NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

MACIEJ SZPUNAR

prednesené 10. septembra 2015 ( 1 )

Vec C‑315/14

Marchon Germany GmbH

proti

Yvonne Karaszkiewiczovej[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal

Bundesgerichtshof (Nemecko)]

„Smernica 86/653/EHS — Článok 17 — Samostatní obchodní zástupcovia — Ukončenie zmluvy — Nárok obchodného zástupcu na náhradu — Pojem ‚noví zákazníci‘“

I – Úvod

1. Je možné, aby bol vlk sýty a ovca zostala celá? Túto otázku vyvoláva prejednávaná vec, v ktorej chce vnútroštátny súd vedieť, či za určitých okolností možno existujúcich zákazníkov zastúpeného na účely ustanovenia sekundárneho práva EÚ považovať za „nových zákazníkov“.

2. Podľa článku 17 ods. 2 písm. a) prvej zarážky smernice Rady 86/653/EHS z 18. decembra 1986 o koordinácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa samostatných obchodných zástupcov ( 2 ) má obchodný zástupca nárok na náhradu po ukončení svojej zmluvy, ak „priviedol zastúpenému nových zákazníkov alebo podstatne zvýšil finančný objem obchodov s existujúcimi zákazníkmi“. Vnútroštátny súd chce zistiť, či pojem „noví zákazníci“ môže za určitých okolností zahŕňať aj existujúcich zákazníkov zastúpeného, teda zákazníkov, ktorí mali predtým obchodný vzťah so zastúpeným, ale nekúpili si výrobky konkrétnych značiek z celkovej ponuky výrobkov zastúpeného.

3. Súvisí preto pojem „noví zákazníci“ v zásade s totožnosťou zákazníkov, alebo s výrobkami, ktoré si kúpia?

4. Prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) (Nemecko) v konaní, v ktorom pani Yvonne Karaszkiewicz, obchodná zástupkyňa, podala žalobu proti spoločnosti Marchon Germany GmbH, výrobcovi a veľkoobchodnému predajcovi rôznych značiek okuliarových rámov, ktorou sa domáhala vyplatenia náhrady za ukončenie zmluvy o obchodnom zastúpení, poskytuje Súdnemu dvoru po prvý raz príležitosť podať výklad pojmu „noví zákazníci“ v zmysle článku 17 smernice.

5. Navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal tak, že článok 17 smernice za určitých okolností nebráni uplatneniu vnútroštátnej právnej úpravy, podľa ktorej sa za „nových zákazníkov“ môžu považovať aj zákazníci získaní obchodným zástupcom, ktorí mali predtým obchodný vzťah so zastúpeným.

6. Preto vzhľadom na to, že z takého výkladu vyplýva, že zastúpený musí vyplatiť náhradu, zastávam názor, že článok 17 smernice znamená, že v prípade zastúpeného nie je možné, aby bol vlk sýty a ovca zostala celá.

II – Právny rámec

A – Právo Európskej únie

7. V druhom odôvodnení smernice sa uvádza: „… rozdiely v štátnych zákonoch, ktoré sa týkajú obchodného zastúpenia podstatne ovplyvňujú podmienky súťaže a výkon tejto činnosti v rámci spoločenstva a sú určujúce jednak na ochranu obchodných agentov vis‑a‑vis tým, ktorých zastupujú a aj na ochranu obchodných transakcií [v rámci Spoločenstva a poškodzujú úroveň ochrany obchodných agentov v ich vzťahoch s tými, ktorých zastupujú, ako aj bezpečnosť obchodných transakcií – neoficiálny preklad];… okrem toho tieto rozdiely sú také, že podstatne bránia uzatváraniu, výkonu a prevádzkovaniu kontraktov obchodného zastúpenia, kde zastúpení a obchodní zástupcovia sú usadení v [rôznych – neoficiálny preklad] členských štátoch“.

8. Článok 1 ods. 2 smernice stanovuje: „Na účely tejto smernice, ‚obchodný zástupca‘ znamená samostatne zárobkovo činného sprostredkovateľa, ktorý má trvalé oprávnenie dojednávať predaj alebo nákup tovaru v mene a na účet inej osoby, ktorá sa ďalej nazýva ‚zastúpený‘ alebo dojednať a uzatvoriť takéto právne úkony na účet a menom zastúpeného.“

9. Článok 3 ods. 2 smernice znie takto: „Obchodný zástupca musí najmä: a) vyvíjať príslušnú snahu pri vyjednávaní, a pokiaľ je to vhodné uzatvárať transakcie, ktoré sú mu zverené; …“

