ( 53 ). Všeobecný súd zamietol žalobu o neplatnosť rozhodnutia obsiahnutého v liste Komisie z 15. septembra 2014, ktorým Komisia upravila minimálnu dovoznú cenu stanovenú v záväzku, ktorú podala SolarWorld, z vecného hľadiska „bez toho, aby bolo potrebné skúmať jej prípustnosť“ ( 54 ).

83. Chcem však poukázať na to, že podľa vysvetliviek k Charte prijatie článku 47 „nemalo za cieľ zmeniť systém súdnej kontroly ustanovený v zmluvách, a najmä nie pravidlá týkajúce sa prípustnosti priamych žalôb na Súdny dvor Európskej únie“ ( 55 ). V dôsledku toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že podmienky prípustnosti stanovené v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ je potrebné vykladať z hľadiska základného práva na účinnú súdnu ochranu, účinkom takého výkladu však nemôže byť vylúčenie uplatnenia podmienok výslovne stanovených v uvedenej Zmluve. ( 56 )

84. Navyše v konaní pred Súdnym dvorom ide o to, či je možné podať žalobu navrhujúcu len zrušenie článku 2 sporného nariadenia. Pokiaľ by Súdny dvor konštatoval, že toto ustanovenie nemožno oddeliť od zostávajúcej časti aktu, stále by bolo možné podať žalobu o neplatnosť sporného nariadenia v plnom rozsahu. V tomto smere nemožno tvrdiť, že zrušenie uvedeného nariadenia v plnom rozsahu by nemalo pre SolarWorld užitočný účel. Dôvodom je to, že SolarWorld by sa mohla domáhať zrušenia sporného nariadenia v plnom rozsahu a navrhnúť, aby Súdny dvor pozastavil účinky tohto zrušenia, kým inštitúcie neprijmú opatrenia potrebné na vykonanie rozsudku o zrušení. ( 57 )

85. Domnievam sa preto, že výhradu týkajúcu sa porušenia článku 47 Charty treba zamietnuť.

86. Po druhé čo sa týka údajného porušenia článku 20 Charty, domnievam sa, že keby Súdny dvor dospel k záveru, že článok 2 sporného nariadenia nemožno oddeliť od zostávajúcej časti uvedeného nariadenia a že SolarWorld sa nemôže domáhať čiastočného zrušenia sporného nariadenia, so spoločnosťou SolarWorld by sa nezaobchádzalo inak ako s vyvážajúcimi výrobcami. Ako som už uviedol, z rozsudku Všeobecného súdu JingAo Solar vyplýva, že vyvážajúci výrobcovia sa nemôžu domáhať čiastočného zrušenia sporného nariadenia (keďže článok 1 nemožno oddeliť od zostávajúcej časti uvedeného nariadenia). ( 58 )

87. Pokiaľ by teda Súdny dvor konštatoval, že výhrada týkajúca sa porušenia článku 20 Charty je prípustná, mal by podľa môjho názoru túto výhradu zamietnuť ako nedôvodnú.

88. Na základe toho konštatujem, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že článok 2 sporného nariadenia nemožno oddeliť od zostávajúcej časti uvedeného nariadenia. V dôsledku toho je potrebné napadnuté uznesenie zrušiť.

89. Článok 61 Štatútu Súdneho dvora uvádza, že v prípade zrušenia rozsudku alebo uznesenia napadnutého odvolaním Súdny dvor môže buď vrátiť vec Všeobecnému súdu, alebo sám rozhodnúť vo veci samej, ak to stav konania dovoľuje.

90. V prejednávanej veci sa Všeobecný súd v napadnutom uznesení nezaoberal otázkou, či má SolarWorld aktívnu legitimáciu na to, aby sa mohla domáhať zrušenia článku 2 sporného nariadenia, ktorú v prvostupňovom konaní napadla Rada. Nebola uvedená ani v písomných pripomienkach, ktoré Súdnemu dvoru predložili účastníci konania. To isté platí pre výhrady týkajúce sa vecnej stránky odvolania. Stav konania preto v prejednávanej veci nedovoľuje vydať konečný rozsudok.

