Vec C‑618/16

Rafal Prefeta

proti

Secretary of State for Work and Pensions

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Voľný pohyb osôb – Článok 45 ZFEÚ – Akt o pristúpení z roku 2003 – Príloha XII kapitola 2 – Možnosť členského štátu odchýliť sa od článku 7 ods. 2 nariadenia (EÚ) č. 492/2011 a článku 7 ods. 3 smernice 2004/38/ES – Poľský štátny príslušník, ktorý nesplnil podmienku vykonávania registrovanej práce počas obdobia 12 mesiacov v hostiteľskom členskom štáte“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 13. septembra 2018

Pristúpenie nových členských štátov k Európskej únii – Akt o pristúpení z roku 2003 – Prechodné opatrenia – Voľný pohyb osôb – Smernica 2004/38 – Vnútroštátna právna úprava, ktorá zavádza štatút „pracovníka pristupujúceho štátu s povinnosťou registrácie“, ktorý označuje štátnych príslušníkov pristupujúcich štátov – Ukončenie tohto štatútu v prípade dvanásť mesačnej neprerušovanej registrovanej pracovnej činnosti na území členského štátu – Prípustnosť

(Článok 45 ZFEÚ; akt o pristúpení z roku 2003, príloha XII, kapitola 2; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/38, článok 7 ods. 3; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 492/2011, článok 1 až 6)

Príloha XII kapitola 2 Aktu o podmienkach pristúpenia Českej republiky, Estónskej republiky, Cyperskej republiky, Lotyšskej republiky, Litovskej republiky, Maďarskej republiky, Maltskej republiky, Poľskej republiky, Slovinskej republiky a Slovenskej republiky a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia, sa má vykladať v tom zmysle, že počas stanoveného prechodného obdobia oprávňovala Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, aby vylúčilo z požívania výhod vyplývajúcich z článku 7 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 1612/68 a ruší smernice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS, poľského štátneho príslušníka, akým je pán Prefeta, ktorý nespĺňal podmienku vykonávania registrovanej práce na jeho území počas obdobia 12 mesiacov stanovenú vnútroštátnymi právnymi predpismi.

V tejto súvislosti treba uviesť, že Súdny dvor už rozhodol, že prechodné ustanovenia uvedené v prílohe XII kapitole 2 tohto aktu majú za cieľ zamedziť tomu, aby bol po pristúpení nových členských štátov k Únii narušený trh práce v starších členských štátoch z dôvodu okamžitého príchodu vysokého počtu pracovníkov pochádzajúcich z uvedených nových členských štátov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. februára 2011, Vicoplus a i., C‑307/09 až C‑309/09, EU:C:2011:64, bod 34 a citovanú judikatúru).

Príloha XII kapitola 2 ods. 2 prvý pododsek uvedeného aktu o pristúpení pritom v podstate stanovuje, že odchylne od článkov 6 až 1 nariadenia č. 492/2011 a počas prechodného obdobia odo dňa pristúpenia budú súčasné členské štáty uplatňovať opatrenia upravujúce prístup poľských štátnych príslušníkov na ich trh práce.

Na tomto základe preto článok 2 nariadenia z roku 2004 zaviedol do britského právneho poriadku štatút „pracovníka pristupujúceho štátu s povinnosťou registrácie“, ktorý označuje štátnych príslušníkov pristupujúcich štátov pracujúcich v Spojenom kráľovstve počas obdobia uplatňovania uvedeného nariadenia. V uvedenom nariadení sa predpokladalo, že dotknutí pracovníci už tento štatút nebudú mať po tom, čo ukončili dvanásť mesačnú neprerušovanú registrovanú pracovnú činnosť na území tohto členského štátu, pričom táto činnosť sa musela vykonávať úplne alebo sčasti po 30. apríli 2004.

Na obdobie, počas ktorého by štátny príslušník dotknutého pristupujúceho členského štátu mal tento štatút, mal získať potvrdenie o registrácii svojej práce od príslušných vnútroštátnych orgánov a nemal všetky práva, ktoré právo Únie priznáva štátnym príslušníkom členského štátu, ktorí sa presťahovali do iného členského štátu s cieľom tam pracovať. Najmä články 4 a 5 nariadenia z roku 2004 obmedzovali práva štátneho príslušníka pristupujúceho štátu na pobyt v Spojenom kráľovstve ako uchádzača o zamestnanie s cieľom hľadať prácu, ako aj jeho možnosť zachovať si toto postavenie pracovníka a zodpovedajúce právo na pobyt, keď prestal vykonávať činnosť ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba.

Ako v podstate uviedla Komisia vo svojich písomných pripomienkach, výnimka uvedená v článku 7 ods. 3 smernice 2004/38, ktorú zaviedlo Spojené kráľovstvo, bola preto potrebná, aby sa mohol zabezpečiť plný účinok opatrení prijatých v tomto členskom štáte na základe výnimiek ustanovených v prechodných ustanoveniach uvedených v prílohe XII kapitole 2 ods. 2 a 9 aktu o pristúpení z roku 2003.

(pozri body 41, 43 – 46, 55 a výrok)