10. Podľa článku 17 smernice: „1. Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby obchodný zástupca po zániku zmluv[y] o obchodnom zastúpení dostal náhradu podľa odseku 2 alebo náhradu škody podľa odseku 3. a) Obchodný zástupca má nárok na náhradu do takej miery, do akej: — priviedol zastúpenému nových zákazníkov alebo podstatne zvýšil finančný objem obchodov s existujúcimi zákazníkmi, a pokiaľ zastúpený má aj naďalej podstatné prínosy z obchodu s týmito zákazníkmi a — náhrada je primeraná všetkým skutočnostiam, najmä provízii za obchody, ktoré obchodný zástupca stratil [ktorú obchodný zástupca stráca a ktorá vyplýva z obchodov s týmito zákazníkmi – neoficiálny preklad]. Členské štáty môžu pre tieto prípady zahrnúť uplatňovanie alebo absenciu ustanovení o obmedzení obchodu v zmysle článku 20; b) výška náhrady nesmie prekročiť čiastku rovnajúcu sa odškodneniu [náhrade – neoficiálny preklad] za jeden rok vypočítanú [vypočítanej – neoficiálny preklad] z priemernej ročnej odplaty [odmeny – neoficiálny preklad] obchodného zástupcu počas predchádzajúcich piatich rokov a pokiaľ dohoda trvala kratšie ako päť rokov, odškodnenie [náhrada – neoficiálny preklad] sa vypočíta ako priemer za toto obdobie; c) poskytnutie odškodného [tejto náhrady – neoficiálny preklad] nebráni obchodnému zástupcovi žiadať náhradu škody. 3. Obchodný zástupca má nárok na náhradu škody, ktorú utrpel v dôsledku [v dôsledku ukončenia – neoficiálny preklad] svojho vzťahu so zastúpeným. Tento nárok na náhradu škody sa bude považovať za oprávnený, ak sa ukončenie uskutočnilo za nasledovných okolností: — odobratie provízie obchodnému zástupcovi, na ktorú by pri správnom výkone dohody o obchodnom zastúpení mal nárok a pritom zastúpený získal značný prospech v súvislosti s činnosťou obchodného zástupcu, — a/alebo keď obchodný zástupca nemohol amortizovať svoje náklady a výdavky, ktoré vynaložil v súvislosti s výkonom zmluvy o obchodnom zastúpení na radu zastúpeného. 4. Nárok na náhradu podľa odseku 2 alebo náhradu škody podľa odseku 3 taktiež vzniká v prípade smrti obchodného zástupcu. 5. Obchodný zástupca stratí svoj nárok na náhradu podľa odseku 2 a náhradu škody podľa odseku 3, ak počas jedného roka od ukončenia zmluvy neoznámil zastúpenému, že sa chystá takýto nárok uplatniť. 6. Komisia predloží Rade do ôsmich rokov po oznámení tejto smernice správu o uplatňovaní tohto článku a ak to bude potrebné, predloží návrh na zmeny a doplnenia.“

11. Podľa článku 18 smernice: „Náhrada alebo náhrada škody uvedená v článku 17 sa nevyplatí v prípadoch: a) keď zastúpený ukončil zmluvu o obchodnom zastúpení z dôvodov nedodržania záväzkov obchodného zástupcu, ktoré je dôvodom na okamžité ukončenie zmluvy o obchodnom zastúpení v zmysle právnych predpisov členského štátu; b) keď obchodný zástupca ukončil zmluvu o obchodnom zastúpení, pokiaľ toto ukončenie nie je podložené okolnosťami spôsobenými zastúpeným alebo z dôvodov vysokého veku, nemohúcnosti alebo nemoci obchodného zástupcu, v dôsledku ktorých nie je možné požadovať, aby naďalej vykonával svoju činnosť; c) keď obchodný zástupca so súhlasom zastúpeného postúpi svoje práva a povinnosti zo zmluvy o obchodnom zastúpení ďalšej osobe.“

B – Nemecké právo

12. § 89b ods. 1 Obchodného zákonníka (Handelsgesetzbuch, ďalej len „HGB“) stanovuje: „Obchodný zástupca môže od zastúpeného po ukončení zmluvného vzťahu požadovať primeranú náhradu, pokiaľ 1. má zastúpený z obchodného vzťahu s novými zákazníkmi, ktorých získal obchodný zástupca, podstatné prínosy aj po ukončení zmluvného vzťahu a 2. vyplatenie náhrady je primerané s ohľadom na všetky okolnosti, najmä na stratu provízií obchodného zástupcu z obchodov s týmito zákazníkmi. Za rovnocenné so získaním nového zákazníka sa považuje, ak obchodný zástupca prehĺbi obchodný vzťah s niektorým zákazníkom do takej miery, že to z hospodárskeho hľadiska zodpovedá získaniu nového zákazníka.“

III – Skutkový stav, konanie vo veci samej a prejudiciálna otázka

13. Pani Y. Karaszkiewicz, žalobkyňa v konaní vo veci samej, pracovala od septembra 2008 do júna 2009 ako obchodná zástupkyňa pre spoločnosť Marchon Germany, výrobcu a veľkoobchodného predajcu rôznych značiek okuliarových rámov, ktorá je žalovanou v konaní vo veci samej. Predmetom sporu účastníkov konania je nárok pani Y. Karaszkiewczovej na náhradu v dôsledku ukončenia jej zmluvy.

