ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
29

Okrem toho článok 4 ods. 4 písm. b) zákona č. 59 o delegovaní vlády s cieľom zveriť regiónom a miestnej správe úlohy a právomoci v súvislosti s reformou verejnej správy a so zjednodušením správnych postupov (legge n. 59 Delega al Governo per il conferimento di funzioni e compiti alle regioni ed enti locali, per la riforma della pubblica amministrazione e per la semplificazione amministrativa), z 15. marca 1997 (riadny dodatok č. 56 ku GURI č. 63 zo 17. marca 1997), zmeneného a doplneného legislatívnym dekrétom č. 422, ktorým sa regiónom a miestnej správe zverujú úlohy a právomoci v oblasti miestnej verejnej dopravy podľa článku 4 ods. 4 zákona č. 59 z 15. marca 1997 (Decreto legislativo n. 422 Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59), z 19. novembra 1997 (GURI č. 287 z 10. decembra 1997), uvádza: „stanoviť, že regióny a miestne orgány regulujú v rámci svojich právomocí výkon služieb bez ohľadu na to, ako sú tieto služby poskytované a v akej forme sú povolené, či už je to koncesia alebo zmluvy o poskytovaní služieb vo verejnom záujme podľa článkov 22 a 25 zákona č. 142 z 8. júna 1990, čo sú spôsoby, ktoré v prvom rade dodržiavajú články 2 a 3 nariadenia (EHS) č. 1191/69 a nariadenie (EHS) č. 1893/91, ďalej garantujú finančnú bezpečnosť a rozpočtové pokrytie, a napokon až do 1. januára 2000 zabezpečujú pomer v hodnote 0,35 medzi príjmami z dopravy a operačnými nákladmi, pričom sa odpočítajú náklady na infraštruktúru po uplatnení smernice 91/440/EHS na železničnú dopravu miestneho a regionálneho významu; definovať spôsoby, akými je možné povzbudiť odstránenie monopolov pri správe mestskej a mimomestskej dopravy a zároveň zaviesť pravidlá hospodárskej súťaže do pravidelného zabezpečovania služieb; definovať do 1. januára 2000 spôsoby, na základe ktorých regióny nahradia svoje vlastné samostatné zmluvy o regionálnych službách zmluvami o poskytovaní služieb vo verejnom záujme medzi štátom a Ferrovie dello Stato Spa.“
39

Navyše je potrebné uviesť, že existencia patentového sporu nie je relevantná v súvislosti s posúdením zlučiteľnosti spornej pomoci s vnútorným trhom. Je pravda, že ak by Secop Austria uspela v spore o patenty, bolo by možné, že ACC Compressors by už nemohla viac používať sporné patenty a v dôsledku toho by musela zastaviť výrobu dôležitého radu kompresorov s názvom „Kappa“. To však záviselo aj od otázky, či by po prípadnom neúspechu pred súdmi mohla ACC Compressors získať licenciu na používanie uvedených patentov. Navyše nebolo možné ihneď vylúčiť, že by mohla nahradiť prípadné zastavenie svojej činnosti výroby kompresorov s názvom „Kappa“ rozvojom iného radu alebo iných činností. V každom prípade je potrebné domnievať sa, že Komisii neprislúchalo predpokladať výsledok patentového sporu prebiehajúceho pred vnútroštátnymi súdmi v deň prijatia napadnutého rozhodnutia, pričom by svojím vlastným posúdením nahradila posúdenie príslušných súdov, ktorým boli tieto spory predložené.
3

Tovary uvedené v prihláške patria do tried 6, 21 a 32 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení tovarov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú pre každú z týchto tried nasledujúcemu opisu: — trieda 6: „bežné kovy a ich zliatiny; stavebný materiál z kovu; kovové pánty a drobný železiarsky tovar; iné tovary z kovov, ktoré nie sú zahrnuté v iných triedach; kovové fľaše“, — trieda 21: „domáce alebo kuchynské potreby a nádoby; nespracované alebo polospracované sklo (okrem skla používaného v stavebníctve); sklené, porcelánové a keramické tovary, ktoré nie sú zaradené do iných tried; sklené a plastové fľaše“, — trieda 32: „pivá; minerálky a sýtené vody a iné nealkoholické nápoje; ovocné nápoje a ovocné šťavy; sirupy a iné prípravky na výrobu nápojov“.
97