91. V dôsledku toho je potrebné vrátiť vec Všeobecnému súdu a rozhodnúť, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.

VI. Návrh

92. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto: – zrušil uznesenie Všeobecného súdu Európskej únie z 1. februára 2016, SolarWorld a i./Rada (T‑142/14), – vrátil vec T‑142/14 Všeobecnému súdu Európskej únie a – rozhodol, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.

( 1 ) Jazyk prednesu: angličtina.

( 2 ) Uznesenie z 1. februára 2016, SolarWorld a i./Rada (T‑142/14, neuverejnené, EU:T:2016:68) (ďalej len „napadnuté uznesenie“).

( 3 ) Vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) z 2. decembra 2013 ktorým sa ukladá konečné vyrovnávacie clo na dovoz fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike alebo odosielaných z Čínskej ľudovej republiky (Ú. v. EÚ L 325, 2013, s. 66).

( 4 ) Nariadenie Rady (ES) z 11. júna 2009 o ochrane pred subvencovanými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (kodifikované znenie) (ďalej len „základné nariadenie“) (Ú. v. EÚ L 188, 2009, s. 93).

( 5 ) Oznámenie o začatí antidumpingového konania týkajúceho sa dovozu fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov a doštičiek) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (Ú. v. EÚ C 269, 2012, s. 5).

( 6 ) Oznámenie o začatí antisubvenčného konania týkajúceho sa dovozu fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov a doštičiek) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (Ú. v. EÚ C 340, 2012, s. 13).

( 7 ) Nariadenie Komisie (EÚ) č. 513/2013 zo 4. júna 2013, ktorým sa ukladá dočasné antidumpingové clo na dovoz fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov a doštičiek) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike alebo odosielaných z Čínskej ľudovej republiky a ktorým sa mení nariadenie (EÚ) č. 182/2013, ktorým sa zavádza registrácia tohto dovozu pochádzajúceho alebo odosielaného z Čínskej ľudovej republiky (Ú. v. EÚ L 152, 2013, s. 5).

( 8 ) Uznesenie zo 14. apríla 2015, SolarWorld a Solsonica/Komisia (T‑393/13, neuverejnené, EU:T:2015:211).

( 9 ) Uznesenie zo 16. marca 2016, SolarWorld/Komisia (C‑312/15 P, neuverejnené, EU:C:2016:162).

( 10 ) Rozhodnutie Komisie z 2. augusta 2013, ktorým sa prijíma záväzok ponúknutý v súvislosti s antidumpingovým konaním týkajúcim sa dovozu fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov a doštičiek) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike alebo odosielaných z Čínskej ľudovej republiky (Ú. v. EÚ L 209, 20013 s 26).

( 11 ) Vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) z 2. augusta 2013, ktorým sa mení nariadenie (EÚ) č. 513/2013, ktorým sa ukladá dočasné antidumpingové clo na dovoz fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov a doštičiek) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike alebo odosielaných z Čínskej ľudovej republiky (Ú. v. EÚ L 209, 2013, s. 1).

( 12 ) Vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) z 2. decembra 2013, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou sa vyberá dočasné clo uložené na dovoz fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike alebo odosielaných z Čínskej ľudovej republiky (Ú. v. EÚ L 325, 2013, s. 1).

( 13 ) Vykonávacie rozhodnutie Komisie zo 4. decembra 2013, ktorým sa potvrdzuje prijatie záväzku ponúknutého v súvislosti s antidumpingovým konaním a antisubvenčným konaním, ktoré sa týkajú dovozu fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike alebo odosielaných z Čínskej ľudovej republiky na obdobie uplatňovania konečných opatrení (Ú. v. EÚ L 325, 2013, s. 214).