14. Marchon Germany spolupracuje s mnohými obchodnými zástupcami, pričom každému z nich zveruje len kolekcie okuliarových rámov určitých značiek, a nie celú svoju ponuku výrobkov. Pani Y. Karaszkiewicz bola poverená predajom kolekcií okuliarových rámov značiek C.K. a F. Konkurovala preto iným oblastným zástupcom spoločnosti Marchon Germany, ktorí boli poverení predajom iných kolekcií značiek okuliarových rámov.

15. Marchon Germany poskytla pani Y. Karaszkiewiczovej zoznam zákazníkov s optikami, ktoré už kúpili od spoločnosti Marchon Germany kolekcie okuliarových rámov iných značiek.

16. Po ukončení svojej zmluvy uplatnila pani Y. Karaszkiewicz nárok na náhradu obchodného zástupcu podľa § 89b ods. 1 HGB, ktorú Marchon Germany odmietla vyplatiť. Pani Y. Karaszkiewicz okrem iného tvrdila, že optiky, ktoré v dôsledku jej úsilia po prvýkrát kúpili okuliarové rámy značiek C.K. a F., treba považovať za „nových zákazníkov“, aj keď predtým boli zákazníkmi spoločnosti Marchon Germany, ale v súvislosti s inými značkami okuliarových rámov.

17. Landgericht München I (Krajinský súd Mníchov I) konštatoval, že zákazníci získaní pani Y. Karaszkiewiczovou, ktorí predtým kúpili iné kolekcie od spoločnosti Marchon Germany, sa majú skutočne považovať za „nových zákazníkov“. Náhradu však primerane znížil o 50 % vzhľadom na zoznam zákazníkov, ktorý pani Y. Karaszkiewiczovej poskytla Marchon Germany, pretože obchodnému zástupcovi sa predaj okuliarov uľahčí, keď zákazník už pozná svojho zmluvného partnera.

18. Marchon Germany podala odvolanie na Oberlandesgericht München (Vyšší krajinský súd v Mníchove). Odvolací súd odvolanie zamietol.

19. Marchon Germany podala na Bundesgerichtshof opravný prostriedok „Revision“, v ktorom tvrdila, že nárok na náhradu obchodného zástupcu treba zamietnuť.

20. Bundesgerichtshof, ktorý sa domnieval, že výsledok vnútroštátneho konania týkajúceho sa náhrady závisí od výkladu článku 17 ods. 2 písm. a) prvej zarážky smernice, a najmä pojmu „noví zákazníci“, prerušil konanie a položil Súdnemu dvoru podľa článku 267 prvého odseku písm. b) ZFEÚ nasledujúcu otázku: „Má sa článok 17 ods. 2 písm. a) prvá zarážka smernice vykladať v tom zmysle, že bráni uplatneniu vnútroštátnej právnej úpravy, podľa ktorej sa za ‚nových zákazníkov‘ môžu považovať aj zákazníci získaní obchodným zástupcom, ktorí už síce so zastúpeným obchodujú v súvislosti s výrobkami z jeho ponuky výrobkov, ale nie v súvislosti s takými výrobkami, ktorých výhradným predajom poveril zastúpený obchodného zástupcu?“

21. Marchon Germany, nemecká a česká vláda, ako aj Európska komisia predložili písomné pripomienky. Pojednávanie sa konalo 4. júna 2015.

IV – Analýza

22. Medzi účastníkmi konania vo veci samej je sporné, či má obchodný zástupca po ukončení zmluvy nárok na náhradu od zastúpeného podľa § 89b ods. 1 HGB, ktorým sa preberá článok 17 ods. 2 smernice.

A – Prejudiciálna otázka v kontexte

1. Ciele smernice

23. Článok 17 smernice sa má vykladať s ohľadom na cieľ sledovaný smernicou a na systém, ktorý vytvára. ( 3 )

24. Je nepochybné, že cieľom tejto smernice je harmonizácia práva členských štátov, pokiaľ ide o právne vzťahy medzi stranami zmluvy o obchodnom zastúpení ( 4 ) – bez ohľadu na prípadné cezhraničné prvky ( 5 ). Z druhého odôvodnenia smernice vyplýva, že jej cieľom je okrem iného zjednotenie podmienok hospodárskej súťaže v rámci EÚ, zrušenie obmedzení výkonu profesie obchodného zástupcu a zvýšenie bezpečnosti obchodných transakcií. ( 6 ) Súdny dvor navyše mnohokrát objasnil, že cieľom smernice je najmä ochrana obchodných zástupcov v ich vzťahoch s tými, ktorých zastupujú, a na tento účel stanovuje najmä pravidlá upravujúce uzatváranie a zánik zmluvy o obchodnom zastúpení (články 13 až 20 smernice). ( 7 ) Smernica stanovuje kogentné ( 8 ) pravidlá, ktoré upravujú požiadavky minimálnej ochrany pre obchodného zástupcu. ( 9 )