Na druhej strane žalobkyňa v odpovedi na kritické vyjadrenia Komisie, pokiaľ ide o skutočnosť, že podľa nej celý prieskum vykazuje značné skreslenie, pokiaľ ide o veľkosť opýtaných podnikov, v porovnaní s rozdelením veľkosti podnikov v rakúskej ekonomike, odpovedá, že opýtané podniky znázorňovali skutočné podmienky trhu a objemy zásielok na trhu doručovania listových zásielok. Zdôrazňuje, že zo štúdie RKT vyplýva, že sú to predovšetkým veľké podniky, ktoré vykonávajú odosielanie korešpondencie, pričom malé podniky majú menšie objemy zásielok. Podľa žalobkyne, ak by sa prieskum vykonal so zohľadnením rozdelenia podľa veľkosti podnikov v ekonomike, malo by to za následok väčšie skreslenie reality trhu. Žalobkyňa má na svojom zozname zákazníkov, ktorí sú podnikateľmi, 5641 zákazníkov, pričom 160 z nich odoslalo za rok listové zásielky predstavujúce [dôverné] % jej celkového objemu zásielok. S ohľadom na skutočné podmienky trhu by bolo správne pýtať sa podnikov, ktoré vytvárajú vhodný objem, a nie tých, ktoré na trhu nezohrávajú žiadnu úlohu. Celkom 57 z 160 kľúčových zákazníkov žalobkyne, ktorí sú podnikateľmi a zúčastnili sa na prieskume, predstavuje odhadovaný objem [dôverné] % objemu zásielok všetkých jej zákazníkov, ktorí sú podnikateľmi. Okrem toho žalobkyňa zahrnula do prieskumu malých podnikateľov, ktorí expedujú menej ako 100 zásielok za mesiac a ktorí dosahujú len časť vo výške [dôverné] % objemu zásielok, a to vo výške 8,4 %, pretože ich databáza údajov nezahŕňa poštových odosielateľov, ktorí sami podávajú svoje listové zásielky na pobočke pošty. Prieskum teda celkom zodpovedá podmienkam trhu. Okrem toho žalobkyňa tvrdí, že sa môže stať, že veľké podniky budú skôr náchylné prejsť na elektronické odosielanie. Podľa nej každopádne, aj keď na elektronické odosielanie prejde len malý počet jej veľkých zákazníkov, ktorí sú podnikateľmi, uvedené by mohlo spôsobiť náklady na infraštruktúru siete, ktoré potenciálne budú prenesené na zvyšných odosielateľov, čo by mohlo viesť týchto odosielateľov k tomu, že sami prejdú na elektronické doručovanie.
1

Žalobcovia, Zoofachhandel Züpke GmbH, Zoohaus Bürstadt, Helmut Ofenloch GmbH & Co. KG, Zoofachgeschäft – Vogelgroßhandel Import‑Export Heinz Marche, pani Rita Bürgel a pán Norbert Kass, sú obchodníci so zvieratami so sídlom alebo bydliskom v Nemecku, ktorí dovážajú alebo dovážali do Európskej únie najmä voľne žijúce vtáky odchytené vo voľnej prírode a určené na dekoračné účely vo voliérach, napríklad papagáje.
276

V druhom rade Komisia uviedla v napadnutom rozhodnutí, že aj keby hodnota základného majetku daného do zábezpeky dosahovala iba 194 miliónov SKK, súkromný veriteľ by bol napriek tomu uprednostnil daňové exekučné konanie (odôvodnenie 124 napadnutého rozhodnutia). V tejto súvislosti uviedla, že daňový úrad mohol v rámci takéhoto konania priamo previesť majetok dlžníka. Podľa Komisie bola v okamihu schválenia vyrovnania hodnota obežného majetku žalobkyne, t. j. 43 miliónov SKK v skladových zásobách, najmenej 37 miliónov SKK v splatných pohľadávkach a 161 miliónov SKK v hotovosti vyššia než suma navrhnutá v rámci vyrovnania. Komisia dodala, že žalobkyňa mala základný majetok v hodnote najmenej 194 miliónov SKK (odôvodnenie 125 napadnutého rozhodnutia). Napokon uviedla, že na rozdiel od konkurzu by pri daňovej exekúcii nevznikli administratívne náklady a že vzhľadom na to, že by bola začatá a vedená samotným daňovým úradom, bolo možné predpokladať, že toto konanie by mohlo prebehnúť rýchlo (odôvodnenie 126 napadnutého rozhodnutia). Vzhľadom na tieto okolnosti Komisia dospela k záveru, že daňová exekúcia by bola viedla k vyššiemu výťažku než vyrovnanie (odôvodnenie 127 napadnutého rozhodnutia).
71

