Vec T‑318/00

Freistaat Thüringen

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Štátna pomoc – Zneužitie pomoci – Riziko obchádzania príkazu na vymáhanie pomoci – Vymáhanie pomoci od spoločností, ktoré nadobudli prevádzkové aktíva pôvodného príjemcu“

Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia rozšírená komora) z 19. októbra 2005

Abstrakt rozsudku

1. Pomoc poskytovaná štátmi – Správne konanie – Možnosť Komisie prijať rozhodnutie na základe dostupných informácií – Podmienka – Predchádzajúce použitie právomoci uložiť príkaz dotknutému členskému štátu – Súdne preskúmanie zistenie skutkového stavu – Rozsah

(Článok 88 ods. 2 ES; nariadenie Rady č. 659/1999, článok 5 ods. 2, článok 6 ods. 1, článok 10 ods. 3 a článok 13 ods. 1)

2. Pomoc poskytovaná štátmi – Pomoc schválená Komisiou – Zneužitie príjemcom – Kritériá posúdenia

[Články 87 ES a 88 ods. 2 ES; nariadenie Rady č. 659/1999, článok 1 písm. g)]

3. Pomoc poskytovaná štátmi – Pojem – Poskytnutie verejnej záruky – Kvalifikácia ako pomoc odlišná od poskytnutia záruky – Podmienka – Vzdanie sa práv ručiteľa vedúce k zníženiu dlhu príjemcu

(Článok 87 ES)

4. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah – Rozhodnutie Komisie v oblasti štátnej pomoci

(Články 87 ES a 253 ES)

5. Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Rozsah výnimky – Doslovný výklad – Činnosti Treuhandanstalt – Pojem privatizácia

[Článok 87 ods. 1 a 2 písm. c) ES]

6. Pomoc poskytovaná štátmi – Rozhodnutie Komisie konštatujúce nezlučiteľnosť individuálnej pomoci poskytnutej podľa vopred schválenej všeobecnej schémy pomoci so spoločným trhom – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah

(Článok 88 ods. 3 ES)

7. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Skutkový omyl vyskytujúci sa v inak dostatočnom odôvodnení rozhodnutia – Neexistencia vplyvu na zákonnosť rozhodnutia

(Článok 253 ES)

8. Pomoc poskytovaná štátmi – Existujúca pomoc a nová pomoc – Finančná podpora použitá na splatenie úveru zabezpečeného verejným orgánom – Kvalifikovanie novej pomoci

(Článok 88 ES)

9. Pomoc poskytovaná štátmi – Vymáhanie protiprávnej pomoci – Spreneverená pomoc – Sprenevera známa Komisii – Vymáhanie od príjemcu pomoci – Vylúčenie

(Článok 88 ods. 2 ES)

10. Pomoc poskytovaná štátmi – Vymáhanie protiprávnej pomoci – Pôsobnosť – Pomoc poskytnutá zoskupeniu podnikov uskutočňujúcich vnútorné prevody aktív – Vymáhanie od podniku zo skupiny, ktorý nebol príjemcom pomoci a nezískal z prevodov žiadny prospech – Vylúčenie

(Článok 88 ods. 2 ES)

11. Pomoc poskytovaná štátmi – Vymáhanie protiprávnej pomoci – Vymáhanie od podniku, ktorý nebol príjemcom pomoci, ale ktorý odkúpil aktíva príjemcu a pokračoval v jeho činnosti – Podmienka – Obchádzanie vymáhajúceho rozhodnutia – Posúdenie in casu

(Článok 88 ods. 2 ES)

1. V rámci správneho konania v oblasti pomoci poskytovanej štátom je Komisia oprávnená prijať rozhodnutie na základe dostupných informácií v prípade, ak je konfrontovaná s členským štátom, ktorý si neplní povinnosť spolupráce a neposkytne jej informácie, o ktoré ho Komisia požiadala na účely preskúmania zlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom. Pred prijatím takéhoto rozhodnutia však Komisia musí dodržať určité procesné požiadavky. V prvom rade je povinná členskému štátu uložiť povinnosť poskytnúť jej v stanovenej lehote všetky dokumenty, informácie a údaje nevyhnutné na preskúmanie zlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom. Iba ak členský štát opomenie, napriek príkazu Komisie, poskytnúť požadované informácie, je táto oprávnená ukončiť konanie a prijať rozhodnutie konštatujúce zlučiteľnosť alebo nezlučiteľnosť pomoci so spoločným trhom na základe údajov, ktorými disponuje. Tieto požiadavky boli prevzaté a spresnené v článku 5 ods. 2, článku 10 ods. 3 a článku 13 ods. 1 nariadenia č. 659/1999 o uplatňovaní článku 88 ES.

V tejto súvislosti vzhľadom na to, že podľa článku 6 ods. 1 nariadenia rozhodnutím začať konať vo veci formálneho zisťovania a jeho zverejnením v Úradnom vestníku Európskej únie sú členský štát a iné dotknuté osoby informované o skutočnostiach, na ktorých Komisia zamýšľa založiť svoje konečné rozhodnutie, ak tieto strany majú dojem, že určité skutočnosti obsiahnuté v rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania sú nesprávne, musia to Komisii oznámiť počas správneho konania, inak už nebudú mať možnosť spochybniť tieto skutočnosti počas súdneho konania. No v prípade absencie odlišných informácií od dotknutých osôb je Komisia oprávnená vychádzať zo skutočností, hoci nesprávnych, ktorými disponuje v čase prijatia konečného rozhodnutia za predpokladu, že dané skutočnosti boli predmetom príkazu na poskytnutie nevyhnutných informácií adresovaného Komisiou členskému štátu. Naopak, ak Komisia nevyzve členský štát poskytnúť jej informácie o skutočnostiach, ktoré zamýšľa zobrať do úvahy, nemôže odôvodniť prípadné skutkové pochybenia tvrdením, že v čase prijatia rozhodnutia o ukončení konania vo veci formálneho zisťovania vychádzala iba z informácií, ktorými disponovala.

Komisia nepodlieha žiadnemu súdnemu preskúmaniu, pokiaľ ide o zistenie skutkového stavu. Ak totiž členský štát plne vyhovie povinnosti poskytnúť všetky informácie vyžiadané Komisiou, za pomoci informácií, ktoré poskytol počas konania, jednoducho preukáže, že nie je zodpovedný za prípadné skutkové pochybenia prítomné v napadnutom rozhodnutí. Navyše, ak Komisia založí rozhodnutie na dostupných informáciách o určitých skutkových okolnostiach bez toho, aby v tejto konkrétnej situácii dodržala procesné požiadavky stanovené judikatúrou a prevzaté v nariadení č. 659/1999, Súd prvého stupňa môže vykonať svoje preskúmanie v otázke, či je prihliadnutie na tieto skutkové okolnosti spôsobilé zapríčiniť pochybenie v posúdení majúce za následok nezákonnosť napadnutého rozhodnutia.

(pozri body 73, 88, 89)

2. Z článku 88 ods. 2 prvého pododseku ES a z článku 1 písm. g) nariadenia č. 659/1999 o uplatňovaní článku 88 ES vyplýva, že Komisia musí na účely dokázania, že pomoc udelená v súlade so schválenou schémou pomoci bola zneužitá, preukázať, že táto pomoc bola použitá spôsobom porušujúcim schému schválenú Komisiou, teda spôsobom porušujúcim vnútroštátne pravidlá spravujúce takúto schému alebo dodatočné podmienky prijaté členským štátom v rámci schválenia schémy Komisiou.

V tejto súvislosti, porušenie podmienky ustanovenej jednostranne poskytovateľom pomoci bez toho, aby táto podmienka bola výslovne stanovená vnútroštátnymi pravidlami spravujúcimi túto schému schválenými Komisiou, však nemôže byť považované za náležitosť dostatočne charakterizujúcu zneužitie pomoci v zmysle článku 88 ods. 2 prvého pododseku ES.

(pozri body 113, 114, 144, 145, 149)

3. Tak existencia, ako aj rozsah štátnej pomoci musia byť posúdené so zreteľom na situáciu v okamihu jej udelenia. A teda skutočnosť, že verejná záruka bola poskytnutá v čase úpadku podniku príjemcu, nemení povahu tejto záruky v zmysle článku 87 ES a nezakladá vznik novej pomoci.

V určitých prípadoch však skutočnosť, že sa verejný ručiteľ po výzve na plnenie zo záruky jednostranne vzdá svojich práv voči príjemcovi, môže zakladať pomoc. To je osobitne prípad, ak verejný ručiteľ nekoná ako racionálny hospodársky subjekt a neuplatní všetky možné spôsoby pre obdržanie úhrady čiastky, ktorú musel zaplatiť na základe záruky. Navyše, ak sa zdá, že po plnení na základe záruky je odpustenie pohľadávky pôvodne pokrytej zárukou na pôžičku konečné a má takto za následok priame zníženie zadĺženia príjemcu, takéto vzdanie sa pohľadávky je v princípe spôsobilé založiť pomoc odlišnú tým, že prináša dodatočnú ekonomickú výhodu vo vzťahu k záruke na pôžičku, ako aj k jej plneniu.

(pozri body 125, 126)

4. Odôvodnenie požadované článkom 253 ES musí samo osebe odzrkadliť jasným a jednoznačným spôsobom úvahu orgánu Spoločenstva tak, aby dotknuté osoby mali možnosť spoznať odôvodnenie prijatého opatrenia na účely obhajoby svojich práv a súd Spoločenstva mohol vykonávať svoje preskúmanie.

Pokiaľ ide o rozhodnutie Komisie prijaté v oblasti štátnej pomoci, požiadavka odôvodnenia musí byť posúdená predovšetkým vzhľadom na záujem osôb, ktorým je rozhodnutie určené, a ďalších osôb, ktoré sú napadnutým aktom priamo a osobne dotknuté v zmysle článku 230 ES, na obdržaní vysvetlení. Zdá sa teda, že požiadavka odôvodnenia takéhoto rozhodnutia nemôže byť determinovaná iba záujmom členského štátu, ktorému je rozhodnutie určené, byť informovaný, tento záujem môže byť znížený z osobitných dôvodov smerujúcich k spochybneniu alebo nespochybneniu určitých právnych a skutkových okolností počas správneho konania, ale rozšírený na všetky skutkové a právne okolnosti, na ktorých je rozhodnutie založené.

(pozri body 127, 156)

5. Rámec upravujúci činnosti Treuhandanstalt, ktorý prijala Komisia, predstavuje skupinu výnimiek zo všeobecnej zásady týkajúcej sa nezlučiteľnosti štátnej pomoci so spoločným trhom, uvedenej v článku 87 ods. 1 ES. Komisia smerovala prijatím týchto výnimiek k uľahčeniu úlohy Treuhandanstalt, jedinej inštitúcii svojho druhu, ktorá spočíva v reštrukturalizácii podnikov bývalej Nemeckej demokratickej republiky a v zabezpečení ich prechodu z plánovanej ekonomiky na trhovú ekonomiku. Z uvedeného vyplýva, že podmienkou uplatnenia schémy odchyľujúcej sa od všeobecnej zásady nezlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom, uvedenej v článku 87 ods. 1 ES, je reštriktívny výklad pojmu „privatizácia“ v rámci schém pomoci Treuhandanstalt. V rámci takéhoto výkladu môže byť existencia privatizácie v zmysle uvedených schém v zásade uznaná iba vtedy, ak súkromný investor nadobudne časť základného imania už existujúceho verejného podniku, spôsobilého zveriť mu kontrolu nad týmto podnikom.

Vznik nového podniku, ktorého predmetom činnosti bola nová obchodná aktivita, vo forme spoločného podniku medzi podnikom z bývalej Nemeckej demokratickej republiky a podniku zo Spolkovej republiky Nemecko, nemôže byť teda kvalifikovaný ako privatizácia v zmysle vyššie uvedených schém Treuhandanstalt. V rozpore s privatizáciou predpokladanou týmito schémami, ktorej cieľom je prechod podniku z plánovanej ekonomiky na trhovú ekonomiku, vytvorenie nového podniku umožnilo ex novo rozvinúť podnikový projekt s novými prostriedkami a novou obchodnou činnosťou.

(pozri body 176, 177)

6. V odôvodnení rozhodnutia konštatujúceho nezlučiteľnosť štátnej pomoci poskytnutej podľa všeobecnej schémy pomoci schválenej Komisiou so spoločným trhom sa Komisia môže obmedziť na skutočnosť, že pomoc nie je v súlade s podmienkami uloženými počas schvaľovania schémy pomoci, v prípade absencie spresnení počas správneho konania, ktorých preukázanie prináleží dotknutému členskému štátu a ktoré by preukazovali, že na jednej strane nešlo o pomoc a že na strane druhej v každom prípade je táto pomoc zlučiteľná so spoločným trhom a nebola zneužitá.

(pozri bod 180)

7. Aj keď niektoré odôvodnenie sporného aktu obsahuje chybný skutkový údaj, táto vada ešte nemusí viesť k zrušeniu predmetného aktu, ak ostatné odôvodnenia napadnutého rozhodnutia obsahujú dôvody spôsobilé preukázať jeho opodstatnenosť.

(pozri bod 191)

8. Samotná skutočnosť, že finančná podpora poskytnutá podniku verejným orgánom slúžila na splatenie úveru zabezpečeného týmto orgánom, neumožňuje vyvodiť záver, že ide o plnenie na základe uvedenej záruky a nie o novú pomoc.

(pozri body 247, 281)

9. Komisia nie je oprávnená požadovať vymáhanie protiprávnej štátnej pomoci od podniku, ktorý bol jej príjemcom, ak v čase prijatia dotknutého rozhodnutia vie alebo nemôže nevedieť, že tento podnik nezískal z pomoci žiadny prospech.

V tejto súvislosti nie je rozhodnutie o vymáhaní pomoci od podniku, ktorý je jej príjemcom, v súlade so zásadami upravujúcimi vymáhanie protiprávnej štátnej pomoci, ak Komisia, prinajmenšom v čase vydania napadnutého rozhodnutia, disponovala súhrnom hodnoverných a zhodných indícií, z ktorých vyplývalo, že tento podnik nepoužil značnú časť pomoci z dôvodu jej sprenevery a že tieto indície umožňovali vymedziť, aspoň približne, rozsah sprenevery. Komisia sa nemôže na odôvodnenie svojho rozhodnutia ohradiť skutočnosťou, že orgány dotknutého členského štátu jej nepredložili presné údaje týkajúce sa časti pomoci, ktorá bola spreneverená, pokiaľ nevyužila svoju právomoc, aby jej tieto údaje boli oznámené.

(pozri body 321 – 323)

10. Podniku, ktorý je súčasťou zoskupenia prepojených podnikov, v rámci ktorého existoval vnútorný mechanizmus prevodu aktív, nemôže byť uložená povinnosť vrátiť protiprávnu štátnu pomoc, hoci nebol jej príjemcom, z dôvodu, že pre svoju príslušnosť k tejto skupine z nej mal skutočne prospech, pokiaľ je nesporné, že uvedené mechanizmy prevodu boli použité výlučne v neprospech tejto spoločnosti a nie v jej prospech.