25. Pravidlá týkajúce sa vyplatenia náhrady škody obchodným zástupcom pri ukončení zmluvného vzťahu so zastúpeným, zakotvené v článku 17 smernice, preto treba chápať tak, že ich cieľom je chrániť obchodných zástupcov. ( 10 )

2. Režim náhrady alebo náhrady škody zavedený článkom 17 smernice

26. Článok 17 smernice vyžaduje, aby členské štáty zaviedli mechanizmus na vyplatenie náhrady škody obchodnému zástupcovi po ukončení zmluvy. Členské štáty si môžu vybrať z dvoch možností, ktorými sú náhrada podľa kritérií uvedených v článku 17 ods. 2 smernice a náhrada škody v súlade s kritériami uvedenými v článku 17 ods. 3 smernice. ( 11 ) Nemecko sa rozhodlo zaviesť mechanizmus náhrady upravený v článku 17 ods. 2 smernice. ( 12 )

27. Taká náhrada predstavuje prínosy, ktoré zastúpenému naďalej plynú v dôsledku úsilia obchodného zástupcu. ( 13 ) Normotvorca Spoločenstva považoval tento režim náhrady za potrebný, keďže obchodný zástupca dostáva províziu, ktorá spravidla nevyjadruje hodnotu goodwillu vytvoreného pre zastúpeného, len počas trvania zmluvy. ( 14 )

28. Obchodnému zástupcovi sa má preto poskytnúť náhrada za hodnotu goodwillu vytvoreného pre zastúpeného z obchodovania so zákazníkmi. V dôsledku toho netreba vyplatiť nijakú náhradu, ak nedošlo k vytvoreniu goodwillu alebo ak existuje skupina zákazníkov, z ktorých zastúpený nemôže mať nijaký prínos. ( 15 ) Podľa článku 17 ods. 2 smernice má mať obchodný zástupca nárok na náhradu vtedy a do takej miery, do akej sú splnené viaceré ďalej uvedené podmienky. Článok 17 ods. 2 smernice teda stanovuje tak podmienky, za ktorých sa má poskytnúť náhrada, ako aj metódu použitú pri výpočte takej náhrady. ( 16 )

29. Tento mechanizmus náhrady sa riadi piatimi podmienkami uvedenými v článku 17 ods. 2 smernice.

30. Po prvé zmluva medzi obchodným zástupcom a zastúpeným spadá do pôsobnosti článku 17 smernice len vtedy, ak došlo k jej zániku.

31. Po druhé sa vyžaduje, aby obchodný zástupca priviedol zastúpenému „nových zákazníkov“ alebo „podstatne zvýšil finančný objem obchodov s existujúcimi zákazníkmi“ [článok 17 ods. 2 písm. a) prvá zarážka smernice].

32. Po tretie je nevyhnutné, aby zastúpený mal aj naďalej podstatné prínosy z obchodu s týmito zákazníkmi [článok 17 ods. 2 písm. a) prvá zarážka smernice].

33. Po štvrté suma stanovená na základe vyššie uvedených kritérií musí byť primeraná všetkým okolnostiam prípadu, najmä provízii, ktorú obchodný zástupca stráca a ktorá vyplýva z obchodov s týmito zákazníkmi [článok 17 ods. 2 písm. a) druhá zarážka smernice].

34. Po piate výška náhrady nesmie prekročiť hornú hranicu, ktorá sa rovná náhrade za jeden rok vypočítanej z priemernej ročnej odmeny obchodného zástupcu počas predchádzajúcich (najviac piatich) rokov [článok 17 ods. 2 písm. b) smernice]. ( 17 )

35. Nárok na náhradu pri ukončení zmluvy navyše nevznikne, ak sa uplatní jedna z okolností uvedených v článku 18 smernice (ukončenie zmluvy zastúpeným z dôvodov nedodržania záväzkov obchodného zástupcu, ukončenie zmluvy obchodným zástupcom, pokiaľ toto ukončenie nie je podložené okolnosťami vymenovanými v tomto článku, postúpenie práv a povinností obchodného zástupcu ďalšej osobe so súhlasom zastúpeného), ktorý ako výnimku z nároku obchodného zástupcu na náhradu treba vykladať doslovne. ( 18 )

36. Prejednávaná vec sa týka výlučne druhej podmienky opísanej vyššie a konkrétnejšie pojmu „noví zákazníci“. Netýka sa druhej alternatívy článku 17 ods. 2 písm. a) prvej zarážky smernice („podstatne zvýšil finančný objem obchodov s existujúcimi zákazníkmi“) ani metód výpočtu náhrady.