V každom prípade z článku 28 zákona Čínskej ľudovej republiky o dani z príjmov právnických osôb (Corporate income tax law of the Peoples’s Republic of China) a z článku 93 jeho vykonávacích pravidiel vyplýva, že daňové zvýhodnenia poskytované podnikom patriacim do oblasti špičkových technológií, ako je žalobkyňa, čo Komisia nespochybňuje, sú poskytované len ak sú splnené určité objektívne podmienky, a to najmä, že predmetné podniky pôsobia v odvetví nových pokročilých technológií, sú majiteľmi práv duševného vlastníctva, ich výrobky alebo služby patria do odvetví špičkovej technológie osobitne podporovanej štátom, náklady na výskum a vývoj dosahujú určité percento celkových výdavkov, príjem vytvorený uvedenými výrobkami alebo službami dosahuje určité percento všetkých ich príjmov a počet ich technikov predstavuje určité percento z celkového počtu zamestnancov.
14

Maďarsko sa domnieva, že skutočnosť, že Komisia v podstate zaviedla sporné obmedzenie, je nezákonná, pretože prekročila oprávnenie, ktoré jej bolo zverené základným nariadením, a že spravila teoretickou právomoc členských štátov zvoliť si druhy stromov, ktoré môžu predstavovať mladinu s krátkodobým striedaním spĺňajúcu kritériá oblasti ekologického záujmu. Podľa Maďarska vyplýva zjavne široké znenie oprávnenia zvereného Komisii z faktu, že oblasti, pre ktoré má oprávnenie definovať kritériá, sú mimoriadne heterogénne. Z toho nevyplýva, že Komisia disponuje širokou mierou voľnej úvahy. Voľba druhov stromov spôsobilých na použitie patrí do právomoci a širokej miery voľnej úvahy členských štátov zverených im článkom 4 ods. 1 písm. k) a článkom 4 ods. 2 písm. c) základného nariadenia a odôvodnením 55 delegovaného nariadenia. Táto právomoc a táto široká miera voľnej úvahy bránia Komisii, aby svoje oprávnenie uplatnila tak, ako to urobila v prejednávanom prípade. Sporné obmedzenie by zbavilo voľnú úvahu členských štátov jej zmyslu. Komisia spochybňuje, že by prekročila svoje oprávnenia, ktoré jej boli zverené základným nariadením, tým, že prijala sporné obmedzenia.
1

Európske spoločenstvo zastúpené Komisiou Európskych spoločenstiev uzavrelo 27. apríla 2001 so spoločnosťou S. v postavení koordinátora, ako aj s poskytovateľmi A., E., I. a McCarron Poultry Ltd (ďalej len „žalovaná“) zmluvu NNE5/1999/20229 (ďalej len „zmluva)“ s názvom „Činnosti Spoločenstva v oblasti osobitného programu výskumu a technologického vývoja (RDT) a demonštračných aktivít, na tému‚ Energia, životné prostredie a trvalo udržateľný rozvoj‘ – Časť B: program ‚Energia‘“ v rámci piateho rámcového programu Spoločenstva v oblasti výskumu, technologického vývoja a demonštračných aktivít (1998 – 2002) na účely uskutočnenia projektu „Optimised Biomass CHP Plant for Monaghan Integrating Condensing Economiser Technology“ (optimalizovaná kogeneračná centrála na biomasu v Monaghane integrujúca úspornú kondenzačnú technológiu).
86