( 14 ) Uznesenie zo 14. januára 2015, SolarWorld a i./Komisia (T‑507/13, EU:T:2015:23).

( 15 ) Uznesenie z 10. marca 2016, SolarWorld/Komisia (C‑142/15 P, neuverejnené, EU:C:2016:163).

( 16 ) Rozsudok zo 16. februára 2017, SolarWorld/Komisia (T‑783/14, neuverejnený, EU:T:2017:88).

( 17 ) Rozsudok z 19. januára 2017, Komisia/Total a Elf Aquitaine (C‑351/15 P, EU:C:2017:27, body 30 až 34).

( 18 ) Rozsudok z 1. októbra 2014, Rada/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, body 15 až 19).

( 19 ) Pozri odôvodnenia 5 a 6 rozhodnutia 2013/423 a odôvodnenie 19 rozhodnutia 2013/707.

( 20 ) Rozsudok zo 6. decembra 2012, Komisia/Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778, bod 38).

( 21 ) Rozsudok z 12. novembra 2015, Spojené kráľovstvo/Parlament a Rada (C‑121/14, EU:C:2015:749, bod 21).

( 22 ) Pozri článok 12 ods. 1 písm. c) a d) a článok 15 ods. 1 základného nariadenia. Analogicky v antidumpingových konaniach vedie pochybenie pri určovaní normálnej hodnoty k zrušeniu cla, to znamená celého nariadenia, keďže „normálna hodnota je základnou podmienkou pri určovaní uplatniteľnej sadzby antidumpingového cla“ (rozsudok z 15. septembra 2016, PT Wilmar Bioenergi Indonesia a PT Wilmar Nabati Indonesia/Rada, T‑139/14, neuverejnený, EU:T:2016:499, bod 109).

( 23 ) Rozsudok z 28. februára 2017, JingAo Solar a i./Rada (T‑158/14, T‑161/14 a T‑163/14, neuverejnený, EU:T:2017:126) (ďalej len „JingAo Solar“). Voči tomuto rozsudku bolo podané odvolanie, v ktorom Súdny dvor ešte nerozhodol (pozri Canadian Solar Emea a i/Rada, C‑237/17 P).

( 24 ) Rozsudok z 28. februára 2017, JingAo Solar a i./Rada (T‑158/14, T‑161/14 a T‑163/14, neuverejnený, EU:T:2017:126, bod 42).

( 25 ) Inštitúcie si mohli zvoliť, že uložia clo spojené s minimálnou cenou namiesto cla ad valorem stanoveného v článku 1 sporného nariadenia alebo hybridné opatrenie.

( 26 ) Rozsudok z 28. februára 2017, JingAo Solar a i./Rada (T‑158/14, T‑161/14 a T‑163/14, neuverejnený, EU:T:2017:126).

( 27 ) Vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2015/866 zo 4. júna 2015, ktorým sa v prípade troch vyvážajúcich výrobcov odvoláva prijatie záväzku podľa vykonávacieho rozhodnutia 2013/707 (Ú. v. EÚ L 139, 2015, s. 30); vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2015/1403 z 18. augusta 2015, ktorým sa v prípade jedného vyvážajúceho výrobcu odvoláva prijatie záväzku podľa vykonávacieho rozhodnutia 2013/707 (Ú. v. EÚ L 218, 2015, s. 1); vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2015/2018 z 11. novembra 2015, ktorým sa v prípade dvoch vyvážajúcich výrobcov odvoláva prijatie záväzku podľa vykonávacieho rozhodnutia 2013/707 (Ú. v. EÚ L 295, 2015, s. 23); vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2016/1045 z 28. júna 2016, ktorým sa v prípade jedného vyvážajúceho výrobcu odvoláva prijatie záväzku podľa vykonávacieho rozhodnutia 2013/707 (Ú. v. EÚ L 170, 2016, s. 5); vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2016/2146 zo 7. decembra 2016, ktorým sa v prípade dvoch vyvážajúcich výrobcov odvoláva prijatie záväzku podľa vykonávacieho rozhodnutia 2013/707 (Ú. v. EÚ L 333, 2016, s. 4).