(pozri bod 324)

11. Skutočnosť, že podnik odkúpil časť aktív príjemcu protiprávnej pomoci a pokračoval v jeho činnosti, nie je nevyhnutne dostatočná na vytvorenie záveru, že ide o obchádzanie účinkov rozhodnutia Komisie nariaďujúceho vymáhanie tejto pomoci. Je totiž potrebné určiť, či skutočne prišlo k obchádzaniu, zohľadniť skutočnosti ako podmienky uvedeného odkúpenia a najmä skutočne zaplatenú cenu, vlastníctvo určitých aktív príjemcom a ekonomickú logiku transakcie.

(pozri body 326 – 343)

ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (tretia rozšírená komora)

z 19. októbra 2005 ( )

„Štátna pomoc – Zneužitie pomoci – Riziko obchádzania príkazu na vymáhanie pomoci – Vymáhanie pomoci od spoločností, ktoré nadobudli prevádzkové aktíva pôvodného príjemcu“

Vo veci T‑318/00,

Freistaat Thüringen (Nemecko), v zastúpení: M. Schütte, advokát, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

žalobca,

ktorého v konaní podporuje

Spolková republika Nemecko, v zastúpení: W.‑D. Plessing a T. Jürgensen, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci R. Bierwagen, advokát,

vedľajší účastník konania,

proti

Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: K.‑D. Borchardt a V. Kreuschitz, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci C. Koenig, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

žalovanej,

ktorú v konaní podporuje:

ODS Optical Disc Service GmbH, so sídlom v Hamburgu (Nemecko), v zastúpení: I. Brinker a U. Soltész, advokáti, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

vedľajší účastník konania,

ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie 2000/796/ES z 21. júna 2000, týkajúceho sa štátnej pomoci Nemecka v prospech CDA Compact Disc Albrechts GmbH (Durínsko) [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 318, s. 62),

SÚD PRVÉHO STUPŇA

EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (tretia rozšírená komora),

v zložení: predseda komory J. Azizi, sudcovia R. García-Valdecasas, J. D. Cooke, M. Jaeger a F. Dehousse,

tajomník: D. Christensen, referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 5. mája 2004,

vyhlásil tento

Rozsudok

Právny rámec

1 Článok 87 ES stanovuje:

„1. Ak nie je touto zmluvou ustanovené inak, pomoc poskytovaná členským štátom alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná so spoločným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi. …“

2 Článok 88 ES stanovuje:

„1. Komisia v spolupráci s členskými štátmi priebežne skúma systémy pomoci poskytovanej v týchto štátoch. Navrhuje im príslušné opatrenia, ktoré si vyžaduje postupný rozvoj alebo fungovanie spoločného trhu.

2. Ak Komisia po výzve, aby príslušné strany predložili pripomienky, zistí, že pomoc poskytnutá štátom alebo zo štátnych zdrojov je nezlučiteľná so spoločným trhom podľa článku 87, alebo ak zistí, že táto podpora sa zneužíva, rozhodne o tom, že príslušný štát túto pomoc v lehote stanovenej Komisiou zruší alebo upraví…“

3 Podľa článku 5 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [88] Zmluvy o ES (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339):

„1. Ak Komisia považuje informácie poskytnuté daným členským štátom… za neúplné, požiada o všetky potrebné dodatočné informácie. Keď členský štát odpovedá na takú žiadosť, Komisia bude informovať členský štát o obdržaní odpovede.

2. Ak daný členský štát neposkytne požadované informácie v období predpísanom Komisiou, alebo poskytne neúplné informácie, Komisia zašle upomienku, ktorá poskytuje príslušné ďalšie obdobie, v ktorom sa majú informácie poskytnúť.

…“

4 Článok 6 nariadenia č. 659/1999 okrem iného stanovuje:

„1. Rozhodnutie začať konať vo veci formálneho zisťovania zhrnie príslušné záležitosti faktov a práva, bude zahrnovať predbežné zhodnotenie Komisie, ktoré sa týka charakteru pomoci navrhovaného opatrenia a vysvetlí pochybnosti, čo sa týka jeho zlučiteľnosti so spoločným trhom. Rozhodnutím sa vyzve daný členský štát a iné zainteresované strany [dotknuté osoby – neoficiálny preklad], aby predložili pripomienky v rámci predpísaného obdobia, ktoré by za normálnej situácie nemalo presahovať jeden mesiac. V riadne odôvodnených prípadoch Komisia môže predĺžiť predpísané obdobie.

…“

5 Podľa článku 10 nariadenia č. 659/1999:

„1. Ak Komisia vlastní informácie z akéhokoľvek zdroja týkajúce sa údajnej protiprávnej pomoci, preskúma tieto informácie bez meškania.

2. Podľa potreby požiada o informácie od daného členského štátu. … článok 5(1) a (2) sa primerane uplatnia s nevyhnutnými zmenami v podrobnostiach.

3. Ak napriek upomienke, podľa článku 5(2), daný členský štát neposkytne požadované informácie v období predpísanom Komisiou, alebo ak poskytne neúplné informácie, Komisia rozhodnutím bude požadovať poskytnutie informácií (ďalej sa označuje len ako ‚príkaz na poskytnutie informácie‘). Rozhodnutie bude špecifikovať, aké informácie sa požadujú a predpíše príslušné obdobie, v ktorom sa tieto poskytnú.“

6 Článok 13 ods. 1 nariadenia č. 659/1999 stanovuje:

„1. Výsledkom preskúmania možnej protiprávnej pomoci bude rozhodnutie podľa článku 4(2), (3) alebo (4). V prípade rozhodnutí na začatie konania vo veci formálneho zisťovania, konanie bude ukončené prostredníctvom rozhodnutia podľa článku 7. Ak členský štát nepostupuje v súlade s príkazom na poskytnutie informácie, toto rozhodnutie sa vykoná na základe dostupných informácií.“

7 Článok 14 toho istého nariadenia je formulovaný takto:

„1. Kde sa prijímajú záporné rozhodnutia v prípadoch protiprávnej pomoci, Komisia rozhodne, že daný členský štát podnikne všetky potrebné opatrenia, aby vymohol pomoc od príjemcu (ďalej sa označuje len ako ‚rozhodnutie o vymáhaní‘). Komisia nebude vyžadovať vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva spoločenstva.

2. Pomoc, ktorá sa má vymáhať podľa rozhodnutia o vymáhaní, bude zahŕňať úrok s príslušnou sadzbou stanovenou Komisiou. Úrok bude splatný od dátumu, kedy protiprávna pomoc bola k dispozícii príjemcovi, do dátumu jej vymáhania.

3. Bez toho, aby bolo dotknuté akékoľvek nariadenie Súdneho dvora Európskych spoločenstiev podľa článku [242] Zmluvy, vymáhanie sa bude realizovať bez meškania a v súlade s postupmi podľa vnútroštátneho práva daného členského štátu za predpokladu, že umožnia okamžité a účinné vykonanie rozhodnutia Komisie. Na tento účel a v prípade konania na národných súdoch dané členské štáty podniknú všetky potrebné kroky, ktoré sú k dispozícii v ich príslušných právnych systémoch, vrátane predbežných opatrení, bez dopadu na právo spoločenstva.“

8 Článok 16 nariadenia č. 659/1999 s názvom „Zneužitie pomoci“ navyše uvádza:

„Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 23, Komisia môže v prípade zneužitia pomoci začať konať vo veci formálneho zisťovania podľa článku 4(4). Články 6, 7, 9 a 10, článok 11(1), články 12, 13, 14 a 15 sa uplatnia mutatis mutandis.“

9 Nakoniec, Komisia prijala roku 1994 usmernenia Spoločenstva o štátnej pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu firiem v ťažkostiach [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 368, s. 12), zmenené a doplnené roku 1997 (Ú. v. ES C 283, s. 2) (ďalej len „usmernenia o pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu“).

Skutkové okolnosti

10 Rozhodnutím 2000/796/ES z 21. júna 2000, týkajúcim sa štátnej pomoci Nemecka v prospech CDA Compact Disc Albrechts GmbH (Durínsko) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) Komisia rozhodovala o zákonnosti finančnej podpory udelenej rôznymi nemeckými orgánmi verejnej moci počas rokov 1991 až 1995 v prospech továrne na výrobu kompaktných diskov (ďalej len „CD“) a príslušenstva k CD, so sídlom v Albrechts, v spolkovej krajine Durínsko (ďalej len „továreň na CD v Albrechts“).

A – Všeobecný kontext

11 V napadnutom rozhodnutí Komisia rozlíšila tri fázy, konkrétne, po prvé, fázu etablovania podniku, po druhé, fázu reštrukturalizácie podniku a nakoniec odkúpenie určitých aktív podniku spoločnosťou MediaTec Datenträger GmbH (ďalej len „MTDA“).

1. Fáza etablovania podniku (od roku 1990 do roku 1992)

12 Z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že továreň na CD v Albrechts bola vytvorená na základe zmluvy o spoločnom podniku uzavretej 20. februára 1990 medzi kombinátom VEB (v štátnom vlastníctve) Robotron so sídlom v Drážďanoch v spolkovej krajine Sasko (ďalej len „Robotron“) a spoločnosťou R. E. Pilz GmbH & Co. Beteiligungs KG (ďalej len „PBK“), ktorá je súčasťou skupiny Pilz so sídlom v Kranzbergu v spolkovej krajine Bavorsko (ďalej len „skupina Pilz“). Dve tretiny základného imania spoločného podniku s obchodným menom „Pilz & Robotron GmbH & Co. Beteiligungs KG“ (ďalej len „spoločný podnik“) vlastnil Robotron a jednu tretinu PBK. Predmetom činnosti spoločného podniku bola výroba CD, obalov na CD a príslušenstva. Pán Reiner Pilz, konateľ skupiny Pilz, zabezpečoval tiež riadenie (odôvodnenie č. 11 napadnutého rozhodnutia).

13 Na účely realizácie svojho predmetu činnosti uzavrel spoločný podnik 29. augusta 1990 zmluvu o dielo so spoločnosťou Pilz GmbH & Co. Construction KG, patriacou do skupiny Pilz (ďalej len „Pilz Construction“) týkajúcu sa výstavby na kľúč továrne na výrobu CD za paušálnu cenu 235,525 miliónov nemeckých mariek (DEM). K týmto výdavkom sa pridali aj náklady na vybavenie pozemku odhadnuté na 7,5 milióna DEM (odôvodnenia č. 12 a č. 20 napadnutého rozhodnutia).

14 Okrem iného dodatkom z 26. mája 1992 uzavreli dvaja spoločníci spoločného podniku zmluvu ustanovujúcu zvýšenie kapacity výroby CD a obalov na CD. Celková výška plnení a dodávok požiadaných na tento účel dosiahla 39 miliónov DEM (odôvodnenie č. 22 napadnutého rozhodnutia).

15 Na účely financovania uvedených investícií si spoločný podnik, Robotron a PBK požičali potrebné sumy od konzorcia bánk. Bankové úvery boli čiastočne alebo úplne kryté zárukami Treuhandanstalt, verejnej agentúry poverenej financovaním privatizácie podnikov v bývalej Nemeckej demokratickej republike (ďalej len „THA“) a spolkovej krajiny Bavorsko. Okrem toho spolková krajina Durínsko a spolková krajina Bavorsko, posledne menovaná prostredníctvom Bayerische Landesanstalt für Aufbaufinanzierung, agentúry spolkovej krajiny Bavorsko pre financovanie infraštruktúr (ďalej len „LfA“), udelili spoločnému podniku dotácie a investičné úľavy.

16 Počas fázy etablovania továrne na CD v Albrechts bolo vlastníctvo obchodných podielov predstavujúcich základné imanie spoločného podniku viackrát prevedené. Najskôr, v dôsledku likvidácie spoločnosti Robotron prostredníctvom THA, boli roku 1992 obchodné podiely v spoločnom podniku patriace tejto spoločnosti predané PBK. PBK následne previedla takmer všetky svoje obchodné podiely v spoločnom podniku na spoločnosť Pilz GmbH & Co. Compact Disc KG, inú spoločnosť patriacu do skupiny Pilz (ďalej len „Pilz Compact Disc“), pričom spoločný podnik sa tak stal jej dcérskou spoločnosťou. Nakoniec, 24. novembra 1992, v nadväznosti na uvedený prevod a premiestnenie svojho sídla do Albrechts, zmenil spoločný podnik svoje obchodné meno na Pilz Albrechts GmbH (ďalej len „PA“). Okamžite po tomto prevode bol integrovaný do systému centralizovaného riadenia financií skupiny Pilz (odôvodnenia č. 13 a č. 14 napadnutého rozhodnutia).

2. Fáza reštrukturalizácie (od roku 1993 do roku 1998)

17 Továreň na výrobu CD začala svoju činnosť roku 1993. Od začiatku prevádzkovania mala vážne ťažkosti a vysoko sa zadĺžila (odôvodnenie č. 15 napadnutého rozhodnutia).

18 S cieľom napraviť túto situáciu bola 7. marca 1994 uzavretá dohoda o ozdravení medzi skupinou Pilz (vrátane PA), bankami a verejnými subjektmi [THA, LfA, Thüringer Industriebeteiligungsgesellschaft (ďalej len „TIB“) a Thüringer Aufbaubank (ďalej len „TAB“)], ktoré participovali na financovaní výstavby továrne na CD v Albrechts. V rámci uvedenej dohody bola sčasti alebo celkom splatená veľká časť bankových úverov poskytnutých na účely výstavby továrne na výrobu CD. Okrem iného, na základe dohody o ozdravení nadobudol TIB základné imanie PA – vo výške 98 % obchodného podielu – a TAB – vo výške 2 % obchodného podielu – s retroaktívnym účinkom k 1. januáru 1994, v dôsledku čoho PA prestala byť súčasťou skupiny Pilz. Od októbra 1994 uvedená spoločnosť zmenila svoje obchodné meno na CDA Compact Disc Albrechts GmbH (ďalej len „CD Albrechts“) (odôvodnenia č. 15 a č. 17 napadnutého rozhodnutia). TAB a LfA poskytli v rokoch 1994 a 1995 CD Albrechts viacero úverov.

19 V tom istom roku 1994 si nemecké orgány uvedomili, že veľká časť finančnej podpory poskytnutej na financovanie výstavby továrne na CD v Albrechts bola spreneverená, predovšetkým v rámci systému centralizovaného riadenia financií existujúcom v skupine Pilz v prospech iných spoločností skupiny. Okrem iného 25. júla 1995 začalo konkurzné konanie na majetok všetkých spoločností skupiny Pilz. Následne bol pán Reiner Pilz odsúdený za podvodný úpadok a ďalšie trestné činy a bol mu uložený trest odňatia slobody (odôvodnenie č. 16 napadnutého rozhodnutia).