B – Pojem „noví zákazníci “

1. Tvrdenia účastníkov konania

37. Marchon Germany zdôrazňuje, že spravodlivá rovnováha záujmov medzi obchodným zástupcom a zastúpeným by bola narušená, ak bol zastúpený podľa smernice povinný vyplatiť náhradu aj vtedy, ak práca obchodného zástupcu viedla len k rozšíreniu jeho ponuky výrobkov. Ďalej uvádza, že táto vec sa týka výrobkov rovnakého druhu, ktoré sú len označené inou značkou. Podľa názoru spoločnosti Marchon Germany tak bolo vyplácanie riadnej provízie ( 19 ) postačujúce, keďže napriek zvýšenému objemu predaja výrobkov Marchon Germany nezískala nijaké pokračujúce prínosy.

38. Pani Y. Karaszkiewicz zastáva názor, že Marchon Germany podáva príliš reštriktívny výklad pojmu „noví zákazníci“. Tvrdí, že existujúcich zákazníkov možno považovať za „nových zákazníkov“, ak ich obchodný zástupca získal v súvislosti s „novými výrobkami“, čo vedie ku kvalitatívnemu rozšíreniu obchodných vzťahov medzi zastúpeným a zákazníkom.

39. Nemecká vláda podobne podporuje extenzívny výklad pojmu „noví zákazníci“ a uvádza, že všetko závisí od transakcií, ktoré sú obchodnému zástupcovi zverené. Za okolností, keď zastúpený zverí svojim obchodným zástupcom len časti svojej celkovej ponuky výrobkov, obchodný zástupca môže získať „nových zákazníkov“ aj tým, že predá nové výrobky existujúcim zákazníkom zastúpeného, keďže dochádza k vytvoreniu nových obchodných vzťahov pre zastúpeného.

40. Česká republika naopak zastáva názor, že pre situáciu, o akú ide v konaní vo veci samej, by bola relevantnejšia druhá alternatíva článku 17 ods. 2 písm. a) prvej zarážky smernice, lebo táto alternatíva zahŕňa tak kvantitatívne, ako aj kvalitatívne aspekty. Poukazuje na nemeckú ( 20 ) a francúzsku jazykovú verziu ( 21 ), ktorých pôsobnosť je podľa jej názoru širšia ako v prípade anglickej verzie ( 22 ).

41. Komisia tvrdí, že treba vziať do úvahy štruktúru predaja, ktorú si zvolil sám zastúpený: pojem „noví zákazníci“ môže zahŕňať aj tých zákazníkov získaných obchodných zástupcom, ktorí mali predtým obchodný vzťah so zastúpeným, ale teraz po prvýkrát kupujú výrobky, ktorých predaj je zverený výhradne obchodnému zástupcovi.

2. Navrhovaná odpoveď na prejudiciálnu otázku

42. Je zrejmé, že v prejednávanej veci pani Y. Karaszkiewicz nezískala „nových zákazníkov“ podľa článku 17 ods. 2 písm. a) smernice, ak sa tento pojem chápe tak, že označuje len zákazníkov, ktorí predtým vôbec neobchodovali so zastúpeným, ale vykonali transakciu so zastúpeným po prvýkrát prostredníctvom obchodného zástupcu.

43. Domnievam sa však, že pojem „noví zákazníci“ v zmysle článku 17 ods. 2 písm. a) sa nemá vykladať tak reštriktívne.

44. Ak vychádzame zo znenia článku 17 smernice, hoci toto ustanovenie odlišuje „nových zákazníkov“ od „existujúcich zákazníkov“, nikde bližšie nevymedzuje pojem „noví zákazníci“. ( 23 )

45. Podľa ustálenej judikatúry ( 24 ) z potreby jednotného uplatňovania práva Európskej únie vyplýva, že pokiaľ ustanovenia práva Európskej únie neodkazujú na právo členských štátov s cieľom určiť zmysel a rozsah pôsobnosti tohto pojmu, tento pojem vyžaduje v celej Európskej únii samostatný a jednotný výklad, ktorý zohľadňuje znenie predmetného ustanovenia a cieľ sledovaný príslušnou právnou úpravou. ( 25 )

46. Keďže Súdny dvor rozhodol, že „výklad článku 17 smernice… možno pripustiť, len pokiaľ je vylúčené, že taký výklad bude na ujmu obchodného zástupcu“ ( 26 ), znenie tohto ustanovenia by sa nemalo vykladať príliš reštriktívne.