( 28 ) Vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2016/115 z 28. januára 2016, ktorým sa v prípade jedného vyvážajúceho výrobcu odvoláva prijatie záväzku podľa vykonávacieho rozhodnutia 2013/707 (Ú. v. EÚ L 23, 2016, s. 47); vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2016/1998 z 15. novembra 2016, ktorým sa v prípade piatich vyvážajúcich výrobcov odvoláva prijatie záväzku podľa vykonávacieho rozhodnutia 2013/707 (Ú. v. EÚ L 308, 2016, s. 8).

( 29 ) Pozri odôvodnenie 96 nariadenia 2015/866, odôvodnenie 34 nariadenia 2015/1403, odôvodnenie 70 nariadenia 2015/2018, odôvodnenie 16 nariadenia 2016/115, odôvodnenie 55 nariadenia 2016/1045, odôvodnenie 23 nariadenia 2016/1998 a odôvodnenie 45 nariadenia 2016/2146.

( 30 ) Uznesenie z 11. decembra 2014, Carbunión/Rada (C‑99/14 P, neuverejnené, EU:C:2014:2446) (ďalej len „Carbunión“).

( 31 ) Rozsudok z 12. apríla 2013, Du Pont de Nemours (France) a i./Komisia (T‑31/07, neuverejnené, EU:T:2013:167) (ďalej len „Du Pont de Nemours“).

( 32 ) Rozsudok z 5. októbra 2000, Nemecko/Parlament a Rada (C‑376/98, EU:C:2000:544) (ďalej len „Nemecko/Parlament a Rada“).

( 33 ) Uznesenie z 12. júla 2012, Government of Gibraltar/Komisia (C‑407/11 P, neuverejnené, EU:C:2012:464) (ďalej len „Government of Gibraltar/Komisia“).

( 34 ) Uznesenie z 11. decembra 2014, Carbunión/Rada (C‑99/14 P, neuverejnené, EU:C:2014:2446).

( 35 ) Článok 3 ods. 1 rozhodnutia Rady 2010/787/EÚ z 10. decembra 2010 o štátnej pomoci na uľahčenie zatvorenia uhoľných baní neschopných konkurencie (Ú. v. EÚ L 336, 2010, s. 24).

( 36 ) Uznesenie z 11. decembra 2014, Carbunión/Rada (C‑99/14 P, neuverejnený, EU:C:2014:2446, body 28 a 31).

( 37 ) Rozsudok z 12. apríla 2013, Du Pont de Nemours (France) a i./Komisia (T‑31/07, neuverejnený, EU:T:2013:167).

( 38 ) Smernica Rady 91/414//EHS z 15. júla 1991 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh (Ú. v. ES L 230, 1991, s. 1; Mim. vyd. 03/011, s. 332).

( 39 ) Rozsudok z 12. apríla 2013, Du Pont de Nemours (France) a i./Komisia (T‑31/07, neuverejnený, EU:T:2013:167, bod 85).

( 40 ) Rozsudok z 5. októbra 2000, Nemecko/Parlament a Rada (C‑376/98, EU:C:2000:544).

( 41 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/43/ES zo 6. júla 1998 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa reklamy a sponzorstva tabakových výrobkov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 213, 1998, s. 9).

( 42 ) Rozsudok z 5. októbra 2000, Nemecko/Parlament a Rada (C‑376/98, EU:C:2000:544, body 98 a 99).

( 43 ) Rozsudok z 5. októbra 2000, Nemecko/Parlament a Rada (C‑376/98, EU:C:2000:544, bod 117).

( 44 ) Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Fennelly vo veci Nemecko/Parlament a Rada (C‑376/98, EU:C:2000:324, bod 127).