3. Odkúpenie niektorých aktív spoločnosťou MTDA

20 MTDA, 100 % dcérska spoločnosť TIB, ktorá vykonáva svoju činnosť hlavne v oblasti výroby vysokovýkonných nosičov dát, predovšetkým napaľovacích CD (CD-ROM) a DVD, odkúpila s účinkom od 1. januára 1998 časť aktív patriacich CD Albrechts, konkrétne viazaný kapitál, prevádzkové aktíva, likvidné aktíva, ako aj technické know-how a distribúciu (odôvodnenie č. 18 napadnutého rozhodnutia).

21 Paralelne s predmetným odkúpením bolo zmenené obchodné meno CD Albrechts na LCA Logistik Center Albrechts GmbH (ďalej len „LCA“) a obchodné meno MTDA na CDA Datenträger Albrechts GmbH (ďalej len „CDA“). LCA však zostal vlastníkom pozemku potrebného na prevádzku budov, ktoré sa na ňom nachádzajú, technickej infraštruktúry a logistiky. LCA a CDA navyše uzavreli zmluvu o vzájomných plneniach, ktorej súčasťou je na jednej strane zmluva o nájme a správe s ročným nájomným vo výške 800 000 DEM a na druhej strane zmluva o poskytovaní služieb v objeme za približne 3 milióny DEM ročne, ktorý závisí od objemu predajov (odôvodnenie č. 19 napadnutého rozhodnutia).

22 Nakoniec 22. septembra 2000 požiadala LCA o likvidáciu v rámci konkurzného konania.

B – Priebeh správneho konania

23 Keďže sa Komisia prostredníctvom tlače dozvedela, že nemecké orgány pridelili pomoc na výstavbu továrne na CD v Albrechts, požiadala v októbri 1994 Spolkovú republiku Nemecko, aby jej poskytla informácie o tejto pomoci. Následne sa medzi nemeckými orgánmi a Komisiou uskutočnili rôzne stretnutia a nastala intenzívna výmena korešpondencie (odôvodnenia č. 1 až č. 3 napadnutého rozhodnutia).

24 Listom zo 17. júla 1998 (ďalej len „rozhodnutie o začatí konania“) informovala Komisia Spolkovú republiku Nemecko o svojom rozhodnutí začať v súvislosti s uvedenou pomocou konanie vo veci formálneho zisťovania ustanovené v článku 88 ods. 2 ES. K listu bol priložený zoznam otázok adresovaných nemeckým orgánom. Rozhodnutie o začatí konania bolo zverejnené v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev z 15. decembra 1998 [Oznámenie Komisie adresované na základe článku [88 ods. 2] ES ostatným členským štátom a ostatným dotknutým osobám o pomoci poskytnutej nemeckou vládou na účely vytvorenia CD Albrechts GmbH v Durínsku (predtým skupina Pilz, Bavorsko), [neoficiálny preklad], Ú. v. ES C 390, s. 7].

25 Nemecké orgány reagovali na rozhodnutie o začatí konania zaslaním rôznej korešpondencie obsahujúcej dodatočné informácie. Medzi uvedenými orgánmi a zástupcami Komisie sa ešte uskutočnili rôzne stretnutia.

26 Keďže Komisia nepovažovala informácie obdržané od nemeckých orgánov za dostačujúcu odpoveď na svoje otázky, listom z 22. júla 1999 ich vyzvala, aby odpovedali najneskôr do 31. augusta 1999. Po vyžiadaní si predĺženia uvedenej lehoty listom z 28. júla 1999 a po novom pohovore so zástupcami Komisie 23. septembra 1999 v Bruseli poskytli nemecké orgány dodatočné informácie.

27 Po uplynutí lehoty stanovenej v rozhodnutí o začatí konania sa spoločnosť CDA a spoločnosť Point Group Ltd, konkurent CDA, označili za dotknuté osoby a predložili Komisii svoje pripomienky.

28 Nakoniec 21. júna 2000 Komisia ukončila konanie prijatím napadnutého rozhodnutia.

C – Zistenie skutkového stavu a právne posúdenie

29 Komisia posudzovala finančnú podporu poskytnutú Spolkovou republikou Nemecko osobitne počas fázy etablovania, reštrukturalizácie a nakoniec v rámci odkúpenia určitých aktív CD Albrechts spoločnosťou MTDA.

1. Finančná podpora udelená Spolkovou republikou Nemecko počas fázy etablovania

30 Komisia identifikovala v napadnutom rozhodnutí päť druhov finančnej podpory udelenej počas fázy etablovania. V synoptickej tabuľke uvedenej v odôvodnení č. 32 napadnutého rozhodnutia sú opísané takto:

Povaha podpory Suma v miliónoch DEM Príjemca Subjekt poskytujúci podporu Dátum Právny základ 1 Záruka za riadne splnenie vo výške 100 % (pôvodne 80 %) zabezpečujúca 52,7 miliónov DEM 54,7 PBK LfA 1991 Zákon o vzniku záruk a verejných zabezpečení Slobodného štátu Bavorsko 2 Dotácie a investičné daňové úľavy 19,42 Spoločný podnik LfA 1991/1992 Úloha spoločného záujmu „Zlepšenie regionálnej ekonomickej štruktúry“, zákon o investičných daňových úľavách 3 Odpustenie pohľadávky 3,0 PBK LfA 1994 – 4 Zabezpečenie vo výške 100 % 190,0 Robotron, spoločný podnik THA 1992 Schéma THA 5 Dotácie a investičné daňové úľavy 63,45 Spoločný podnik; od 24.11.1992, PA Durínsko 1991 až 1993 Úloha spoločného záujmu „Zlepšenie regionálnej ekonomickej štruktúry“, zákon o investičných daňových úľavách Celkovo

330,57













31 Z tabuľky po prvé vyplýva, že roku 1992 poskytla THA na sumu 190 miliónov DEM záruku vo výške 100 %, ktorá pokrývala väčšiu časť bankových úverov udelených Robotronu a spoločnému podniku. Podľa Komisie musí byť uvedená záruka považovaná za štátnu pomoc nezlučiteľnú so spoločným trhom, pretože nebola udelená v súlade s podmienkami uvedenými v schémach pomoci schválených Komisiou listom SG(91) D/17825 z 26. septembra 1991 (ďalej len „prvá schéma THA“) a listom SG(92) D/17613 z 8. decembra 1992 (ďalej len „druhá schéma THA“). Domnieva sa však, že vzhľadom na to, že z pôvodne garantovaných 190 miliónov DEM bola v skutočnosti na základe záruky uhradená THA len suma 120 miliónov DEM, jedine táto suma by mala byť vrátená.

32 Po druhé Komisia skonštatovala, že do 31. decembra 1993 spolková krajina Durínsko poskytla spoločnému podniku a následne PA na základe „Investitionszulagengesetz“ (zákon o investičných daňových úľavách) a dvadsiateho a dvadsiateho prvého „Rahmenpläne der Gemeinschaftsaufgabe ‚Verbesserung der regionalen Wirtschaftstruktur‘“ (rámcové programy prijaté pre roky 1992 a 1993 na základe zákona zo 6. októbra 1969 o úlohách spoločného záujmu „Zlepšenie regionálnych ekonomických štruktúr“, ďalej len „režim ÚSZ“) dotácie a investičné úľavy v celkovej výške 63,45 miliónov DEM. Podľa Komisie bola táto regionálna pomoc nesprávne poskytnutá na základe úlohy spoločného záujmu a zákona o investičných daňových úľavách a teda musí byť vrátená pre nezlučiteľnosť so spoločným trhom. S prihliadnutím na rozhodnutie prijaté spolkovou krajinou Durínsko o nariadení vrátenia sumy 32,5 miliónov DEM sa Komisia domnieva, že ešte by sa mala vymôcť suma 30,95 miliónov DEM.

33 Po tretie Komisia skonštatovala, že v rokoch 1991 a 1992 udelila spolková krajina Bavorsko prostredníctvom LfA spoločnému podniku dotácie a investičné úľavy na sumu v celkovej výške 19,42 miliónov DEM. Vzhľadom na to, že tieto dotácie a úľavy boli spreneverené v prospech spoločností zo skupiny Pilz, Komisia zastáva názor, že boli nesprávne poskytnuté na základe režimu ÚSZ a zákona o investičných daňových úľavách. Podľa Komisie ide preto o pomoc nezlučiteľnú so Zmluvou ES.

34 Po štvrté Komisia skonštatovala, že spolková krajina Bavorsko poskytla na základe „Richtlinien für die Übernahme von Staatsbürgschaften im Bereich der gewerblichen Wirtschaft“ (smernice upravujúce prevzatie štátnych záruk v oblasti priemyslu, zverejnené oznámením L 6811‑1/7 – 43358 bavorského Ministerstva financií zo 7. augusta 1973, ďalej len „právna úprava o poskytnutí záruk spolkovou krajinou Bavorsko“) záruku v rozsahu 80 až 100 % na bankové úvery v celkovej výške 54,7 miliónov, ktoré nakoniec obdržal PBK. Podľa Komisie nemecké orgány napriek žiadosti o informácie uvedenej v rozhodnutí o začatí konania neposkytli v dostatočnej miere podrobné údaje, ktoré by umožnili odstrániť pochybnosti Komisie o zákonnosti úkonov súvisiacich so zárukou poskytnutou spolkovou krajinou Bavorsko (LfA). Okrem iného, vzhľadom na skutočnosť, že predmetná pomoc neslúžila na financovanie investovania, ale bola spreneverená, zastáva názor, že uvedená záruka musí byť považovaná za nezlučiteľnú pomoc.

35 Po piate sa Komisia domnieva, že odpustenie pohľadávky LfA vo výške 3 milióny DEM, ktorá vznikla voči PBK v dôsledku zaplatenia uvedenej sumy bankám na základe záruky spomenutej v bode 34, predstavuje štátnu pomoc. Podľa Komisie je táto pomoc nezlučiteľná so spoločným trhom z dôvodu, že bola udelená bez právneho základu.

36 Vzhľadom na uvedené úvahy dospela Komisia k záveru, že vo fáze etablovania továrne na CD v Albrechts poskytla Spolková republika Nemecko štátnu pomoc v celkovej výške 260,57 miliónov DEM, pričom porušila článok 88 ods. 3 ES. Uvedená pomoc pozostáva z podpory spolkovej krajiny Durínsko vo výške 63,45 miliónov DEM, LfA vo výške 77,12 miliónov DEM (54,7 miliónov DEM vo forme záruky, 19,42 miliónov DEM vo forme investičných úľav a 3 milióny DEM vo forme odpustenia pohľadávky) a THA vo výške 120 miliónov DEM.

37 Podľa Komisie je uvedená pomoc nezlučiteľná hlavne v dôsledku skutočnosti, že zvýhodňovala spoločnosti patriace do skupiny Pilz a z tohto dôvodu bola zneužitá v zmysle článku 88 ods. 2 ES.

2. Finančná podpora udelená počas fázy reštrukturalizácie

38 V napadnutom rozhodnutí Komisia identifikovala a kvalifikovala ako pomoc dvanásť druhov finančnej podpory pridelenej počas fázy reštrukturalizácie podniku. V synoptickej tabuľke uvedenej v odôvodnení č. 39 napadnutého rozhodnutia je týchto dvanásť podpôr opísaných takto:

Povaha podpory Suma v miliónoch DEM Príjemca Subjekt poskytujúci podporu Dátum Právny základ 1 Úver 25,0 PA TAB Október 1993 – 2 Úver 20,0 PA TAB Marec 1994 – 3 Kúpna cena 3,0 PBK TIB Marec 1994 – 4 Dotácia 12,0 PA TIB Marec 1994 – 5 Základné imanie 33,0 PA TIB (98 %) TAB (2 %) Marec 1994 – 6 Úver 2,0 PA LfA Marec 1994 – 7 Pôžička od spoločníka 3,5 PA TIB Apríl 1994 – 8 Úver 15,0 Skupina Pilz LfA Jún 1994 – 9 Úver 15,0 CD Albrechts TAB Október 1994 – 10 Úver 7,0 CD Albrechts LfA December 1994 – 11 Úver 9,5 CD Albrechts TAB Január 1995 – 12 Úroky 21,3 Od konca roku 1993 Celkovo

166,3













39 Po prvé Komisia skonštatovala, že v októbri 1993 TAB poskytol PA úver vo výške 25 miliónov DEM s cieľom pokryť nedostatky zdrojov tejto spoločnosti, tieto fondy však prostredníctvom systému centralizovaného riadenia financií skupiny Pilz priamo získali ostatné spoločnosti skupiny.

40 Po druhé Komisia skonštatovala, že v marci 1994 TAB poskytol PA úver vo výške 20 miliónov DEM na účely splatenia bankových úverov zabezpečených THA, ale uvedené fondy boli tiež priamo získané spoločnosťami patriacimi do skupiny Pilz prostredníctvom systému centralizovaného riadenia financií.

41 Po tretie Komisia skonštatovala, že v marci 1994 TIB uhradil PBK sumu 3 milióny DEM na účely nadobudnutia obchodných podielov PA patriacich tejto spoločnosti.

42 Po štvrté Komisia skonštatovala, že v marci 1994 TIB udelil dotáciu vo forme zvýšenia základného imania PA v celkovej výške 12 miliónov DEM.

43 Po piate Komisia skonštatovala, že v marci 1994 TIB a TAB nadobudli 98 % a 2 % základného imania PA, zodpovedajúceho sume 33 miliónov DEM.

44 Po šieste Komisia skonštatovala, že v marci 1994 spolková krajina Bavorsko poskytla prostredníctvom LfA spoločnosti PA úver vo výške 2 milióny DEM.

45 Po siedme Komisia skonštatovala, že v apríli 1994 TIB poskytol spoločnosti PA pôžičku od spoločníka vo výške 3,5 miliónov DEM.

46 Po ôsme Komisia skonštatovala, že v júni 1994 LfA poskytla skupine Pilz prevádzkový úver vo výške 15 miliónov DEM, ktorý mal slúžiť na prekonanie obdobia hľadania nového nadobúdateľa továrne na CD v Albrechts.

47 Po deviate Komisia skonštatovala, že v októbri 1994 TAB poskytol CD Albrechts úver vo výške 15 miliónov DEM. Zistila, že aj keď uvedené prostriedky boli vyplatené CD Albrechts, boli použité na poskytovanie služieb spoločnostiam skupiny Pilz, pričom išlo o plnenia, ktoré tieto nikdy neuhradili, a teda jedine tieto spoločnosti boli zvýhodnené.

48 Po desiate Komisia skonštatovala, že v decembri 1994 spolková krajina Bavorsko poskytla CD Albrechts prostredníctvom LfA nový úver vo výške 7 miliónov DEM.

49 Po jedenáste Komisia skonštatovala, že v januári 1995 TAB poskytol CD Albrechts úver vo výške 9,5 miliónov DEM.

50 Po dvanáste Komisia skonštatovala, že podľa informácií od nemeckých orgánov, PA a CD Albrechts získali výhodu vo forme úrokov v celkovej sume 21,3 milióny DEM počas obdobia od konca roka 1993 až do 1998.