47. Smernica vo všeobecnosti vychádza z prístupu, ktorý sa zakladá skôr na transakciách než na osobách. Podľa článku 3 ods. 2 písm. a) smernice „obchodný zástupca musí… vyvíjať príslušnú snahu pri vyjednávaní, a… uzatvárať transakcie ( 27 ), ktoré sú mu zverené“.

48. Pojem „noví zákazníci“ by sa mal chápať v tomto zmysle a nemal by byť obmedzený na konkrétnu fyzickú alebo právnickú osobu, ktorá môže byť zákazníkom. Naopak by sa mal chápať tak, že zahŕňa určité aspekty samotnej obchodnej transakcie (Geschäftsabschluss) medzi zákazníkom a zastúpeným. ( 28 )

49. Ako navyše nemecká vláda zdôraznila vo svojich písomných pripomienkach, pojem, ktorého výklad sa má podať, sa skladá z dvoch častí, a to „noví“ a „zákazníci“. Pojem „zákazník“ by sa mal chápať v kontexte konkrétneho obchodného vzťahu (Geschäftsbeziehung), a teda kupujúci sa tým, že si kúpi konkrétny výrobok, nevyhnutne nestáva zákazníkom zastúpeného vo všeobecnosti.

50. Rozsah práce obchodného zástupcu určuje zmluvná dohoda medzi obchodným zástupcom a zastúpeným. Tento konkrétny rozsah by sa mal vziať do úvahy pri rozhodovaní o tom, či sa majú zákazníci považovať za „nových zákazníkov“. Táto zmluvná dohoda, a teda aj konkrétny rozsah závisia od štruktúry predaja, ktorú si zámerne zvolil zastúpený, a preto ju tiež treba vziať do úvahy.

51. Marchon Germany sa zámerne rozhodla zveriť výhradne pani Y. Karaszkiewiczovej predaj len dvoch kolekcií výrobkov zo svojej celkovej ponuky, a to okuliarové rámy značiek C.K a F. Obmedzila teda možnosti predaja pani Y. Karaszkiewiczovej podľa kategórií, ktoré táto spoločnosť sama vytvorila. Pani Y. Karaszkiewiczovej sa zámerne zabránilo v tom, aby predávala iné konkurenčné výrobky.

52. Ak zastúpený takto odlíši celkovú ponuku svojich výrobkov podľa charakteristík značky, dá tým svojim obchodným zástupcom najavo, že s každou značkou treba obchodovať samostatne. Takým správaním zastúpený tiež vyjadruje, že osobitné úsilie pri predaji treba zamerať na presvedčenie zákazníka, aby si kúpil konkrétnu značku, ktorá je zverená obchodnému zástupcovi. Zastúpený využíva služby obchodného zástupcu na to, aby získal prospech z jeho stratégie, prístupu a schopností pri presviedčaní zákazníkov, aby si kúpili výrobky zastúpeného. Ak sa rozhodol rozdeliť obchodné kanály, tieto obchodné kanály treba posudzovať samostatne.

53. Inak povedané, zo stratégie predaja spoločnosti Marchon Germany vyplýva, že „nový zákazník“ je každý zákazník, ktorý si kúpi výrobok konkrétnej značky od spoločnosti Marchon Germany a ktorý si predtým nekúpil výrobok tejto konkrétnej značky. ( 29 )

54. Preto navrhujem použiť pri určovaní „nového zákazníka“ funkčný prístup: rozhodujúce je, či obchodný zástupca po prvý raz predal určitú kategóriu výrobkov. Pojem „noví zákazníci“ preto treba chápať v súvislosti s „novou kategóriou výrobkov“ – zákazník je nový, ak si po prvýkrát kúpi novú kategóriu výrobkov.

55. Záverečná úvaha: zdá sa mi, že problém v prejednávanej veci je v tom, že výrobky, ktoré Marchon Germany vyrába a predáva – okuliarové rámy –, sú porovnateľné. Okuliarový rám značky A možno porovnať s okuliarovým rámom značky B. Ak napríklad nejaká firma predáva autá a topánky, domnievam sa, že zákazník, ktorý predtým kupoval len autá, ale teraz kupuje topánky, by bol bez váhania označený za „nového“ zákazníka. V takej situácii sa zákazník stáva „novým“ zákazníkom z dôvodu objektívnej okolnosti, že predmetné výrobky nie sú porovnateľné. Odmeňuje sa však stratégia, prístup a schopnosť obchodného zástupcu, ktorý vytvoril goodwill pre zastúpeného, pokiaľ ide o novú kategóriu výrobkov.

56. Nevidím dôvod, prečo by sa prípad, akým je prejednávaná vec, mal posudzovať inak. Práve obchodná zástupkyňa, ktorá bola v dôsledku rozhodnutia zastúpeného poverená len predajom výrobkov dvoch značiek, napokon svojou stratégiou, prístupom a schopnosťami dokázala predať výrobky zákazníkovi, ktorý si tieto výrobky predtým nekúpil.