( 45 ) Uznesenie z 12. júla 2012, Government of Gibraltar/Komisia (C‑407/11 P, neuverejnené, EU:C:2012:46).

( 46 ) Rozhodnutie Komisie 2009/95/ES z 12. decembra 2008, ktorým sa podľa smernice Rady 92/43/EHS prijíma druhý aktualizovaný zoznam lokalít európskeho významu v stredomorskom biogeografickom regióne (Ú. v. EÚ L 43, 2009, s. 393).

( 47 ) Smernica Rady z 12. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (Ú. v. ES L 206, 1992, s. 7; Mim. vyd. 15/002, s. 102).

( 48 ) Uznesenie z 12. júla 2012, Government of Gibraltar/Komisia (C‑407/11 P, neuverejnené, EU:C:2012:46, body 31 až 33).

( 49 ) Chcem poukázať na to, že od nadobudnutia účinnosti nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 37/2014 z 15. januára 2014, ktorým sa menia určité nariadenia, ktoré sa vzťahujú na spoločnú obchodnú politiku, pokiaľ ide o postupy prijímania určitých oparení (Ú. v. EÚ L 18, 2014, s. 1), prijíma konečné vyrovnávacie clá Komisia, a nie Rada. V tomto smere pozri SCHARF, T.: Decision‑Making in EU Trade Defence Cases After Lisbon: An Institutional Anomaly Addressed?. In: HERRMANN, C., SIMMA, B., STREINZ, R. (ed.): Trade Policy between Law, Diplomacy and Scholarshis. Liber amicorum in memoriam Horst G. Krenzler. Springer, 2015, s. 395 až 406.

( 50 ) Komisia tvrdí toto. Je na Komisii a Rade, aby rozhodli o tom, ktoré vyrovnávacie opatrenie má byť uložené. Keby však bol zrušený len článok 2, malo by to za následok nahradenie záväzku, na ktorý odkazuje článok 2, vyrovnávacími clami stanovenými v článku 1. Inými slovami, keby bol zrušený len článok 2, Súdny dvor by mohol rozhodnúť o tom, ktoré vyrovnávacie opatrenie má byť uložené. Zrušenie samotného článku 2 by teda narušilo inštitucionálnu rovnováhu medzi Komisiou a Radou na jednej strane a súdmi Únie na druhej strane. Len v prípade zrušenia sporného nariadenia v plnom rozsahu by mohla byť inštitucionálna rovnováha zachovaná, lebo Komisii a Rade by prináležalo uložiť nové vyrovnávacie opatrenia na dosiahnutie súladu s rozsudkom, ktorým by bolo nariadenie zrušené.

( 51 ) Návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci Komisia/Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:317, bod 25).

( 52 ) Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Tesauro vo veci Francúzsko a i./Komisia (C‑68/94 a C‑30/95, EU:C:1997:54, bod 142).

( 53 ) Uznesenie zo 14. januára 2015, SolarWorld a i./Komisia (T‑507/13, EU:T:2015:23, bod 52).

( 54 ) Rozsudok zo 16. februára 2017, SolarWorld/Komisia (T‑783/14, neuverejnený, EU:T:2017:88, bod 59).

( 55 ) Vysvetlivky k Charte základných práv (Ú. v. EÚ C 303, 2007, s. 17).

( 56 ) Rozsudky z 24. novembra 2016, Ackermann Saatzucht a i./Parlament a Rada (C‑408/15 P a C‑409/15 P, neuverejnený, EU:C:2016:893, bod 50), a z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, bod 98).

( 57 ) Rozsudok z 12. apríla 2013, Du Pont de Nemours (France) a i./Komisia (T‑31/07, neuverejnený, EU:T:2013:167, bod 99).

( 58 ) Rozsudok z 28. februára 2017, JingAo Solar a i./Rada (T‑158/14, T‑161/14 a T‑163/14, neuverejnený, EU:T:2017:126, bod 42).