51 Podľa Komisie dvanásť vyššie opísaných finančných podpôr v celkovej výške 166,3 milióny DEM musí byť považovaných za protiprávnu štátnu pomoc, nezlučiteľnú so spoločným trhom. Keďže tieto podpory zvýhodnili TIB a TAB po tom, ako uvedené spoločnosti prevzali ekonomickú zodpovednosť za továreň na CD v Albrechts, mohli byť schválené výlučne Komisiou na základe článku 87 ods. 3 písm. c) ES a v súlade s usmerneniami o pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu. Podľa Komisie je však zjavné, že uvedené podpory nie sú v súlade s týmito usmerneniami, keďže informácie, ktorými disponuje neumožňujú preukázať, že boli poskytnuté v rámci životaschopného reštrukturalizačného plánu vybaveného konkrétnymi vnútornými opatreniami umožňujúcimi Komisii skonštatovať obnovenie rentability a dlhodobej životaschopnosti podniku v primeranej dobe. Okrem iného sa nenašiel žiaden súkromný investor so záujmom kúpiť terajšie spoločnosti LCA a CDA, a teda vzhľadom na absenciu účasti súkromného sektora nie je možné určiť, či je pomoc primeraná k nákladom reštrukturalizácie.

3. O vymáhaní pomoci

52 Na základe článku 14 ods. 1 nariadenia č. 659/1999 Komisia rozhodla, že Spolková republika Nemecko je povinná požadovať vrátenie protiprávnej pomoci nezlučiteľnej so spoločným trhom, ktorá bola vyplatená tak počas fázy etablovania, ako aj počas fázy reštrukturalizácie továrne na CD v Albrechts.

53 Okrem toho Komisia zdôraznila, že na zaistenie dodržania svojho rozhodnutia a vylúčenia akéhokoľvek narušenia hospodárskej súťaže bola v prípade potreby povinná vyžadovať, aby proces vymáhania pomoci nebol obmedzený len na pôvodného príjemcu pomoci, ale bol rozšírený aj na podnik, ktorý ďalej vykonával jeho činnosti za pomoci prevedených výrobných prostriedkov. Uviedla, že pre posúdenie, či podnik skutočne naďalej vykonáva činnosti pôvodného príjemcu pomoci, zobrala do úvahy viaceré faktory, akými sú predmet prevodu, nadobúdacia cena, totožnosť spoločníkov a vlastníkov predchádzajúceho podniku a totožnosť nového nadobúdateľa, dátum realizácie prevodu a jeho obchodný charakter. Domnievala sa, že LCA a CDA v tomto prípade určite získali prospech z pomoci, ktorá bola predtým poskytnutá PBK, spoločnému podniku a PA, pretože používali na pokračovanie vo výkone činnosti aktíva a infraštruktúru týchto podnikov. V dôsledku toho rozhodla, že uvedená pomoc musí byť vrátená spoločnosťami LCA, CDA a všetkými ostatnými podnikmi, na ktoré boli alebo budú prevedené aktíva spoločného podniku, PA alebo PBK, pričom tieto musia byť považované za „príjemcov“ uvedenej pomoci.

4. Výrok napadnutého rozhodnutia

54 Vzhľadom na tieto úvahy vyhlásila Komisia výrok, ktorý znie:

„Článok 1

1. Štátna pomoc poskytnutá [Spolkovou republikou] Nemecko [PBK, spoločnému podniku a PA] na účely výstavby, prevádzkovania a konsolidácie továrne na CD v Albrechts (Durínsko) bola použitá v ostatných odvetviach skupiny Pilz vo výške 260,57 miliónov DEM.

Pomoc pozostáva z podpory [spolkovej krajiny] Durínsko vo výške 63,45 miliónov DEM, [LfA] vo výške 77,12 miliónov DEM a [THA] vo výške 120 miliónov DEM.

Nesprávnosť poskytnutia spočíva v zneužití pomoci v zmysle článku 88 ods. 2… ES. V dôsledku toho je pomoc nezlučiteľná so Zmluvou ES.

2. V súlade s článkom 87 ods. 1… ES pomoc v celkovej výške 166,3 milióny DEM určená na reštrukturalizáciu [CD Albrechts] nie je zlučiteľná s ustanoveniami Zmluvy ES.

Článok 2

1. [Spolková republika] Nemecko prijme všetky nevyhnutné opatrenia, aby od príjemcu vymohla vrátenie pomoci opísanej v článku 1, ktorá mu bola poskytnutá protiprávne.

2. Vymáhanie sa uskutoční v súlade s vnútroštátnym konaním. Sumy, ktoré sa majú vymôcť, budú zvýšené o úroky od dátumu poskytnutia pomoci príjemcovi až do jej úplného zaplatenia. Tieto úroky sa vypočítajú na základe referenčnej sadzby uplatniteľnej na výpočet dotačného ekvivalentu regionálnej pomoci.

3. Na účely tohto článku pojem ‚príjemca‘ označuje [CDA] a [LCA], ako aj všetky ostatné podniky, na ktoré boli alebo budú prevedené aktíva a/alebo infraštruktúra [PBK], [spoločného podniku] alebo [PA] takým spôsobom, ktorým sa vylúčia účinky tohto rozhodnutia…“ [neoficiálny preklad]

Konanie a návrhy účastníkov konania

55 Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 10. októbra 2000 podala spolková krajina Durínsko žalobu smerujúcu k zrušeniu napadnutého rozhodnutia. Táto žaloba bola zapísaná do registra pod číslom T‑318/00.

56 Uznesením predsedu tretej rozšírenej komory Súdu prvého stupňa z 28. mája 2001 sa povolilo, aby Spolková republika Nemecko vstúpila do konania na podporu návrhov spolkovej krajiny Durínsko a aby ODS Optical Disc Service GmbH (ďalej len „ODS“), spoločnosť konkurujúca CDA, vstúpila do konania na podporu návrhov Komisie.

57 ODS a Spolková republika Nemecko predložili svoje vyjadrenia postupne 29. augusta a 3. septembra 2001. Dňa 24. októbra 2001 spolková krajina Durínsko a Komisia predložili svoje pripomienky k vyjadreniam ODS a Spolkovej republiky Nemecko.

58 Uznesením z 30. septembra 2002 Súd prvého stupňa (tretia rozšírená komora) rozhodol o prerušení konania až do vyhlásenia rozsudku Súdneho dvora vo veciach C‑328/99, Taliansko/Komisia, a C‑399/00, SIM 2 Multimedia/Komisia. Vzhľadom na rozsudok vyhlásený 8. mája 2003 v týchto spojených veciach požiadal Súd prvého stupňa účastníkov konania o vyjadrenie sa k následkom vyplývajúcim pre túto žalobu. Uvedené vyjadrenia boli predložené 23. a 24. júna 2003.

59 Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa vyzval účastníkov konania, aby sa vyjadrili k možnosti prípadného spojenia tejto žaloby so žalobou podanou CDA zapísanou do registra kancelárie Súdu prvého stupňa pod číslom T‑324/00, ktorá má ten istý predmet. Po obdržaní vyjadrení účastníkov konania uznesením z 8. marca 2004 boli veci spojené na účely konania a vyhlásenie rozsudku.

60 Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa rozhodol o začatí ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 64 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa vyzval účastníkov konania, aby mu predložili určité dokumenty a písomne im položil otázky.

61 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky Súdu prvého stupňa boli vypočuté na pojednávaní uskutočnenom 5. mája 2004.

62 Uznesením z 23. júla 2004 boli veci T‑318/00 a T‑324/00 vylúčené na samostatné konanie na účely vyhlásenia rozsudku.

63 Spolková krajina Durínsko navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil napadnuté rozhodnutie,

– subsidiárne zrušil článok 1 ods. 1 napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom stanovuje pomoc poskytnutú spoločnému podniku a PA za nezlučiteľnú so spoločným trhom a zrušil článok 1 ods. 2 a článok 2 ods. 3 napadnutého rozhodnutia,

– zaviazal Komisiu nahradiť trovy konania.

64 Spolková republika Nemecko, vedľajší účastník konania, navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil napadnuté rozhodnutie.

65 Komisia, ktorú v konaní podporuje ODS, navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zamietol žalobu,

– zaviazal spolkovú krajinu Durínsko nahradiť trovy konania.

Právny stav

I – Úvodné pripomienky

66 Na podporu svojej žaloby spolková krajina Durínsko uvádza viaceré žalobné dôvody založené na porušení zásady dodržiavania práva na obhajobu, nesprávnom zistení určitých skutkových okolností, porušení povinnosti odôvodnenia, porušení článkov 87 ES a 88 ES, ako aj ich vykonávacích ustanovení, porušení zásady proporcionality a nakoniec porušení zásady právnej istoty a „zásady určitosti“.

67 Súd prvého stupňa rozhodol najskôr preskúmať žalobné dôvody uvedené na podporu návrhov smerujúcich k zrušeniu článku 1 napadnutého rozhodnutia. Preskúmanie Súdom prvého dvora sa ďalej bude týkať žalobných dôvodov súvisiacich s príkazom na vymáhanie pomoci uvedenom v článku 2 napadnutého rozhodnutia.

II – O zákonnosti článku 1 napadnutého rozhodnutia

68 Spolková krajina Durínsko v podstate tvrdí, že článok 1 napadnutého rozhodnutia je protiprávny z dôvodu, že posúdenie jednotlivých finančných podpôr udelených v rámci projektu továrne na CD v Albrechts Komisiou spočíva na nesprávnych skutkových okolnostiach, je v rozpore s článkom 87 ods. 1 ES a článkom 88 ods. 2 ES a nenapĺňa povinnosť odôvodnenia.

69 Treba preto postupne preskúmať žalobné dôvody uvedené spolkovou krajinou Durínsko pre každú finančnú podporu identifikovanú v tabuľkách vo vyššie uvedených bodoch 30 a 38.

70 Súd prvého stupňa však považuje za potrebné najskôr preskúmať tvrdenie spolkovej krajiny Durínsko, podľa ktorého Komisia nebola oprávnená vychádzať z informácií, ktorými disponovala v čase prijatia napadnutého rozhodnutia.

A – O oprávnení založiť napadnuté rozhodnutie na dostupných informáciách

1. Tvrdenia účastníkov konania

71 Spolková krajina Durínsko sa domnieva, že Komisia v prejednávanej veci nebola oprávnená založiť napadnuté rozhodnutie na informáciách, ktorými disponovala v čase prijatia napadnutého rozhodnutia. Predovšetkým zdôrazňuje, že ako vyplýva z článku 13 ods. 1 druhej vety nariadenia č. 659/1999 a z ustálenej judikatúry, Komisia môže založiť rozhodnutie na dostupných informáciách iba v prípade, ak členský štát neodpovie alebo odpovie neúplne na príkaz na poskytnutie informácií, ktorý mu Komisia na tento účel adresovala (rozsudky Súdneho dvora zo 14. februára 1990, Francúzsko/Komisia, nazývaný „Boussac“, C‑301/87, Zb. s. I‑307, body 19 a 22, a z 13. apríla 1994, Nemecko a Pleuger Worthington/Komisia, C‑324/90 a C‑342/90, Zb. s. I‑1173, bod 26). Tiež pripomína, že ak aj vnútroštátne orgány majú povinnosť poskytnúť Komisii všetky podstatné informácie, aby sa zaistila jej úloha kontroly štátnej pomoci, Komisia má povinnosť v čo najväčšej možnej miere prispievať k objasneniu skutkových okolností. Podľa žalobcu to znamená, že Komisia je povinná jasným a presným spôsobom informovať vnútroštátne orgány o všetkých údajoch, ktoré potrebuje v rámci plnenia svojho poslania a že pristúpi k prijatiu rozhodnutia na základe dostupných informácií iba v extrémnych prípadoch, alebo ak aj napriek výzvam neobdrží potrebné objasňujúce informácie. Podľa spolkovej krajiny Durínsko v prejednávanej veci nemecké orgány odpovedali na rôzne žiadosti o informácie Komisie a osobitne na otázky uvedené v prílohe rozhodnutia o začatí konania. Poznamenáva, že okrem niektorých výnimiek otázky uvedené vo výzve z 22. júla 1999 nezodpovedajú otázkam uvedeným v prílohe k rozhodnutiu o začatí konania, čo podľa jej názoru poukazuje na vývoj konania v danom časovom úseku. Podľa nej, ak sa Komisia domnievala, že odpovede na otázky uvedené v rozhodnutí o začatí konania boli nedostatočné, mala na to upozorniť v liste z 22. júla 1999. V dôsledku toho spolková krajina Durínsko zastáva názor, že vzhľadom na skutočnosť, že Komisia si nevyžiadala od nemeckých orgánov takéto spresnenia, nebola oprávnená založiť napadnuté rozhodnutie na dostupných informáciách.

72 Komisia, ktorú podporuje ODS, spochybňuje tvrdenie spolkovej krajiny Durínsko.

2. Posúdenie Súdom prvého stupňa

73 Z judikatúry vyplýva, že Komisia je oprávnená prijať rozhodnutie na základe dostupných informácií v prípade, ak je konfrontovaná s členským štátom, ktorý si neplní povinnosť spolupráce a neposkytne jej informácie, o ktoré ho Komisia požiadala na účely preskúmania zlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom (rozsudky Boussac, už citovaný v bode 71 vyššie, bod 22, a Nemecko a Pleuger Worthington/Komisia, už citovaný v bode 71 vyššie, bod 26). Pred prijatím takéhoto rozhodnutia však Komisia musí dodržať určité procesné požiadavky. V prvom rade je povinná členskému štátu uložiť povinnosť poskytnúť jej v stanovenej lehote všetky dokumenty, informácie a údaje nevyhnutné na preskúmanie zlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom. Iba ak členský štát opomenie, napriek príkazu Komisie, poskytnúť požadované informácie, je táto oprávnená ukončiť konanie a prijať rozhodnutie konštatujúce zlučiteľnosť alebo nezlučiteľnosť pomoci so spoločným trhom na základe údajov, ktorými disponuje (rozsudok Boussac, už citovaný v bode 71 vyššie, body 19 a 22). Tieto požiadavky boli prevzaté a spresnené v článku 5 ods. 2, článku 10 ods. 3 a článku 13 ods. 1 nariadenia č. 659/1999.

74 Práve vo svetle uvedených zásad treba zisťovať, či bola Komisia v prejednávanej veci oprávnená prijať napadnuté rozhodnutie a prihliadnuť pritom len na informácie, ktorými disponovala v júni 2000.

75 Predovšetkým je opodstatnené pripomenúť priebeh správneho konania v tejto veci.

76 Toto konanie je dôsledkom zaslania listu nemeckým orgánom v októbri 1994. V uvedenom liste Komisia požiadala nemecké orgány, aby jej poskytli informácie o štátnej pomoci poskytnutej na výstavbu továrne na CD v Albrechts. Nemecké orgány odpoveďou listom z 9. novembra 1994 oznámili pomoc spolkovej krajiny Durínsko a spolkovej krajiny Bavorsko v prospech spoločného podniku a skupiny Pilz. Listom z 15. novembra 1994 požiadala Komisia o presnejšie informácie o tejto pomoci. Nemecké orgány odpovedali listom z 3. marca 1995, pričom doplnili oznámenie o informácie o novej pomoci poskytnutej od THA, ako aj spolkovej krajiny Durínsko a spolkovej krajiny Bavorsko. Keďže uvedená pomoc už bola udelená, Komisia ju zaregistrovala pod číslom NN 54/95 (odôvodnenie č. 2 napadnutého rozhodnutia). Listami z 1. augusta, zo 16. októbra 1995 a z 25. novembra 1996 položila Komisia doplňujúce otázky, na ktoré nemecké orgány odpovedali listami z 22. augusta 1995, 25. augusta 1995, 18. januára 1996 a zo 17. apríla 1997. V dňoch 3. februára a 22. a 23. septembra 1997 sa konali v Bruseli a v Erfurte stretnutia zástupcov Komisie a nemeckých orgánov. Listom z 20. januára 1998 nemecké orgány na základe stretnutia so zástupcami Komisie zaslali svoje zhrňujúce pripomienky (odôvodnenie č. 3 napadnutého rozhodnutia).