Podľa Komisie správne uplatnenie článku 48 nariadenia č. 1782/2003 vyžaduje prideliť zvláštne nároky normálnym nárokom až do výšky 5000 eur na hektár a následne prideliť zvyšok zvláštnym nárokom. Počas celého správneho konania Komisia tvrdila, že nároky na dodatočné (zvláštne) platby pri sume, ktorá je nižšia ako 5000 eur sa nemajú vo vzťahu k jednotnej platbe používať samostatným spôsobom, ale že majú byť pridelené normálnym nárokom, aby bolo možné určiť platobný nárok na hektár, pričom takýto výpočet spočíva v tom, že platby získané počas referenčného obdobia sa vydelia hektármi, ktoré prispeli k vytvoreniu uvedených platieb, a to tak, akoby tieto hektáre tiež prispeli k vytvoreniu dodatočných platieb (až do výšky 5000 eur). Naopak talianske orgány tým, že oddelili normálne nároky a zvláštne nároky (bez akéhokoľvek opätovného rozdelenia), vytvorili viac zvláštnych nárokov, a preto vypočítali menej referenčných normálnych nárokov.
47

Žaloba o náhradu škody sa musí vyhlásiť za neprípustnú, ak v skutočnosti smeruje k zrušeniu aktu, ktorý sa stal záväzným, a ak by v prípade, že by jej bolo vyhovené, mala za následok zrušenie právnych účinkov predmetného aktu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 15. januára 1987, Krohn Import‑Export/Komisia, 175/84, EU:C:1987:8, body 32 a 33; z 15. marca 1995, COBRECAF a i./Komisia, T‑514/93, EU:T:1995:49, body 58 a 59, a zo 17. októbra 2002, Astipesca/Komisia, T‑180/00, EU:T:2002:249, bod 140). Tak je to v prípade, ak sa žalobkyňa prostredníctvom návrhu na náhradu škody usiluje dosiahnuť ten istý výsledok, ktorý by jej bol zabezpečiť úspech žaloby o neplatnosť, ktorú nepodala včas (pozri v tomto zmysle uznesenie zo 4. októbra 2010, Ivanov/Komisia, C‑532/09 P, neuverejnené, EU:C:2010:577, bod 24).
6

Názvy druhej a tretej žalobkyne, t. j. spoločností Echo Delta (Holdings) PCC Ltd a Scottlee Holdings (Private) Ltd boli tiež doplnené do zoznamu osôb, na ktoré sa vzťahujú články 4 a 5 spoločnej pozície 2004/161, na základe článku 2 a prílohy spoločnej pozície 2009/68. Tieto isté názvy boli doplnené do zoznamu fyzických a právnických osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa vzťahuje článok 6 nariadenia č. 314/2004, na základe článku 1 a prílohy nariadenia č. 77/2009. Pri odôvodnení, ktoré bolo základom ich zápisu do predmetných zoznamov, je v spoločnej pozícii 2004/161 uvedená poznámka „Vlastník: John Arnold Bredenkamp“, alebo v nariadení č. 77/2009 poznámka „Vlastníkom je John Arnold Bredenkamp“. Okrem toho názov spoločnosti „Breco International“ bol doplnený do bodu 7 časti II zoznamu osôb, na ktoré sa vzťahujú články 4 a 5 spoločnej pozície 2004/161, na základe článku 2 a časti II prílohy spoločnej pozície 2009/68 a do bodu 7 časti II prílohy III nariadenia č. 314/2004 na základe článku 1 a prílohy nariadenia č. 77/2009. Odôvodnenie, ktoré bolo základom zápisu tohto názvu do uvedených zoznamov, bolo rovnaké ako to, ktoré bolo základom zápisu názvov druhej a tretej žalobkyne do tých istých zoznamov.
3

Výrobky uvedené v prihláške patria do tried 2 a 19 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a pre každú z uvedených tried zodpovedajú tomuto opisu: — trieda 2: „farby, fermeže, laky; ochranné prostriedky proti hrdzi a poškodeniu dreva; farbivá; moridlá; prírodné živice v surovom stave; kovy vo forme fólie a práškov pre maliarov, dekoratérov, tlačiarov a umelcov“, — trieda 19: „nekovové stavebné materiály; pevné nekovové rúrky pre stavebníctvo; asfalt, smola a bitúmen; nekovové prenosné konštrukcie; nekovové pomníky“.
32

