Keywords

Summary



Keywords

1. Právo Únie – Zásady – Právo na obhajobu – Právo na účinnú súdnu ochranu – Reštriktívne opatrenia voči Iránu

(Článok 254 ods. 1 a 2 ES; nariadenie Rady č. 423/2007, článok 7 ods. 2 a článok 15 ods. 3)

2. Akty inštitúcií – Voľba právneho základu – Nariadenie o prijatí reštriktívnych opatrení voči Iránu

(Články 60 ES, 301 ES a 308 ES; spoločná pozícia Rady 2007/140; nariadenie Rady č. 423/2007)

3. Medzinárodné právo verejné – Charta Organizácie Spojených národov – Rezolúcie Bezpečnostnej rady prijaté podľa kapitoly VII Charty Organizácie Spojených národov – Povinnosť Únie rešpektovať ich pri výkone svojich právomocí – Hranice

(Nariadenie Rady č. 423/2007, článok 7 ods. 2)

Summary

1. Zásada účinnej súdnej ochrany znamená, že orgán Únie, ktorý prijíma rozhodnutie spôsobujúce reštriktívne opatrenia vo vzťahu k určitej osobe alebo subjektu, oznámi dôvody, z ktorých tento akt vychádza, čo najširšie buď v okamihu jeho prijatia, alebo prinajmenšom tak rýchlo, ako je to len možné po jeho prijatí, aby sa týmto osobám alebo subjektom umožnil výkon svojho práva podať opravný prostriedok.

Z hľadiska dodržiavania tejto zásady stanovuje článok 15 ods. 3 nariadenia č. 423/2007 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu Rade povinnosť uviesť pri rozhodnutiach prijímaných v súlade s článkom 7 ods. 2 tohto nariadenia individuálne a osobitné dôvody a oznámiť ich dotknutým osobám, subjektom a orgánom. Zmrazenie finančných prostriedkov má totiž pre dotknuté subjekty závažné dôsledky, pretože je spôsobilé obmedziť výkon ich základných práv. Hoci nariadenie č. 423/2007 nestanovuje formu, v akej sa tieto dôvody majú „oznámiť“ dotknutým osobám, subjektom a orgánom, uverejnenie v Úradnom vestníku Európskej únie nestačí. Ak by sa totiž oznámenie individuálnych a osobitných dôvodov považovalo za uskutočnené uverejnením rozhodnutia v úradnom vestníku, záujem výslovne stanoviť toto oznámenie, ako ho stanovuje uvedený článok 15 ods. 3, by nemal význam, pretože rozhodnutie o zmrazení prostriedkov vzhľadom na svoju všeobecne záväznú povahu sa musí v každom prípade uverejniť v súlade s článkom 254 ods. 1 a 2 ES. Z toho vyplýva, že Rada si musí splniť povinnosť, ktorú jej stanovuje toto ustanovenie, individuálnym oznámením.

Hoci individuálne oznámenie je v zásade nevyhnutné, článok 15 ods. 3 nariadenia č. 423/2007, ktorý uvádza povinnosť „oznámiť“, nevyžaduje nijakú osobitnú formu. Tomuto ustanoveniu sa musí priznať potrebný účinok, t. j. účinná súdna ochrana osôb a subjektov, ktoré sú dotknuté reštriktívnymi opatreniami prijatými na základe článku 7 ods. 2 uvedeného nariadenia. Táto požiadavka je splnená aj v prípade, že Rada neuskutočnila oznámenie, ale adresátovi bola poskytnutá dostatočná informácia vnútroštátnym orgánom bankového dohľadu a adresát mal možnosť podať opravný prostriedok, keďže nesplnenie povinnosti Rady oznámiť dôvody neviedlo k tomu, že adresát by bol zbavený možnosti oboznámiť sa včas s odôvodnením sporného rozhodnutia a posúdiť dôvodnosť opatrenia na zmrazenie finančných prostriedkov, ktoré sa voči nemu prijalo.