77 Keďže po predbežnom preskúmaní informácií poskytnutých nemeckými orgánmi sa Komisia domnievala, že sporné opatrenia vzbudzujú pochybnosti, pokiaľ ide o ich zlučiteľnosť so spoločným trhom, 17. júla 1998 prijala rozhodnutie o začatí konania.

78 Týmto rozhodnutím okrem iného uložila Spolkovej republike Nemecko „poskytnúť jej v lehote jedného mesiaca od doručenia [tohto rozhodnutia] všetky dokumenty, informácie a údaje nevyhnutné pre posúdenie súladu pomoci s článkom [87 ES]“. K rozhodnutiu o začatí konania bola pripojená príloha obsahujúca sedem otázok.

79 Listom z 26. augusta 1998 Spolková republika Nemecko odpovedala na rozhodnutie o začatí konania. Dňa 15. októbra 1998 sa v Bruseli konalo ďalšie stretnutie zástupcov Komisie a nemeckých orgánov. Listom z 11. novembra 1998 poskytli nemecké orgány doplňujúce informácie.

80 Keďže Komisia považovala zaslané informácie za nedostatočné, opätovne listom zo 4. marca 1999 požiadala nemecké orgány, aby jej poskytli potrebné informácie a osobitne odpovedali na otázky priložené k rozhodnutiu o začatí konania.

81 Odpovedajúc na tento ďalší príkaz, nemecké orgány listami z 30. marca, 1. apríla a 16. apríla 1999 poskytli dodatočné informácie.

82 Komisia sa však domnievala, že tieto informácie stále nepredstavujú dostatočnú odpoveď na otázky uvedené v prílohe k rozhodnutiu o začatí konania (najmä otázky č. 3 až č. 7 prílohy). Listom z 22. júla 1999 preto požiadala o odpoveď najneskôr do 31. augusta 1999. Okrem iného vyzvala Spolkovú republiku Nemecko, aby jej poskytla doplňujúce informácie a dokumenty.

83 Po tom, ako si nemecké orgány vyžiadali listom z 28. júla 1999 predĺženie lehoty stanovenej Komisiou a po uskutočnení ďalšieho stretnutia s jej zástupcami 23. septembra 1999 v Bruseli, odovzdali nemecké orgány 28. septembra a 19. októbra 1999 doplňujúce informácie.

84 Komisia nakoniec prijala 21. júna 2000 napadnuté rozhodnutie.

85 Pokiaľ ide o tvrdenie spolkovej krajiny Durínsko, podľa ktorého nemecké orgány poskytli všetky požadované informácie, a Komisia teda nebola oprávnená vychádzať z dostupných informácií, treba skonštatovať, že z priebehu správneho konania jasne vyplýva, že Komisia dodržala procesné požiadavky zavedené judikatúrou a ustanovené nariadením č. 659/1999. Trikrát totiž formálne vyzvala Spolkovú republiku Nemecko, aby jej poskytla informácie nevyhnutné pre posúdenie zlučiteľnosti spornej pomoci so spoločným trhom.

86 Okrem iného, v rozpore s tvrdením spolkovej krajiny Durínsko, z listu Komisie z 22. júla 1999 nevyplýva, že nemecké orgány by odpovedali s výnimkou jednej na všetky otázky. V tomto liste Komisia práve naopak dôrazne žiadala nemecké orgány, aby odpovedali na otázky č. 3 až č. 7 uvedené v prílohe k rozhodnutiu o začatí konania.

87 Spolková krajina Durínsko tiež nepreukázala, že by nemecké orgány vyčerpávajúco odpovedali na všetky otázky formulované Komisiou v prílohe k rozhodnutiu o začatí konania. Predovšetkým nepreukázala, že by tieto orgány vypracovali podrobný zoznam jednotlivých pomocí udelených od roku 1991, ktorý bol opakovane požadovaný Komisiou. Tiež nepredložila dôkaz, že by tieto orgány odpovedali na otázku týkajúcu sa prípadných reštrukturalizačných plánov. Zo spisu okrem iného vyplýva, že uvedené orgány iba vágne odpovedali na otázku týkajúcu sa opisu transakcií, ktoré sa uzavreli v rámci prevzatia spoločného podniku TAB a TIB, ako aj na otázku týkajúcu sa opisu okolností a podmienok odpustenia úverov súkromnými bankami roku 1994.

88 V tejto súvislosti tiež treba pripomenúť, že podľa článku 6 ods. 1 nariadenia č. 659/1999 „Rozhodnutie začať konať vo veci formálneho zisťovania zhrnie príslušné záležitosti faktov a práva, bude zahrňovať predbežné zhodnotenie Komisie, ktoré sa týka charakteru pomoci navrhovaného opatrenia, a vysvetlí pochybnosti, čo sa týka jeho zlučiteľnosti so spoločným trhom.“ Týmto rozhodnutím a jeho zverejnením v Úradnom vestníku Európskej únie sú členský štát a iné dotknuté osoby informované o skutočnostiach, na ktorých Komisia zamýšľa založiť svoje rozhodnutie. Z uvedeného vyplýva, že ak tieto strany majú dojem, že určité skutočnosti obsiahnuté v rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania sú nesprávne, musia to Komisii oznámiť počas správneho konania, inak už nebudú mať možnosť spochybniť tieto skutočnosti počas súdneho konania (pozri v tomto zmysle, pokiaľ ide o členský štát, rozsudok Súdneho dvora zo 14. septembra 1994, Španielsko/Komisia, C‑278/92 až C‑280/92, Zb. s. I‑4103, bod 31). No v súlade so zásadami uvedenými v bode 73 vyššie, vyplývajúcimi z judikatúry a z nariadenia, v prípade absencie odlišných informácií od dotknutých osôb je Komisia oprávnená vychádzať zo skutočností, hoci nesprávnych, ktorými disponuje v čase prijatia konečného rozhodnutia za predpokladu, že dané skutočnosti boli predmetom príkazu na poskytnutie nevyhnutných informácií adresovaného Komisiou členskému štátu. Naopak, ak nevyzve členský štát poskytnúť jej informácie o skutočnostiach, ktoré zamýšľa zobrať do úvahy, nemôže odôvodniť prípadné skutkové pochybenia tvrdením, že v čase prijatia rozhodnutia o ukončení konania vo veci formálneho zisťovania vychádzala iba z informácií, ktorými disponovala.

89 V rozpore s tvrdením spolkovej krajiny Durínsko nie je pravda, že Komisia nepodlieha žiadnemu súdnemu preskúmaniu, pokiaľ ide o zistenie skutkového stavu. Ak totiž členský štát plne vyhovie povinnosti poskytnúť všetky informácie vyžiadané Komisiou, za pomoci informácií, ktoré poskytol počas konania, jednoducho preukáže, že nie je zodpovedný za prípadné skutkové pochybenia prítomné v napadnutom rozhodnutí. Navyše, ak Komisia založí rozhodnutie na dostupných informáciách o určitých skutkových okolnostiach bez toho, aby v tejto konkrétnej situácii dodržala procesné požiadavky stanovené judikatúrou a prevzaté v nariadení č. 659/1999, Súd prvého stupňa môže vykonať svoje preskúmanie v otázke, či je prihliadnutie na tieto skutkové okolnosti spôsobilé zapríčiniť pochybenie v posúdení majúce za následok nezákonnosť napadnutého rozhodnutia.

90 Za podmienok uvedených v bodoch 85 až 88 vyššie a najmä vzhľadom na tri príkazy, ktoré Komisia adresovala spolkovej krajine Durínsko počas správneho konania, však spolková krajina Durínsko nepreukázala, že Komisia v napadnutom rozhodnutí zobrala do úvahy skutkové okolnosti bez toho, aby dodržala procesné požiadavky vyžadované v tejto súvislosti. V dôsledku toho bola Komisia oprávnená vychádzať pri prijímaní napadnutého rozhodnutia z informácií, ktorými disponovala.

91 Vzhľadom na vyššie uvedené sa táto námietka musí zamietnuť.

B – O záruke poskytnutej spolkovou krajinou Bavorsko (LfA) spoločnosti PBK

1. Tvrdenia účastníkov konania

92 Spolková krajina Durínsko v prvom rade tvrdí, že pokiaľ ide o túto podporu, Komisia vykonala nesprávne zistenie skutkového stavu. Zdôrazňuje, že na rozdiel od tvrdenia Komisie v odôvodnení č. 30 napadnutého rozhodnutia záruka spolkovej krajiny Bavorsko, ktorá pôvodne pokrývala 80 % bankového úveru poskytnutého PBK, nebola zmenená na záruku pokrývajúcu 100 % úverov v celkovej výške 54,7 miliónov DEM. Osobitne zdôrazňuje, že suma 54,7 miliónov DEM, na ktorú sa Komisia odvoláva, zodpovedá účtovnej hodnote úverov (bez úrokov), ktoré boli v okamihu uzavretia dohody o ozdravení v marci 1994 zabezpečené spolkovou krajinou Bavorsko vo výške 80 %. Podľa nej v rozpore s konštatovaním Komisie v napadnutom rozhodnutí spolková krajina Bavorsko nesúhlasila so zabezpečením tejto sumy vo výške 100 %. Naopak v rámci dohody o ozdravení bola celková výška úverov zabezpečených spolkovou krajinou Bavorsko znížená na jednej strane v nadväznosti na skutočnosť, že banky sa vzdali splatenia zabezpečených úverov do výšky 12 miliónov DEM a na strane druhej v nadväznosti na rôzne intervencie spolkovej krajiny Bavorsko. Podčiarkuje, že spolková krajina Bavorsko (LfA) v rámci dohody o ozdravení súhlasila so zabezpečením vo výške 100 % jedine zostatkovej sumy, konkrétne 41,4 milióna DEM, a že roku 1995 LfA musela plniť záruku v celom rozsahu zaplatením zodpovedajúcej sumy bankám. Okrem iného spresňuje, že pohľadávka spolkovej krajiny Bavorsko voči spoločnému podniku vo výške 41,4 milióna DEM vyplývajúca z uvedenej platby, ako aj ďalšie pohľadávky spolkovej krajiny Bavorsko voči tejto spoločnosti vo výške 9 miliónov DEM boli nakoniec odkúpené TAB 7. novembra 1995 za sumu 15 miliónov DEM. Podľa nej bola uvedená pohľadávka TAB voči spoločnému podniku splatená v celom rozsahu spoločnosťou CDA po tom, ako nadobudla aktíva LCA.

93 Spolková krajina Durínsko podčiarkuje, že uvedené informácie poskytli Komisii nemecké orgány v rámci správneho konania. Zdôrazňuje, že z listov z 18. januára 1996 a 30. marca 1999 jasne vyplýva, že záruka spolkovej krajiny Bavorsko pokrývajúca pôvodne 80 % bankových úverov poskytnutých PBK nebola zmenená na záruku pokrývajúcu 100 % úverov v celkovej výške 54,7 miliónov DEM. Podľa nej poskytnutie tejto údajnej záruky vo výške 100 % bolo v skutočnosti plnenie vykonané na základe pôvodnej záruky a pokrývalo okrem iného iba zostatkovú cenu 41,4 milióna DEM. Podľa nej sa Komisia v tejto súvislosti nesprávne zdržala vyjadrenia, hoci táto okolnosť bola určujúca, pretože umožňovala preukázať, že poskytnutie 100 % záruky spolkovou krajinou Bavorsko v rámci dohody o ozdravení nepredstavuje novú pomoc, ale plnenie vykonané na základe existujúcej pomoci, poskytnutej v rámci povolenej schémy pomoci.

94 Spolková krajina Durínsko okrem iného podčiarkuje, že z týchto informácií vyplýva, že v rozpore s konštatovaním Komisie v odôvodnení č. 30 napadnutého rozhodnutia LfA nevyplatila sumu 54,7 miliónov DEM zvýšenú o 7 miliónov DEM v rámci plnenia uskutočneného na základe záruky. Podľa spolkovej krajiny Durínsko LfA okrem toho vyplatila sumu 48,4 milióna DEM, pretože v marci 1994 zaplatila 3 milióny DEM bankám a poskytla PA dve pôžičky, každú vo výške 2 milióny DEM – jednu na splatenie zabezpečených úverov a druhú na zabezpečenie platby budúcich úrokov z týchto úverov – a že roku 1995 zaplatila 41,4 milióna DEM bankám. Domnieva sa, že rozdiel medzi sumou 48,4 milióna DEM a sumou 54,7 miliónov DEM uvedenou v odôvodnení č. 30 napadnutého rozhodnutia vysvetľuje predovšetkým skutočnosť, že Komisia zobrala niektoré sumy do úvahy dvakrát, konkrétne raz ako sumu zabezpečenú spolkovou krajinou Bavorsko a druhýkrát ako sumu vyplatenú prostredníctvom LfA na základe tejto záruky.

95 Spolková krajina Durínsko po druhé tvrdí, že Komisia porušila článok 87 ods. 1 ES tým, že nesprávne v odôvodneniach č. 89 až č. 93 napadnutého rozhodnutia určila, že sporná záruka v dôsledku zmeny na záruku vo výške 100 % viac nenapĺňa podmienky stanovené právnou úpravou o poskytnutí záruk spolkovou krajinou Bavorsko.

96 Nakoniec sa spolková krajina Durínsko domnieva, že Komisia porušila povinnosť odôvodnenia tým, že neuviedla odôvodnenie na podporu svojho tvrdenia, podľa ktorého záruka spolkovej krajiny Bavorsko nebola v súlade s platnou úpravou.

97 Komisia, ktorú podporuje ODS, sa domnieva, že všetky tvrdenia spolkovej krajiny Durínsko, pokiaľ ide o záruku spolkovej krajiny Bavorsko, musia byť zamietnuté ako nedôvodné.