57. Ak teda obchodný zástupca po prvýkrát predá výrobky, ktoré patria do tejto konkrétnej kategórie, ktorú zastúpený vytvoril na rozdelenie trhu (akou sú v tomto prípade „značky“), obchodný zástupca v zmysle článku 17 ods. 2 písm. a) smernice získa pre zastúpeného „nových zákazníkov“ – bez ohľadu na to, či zastúpený mal predtým obchodný vzťah s kupujúcim takých výrobkov.

V – Návrh

58. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem takto odpovedať na prejudiciálnu otázku, ktorú položil Bundesgerichtshof (Nemecko): Článok 17 ods. 2 písm. a) prvá zarážka smernice Rady 86/653/EHS z 18. decembra 1986 o koordinácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa samostatných obchodných zástupcov sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni uplatneniu vnútroštátnej právnej úpravy, podľa ktorej sa za „nových zákazníkov“ môžu považovať aj zákazníci získaní obchodným zástupcom, ktorí mali predtým obchodný vzťah so zastúpeným v súvislosti s výrobkami z ponuky výrobkov zastúpeného, ale nie v súvislosti s takými výrobkami, ktorých výhradným predajom poveril zastúpený obchodného zástupcu.

( 1 ) Jazyk prednesu: angličtina.

( 2 ) Ú. v. ES L 382, 1986, s. 17; Mim. vyd. 06/001, s. 177.

( 3 ) Pozri rozsudky Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, bod 17) a Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, bod 13). Pozri tiež THUME, K.‑H.: Grenzüberschreitende Vertriebsverträge. In: Internationales Handelsrecht, 2009, s. 141 až 153, na s. 142.

( 4 ) Pozri rozsudky Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, bod 10), Centrosteel (C‑456/98, EU:C:2000:402, bod 13), Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, bod 18), Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, bod 14) a Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, bod 36). Pozri tiež napríklad FOCK, T.: Die europäische Handelsvertreter‑Richtlinie. Baden‑Baden: Nomos Verlagsgesellschaft, 2001, s. 25.

( 5 ) Pozri rozsudok Centrosteel (C‑456/98, EU:C:2000:402, bod 13). Pokiaľ ide o ďalšie informácie o rôznych právnych úpravách vybraných členských štátov pred nadobudnutím účinnosti smernice, pozri napríklad historický prehľad, ktorý uvádza FOCK, T.: c. d., s. 43 a nasl.

( 6 ) Pozri rozsudky Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, bod 17), Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, bod 23), Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, bod 19) a Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, bod 37).

( 7 ) Pozri rozsudky Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, bod 13), Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, body 20 a 21), Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, body 19 a 22), Chevassus‑Marche (C‑19/07, EU:C:2008:23, bod 22) a Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, bod 14). Pozri tiež MACGREGOR, L.: Case Comment Compensation for commercial agents: an end to plucking figures from the air? In: Edinburgh Law Review, 2008, s. 86 až 93, na s. 87.

( 8 ) Pozri rozsudky Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, body 21 a 22), Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, body 22 a 34) a Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, bod 40).

( 9 ) Pozri rozsudok Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, bod 52). Pozri tiež ROTT‑PIETRZYK, E.: Agent Handlowy – Regulacje Polskie i Europejskie. Warszawa: C. H. Beck, 2006, s. 68.

( 10 ) Pozri rozsudok Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, bod 24).

( 11 ) Pokiaľ ide o vysvetlenie týchto dvoch možností, pozri napríklad ROTT‑PIETRZYK, E.: Komentarz do Dyrektywy Rady nr 86/653 z 18 grudnia 1986 roku w sprawie harmonizacju praw państw członkowskich dotyczących niezależnych agentów handlowych. In: PAZDAN, M. (ed.): Problemy Prawne Handlu Zagranicznego, Tom 19/20. Katowice, 2000, s. 235 až 294, na s. 275; MCGEE, A.: Termination of a commercial agency – the agent’s rights. In: Journal of Business Law, 2011, s. 782 až 799, na s. 786; CARR, B.: Legislative Comment – The UK Commercial Agents Regulation 1993 (Council Directive 86/653/EC). In: International Business Law Journal, 1995, s. 51 až 62, na s. 59; GARDINER, C.: The EC (Commercial Agents) Directive: twenty years after its introduction, divergent approaches still emerge from Irish and UK courts. In: Journal of Business Law, 2007, s. 412 až 441, na s. 426.

( 12 ) Pozri rozsudok Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, bod 16). Pozri tiež STELLHORST, U.: Der Ausschluß des Ausgleichs gemäß § 89b Abs. 3 HGB. In: SAENGER, I., SCHULZE, R. (Hrsg.): Der Ausgleichsanspruch des Handelsvertreters. Baden‑Baden: Nomos Verlagsgesellschaft, 2000, s. 17.