V druhom rade, pokiaľ ide o zachovávanie „množstiev organickej pôdnej hmoty pomocou vhodných postupov“ a normy navrhnuté v tomto ohľade, konkrétne normy nazvané „Obhospodarovanie ornej pôdy so strniskom“ a „Prípadné štandardy [normy – neoficiálny preklad] pre striedanie plodín“, Lotyšská republika uvádza, že dospela k záveru, že striedanie plodín nebolo potrebné zaviesť ako osobitnú požiadavku. Pestovatelia totiž prirodzene využívajú striedanie plodín ako spôsob obhospodarovania pôd, takže požiadavka diverzifikácie plodín už bola splnená na 99,2 % ornej pôdy, pričom dotknutá norma by sa uplatňovala len pri nepodstatnej časti rozlohy takejto pôdy. Okrem toho by boli administratívne náklady, a to najmä tie, ktoré by vyvolala potreba fyzických kontrol, pri prebratí tejto normy pomerne vysoké a neprimerané vo vzťahu k získaným výhodám. Napokon, dobrovoľný charakter jej prebratia potvrdzuje použitie formulácie „prípadné“.
—

trieda 12: „Turistické motorové vozidlá, zaradené do triedy 12; kolesá pre motocykle, zaradené do triedy 12; motocykle, zaradené do triedy 12, mopedy, zaradené do triedy 12; traktory, zaradené do triedy 12; obytné prívesy a automobilové obývacie prívesy, zaradené do triedy 12; letecké dopravné prostriedky, zaradené do triedy 12; kozmické dopravné prostriedky, zaradené do triedy 12; dopravné prostriedky na pohyb po koľajniciach, zaradené do triedy 12; pásové vozidlá, zaradené do triedy 12; vodné dopravné prostriedky, zaradené do triedy 12; obojživelné vozidlá, zaradené do triedy 12; invalidné vozíky; skútre pre invalidov; golfové vozíky; detské kočíky; súčiastky pre motorové vozidlá, zaradené do triedy 12, a to komponenty karosérie; jednotky; motory; komponenty podvozkov, najmä súčiastky brzdovej sústavy; pružiny; parné prístroje; riadenie; závesy kolies; kolesá; pneumatiky; ozubené kolesá a ozubené prevody do pozemných vozidiel; ráfiky; závesy nápravy vozidiel; komponenty prevodovky, a to remene; prevodové skrine; prevodové hriadele; príslušenstvo motorových vozidiel, zaradené do triedy 12, a to ťažné háky; strešné nosiče pre automobily, prvky na prepravu batožín vo vozidlách, sedadlá pre deti, poťahy; snehové reťaze“,
45

So spresnením, že EUIPO sa „môže“ v podobných prípadoch rozhodnúť, že nezoberie takéto dôkazy do úvahy, uvedené ustanovenie v skutočnosti priznáva EUIPO pri rozhodovaní o tom, či je, alebo nie je potrebné zobrať tieto dôkazy do úvahy, širokú mieru voľnej úvahy, pričom svoje rozhodnutie v súvislosti s touto otázkou musí odôvodniť (rozsudky z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, bod 43, a z 18. júla 2013, New Yorker SHK Jeans/ÚHVT, C‑621/11 P, EU:C:2013:484, bod 23).
49