98 Na jednej strane spochybňuje, že sa dopustila nesprávneho zistenia skutkového stavu, pokiaľ ide o túto záruku. Predovšetkým zdôrazňuje, že napriek príkazu adresovanému nemeckým orgánom tieto neobjasnili skutočnosti týkajúce sa uvedenej podpory. Pripomína, že v liste z 30. marca 1999 sa nemecké orgány uspokojili s tým, že označili zvýšenie záruky z 80 na 100 % za „logické“, ale neposkytli v tejto súvislosti žiadne vysvetlenie. Domnieva sa preto, že v súlade s rozsudkom Súdneho dvora z 30. júna 1992, Taliansko/Komisia, nazývaného „Italgrani“ (C‑47/91, Zb. s. I‑4145) prijala oprávnene svoje rozhodnutie so zreteľom na dostupné informácie. Podľa Komisie z uvedených informácií vyplývalo, že poskytnutie záruky v dôsledku jej zmeny v skutočnosti nezodpovedalo podmienkam stanoveným v právnej úprave o poskytnutí záruk spolkovou krajinou Bavorsko. Poznamenáva, že keďže schéma pomoci predbežne schválená Komisiou ustanovovala, že záruka môže pokryť najviac 80 % úverov, záruka spolkovej krajiny Bavorsko mala byť znížená v dôsledku vzdania sa bánk splatenia úverov vo výške 12 miliónov DEM. Okrem iného tvrdí, že ani nemecké orgány, ani spolková krajina Durínsko neboli spôsobilé vysvetliť zvýšenie zabezpečenej sumy z 52,72 na 54,72 miliónov DEM. Nakoniec Komisia uvádza, že aj za predpokladu, že by spolková krajina Durínsko mala pravdu v tvrdení, že zabezpečené riziko sa realizovalo v okamihu, kedy sa spolková krajina Bavorsko zaviazala zabezpečiť zostatkovú sumu vo výške 100 %, vôbec z uvedeného nevyplýva, že spolková krajina Bavorsko by nemala zabezpečiť novú splatnú sumu iba do výšky 80 %.

99 Na druhej strane sa domnieva, že je nesprávne tvrdenie spolkovej krajiny Durínsko, podľa ktorého porušila článok 87 ods. 1 ES a povinnosť odôvodnenia, pokiaľ ide o právne posúdenie záruky spolkovej krajiny Bavorsko.

2. Posúdenie Súdom prvého stupňa

100 Spolková krajina Durínsko spochybňuje zákonnosť článku 1 napadnutého rozhodnutia z dôvodu, že finančnú podporu udelenú LfA vo forme zabezpečenia pôžičky do výšky 54,7 miliónov DEM kvalifikuje ako štátnu pomoc nezlučiteľnú so spoločným trhom, ďalej pre odôvodnenia založené na nesprávnom zistení skutkového stavu, porušení článku 87 ods. 1 ES a porušení povinnosti odôvodnenia.

101 V tejto súvislosti treba najskôr preskúmať, či Komisia vykonala nesprávne zistenie skutkového stavu tým, že v odôvodnení č. 30 napadnutého rozhodnutia skonštatovala, že „v dôsledku udelenia tak významnej regionálnej pomoci bola účtovná hodnota úveru skupiny bánk, teda 65,85 miliónov DEM, nakoniec stanovená iba na 54,7 miliónov DEM“ a že „LfA poskytla záruku za riadne splnenie zabezpečujúcu 100 % tejto sumy namiesto pôvodne stanovených 80 %“.

102 Ako bolo zdôraznené v bode 88 vyššie, tento prípad by mohol nastať iba vtedy, ak by spolková krajina Durínsko bola spôsobilá preukázať, že Komisia v rámci správneho konania obdržala všetky potrebné informácie, ktoré by jej umožnili opraviť prípadné nepresnosti skutočností zrekapitulovaných v rozhodnutí o začatí konania.

103 V tejto súvislosti je opodstatnené pripomenúť, že v bode 2.2.1 treťom odseku rozhodnutia o začatí konania Komisia uviedla, že „spolková krajina Bavorsko zriadila pre tento úver záruku za riadne splnenie na základe povolenej schémy pomoci“ a že „táto záruka pokrývala 80 % jej výšky, teda 52,72 miliónov [DEM]“. V piatom odseku toho istého bodu rozhodnutia o začatí konania je uvedené toto:

„Vzhľadom na to, že PBK malo v skutočnosti prospech z dotácií a investičných úľav vyšších ako sa predpokladalo, úver vo výške 65,85 miliónov [DEM] poskytnutých konzorciom bánk bol uhradený len do výšky 54,7 miliónov [DEM]. Preto roku 1994 spolková krajina Bavorsko zmenila svoju záruku týkajúcu sa pôvodne 80 % sumy úverov (52,72 miliónov [DEM]) na 100 % záruku (54,7 miliónov [DEM])…“

104 Nakoniec, v rámci predbežného posúdenia pomoci, rozhodnutie o začatí konania uvádza, že „Komisia má tiež vážne pochybnosti v otázke, či opatrenia prijaté v rámci tejto záruky, teda jej zmena na 100 % záruku za riadne splnenie a zvýšenie zabezpečenej sumy z 52,72 miliónov [DEM] na 54,7 miliónov [DEM] spadá [pod povolenú schému pomoci]“ (bod 3.1.1 prvý odsek rozhodnutia o začatí konania).

105 Z týchto úvah jasne vyplýva, že v čase začatia konania Komisia odvodila z informácií, ktorými disponovala, na strane jednej, že roku 1994 bola záruka spolkovej krajiny Bavorsko pokrývajúca pôvodne 80 % úverov zmenená na záruku vo výške 100 % a na strane druhej, že zabezpečená suma bola zvýšená z 52,72 na 54,7 miliónov DEM.

106 Je potrebné zdôrazniť, že v liste z 30. marca 1999 zaujali nemecké orgány stanovisko vo vzťahu k takejto prezentácii skutočností týkajúcich sa záruky spolkovej krajiny Bavorsko. Podčiarkli, že v rámci dohody o ozdravení banky akceptovali vzdanie sa sumy 12 miliónov DEM z úverov pokrytých touto zárukou a že v dôsledku takéhoto vzdania sa bolo ich čisté riziko v súvislosti s týmito úvermi úplne pokryté tak, že „zostatková suma úverov v dôsledku toho zostala pokrytá vo výške 100 % zárukou spolkovej krajiny Bavorsko“. Okrem iného pripomenuli vývoj vo veci úverov pokrytých touto zárukou. Z tohto opisu vyplýva, že pred vzdaním sa príslušnej sumy bankami v rámci dohody o ozdravení bola celková výška úverov krytých zárukou spolkovej krajiny Bavorsko 58,4 milióna DEM. V nadväznosti na vzdanie sa bánk sumy 12 miliónov DEM plnenie spolkovej krajiny Bavorsko na základe jej záruky vo výške 3 milióny DEM a poskytnutie pôžičky vo výške 2 milióny DEM udelených LfA spoločnosti PA na splatenie jej pôžičiek, výška záruky bola znížená na 41,4 milióny DEM.

107 Vzhľadom na tieto informácie, ktoré nie sú Komisiou detailne spochybnené a žiaden dokument zo spisu ich nepopiera, je potrebné vyvodiť záver, že Komisia nesprávne skonštatovala, v podstate veci, v odôvodnení č. 30 napadnutého rozhodnutia, že zabezpečená suma bola zvýšená z 52,72 na 54,7 miliónov DEM.

108 Pokiaľ ide o dôsledky tohto pochybenia, v zistení skutkového stavu treba zdôrazniť, že práve na základe tvrdenia uvedeného v odôvodnení č. 30 napadnutého rozhodnutia sa Komisia domnievala, že výška pomoci, ktorá sa má vymôcť z dôvodu záruky spolkovej krajiny Bavorsko sa zvýšila na 54,7 miliónov DEM (odôvodnenia č. 89 až č. 93 a č. 123 napadnutého rozhodnutia). Z uvedeného vyplýva, že v dôsledku vyššie uvedeného nesprávneho zistenia skutkového stavu Komisia chybne stanovila výšku pomoci, ktorá sa má vymôcť.

109 V tejto súvislosti sa tiež Súd prvého stupňa domnieva, že nedisponuje všetkými údajmi, ktoré by mu umožnili vykonať kontrolu nad dôvodnosťou napadnutého rozhodnutia, a musí preto z úradnej moci prihliadnuť na žalobný dôvod založený na nedostatku odôvodnenia napadnutého rozhodnutia v tejto otázke (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 20. februára 1997 Komisia/Daffix, C‑166/95 P, Zb. s. I‑983, bod 24; rozsudky Súdu prvého stupňa z 2. júla 1992, Dansk Pelsdyravlerforening/Komisia, T‑61/89, Zb. s. II‑1931, bod 129, a z 8. júla 2004, Mannesmannröhren-Werke/Komisia, T‑44/00, Zb. s. II‑2223, bod 210). Odôvodnenie prítomné v odôvodneniach č. 30, č. 32 a č. 89 napadnutého rozhodnutia prekáža výkonu preskúmania Súdom prvého stupňa tým, že presne a koherentne nevysvetľuje spôsob, akým Komisia dospela k prepojeniu medzi, po prvé, výškou bankových úverov zníženou zo 65,58 na 54,7 miliónov DEM (odôvodnenie č. 30 napadnutého rozhodnutia), po druhé, výškou záruky poskytnutou LfA najskôr vo výške 80 % úverov, potom 100 % úverov (odôvodnenia č. 30 a č. 32 napadnutého rozhodnutia) a po tretie, výškou poskytnutej záruky rozšírenej z 52,72 na 54,7 miliónov DEM (odôvodnenia č. 30 a č. 89 napadnutého rozhodnutia), aby odôvodnila výpočet hodnoty jednotlivých pomocí a dospela k svojmu chybnému záveru uvedenému v bode 108 vyššie. Okrem iného v napadnutom rozhodnutí Komisia ani neodpovedala na tvrdenie Spolkovej republiky Nemecko uvedené v listoch z 18. januára 1996 a 30. marca 1999, podľa ktorého pohľadávky spolkovej krajiny Bavorsko boli nakoniec odkúpené TAB vo výške 15 miliónov DEM, ani neodôvodnila svoje posúdenie v súvislosti s prípadným dosahom tejto transakcie na hodnotu a splatenie predmetnej pomoci. Za týchto okolností treba skonštatovať, že z týchto viacerých dôvodov Komisia tiež porušila povinnosť odôvodnenia ustanovenú v článku 253 ES.

110 Ďalej treba skúmať, či Komisia tiež porušila článok 87 ods. 1 a 2 ES v rámci právneho posúdenia predmetnej finančnej podpory. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že spolková krajina Durínsko tvrdí, že Komisia nesprávne určila, že podmienky uvedené v právnej úprave o poskytnutí záruk spolkovou krajinou Bavorsko neboli dodržané, pretože, na strane jednej, pôvodná záruka sa zmenila na záruku vo výške 100 % a na strane druhej úvery kryté touto zárukou boli spreneverené v prospech skupiny Pilz. Podľa spolkovej krajiny Durínsko teda Komisia bez opodstatnenia vyvodila, že záruka spolkovej krajiny Bavorsko bola od počiatku nezlučiteľná so spoločným trhom.

111 V prvom rade treba pripomenúť, že v odôvodneniach č. 89 až č. 93 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla dôvody, ktoré ju viedli k vyžadovaniu vymáhania pomoci vo výške predstavujúcej záruku spolkovej krajiny Bavorsko. Po tom, ako Komisia zdôraznila v odôvodnení č. 89, že neúplné informácie zo strany nemeckých orgánov jej neumožnili odstrániť pochybnosti súvisiace so zmenou pôvodnej záruky, Komisia skonštatovala, že v rozpore s požiadavkami právnej úpravy o poskytnutí záruk spolkovou krajinou Bavorsko „predmetná pomoc zjavne neslúžila na financovanie investície, ktorá bola predmetom žiadosti o podporu a investor neparticipoval primeraným podielom zo svojich vlastných zdrojov na finančných nákladoch investície“ (odôvodnenia č. 90 a č. 91). Okrem iného zdôraznila, že vyhlásenia nemeckých orgánov, podľa ktorých zabezpečené úvery zväčša zvýhodňovali jedine spoločnosti skupiny Pilz, umožňujú vyvodiť zneužitie pomoci (odôvodnenie č. 92). Dospela preto k záveru, že „pomoc neprispela na investičný projekt na výstavbu továrne na CD, ale slúžila na podporu celej skupiny Pilz, a teda bola zneužitá v zmysle článku 88 ods. 2 Zmluvy ES“ a že „v dôsledku toho nie je pomoc v súlade s ustanoveniami Zmluvy ES a musí byť zrušená a nemecké orgány musia požadovať jej vrátenie“ (odôvodnenie č. 93).

112 Po prvé z týchto dôvodov jasne vyplýva, že Komisia práve v dôsledku zneužitia pomoci udelenej v rámci záruky spolkovej krajiny Bavorsko zastávala názor, že táto pomoc má byť vymáhaná. Ako správne zdôrazňuje Komisia, otázka zmeny záruky na záruku vo výške 100 % bola uvedená iba subsidiárne a v žiadnom prípade nepredstavuje v tomto kontexte základ pre posúdenie Komisie.

113 Po druhé je potrebné podčiarknuť, že pojem zneužitie vyplýva priamo z článku 88 ods. 2 prvého pododseku ES, ktorý uvádza, že „ak Komisia po výzve, aby príslušné strany predložili pripomienky zistí, že pomoc poskytnutá štátom alebo zo štátnych zdrojov… sa zneužíva, rozhodne o tom, že príslušný štát túto pomoc v lehote stanovenej Komisiou zruší alebo upraví“. Okrem iného článok 1 písm. g) nariadenia č. 659/1999 definuje pojem „nesprávne uplatnená pomoc“ [zneužitie pomoci – neoficiálny preklad] ako „pomoc uplatnenú príjemcom v rozpore s rozhodnutím vykonaným podľa článku 4(3) alebo článku 7(3) alebo (4) tohto nariadenia“.

114 Z týchto ustanovení vyplýva, že Komisia musí na účely dokázania, že pomoc udelená v súlade so schválenou schémou pomoci bola zneužitá, preukázať, že táto pomoc bola použitá spôsobom porušujúcim schému schválenú Komisiou, teda spôsobom porušujúcim vnútroštátne pravidlá spravujúce takúto schému alebo dodatočné podmienky prijaté členským štátom v rámci schválenia schémy Komisiou.

115 Treba skonštatovať, že v prejednávanej veci Komisia jasne preukázala, že záruka spolkovej krajiny Bavorsko bola použitá spôsobom porušujúcim právnu úpravu o poskytnutí záruk spolkovou krajinou Bavorsko. Najskôr pripomenula v odôvodnení č. 90 napadnutého rozhodnutia, že na základe tejto schémy poskytuje spolková krajina Bavorsko záruky na účely pokrytia úverov určených na financovanie investícií (výstavba, rozširovanie, atď.) a že získať takúto záruku je možné iba vtedy, ak oprávnený podnik participuje primeraným podielom zo svojich vlastných zdrojov na financovaní projektu a zaručením financovania projektu v celom rozsahu dbá na platbu úrokov a splatenie úverov v primeraných lehotách. Ďalej skonštatovala, že na jednej strane „podstatná časť predmetnej pomoci zjavne neslúžila na financovanie investície, ktorá bola predmetom žiadosti o podporu a investor neparticipoval primeraným podielom zo svojich vlastných zdrojov na finančných nákladoch investície“ (odôvodnenie č. 91) a na druhej strane „tieto úvery zabezpečené verejnou zárukou… zväčša zvýhodňovali jedine spoločnosti skupiny Pilz“ (odôvodnenie č. 92).

