Keywords

Summary



Keywords

1. Dohovor o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky – Rozhodné právo pri neexistencii voľby práva – Hraničné ukazovatele – Pracovná zmluva – Štát obvyklého výkonu práce – Autonómny výklad

(Rímsky dohovor z 19. júna 1980, článok 6 ods. 2)

2. Dohovor o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky – Rozhodné právo pri neexistencii voľby práva – Hraničné ukazovatele – Pracovná zmluva – Štát obvyklého výkonu práce – Pojem – Výkon činnosti vo viacerých zmluvných štátoch – Štát, v ktorom alebo z ktorého zamestnanec v prevažnej miere plní svoje povinnosti

(Rímsky dohovor z 19. júna 1980, článok 6 ods. 2)

Summary

1. Pravidlo stanovené v článku 6 ods. 2 písm. a) Rímskeho dohovoru z 19. júna 1980 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky a predovšetkým kritérium štátu, kde zamestnanec „obvykle vykonáva prácu“, sa musí vykladať samostatne v tom zmysle, že obsah a rozsah tohto odkazového pravidla nemožno určiť na základe vnútroštátneho práva uplatniteľného podľa kolíznych noriem súdu, ktorému bol spor predložený, ale musia byť určené podľa objektívnych a samostatných kritérií, aby sa zabezpečila plná účinnosť Rímskeho dohovoru vzhľadom na ciele, ktoré sleduje.

Okrem toho takýto výklad nemôže ignorovať výklad kritérií stanovených v článku 5 ods. 1 Bruselského dohovoru z 27. septembra 1968 o právomoci a výkone rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach, ktoré stanovujú pravidlá na určenie súdnej právomoci v rovnakých oblastiach a používajú podobné pojmy. Z preambuly Rímskeho dohovoru totiž vyplýva, že bol uzavretý na to, aby pokračoval v právnej unifikácii v oblasti medzinárodného práva súkromného, ktorá bola začatá prijatím Bruselského dohovoru.

(pozri body 31 – 33)

2. Článok 6 ods. 2 písm. a) Rímskeho dohovoru z 19. júna 1980 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky sa musí vykladať v tom zmysle, že za predpokladu, že zamestnanec vykonáva svoje činnosti vo viac ako jednom zmluvnom štáte, je štátom, v ktorom zamestnanec pri plnení zmluvy obvykle vykonáva svoju prácu v zmysle tohto ustanovenia, štát, v ktorom alebo z ktorého vzhľadom na všetky okolnosti, ktoré sú príznačné pre túto činnosť, plní zamestnanec podstatnú časť svojich povinností vo vzťahu k zamestnávateľovi.

Kritérium uvedené v článku 6 ods. 2 písm. a) Rímskeho dohovoru sa má uplatňovať rovnako za predpokladu, že zamestnanec vykonáva svoje činnosti vo viac ako jednom zmluvnom štáte, ak môže súd, ktorému bol spor predložený, určiť štát, s ktorým má práca významnú spojitosť.

Vzhľadom na cieľ článku 6 Rímskeho dohovoru, ktorým je zabezpečenie primeranej ochrany zamestnanca, treba kritérium štátu, v ktorom zamestnanec „obvykle vykonáva prácu“, stanovené v odseku 2 písm. a) tohto článku vykladať extenzívne. Podobne ako pri výklade, ktorý Súdny dvor uskutočnil v rámci Bruselského dohovoru z 27. septembra 1968 o právomoci a výkone rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach vzhľadom na jeho článok 5 bod 1, treba kritérium štátu obvyklého výkonu práce chápať tak, že odkazuje na miesto, v ktorom alebo z ktorého zamestnanec skutočne vykonáva svoje pracovné činnosti, a v prípade neexistencie strediska činností na miesto, kde vykonáva väčšinu svojich činností. Takýto výklad je tiež v súlade so znením nového ustanovenia o kolíznych normách týkajúcich sa individuálnych pracovných zmlúv, ktoré je stanovené nariadením č. 593/2008 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky (Rím I) a najmä s jeho článkom 8.

Pokiaľ ide o prácu vykonávanú v odvetví medzinárodnej dopravy, na určenie štátu, v ktorom zamestnanec obvykle vykonáva svoju prácu, musí vnútroštátny súd zohľadniť všetky okolnosti, ktoré sú príznačné pre túto činnosť. Na tieto účely musí najmä určiť, v ktorom členskom štáte sa nachádza miesto, z ktorého zamestnanec vykonáva svoje úlohy spojené s dopravou, získava pokyny o svojich úlohách a organizuje svoju prácu, ako aj miesto, kde sa nachádzajú pracovné prostriedky. Rovnako musí preveriť, do ktorých miest sa v prevažnej miere uskutočňuje doprava, na ktorých miestach sa vykladá tovar, ako aj to, do ktorého miesta sa zamestnanec vracia po splnení úloh.

(pozri body 42 – 50 a výrok)