V tejto súvislosti po prvé žalobkyňa usudzuje, že poskytovatelia konsolidovaných údajov v reálnom čase nie sú schopní poskytovať efektívne služby spočívajúce v zmene poskytovateľov zákazníkom TR, lebo z dôvodu ich vylúčenia zo znenia ERL a TPDL nemôžu ponúkať plne integrované konkurenčné služby. Po druhé pravdepodobnosť, že vývojoví pracovníci tretích strán vypracujú porovnávacie tabuľky, je teoretická a príliš nízka. Po tretie všetky náklady a výdavky súvisiace so zmenou poskytovateľa znášajú zákazníci TR, hoci je zjavne nepravdepodobné, že by zmenili poskytovateľa z dôvodu výdavkov a komplexnosti, ktoré takáto zmena predstavuje, a to kvôli prácam spočívajúcim v prepracovaní ich systémov a dodatočným vyjednávaniam s tretími osobami, ktoré s tým súvisí, povahe trhu s poskytovaním konsolidovaných údajov v reálnom čase a výdavkom a zložitosti v súvislosti s používaním porovnávacej tabuľky tretej osoby. Po štvrté zákazníci TR nemôžu pracovať s konverzným nástrojom vyvinutým treťou osobou skôr než konkurenčným poskytovateľom, pretože tieto nástroje si vyžadujú vysoký stupeň rýchlosti a spoľahlivosti. Využitie schopností tretej osoby v skutočnosti predstavuje riziko pre integritu a správnosť porovnávania kódov. Okrem toho prípadná spolupráca s vývojovým pracovníkom tretích strán na koncepcii porovnávacej tabuľky je neefektívna z dôvodu nemožnosti výmeny informácií požadovaných v súvislosti s kódmi RIC. Po piate dôvod, pre ktorý poskytovatelia konsolidovaných údajov v reálnom čase nemôžu ponúkať rovnaké služby, tiež súvisí so skutočnosťou, že „reťazové kódy RIC“ (prostriedok prístupu ku skupine nástrojov použitím jediného údaju) sú vyňaté z licencií, ktoré ponúka TR, zatiaľ čo banky a finančné inštitúcie potrebujú prístup k reťazovým kódom RIC, lebo ide o jeden z hlavných prostriedkov prístupu k údajom. Vzhľadom na skutočnosť, že v súlade so záväzkami len najzákladnejšie údaje sú dostupné, iný poskytovateľ nemôže znovu vytvoriť tieto reťazce alebo aktualizovať porovnanie s týmito reťazcami bez možnosti prístupu k podporným údajom. Napokon žalobkyňa uvádza, že pokiaľ vie, ani jeden zákazník TR sa neobrátil na konkurenčného poskytovateľa konsolidovaných údajov v reálnom čase. Za predpokladu, že by veľké množstvo spoločností chcelo získať a prevádzkovať licencie, existujú na trhu dôkazy preukazujúce túto skutočnosť. Podľa žalobkyne nejde o taký prípad, takže opäť opakuje, ako to už bolo uvedené v rámci správneho konania, že takéto prechody na iného poskytovateľa sú veľmi nepravdepodobné.
37

Rada, ktorú podporuje Komisia a EBB, tvrdí, že v prejednávanej veci sa uplatnenie článku 2 ods. 5 základného nariadenia opiera o skutočnosť, že k predaju hlavných surovín na argentínskom trhu nedošlo pri bežnom obchodovaní. Systém RVD údajne spôsobil skreslenie výrobných nákladov argentínskych výrobcov bionafty, čo sa preukázalo vážnym rozdielom medzi domácou cenou a medzinárodnou cenou, v dôsledku čoho sa museli tieto ceny upraviť. Účtovné záznamy skúmaných argentínskych vyvážajúcich výrobcov by neboli nezohľadnené ako základ výpočtu normálnej hodnoty, ak by neboli výrobné náklady výrobku, ktorý je predmetom prešetrovania, primerane vyjadrené v týchto záznamoch. Skutočnosť, že ceny sú regulované, by predstavovala len jeden z dôvodov, ktorým bolo možné na účely prešetrovania odôvodniť, že náklady nie sú primerane vyjadrené v týchto záznamoch. Údaje použité inštitúciami, t. j. referenčné ceny sóje počas obdobia prešetrovania a odrážajúce úroveň medzinárodných cien, predstavujú hodnoverný zdroj.
43

V prvom rade sa tak Rada musí uistiť, že dokument, ktorého zverejnenie sa požaduje, skutočne obsahuje právne stanovisko. V druhom rade musí preskúmať, či by sa zverejnením častí predmetného dokumentu identifikovaných ako také, ktoré obsahujú právne stanoviská, porušila ochrana, ktorú majú požívať, a to v tom zmysle, že by to spôsobilo ujmu záujmu inštitúcie žiadať o právne stanoviská a dostávať otvorené, objektívne a úplné stanoviská. Nebezpečenstvo narušenia tohto záujmu musí byť na to, aby sa naň dalo odvolávať, primerane predvídateľné, a nie čisto hypotetické. Napokon v treťom rade ak sa inštitúcia domnieva, že zverejnenie dokumentu by narušilo ochranu právnych stanovísk, ako bola práve definovaná, je povinná overiť, či neexistuje prevažujúci verejný záujem odôvodňujúci toto zverejnenie bez ohľadu na dosah, ktorý by to malo na jej spôsobilosť žiadať o právne stanoviská a dostávať otvorené, objektívne a úplné stanoviská (pozri v tomto zmysle rozsudky z 1. júla 2008, Švédsko a Turco/Rada, C‑39/05 P a C‑52/05 P, EU:C:2008:374, body 38 až 44; a z 3. júla 2014, Rada/in ’t Veld, C‑350/12 P, EU:C:2014:2039, bod 96).
59