116 Vzhľadom na vyššie uvedené nie je podstatná skutočnosť, že záruka bola pôvodne udelená v súlade so schémou pomoci. Ako správne zdôrazňuje Komisia, nie pôvodné udelenie pomoci, ale práve jej následné použitie spôsobom porušujúcim ustanovenia povolenej schémy pomoci predstavuje zneužitie. Z článku 88 ods. 2 prvého pododseku ES jasne vyplýva, že zistenie zneužitia predstavuje odlišné a nezávislé kritérium od kritéria zlučiteľnosti so spoločným trhom a teda už samotné odôvodňuje rozhodnutie Komisie nariaďujúce zrušenie alebo zmenu pomoci. V rozpore s tvrdením spolkovej krajiny Durínsko preto Komisia v súlade s právom nezahrnula do napadnutého rozhodnutia dôvody smerujúce k preukázaniu nezlučiteľnosti záruky spolkovej krajiny Bavorsko so spoločným trhom. Z uvedeného vyplýva, že Komisia v tejto súvislosti dodržala povinnosť odôvodnenia na základe článku 253 ES.

117 Tvrdenia spolkovej krajiny Durínsko týkajúce sa údajného porušenia článku 87 ES musia byť preto zamietnuté ako nedôvodné.

118 Vzhľadom na všetko vyššie uvedené musí byť článok 1 napadnutého rozhodnutia zrušený, pretože Komisia sa v ňom domnievala, že štátna pomoc udelená v rámci výstavby továrne na CD v Albrechts zahŕňa sumu 54,7 miliónov DEM ako záruku spolkovej krajiny Bavorsko.

C – O odpustení pohľadávky vo výške 3 milióny DEM odsúhlasenom spolkovou krajinou Bavorsko (LfA) spoločnosti PBK

1. Tvrdenia účastníkov konania

119 Spolková krajina Durínsko tvrdí, že Komisia chybne v odôvodnení č. 96 napadnutého rozhodnutia určila, že PBK mala z pomoci prospech, pretože LfA odpustila tomuto podniku svoju pohľadávku vo výške 3 milióny DEM. Zdôrazňuje, že uvedeným konštatovaním Komisia neprihliadla na to, že túto sumu už zobrala do úvahy ako pomoc v rámci posúdenia záruky poskytnutej spolkovou krajinou Bavorsko – konkrétne sumu 54,72 miliónov DEM. Ako nemecké orgány informovali Komisiu počas konania listami z 3. marca 1999 a z 30. marca 1999, táto pohľadávka vznikla voči PBK z dôvodu zaplatenia príslušnej sumy bankám preto, aby sa znížila výška úverov pokrytých pôvodnou zárukou.

120 Ďalej tvrdí, že Komisia vykonala nesprávne posúdenie tým, že sa v napadnutom rozhodnutí domnievala, že odpustenie pohľadávky vo výške 3 milióny DEM LfA predstavuje novú pomoc. Zdôrazňuje, ako je podčiarknuté v predchádzajúcom bode, že táto podpora slúžila na splatenie bankových úverov, ktoré boli poskytnuté na účely výstavby továrne na CD v Albrechts a ktorá bola krytá zárukou spolkovej krajiny Bavorsko. V každom prípade zastáva názor, že Komisia porušila povinnosť odôvodnenia v tom, že neuviedla dôvody, pre ktoré sa domnievala, že odpustenie pohľadávky LfA vo výške 3 milióny DEM v prospech PBK predstavuje pomoc nezlučiteľnú so spoločným trhom.

121 Komisia, ktorú podporuje ODS, spochybňuje všetky tvrdenia spolkovej krajiny Durínsko týkajúce sa odpustenia pohľadávky vo výške 3 milióny DEM. Najskôr zdôrazňuje, že nevykonala nesprávne zistenie skutkových alebo právnych okolností týkajúcich sa tejto podpory, pretože nekvalifikovala ako dodatočnú pomoc plnenie na základe záruky, ale práve odpustenie pohľadávky, ktorá vznikla z tohto plnenia. Okrem iného podčiarkuje, že hoci bolo toto odpustenie pohľadávky kvalifikované ako pomoc už pri začatí konania vo veci formálneho zisťovania, najmä v tabuľke uvedenej na strane 9 rozhodnutia o začatí konania, nemecké orgány proti tomu neprotestovali. Okrem iného sa Komisia domnieva, že pokiaľ ide o túto pomoc, dodržala povinnosť odôvodnenia. Zdôrazňuje, že v odôvodnení č. 96 napadnutého rozhodnutia skonštatovala, opierajúc sa o neúplné informácie poskytnuté nemeckými orgánmi, že išlo o pomoc udelenú bez právneho základu, ktorá je preto nezlučiteľná so spoločným trhom.

2. Posúdenie Súdom prvého stupňa

122 Spolková krajina Durínsko namieta v súvislosti s odpustením pohľadávky LfA vo výške 3 milióny DEM voči spoločnosti PBK nesprávne zistenie skutkového stavu, zjavne nesprávne posúdenie a porušenie povinnosti odôvodnenia.

123 Najskôr je opodstatnené pripomenúť, že v odôvodnení č. 96 napadnutého rozhodnutia Komisia skonštatovala, že „vzdanie sa uhradenia úveru vo výške 3 milióny DEM… musí byť tiež považované za nezlučiteľnú pomoc, ktorá musí byť vrátená, pretože bola udelená bez právneho základu“ [neoficiálny preklad].

124 Podľa spolkovej krajiny Durínsko toto konštatovanie spočíva na nesprávnom zistení skutkového stavu a nesprávnom právnom posúdení, pretože tým, že Komisia prihliadla na celkovú výšku záruky spolkovej krajiny Bavorsko (54,7 miliónov DEM), ako aj na pohľadávku, ktorú sa táto rozhodla od PBK nevymáhať (3 milióny DEM) Komisia zobrala tú istú pomoc do úvahy dvakrát. V každom prípade Komisia porušila povinnosť odôvodnenia tým, že neuviedla dôvody, pre ktoré považovala odpustenie pohľadávky za pomoc nezlučiteľnú so spoločným trhom.

125 V tejto súvislosti treba pripomenúť, že tak existencia, ako aj rozsah pomoci musia byť posúdené so zreteľom na situáciu v okamihu jej udelenia. A teda skutočnosť, že verejná záruka bola poskytnutá v čase úpadku podniku príjemcu, nemení povahu tejto záruky v zmysle článku 87 ES a nezakladá vznik novej pomoci.

126 Je pravda, že v určitých prípadoch skutočnosť, že sa verejný ručiteľ po výzve na plnenie zo záruky jednostranne vzdá svojich práv voči príjemcovi, môže zakladať pomoc. To je osobitne prípad, ak verejný ručiteľ nekoná ako racionálny hospodársky subjekt a neuplatní všetky možné spôsoby pre obdržanie úhrady sumy, ktorú musel zaplatiť na základe záruky. Navyše, ak sa zdá, že po plnení na základe záruky je odpustenie pohľadávky pôvodne pokrytej zárukou na pôžičku konečné a má takto za následok priame zníženie zadĺženia príjemcu, takéto vzdanie sa pohľadávky je v princípe spôsobilé založiť pomoc odlišnú tým, že prináša dodatočnú ekonomickú výhodu vo vzťahu k záruke na pôžičku, ako aj k jej plneniu.

127 Je ale potrebné zdôrazniť, že Komisia až v priebehu tohto konania uviedla, že ako dodatočnú pomoc nekvalifikovala plnenie na základe záruky, ale práve odpustenie pohľadávky vzniknutej z tohto plnenia. Treba skonštatovať, že odôvodnenia č. 31 a č. 96 napadnutého rozhodnutia neumožňujú ani účastníkom konania, ani Súdu prvého stupňa z právneho hľadiska dostatočne porozumieť úvahám vysloveným v tejto súvislosti a následne preskúmanie dôvodov, prostredníctvom Súdom prvého stupňa, na základe ktorých sa Komisia domnievala, pri prijímaní tohto rozhodnutia, že odpustenie pohľadávky predstavuje novú pomoc odlišnú od pomoci zohľadnenej na základe záruky spolkovej krajiny Bavorsko alebo jej plnenia. Okrem toho, podľa ustálenej judikatúry vysvetlenia uvedené Komisiou počas sporového konania pred Súdom prvého stupňa v zásade nemôžu napraviť nedostatok odôvodnenia napadnutého rozhodnutia (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 24. októbra 1996, Nemecko a i./Komisia, C‑329/93, C‑62/95 a C‑63/95, Zb. s. I‑5151, body 47 a 48; rozsudky Súdu prvého stupňa z 25. júna 1998, British Airways a i. a British Midland Airways/Komisia, T‑371/94 a T‑394/94, Zb. s. II‑2405, body 116 až 119, a z 18. januára 2005, Confédération nationale du Crédit mutuel/Komisia, T‑93/02, Zb. s. II‑143, body 123 až 126).

128 A preto bez potreby skúmať otázku, či Komisia skutočne zobrala do úvahy dvakrát tú istú pomoc sa Súd prvého stupňa domnieva, že Komisia sa v každom prípade nemohla uspokojiť v odôvodnení č. 96 s konštatovaním, že vzdanie sa uhradenia úveru predstavuje pomoc nezlučiteľnú so spoločným trhom, pretože bola „udelená bez právneho základu“.

129 Bez potreby skúmať ďalšie námietky uvedené v tejto súvislosti spolkovou krajinou Durínsko je preto správne jej tvrdenie, že Komisia porušila povinnosť odôvodnenia na základe článku 253 ES v súvislosti s kvalifikáciou odpustenia pohľadávky LfA vo výške 3 milióny DEM spoločnosti PBK ako pomoc.

130 Vzhľadom na vyššie uvedené musí byť článok 1 ods. 1 napadnutého rozhodnutia zrušený z dôvodu, že Komisia sa domnievala, že štátna pomoc udelená na účely výstavby, prevádzky a konsolidácie továrne na CD v Albrechts zahŕňa sumu 3 milióny DEM z dôvodu odpustenia pohľadávky v prospech PBK.

D – O dotáciách a investičných úľavách vo výške 63,45 miliónov DEM a 19,42 miliónov DEM udelených spolkovou krajinou Durínsko a spolkovou krajinou Bavorsko (LfA) spoločnému podniku a PA

1. Tvrdenia účastníkov konania

131 Spolková krajina Durínsko tvrdí, že Komisia sa dopustila viacerých nesprávnych zistení skutkového stavu, nesprávneho posúdenia a porušila povinnosť odôvodnenia v súvislosti s dotáciami a investičnými úľavami poskytnutými spolkovou krajinou Durínsko a spolkovou krajinou Bavorsko (LfA).

132 Predovšetkým tvrdí, že ak Komisia v odôvodnení č. 88 napadnutého rozhodnutia skonštatovala, že voči CD Albrechts bolo prijaté rozhodnutie požadujúce vrátenie sumy 32,45 miliónov DEM z dôvodu investičných dotácií, ktoré mu boli udelené, Komisia potom nesprávne v článku 2 napadnutého rozhodnutia požaduje uhradenie celkovej výšky týchto dotácií, teda 63,45 miliónov DEM.

133 Ďalej tvrdí, že v rozpore s konštatovaním Komisie v odôvodneniach č. 87 a č. 88 napadnutého rozhodnutia, dotácie a investičné úľavy, ktoré boli udelené v rámci etablovania sa továrne na CD v Albrechts, predstavujú existujúcu pomoc, ktorá je v súlade s predbežne schválenými schémami pomoci Komisiou a nie novú pomoc, ktorá by bola nezlučiteľná s vnútorným trhom v dôsledku skutočnosti, že bola udelená spôsobom porušujúcim údajný zákaz podporovať zariadenia v rámci prepojených podnikov. Zdôrazňuje, že vo všeobecnosti ani zákon o investičných daňových úľavách, ani schéma TIC, ani právo Spoločenstva neobsahujú zákaz takéhoto rozsahu. Ďalej pripomína, že aj za predpokladu, že schéma TIC stanovuje zákaz podpory zariadení v rámci prepojených podnikov, tento zákaz bol v predmetnej veci dodržaný, pretože pred uhradením dotácie sa od spoločného podniku vždy požadovalo potvrdenie, že dotácie nebudú použité na podporu zariadení v rámci prepojených podnikov. Podľa nej tieto okolnosti jasne vyplývajú z obžalovacieho spisu štátneho zástupcu pri Landgericht Mühlhausen z 9. apríla 1998, ktorý bol Komisii poskytnutý v prílohe k listu z 28. septembra 1999. Okrem iného podľa jej názoru v čase uzavretia zmluvy na výstavbu továrne na CD v Albrechts sa nebolo možné domnievať, že vzťahy medzi spoločným podnikom a Pilz Construction boli vzťahmi medzi „prepojenými podnikmi“, pretože v tom čase skupina Pilz bola iba minoritným akcionárom spoločného podniku. Domnieva sa preto, že udelenie dotácie bolo v súlade s podmienkami stanovenými schémou TIC, spadajúc takto pod povolenú schému pomoci a následne bolo zlučiteľné so spoločným trhom. Podľa nej sa časť dotácií dostala do nesúladu so schémou TIC a následne sa stala nezlučiteľná so spoločným trhom jedine v dôsledku jej spreneverenia v prospech skupiny Pilz. V tejto súvislosti okrem iného spochybňuje tvrdenie Komisie, podľa ktorého počas konania vo veci formálneho zisťovania nepredložili nemecké orgány dôkaz, že časť dotácií by bola použitá riadnym spôsobom. Zdôrazňuje, že predmetná informácia bola uvedená v obžalovacom spise štátneho zástupcu pri Landgericht Mühlhausen z 9. apríla 1998 (s. 10 až 12).

134 Okrem iného v súvislosti s udelením investičných úľav spolková krajina Durínsko tvrdí, že Komisia zanedbala stanovenie podmienok pre ich udelenie a následne dospela k nesprávnemu názoru, podľa ktorého mal údajný zákaz podpory v rámci prepojených podnikov zabrániť udeleniu takýchto úľav. Zdôrazňuje, že zákon o investičných daňových úľavách nestanovuje takýto zákaz a že naopak priznáva investorovi právo na poskytnutie uvedených úľav bez ohľadu na to, kto bude dodávateľ zariadenia. Navyše podľa nej Komisia nezohľadnila skutočnosť, že časť investičných úľav, konkrétne suma vo výške 6,137 miliónov DEM, bola predmetom žiadosti o vrátenie a že pre zvyšnú sumu boli podmienky stanovené zákonom nepochybne naplnené.

