Z uvedeného vyplýva, že článok 88 ods. 2 ES sa musí vykladať v tom zmysle, že umožňuje Komisii kontrolovať po 23. júli 2002 zlučiteľnosť štátnej pomoci poskytnutej v oblastiach patriacich do pôsobnosti Zmluvy ESUO z hľadiska ratione materiae a ratione temporis so spoločným trhom, ako aj uplatňovanie povoľujúcich rozhodnutí týkajúcich sa štátnej pomoci prijatých podľa Zmluvy ESUO zo strany členských štátov, pokiaľ ide o situácie vzniknuté pred skončením platnosti Zmluvy ESUO.

Kontinuita právneho poriadku Spoločenstva a jeho cieľov, ktoré riadia jeho činnosť, si teda vyžaduje, aby Európske spoločenstvo ako následník Európskeho spoločenstva uhlia a ocele v rámci vlastného procesného rámca zabezpečovalo, pokiaľ ide o situácie vzniknuté podľa Zmluvy ESUO, dodržiavanie práv a povinností, ktoré vznikli eo tempore tak členským štátom, ako aj jednotlivcom podľa Zmluvy ESUO, a takisto pravidiel prijatých na jej vykonanie. Táto požiadavka platí o to viac, že skreslenie hospodárskej súťaže vyplývajúce z nedodržiavania pravidiel v oblasti štátnej pomoci môže rozšíriť svoje účinky z hľadiska času aj na obdobie po skončení platnosti Zmluvy ESUO, keď už platí Zmluva ES.

Hoci následnosť právneho rámca Zmluvy ES po právnom rámci Zmluvy ESUO spôsobila od 24. júla 2002 zmenu právnych základov, postupov a uplatniteľných hmotnoprávnych predpisov, táto zmena patrí do kontextu jednotnosti a kontinuity právneho poriadku Spoločenstva a jeho cieľov. V tejto súvislosti zriadenie a udržiavanie režimu voľnej hospodárskej súťaže, v rámci ktorého sú zabezpečené normálne podmienky hospodárskej súťaže a z ktorého vychádzajú pravidlá v oblasti štátnej pomoci, predstavuje jeden z podstatných cieľov tak Zmluvy ES, ako aj Zmluvy ESUO. V tomto kontexte, hoci pravidlá Zmlúv ESUO a ES upravujúce disciplínu v oblasti štátnej pomoci sa v určitej miere odlišujú, pomoc poskytnutá podľa Zmluvy ESUO zodpovedá pojmu pomoci v zmysle článkov 87 ES a 88 ES. Sledovanie cieľa neskreslenej hospodárskej súťaže v oblastiach pôvodne patriacich do spoločného trhu uhlia a ocele nie je teda z dôvodu skončenia platnosti Zmluvy ESUO prerušené, keďže tento cieľ sa sleduje takisto v rámci Zmluvy ES.

Z tohto hľadiska kontinuita právneho poriadku Spoločenstva a požiadavky týkajúce sa zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery stanovujú uplatnenie hmotnoprávnych ustanovení prijatých na základe Zmluvy ESUO na skutočnostiach patriacich do ich pôsobnosti z hľadiska ratione materiae a ratione temporis. Skutočnosť, podľa ktorej preto, lebo sa skončila platnosť Zmluvy ESUO, predmetný právny rámec v okamihu, keď sa vykonáva posúdenie skutkových okolností, už viac neplatí, nič nemení na tomto závere, keďže toto posúdenie sa týka právnej situácie definitívne vzniknutej v období, keď boli uplatniteľné hmotnoprávne ustanovenia prijaté na základe Zmluvy ESUO.

Táto možnosť nezávisí od toho, či rozhodnutie začať konanie vo veci formálneho zisťovania má, alebo nemá právne účinky, ktoré by mohli byť predmetom žaloby o neplatnosť. Možnosť napadnúť rozhodnutie o začatí formálneho konania totiž nemôže spôsobiť obmedzenie procesných práv dotknutých strán tak, že by im zabránila napadnúť konečné rozhodnutie a odvolávať sa na podporu svojej žaloby na vady týkajúce sa všetkých častí konania vedúcich k tomuto rozhodnutiu.

Zo znenia článku 9 nariadenia č. 659/1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [88 ES] vyplýva, že postup upravený týmto ustanovením sa uplatňuje výlučne na zrušenie kladných rozhodnutí v oblasti štátnej pomoci prijatých na základe článku 4 ods. 2 alebo 3 alebo článku 7 ods. 2, 3 alebo 4 tohto nariadenia, prijatých na základe nepresných informácií poskytnutých v priebehu konania. Neuplatňuje sa teda na negatívne rozhodnutia konštatujúce zneužitie povolenej pomoci alebo nezlučiteľnosť pomoci so spoločným trhom.

Vzhľadom na to možnosť Komisie zrušiť rozhodnutie týkajúce sa štátnej pomoci v nijakom prípade nie je obmedzená len na samotnú situáciu uvedenú v článku 9 nariadenia č. 659/1999. Toto ustanovenie je totiž len konkrétnym vyjadrením všeobecnej právnej zásady, podľa ktorej zrušenie nezákonného správneho aktu, ktorým boli vytvorené subjektívne práva, so spätnou účinnosťou je prípustné, najmä ak predmetný správny akt bol prijatý na základe nesprávnych alebo neúplných informácií poskytnutých dotknutou osobou. Možnosť zrušiť so spätnou účinnosťou nezákonný správny akt, ktorým boli vytvorené subjektívne práva, však nie je obmedzená len na túto jednu okolnosť, toto zrušenie možno vykonať vždy za predpokladu, že inštitúcia, ktorá vydala akt, splní podmienky týkajúce sa dodržania primeranej lehoty a legitímnej dôvery adresáta aktu, ktorý sa mohol spoliehať na jeho zákonnosť.

(pozri body 96, 97)