V prvom rade sa tak inštitúcia musí uistiť, že dokument, ktorého zverejnenie sa požaduje, skutočne obsahuje právne stanovisko. V druhom rade musí preskúmať, či by sa zverejnením častí predmetného dokumentu identifikovaných ako také, ktoré obsahujú právne stanoviská, porušila ochrana, ktorú majú požívať, a to v tom zmysle, že by to spôsobilo ujmu záujmu inštitúcie žiadať o právne stanoviská a dostávať otvorené, objektívne a úplné stanoviská. Nebezpečenstvo narušenia tohto záujmu musí byť na to, aby sa naň dalo odvolávať, primerane predvídateľné, a nie čisto hypotetické. Napokon v treťom rade ak sa inštitúcia domnieva, že zverejnenie dokumentu by narušilo ochranu právnych stanovísk, ako bola práve definovaná, je povinná overiť, či neexistuje prevažujúci verejný záujem odôvodňujúci toto zverejnenie bez ohľadu na dosah, ktorý by to malo na jej spôsobilosť žiadať o právne stanoviská a dostávať otvorené, objektívne a úplné stanoviská (pozri v tomto zmysle rozsudky z 1. júla 2008, Švédsko a Turco/Rada, C‑39/05 P a C‑52/05 P, EU:C:2008:374, body 38 až 44, a z 3. júla 2014, Rada/in ’t Veld, C‑350/12 P, EU:C:2014:2039, bod 96).
29

V rámci prvého žalobného dôvodu žalobkyňa uvádza, že napadnuté rozhodnutie nespresňuje dôvody, pre ktoré musí byť kvalifikovaná ako veľký podnik. Jediný odkaz na veľkosť žalobkyne sa nachádza v dokumente nazvanom „SME calculation report“ pripojenom k listu ECHA z 19. novembra 2013. Z tohto dokumentu vyplýva, že na účely stanovenia veľkosti žalobkyne vzala ECHA do úvahy nielen jej obrat, ale tiež obrat spoločností Marchi Industriale SpA, Esseco Group Srl (pomerne k podielu spoločnosti Marchi Industriale na základnom imaní spoločnosti Essemar SpA) a Marfin Srl. Tento výpočet, ako vyplýva z argumentov uplatňovaných žalobkyňou, nemá žiadne opodstatnenie. Žalobkyňa zdôrazňuje najmä to, že ECHA nevzala do úvahy spresnenia uvedené v e‑maile z 26. februára 2013. Dôvody, prečo nie je možné vziať do úvahy údaje podniku Esseco Group, uviedla žalobkyňa rovnako aj v liste zo 16. decembra 2013. List ECHA z 28. mája 2014 iba pripomína parametre a kritériá umožňujúce kvalifikovať určitý podnik ako MSP. Žalobkyňa nevie pochopiť, aké úvahy viedli ECHA k prijatiu napadnutého rozhodnutia. O to menej umožňujú odôvodnenie ECHA pochopiť dokumenty pripojené k napadnutému rozhodnutiu.
40

Podľa žalobkýň mala Komisia namiesto analyzovania, či by súkromný prevádzkovateľ za podobných okolností poskytol rovnaké financovanie, preskúmať správanie súkromného prevádzkovateľa, ktorý čelí rovnakým rizikám ako Dánske kráľovstvo. V skutočnosti by podľa nich nebol súkromný veriteľ v rovnakej situácii ako súkromný investor pôsobiaci v normálnych podmienkach trhového hospodárstva (ďalej len „súkromný investor“) v tom zmysle, že je možné, že súkromný veriteľ by musel uzatvoriť stratovú transakciu, ak by to bol spôsob, ako sa vyhnúť ešte výraznejším stratám.