135 Nakoniec spolková krajina Durínsko spochybňuje tvrdenie ODS, podľa ktorého dotácie a investičné úľavy nemali byť poskytnuté, pretože investičný projekt začal 29. augusta 1989, teda pred zjednotením Nemecka. Podľa nej je potrebné zdôrazniť, okrem toho, že uvedené konštatovanie je chybné, že nariadenie o plánovaní z 25. januára 1991 stanovujúce podrobnosti o spôsoboch udelenia pomoci podľa schémy TIC umožnilo podporiť tiež projekty, ktoré začali po 1. júli 1990, a teda pred 3. októbrom 1990 (Bundestag, oznámenie č. 12/895, príloha 4). Okrem iného zdôrazňuje, že pokiaľ ide o investičné úľavy, príslušná právna úprava bola účinná na území Nemeckej demokratickej republiky už pred zjednotením a v počiatočnom období bola po zjednotení zachovaná na základe zmluvy uzavretej 31. augusta 1990 medzi Spolkovou republikou Nemecko a Nemeckou demokratickou republikou o zjednotení Nemecka (BGBl. II, 1990, s. 889).

136 Komisia popiera, že sa dopustila nesprávneho posúdenia skutkových okolností a nesprávneho posúdenia v súvislosti s dotáciami a investičnými úľavami.

137 Zdôrazňuje, že tvrdenie spolkovej krajiny Durínsko, podľa ktorého nezobrala do úvahy ňou výslovne stanovenú podmienku na udeľovanie investičných dotácií na základe schémy TIC je nepochopiteľné, pretože práve so zreteľom na túto podmienku Komisia založila svoje právne posúdenie uvedenej pomoci (odôvodnenia č. 87 a č. 88 napadnutého rozhodnutia). Domnieva sa, že doplnenie takejto podmienky bolo logické, pretože aj keď neexistuje všeobecný zákaz, pokiaľ ide o dotácie prepojeným podnikom, je vhodné aspoň zakázať poskytovanie verejných zdrojov, ak sú tieto fondy v rámci systému centralizovaného riadenia financií automaticky pozbavené svojho účelu a v dôsledku toho ich získajú ostatné podniky skupiny, ktoré nenapĺňajú podmienky pre udelenie predmetných dotácií (v tomto prípade spoločnosti skupiny Pilz). Podotýka, že ak sú dotácie povolené na základe článku 87 ods. 3 ES vyplatené podniku, ktorý sa zúčastňuje systému centralizovaného riadenia financií, takéto dotácie musia byť výnimočne hneď považované za protiprávne a následne vymáhané. Podľa Komisie takýto systém od počiatku bráni tomu, aby boli dotácie použité v súlade s ich účelom. Okrem iného podľa nej žiadosť o vrátenie investičných dotácií spolkovej krajiny Durínsko predstavuje uznanie, že predmetná pomoc bola spoločným podnikom nesprávne použitá. Navyše sa domnieva, že ak spolková krajina Durínsko tvrdí, že zvyšok dotácií bol použitý riadne, musí o tom predložiť dôkaz. Pripomína však, že počas správneho konania ani nemecké spolkové orgány ani spolková krajina Durínsko ani žiaden účastník konania nebol spôsobilý dokázať, že aspoň časť dotácií slúžila na výstavbu, rozšírenie alebo racionalizáciu podniku.

138 Ďalej zdôrazňuje, že keďže jej nemecké orgány neposkytli rozhodnutie spolkovej krajiny Durínsko požadujúce vrátenie pomoci, nemala inú voľbu ako založiť svoje rozhodnutie jedine na informáciách, ktorými disponovala v čase prijatia rozhodnutia, konkrétne obžalovacím spisom štátneho zástupcu pri Landgericht Mühlhausen z 9. apríla 1998. Podľa nej z tohto dokumentu vyplýva, že orgány Durínska pri výpočte výšky pomoci, ktorú požadovali vrátiť, nesprávne vychádzali z hypotézy, že zneužitá suma bola nižšia, pretože v čase vymedzenia súm, ktoré mali byť vrátené, ešte nevedeli, že zákaz poskytovať dotácie prepojeným podnikom bol porušený pre celý projekt, a preto žiadna dotácia nemala byť poskytnutá. Zastáva preto názor, že v napadnutom rozhodnutí sa v súlade s právom domnievala, že všetky udelené dotácie musia byť kvalifikované ako protiprávne a v dôsledku toho musia byť vrátené. Podľa nej je uvedený záver o to presvedčivejší, že v čase prijatia napadnutého rozhodnutia nedisponovala informáciami, z ktorých by vyplývalo, že suma vo výške 32,45 miliónov DEM požadovaná spolkovou krajinou Durínsko bola skutočne vrátená.

139 Okrem iného Komisia ako odpoveď na tvrdenie spolkovej krajiny Durínsko, podľa ktorého nezobrala do úvahy možnosť, že továreň na CD v Albrechts bola dotovaná v rámci regionálnych schém pomoci, pripomína, že pri posúdení dotácií a investičných úľav vychádzala z usmernení o regionálnej štátnej pomoci [Oznámenie Komisie o usmernení o národnej regionálnej pomoci (Ú. v. ES C 74, 1998, s. 9; Mim. vyd. 08/001, s. 226), naposledy zmenené oznámením o zmenách a doplnkoch k usmerneniam o štátnej pomoci s regionálnym zameraním (Ú. v. ES C 258, 2000, s. 5; Mim. vyd. 08/001, s. 377), ďalej len „usmernenia o regionálnej pomoci“], takže nie je opodstatnené rozoberať túto otázku.

140 Nakoniec sa domnieva, že ak je na jednej strane nepochybné, že investičné úľavy boli spreneverené v rámci systému centrálneho riadenia financií a na druhej strane nebol predložený dôkaz o riadnom použití časti úľav, je opodstatnené vyžadovať vrátenie všetkých úľav, pretože tieto úľavy sa od ich udelenia musia považovať za nezlučiteľné so spoločným trhom. Pripomína, že hoci už bolo požadované vrátenie sumy vo výške 6,4 milióna DEM zvýšenej o 2,2 milióna DEM (odôvodnenie č. 79 napadnutého rozhodnutia), nedisponuje informáciami o skutočnom zaplatení tejto sumy, a teda požadovala zaplatenie celkovej sumy, konkrétne 19,42 miliónov DEM. Tiež zastáva názor, že tvrdenie spolkovej krajiny Durínsko, podľa ktorého sa Komisia k investičným úľavám nevyjadrila, nezodpovedá skutočnosti. Poznamenáva, že sa k tejto otázke vyjadrila, pretože odvolajúc sa na predchádzajúce odôvodnenia preukázala v odôvodnení č. 94 napadnutého rozhodnutia nezlučiteľnosť týchto úľav, pričom vychádzala z vyhlásení nemeckých orgánov, na základe ktorých je možné sa domnievať, že zdroje neboli použité na investičný projekt, ale slúžili na podporovanie činnosti celej skupiny Pilz, a teda boli zneužité.

141 Pokiaľ ide o dotácie a investičné úľavy, ODS sa pripája k prednesu Komisie. Zdôrazňuje okrem iného, že ešte existuje ďalší argument v prospech stanoviska Komisie, na základe ktorého dotácie a investičné úľavy poskytnuté spoločnému podniku a neskôr PA neboli v súlade so schémou pomoci stanovenou zákonom o daňových investičných úľavách a schémou TIC schválenou Komisiou. Podotýka, že podľa tvrdení samotnej spolkovej krajiny Durínsko bola uvedená pomoc poskytnutá pred zjednotením, teda v čase, kedy schémy pomoci ešte neboli pre spolkovú krajiny Durínsko účinné (body 1.2, 3.2 a 2.9.2 schémy pomoci TIC a usmernenia o regionálnej pomoci, bod 4.2).

2. Posúdenie Súdom prvého stupňa

142 V rámci tohto žalobného dôvodu je opodstatnené preskúmať oddelene tvrdenia spolkovej krajiny Durínsko týkajúce sa dotácií a investičných úľav udelených spolkovou krajinou Durínsko a tvrdenie týkajúce sa dotácií a investičných úľav udelených spolkovou krajinou Bavorsko (LfA). Aj v napadnutom rozhodnutí Komisia tieto dve podpory odôvodnila odlišne.

a) Dotácie a investičné úľavy udelené spolkovou krajinou Durínsko

143 Podľa článku 1 ods. 1 napadnutého rozhodnutia dotácie a investičné úľavy udelené spolkovou krajinou Durínsko sú nezlučiteľné so Zmluvou o ES v tom, že boli predmetom zneužitia v zmysle článku 88 ods. 2 ES.

144 Pojem zneužitie vyplýva priamo z článku 88 ods. 2 ES ktorý uvádza, že „ak Komisia po výzve, aby príslušné strany predložili pripomienky, zistí, že pomoc poskytnutá štátom alebo zo štátnych zdrojov… sa zneužíva, rozhodne o tom, že príslušný štát túto pomoc v lehote stanovenej Komisiou zruší alebo upraví“. Podľa článku 1 písm. g) nariadenia č. 659/1999 pomoc je zneužitá, ak je „uplatnen[á] príjemcom v rozpore s rozhodnutím vykonaným podľa článku 4(3) alebo článku 7(3) alebo (4) tohto nariadenia“.

145 Z ustanovení vyplýva, že na účely preukázania, že pomoc udelená v rámci povolenej schémy pomoci bola zneužitá, musí Komisia dokázať, že pomoc bola použitá spôsobom porušujúcim vnútroštátne pravidlá spravujúce túto schému alebo dodatočné podmienky odsúhlasené členským štátom v čase schvaľovania schémy Komisiou.

146 V prejednávanej veci v odôvodnení č. 87 napadnutého rozhodnutia odôvodnila Komisia svoje posúdenie, že dotácie a úľavy udelené spolkovou krajinou Durínsko boli zneužité takto:

„Podľa šetrenia nemeckých súdnych orgánov prebiehala v rámci skupiny medzi príslušnými podnikmi skupiny Pilz výmena výrobkov a služieb vo výške 109 miliónov DEM. Investičný projekt v celom rozsahu nemohol mať teda z podpory prospech, keďže bol porušený zákaz podpory zariadení v rámci prepojených podnikov. V dôsledku toho predmetná investičná dotácia, ktorá bola nesprávne poskytnutá na základe [schémy TIC a] zákona o investičných daňových úľavách pre roky 1991 a 1992 nie je v súlade s programom v sume 63,45 miliónov DEM a nesmie sa preto považovať za krytú [povolenými schémami].“ [neoficiálny preklad]

Komisia preto dospela k záveru, že uvedená pomoc, obdržaná prostredníctvom systému centralizovaného riadenia financií skupiny Pilz musí byť považovaná za nezlučiteľnú so spoločným trhom a musí byť vrátená. Okrem iného zdôraznila, že spolková krajina Durínsko rozhodnutím z 27. júla 1995 požadovala iba vrátenie sumy 32,5 miliónov DEM, a teda ešte zostáva vymôcť sumu vo výške 30,95 miliónov DEM (odôvodnenie č. 88 napadnutého rozhodnutia).

147 Z uvedených dôvodov vyplýva, že Komisia sa na základe existencie výmeny výrobkov a služieb v rámci skupiny Pilz a spreneverenia zdrojov prostredníctvom systému centralizovaného riadenia financií v napadnutom rozhodnutí domnievala, že došlo k porušeniu zákazu podpory na zariadenia v rámci prepojených podnikov a následne zneužitiu v zmysle článku 88 ods. 2 ES.

148 Je opodstatnené zdôrazniť, že vo svojich písomných vyjadreniach spolková krajina Durínsko tvrdila, bez toho, aby to Komisia osobitne spochybnila, že tento zákaz nebol uvedený ani v schéme TIC, ani v zákone o investičných daňových úľavách, ktoré Komisia schválila ako schémy pomoci, ale že ide o dodatočnú podmienku, ktorou spolková krajina Durínsko v prejednávanom prípade podriadila uhradenie každej časti dotácií a úľav, aby vylúčila, že budú použité na podporu ostatných podnikov skupiny Pilz. Obžalovací spis štátneho zástupcu pri Landgericht Mühlhausen, ktorý bol Komisii poskytnutý v rámci správneho konania, tiež predstavuje v tomto zmysle indíciu.

149 Keďže zákaz podpory nie je uvedený ani v príslušných schémach pomoci, ani v rozhodnutiach o schválení týchto schém, Komisia sa pre vyvodenie záveru, že došlo k zneužitiu, nemohla v prejednávanej veci oprieť jedine o porušenie uvedeného zákazu. Ako je zdôraznené v bode 145 vyššie, aby Komisia preukázala, že pomoc udelená v rámci povolenej schémy pomoci bola zneužitá, musí dokázať, že uvedená pomoc bola použitá spôsobom porušujúcim vnútroštátne pravidlá spravujúce túto schému alebo dodatočné podmienky prijaté členským štátom v čase schvaľovania schémy. Porušenie podmienky ustanovenej jednostranne poskytovateľom pomoci bez toho, aby táto podmienka bola výslovne stanovená vnútroštátnymi pravidlami schválenými Komisiou, však nemôže byť považované za náležitosť dostatočne charakterizujúcu zneužitie pomoci v zmysle článku 88 ods. 2 prvého pododseku ES.

150 Je pravda, že vo všeobecnosti sa môže zdať užitočné v prípade, akým je tento, kde je príjemca pomoci integrovaný do skupiny spoločností, v ktorej sa uplatňuje systém centralizovaného riadenia financií, podriadiť udelenie dotácií a inej pomoci prísnemu zákazu použitia pomoci na podporu ostatných podnikov skupiny, ku ktorej príjemca patrí. Z obžalovacieho spisu štátneho zástupcu pri Landgericht Mühlhausen okrem iného vyplýva, že práve z tohto dôvodu podmienila spolková krajina Durínsko v prejednávanom prípade udelenie dotácií takémuto zákazu. Samotná skutočnosť, že by bolo vhodné stanoviť nejakú klauzulu v schéme pomoci, nemôže prekryť fakt, že v tomto prípade takéto ustanovenie nebolo uvedené ani v príslušných schémach, ani v rozhodnutí Komisie, a teda jeho nedodržanie nemôže založiť zneužitie pomoci v zmysle článku 88 ods. 2 prvého pododseku ES bez toho, aby nebola porušená predvídateľnosť kontroly vykonávanej Komisiou na základe uvedeného ustanovenia.

151 Spolková krajina Durínsko teda v súlade s právom tvrdí, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, zastávajúc názor, že dotácie a investičné úľavy poskytnuté spolkovou krajinou Durínsko boli predmetom zneužitia v zmysle článku 88 ods. 2 prvého pododseku ES jedine z dôvodu porušenia zákazu stanoveného pri ich udelení.

152 So zreteľom na vyššie uvedené, bez potreby skúmať ostatné námietky uvedené v tejto súvislosti spolkovou krajinou Durínsko, článok 1 napadnutého rozhodnutia musí byť zrušený z dôvodu, že Komisia sa domnievala, že štátna pomoc určená ako nezlučiteľná so spoločným trhom zahŕňa sumu vo výške 63,45 miliónov DEM ako dotácie a investičné úľavy udelené spolkovou krajinou Durínsko.

b) O dotáciách a investičných úľavách udelených spolkovou krajinou Bavorsko (LfA)

153 Z odôvodnení č. 93 až č. 95 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že v súvislosti s dotáciami