( 13 ) Pozri napríklad GUSKI, R.: Der Ausgleichsanspruch des Handelsvertreters und seine Verwirkung: zur prinzipienorientierten Teleologie des Gemeinschaftsprivatrechts. In: Zeitschrift für Gemeinschaftsprivatrecht, 2009, s. 286 až 296, na s. 288. Pozri Ball, W.: Rechtsnatur und Funktion des Ausgleichsanspruchs nach § 89b HGB unter besonderer Berücksichtigung der Rechtsprechung des Bundesgerichtshofs. In SAENGER, I., SCHULZE, R. (Hrsg.): c. d., s. 17.

( 14 ) Pozri Európska komisia: správa o uplatňovaní článku 17 smernice Rady o koordinácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa samostatných obchodných zástupcov (86/653/EHS), Brusel, 23.7.1996, KOM(96) 364 v konečnom znení, s. 1.

( 15 ) Tamže.

( 16 ) Pozri rozsudky Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, body 33 až 35) a Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, bod 18).

( 17 ) Táto vyššie načrtnutá analýza týkajúca sa systému upraveného článkom 17 ods. 2 písm. a) smernice dopĺňa dve ďalšie fázy k analýze, ktorá už bola vykonaná v rozsudku Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, bod 19), keďže táto druhá uvedená analýza sa týkala len prínosov, primeranosti a horných hraníc, ktoré zodpovedajú tretej, štvrtej a piatej fáze mojej analýzy.

( 18 ) Pozri rozsudok Volvo Car Germany (C‑203/09, EU:C:2010:647, bod 42).

( 19 ) Pozri článok 7 smernice.

( 20 ) „oder die Geschäftsverbindung mit vorhandenen Kunden wesentlich erweitert hat“.

( 21 ) „ou développé sensiblement les opérations avec les clients existants“.

( 22 ) „significantly increased the volume of business with existing customers“.

( 23 ) Nevymedzuje ho ani nepriamo vyššie uvedená správa Komisie.

( 24 ) Rozsudok A (C‑184/14, EU:C:2015:479, body 31 a 32 a tam citovaná judikatúra).

( 25 ) Som si úplne vedomý toho, že systém náhrady podľa smernice bol pôvodne vypracovaný podľa vzoru ustanovení HGB [aj keď bol § 89b HGB následne po rozhodnutí Súdneho dvora zmenený a doplnený – pozri rozsudok Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195)]. Pozri napríklad GENZOW, C.: § 89 HGB Die Falschberechnung des Ausgleichsanspruchs. In: Internationales Handelsrecht, 2014, s. 133 až 136; BALKE, M., GROOT, S.: Der Handelsvertreterausgleich nach § 89b HGB im Umbruch. In: Neue Juristische Online‑Zeitschrift, 2010, s. 1551 až 1556; CHRISTOPH, M.: Muss der Handelsvertreterausgleich neu berechnet werden? In: Neue Juristische Wochenschrift, 2010, s. 647 až 651; STEINHAUER, M.: Auswirkungen der Neufassung des § 89b I HGB. In: Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht, 2009, s. 887 až 889; EMDE, R.: Das Handelsvertreterausgleichsrecht muss neu geschrieben werden – Folgen des EuGH‑Urteils vom 26.3.2009, C‑348/07. In: Deutsches Steuerrecht, 2009, 759, s. 1478 až 1486. Je zjavné, že ak sa uplatní smernica, vnútroštátny súd je viazaný príslušnou judikatúrou Súdneho dvora a nie naopak.

( 26 ) Pozri rozsudok Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, bod 21).

( 27 ) Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 28 ) Taký prístup podporujú mnohí predstavitelia právnej náuky. Pozri napríklad BUSCHE, J., in OETKER, H. (Hrsg.): Handelsgesetzbuch. 4. vyd. München: C. H. Beck, 2015, § 89b HGB, bod 12; ROTH, W.‑H., in KOLLER, I., KINDLER, P., ROTH, W.‑H., MORCK, W. (Hrsg.): HGB. 8. vyd. München: C. H. Beck, 2015, § 89b HGB, bod 5a; LÖWISCH, G., in EBENROTH, C., BOUJONG, K., JOOST, D., STROHN, L. (Hrsg.): Handelsgesetzbuch. 3. vyd. München: C. H. Beck, 2014, § 89b HGB, bod 82; HOYNINGEN‑HUENE, G., in SCHMIDT, K. (Hrsg.): Münchener Kommentar zum HGB. 3. vyd. München: C. H. Beck, 2010, § 89b HGB, bod 59.

( 29 ) Pokiaľ ide o podobný prístup, pozri napríklad HOPT, K., in BAUMBACH, A., HOPT, K. (Hrsg.): Handelsgesetzbuch. 36. vyd. München: C. H. Beck, 2014, § 89b HGB, bod 12.