(pozri body 47 – 52, 55, 56)

2. Nariadenie č. 423/2007 sa podľa svojho názvu týka prijatia reštriktívnych opatrení voči Iránskej islamskej republike. Z odôvodnení a ustanovení tohto nariadenia ako celku vyplýva, že jeho účelom je zabrániť politike tohto štátu v jadrovej oblasti alebo ju spomaliť vzhľadom na nebezpečenstvo, ktoré predstavuje, prostredníctvom reštriktívnych opatrení v oblasti hospodárstva. Nevystupuje sa teda všeobecne proti šíreniu jadrových zbraní, ale proti nebezpečenstvám vlastným iránskemu programu šírenia jadrových zbraní.

Cieľom a obsahom predmetného aktu je jednoznačne prijatie hospodárskych opatrení týkajúcich sa Iránskej islamskej republiky, takže odvolávanie sa na článok 308 ES nie je potrebné, lebo článok 301 ES predstavuje dostatočný právny základ, keďže umožňuje akciu Spoločenstva smerujúcu k úplnému alebo čiastočnému prerušeniu alebo utlmeniu hospodárskych vzťahov s jedným alebo viacerými tretími štátmi, pričom táto akcia môže zahŕňať opatrenia spočívajúce v zmrazení finančných prostriedkov subjektov, akým je aj banka, ktoré sú spojené s režimom dotknutého tretieho štátu.

Pokiaľ ide o nevyhnutnosť zahrnúť do právneho základu spoločnú pozíciu 2007/140, je v rozpore so samotným znením článku 301 ES, ktoré stanovuje možnosť prijatia opatrení Spoločenstva, ak spoločná pozícia alebo jednotná akcia prijatá na základe ustanovení Zmluvy EÚ v znení pred prijatím Lisabonskej zmluvy, týkajúca sa Spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (SZBP), stanovuje akciu Spoločenstva. Toto znenie uvádza, že na to, aby mohli byť prijaté opatrenia Spoločenstva, musí existovať spoločná pozícia alebo spoločná akcia, ale neuvádza, že tieto opatrenia musia vychádzať z tejto spoločnej pozície alebo jednotnej akcie.

V každom prípade však spoločná pozícia neslúži ako právny základ aktu Spoločenstva. Spoločné pozície Rady v oblasti SZBP, ako sú spoločné pozície 2007/140 a 2008/479, sú totiž prijímané v rámci uvedenej Zmluvy EÚ v súlade s jej článkom 15, zatiaľ čo nariadenia Rady, ako je nariadenie č. 423/2007, sú prijímané v rámci Zmluvy ES. Rada tak môže prijať akt Spoločenstva len vtedy, ak vychádza z právomocí, ktoré jej priznáva Zmluva ES, t. j. v danom prípade články 60 ES a 301 ES.

(pozri body 68 – 72)

3. Na jednej strane rezolúcie Bezpečnostnej rady a na druhej strane spoločné pozície Rady, ako aj jej nariadenia, vychádzajú z odlišných právnych poriadkov. Rovnako akty prijaté v rámci jednak Spojených národov a jednak Únie sú prijaté orgánmi s autonómnymi právomocami, ktoré im priznávajú zakladajúce listiny, čiže zmluvy, ktorými boli vytvorené.

Pri vypracovávaní opatrení Spoločenstva, ktorých cieľom je vykonanie rezolúcie Bezpečnostnej rady uvedenej v spoločnej pozícii, musí Spoločenstvo riadne zohľadniť znenie a ciele dotknutej rezolúcie. Rovnako pri výklade nariadenia, ktorého cieľom je vykonanie rezolúcie Bezpečnostnej rady, treba zohľadniť jej znenie a účel. Bez toho, aby tým bola spochybnená prednosť rezolúcie Bezpečnostnej rady z hľadiska medzinárodného práva, však rešpektovanie inštitúcií Spojených národov zo strany inštitúcií Spoločenstva nemôže mať za následok nepreskúmanie zákonnosti aktu Spoločenstva vzhľadom na základné práva, ktoré tvoria neoddeliteľnú súčasť všeobecných zásad práva Spoločenstva.

Právomoc zverená Rade článkom 7 ods. 2 nariadenia č. 423/2007 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu je autonómnou právomocou. Povinnosť „riadne zohľadniť“ znenie a ciele dotknutej rezolúcie v tejto súvislosti nie je nijako v rozpore s konštatovaním, že Rada rozhoduje autonómne, v súlade s normami vlastného právneho poriadku.

(pozri body 100, 102 – 106)