ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (odvolacia komora)

z 3. júla 2012

Luigi Marcuccio

proti

Európskej komisii

„Odvolanie — Verejná služba — Úradníci — Sociálne zabezpečenie — Náhrada liečebných nákladov — Akt spôsobujúci ujmu — Implicitné zamietnutie“

Predmet:

Odvolanie podané proti uzneseniu Súdu pre verejnú službu Európskej únie (prvá komora) zo 6. októbra 2010, Marcuccio/Komisia (F‑2/10), smerujúce k zrušeniu tohto uznesenia

Rozhodnutie:

Uznesenie Súdu pre verejnú službu Európskej únie (prvá komora) zo 6. októbra 2010, Marcuccio/Komisia (F-2/10) sa zrušuje. Vec sa vracia Súdu pre verejnú službu na ďalšie konanie. O trovách konania sa rozhodne neskôr.

Abstrakt

Úradníci – Žaloba – Akt spôsobujúci ujmu – Pojem – Neexistencia konečnej odpovede na žiadosť – Implicitné rozhodnutie o zamietnutí žiadosti

(Služobný poriadok úradníkov, článok 90)

List, ktorým sa dotknutej osobe oznámilo, že prebieha preskúmanie jej žiadosti, nemá za následok vyhovenie dotknutej žiadosti, a to ani v prípade, že sa v uvedenom liste uvádza, že sa žiadosti pravdepodobne vyhovie. Za takéhoto predpokladu sa neposkytnutie konečnej odpovede na žiadosť v lehote stanovenej v článku 90 ods. 1 služobného poriadku považuje za implicitné rozhodnutie o zamietnutí žiadosti, proti ktorému možno podať sťažnosť v zmysle ods. 2 tohto článku. Riešenie spočívajúce v predpoklade, že existencia tohto listu vylučuje takéto rozhodnutie, by malo za následok, že by dotknutá osoba bola zbavená akejkoľvek možnosti podať opravný prostriedok v prípade, že by administratíva opomenula vyjadriť sa k predmetnej žiadosti. Takýto výsledok by bol v rozpore nielen so znením, ale aj s účelom článku 90 služobného poriadku.

(pozri body 21 a 22)
Prípadná okolnosť, že dcérsku spoločnosť materskej spoločnosti už nemožno sankcionovať za porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, či už je to z dôvodu zániku tejto dcérskej spoločnosti alebo z dôvodu uplynutia premlčacej doby vo vzťahu k tejto dcérskej spoločnosti, preto nemá vplyv na otázku, či možno sankcionovať materskú spoločnosť, ktorá je sama považovaná za porušovateľa z dôvodu hospodárskej jednoty so svojou dcérskou spoločnosťou. Je síce pravda, že zodpovednosť materskej spoločnosti by neexistovala, ak by sa preukázalo, že nedošlo k porušeniu, ale táto zodpovednosť nemôže zaniknúť z dôvodu, že došlo k premlčaniu sankcie vo vzťahu k dcérskej spoločnosti. Premlčanie upravené v článku 25 nariadenia č. 1/2003 totiž nemá za následok zánik existencie porušenia, ale len neuplatnenie sankcií v prípade subjektov, vo vzťahu ku ktorým došlo k premlčaniu.

(pozri bod 194)
V tejto súvislosti treba poznamenať, že hoci členský štát z dôvodov, ktoré pozná len on, a bez akéhokoľvek nátlaku zo strany Komisie rozhodol, že zruší opatrenie kvalifikované rozhodnutím Komisie ako existujúca štátna pomoc niekoľko mesiacov pred prijatím tohto rozhodnutia, nič to nemení na tom, že členský štát bol právne viazaný vykonať napadnuté rozhodnutie. Skutočnosť, že pri výkone napadnutého rozhodnutia by mohlo dôjsť k prekrytiu záujmov Komisie a členského štátu, nebráni členskému štátu podať žalobu o neplatnosť proti tomuto rozhodnutiu. Takýto prístup, ktorý smeruje k penalizácii členských štátov v závislosti od toho, či mohli nájsť vlastný záujem na dosiahnutí súladu s rozhodnutím Komisie, totiž vykazuje výrazne subjektívne črty. Preskúmanie otázky, či daný akt môže byť predmetom žaloby o neplatnosť v rozsahu, v akom spôsobuje alebo má spôsobiť záväzné právne účinky, čím zasiahne záujmy žalobcu, pritom musí spočívať v objektívnom posúdení podstaty tohto aktu.

Poskytnutie záruky s podmienkami, ktoré nezodpovedajú podmienkam trhu, o akú ide v prípade neobmedzenej záruky poskytnutej bez protihodnoty, vo všeobecnosti môže priniesť výhodu pre subjekt, ktorý ju získava, v tom zmysle, že spôsobí zlepšenie finančného postavenia príjemcu znížením nákladov, ktoré obvykle zaťažujú jeho rozpočet. V tejto súvislosti je pojem pomoc všeobecnejší než pojem subvencia vzhľadom na to, že nezahŕňa len pozitívne plnenia, akými sú samotné subvencie, ale aj zásahy štátu, ktoré rôznymi formami znižujú náklady obvykle zaťažujúce rozpočet podniku, a hoci nie sú subvenciami v úzkom zmysle slova, majú rovnakú povahu a rovnaké účinky. Na účely posúdenia, či určité štátne opatrenie predstavuje štátnu pomoc, je potrebné určiť, či prijímajúci podnik získal ekonomickú výhodu, ktorú by za normálnych trhových podmienok nezískal.

Neobmedzená štátna záruka predovšetkým umožňuje prijímateľovi získať výhodnejšie úverové podmienky, než by dosiahol len na základe vlastných výsledkov, a tým umožňuje znížiť záťaž na jeho rozpočet. Na účely stanovenia, že verejná inštitúcia získala výhodnejšie úverové podmienky a v dôsledku toho finančnú výhodu, sa Komisia môže odvolávať na stanoviská ratingových agentúr, a osobitne tých najvýznamnejších z nich. Keďže sa totiž preukázalo, že trh berie do úvahy ratingové hodnotenia významných ratingových agentúr pri posudzovaní úveru, ktorý sa má poskytnúť danému podniku, rating udelený týmito agentúrami, ktorý je lepší, než by bol udelený pri neexistencii záruky, môže priniesť podniku konkurenčnú výhodu, ktorú by za normálnych trhových podmienok nebol získal.

(pozri body 106 – 109)
Článok 52 ods. 2a druhý pododsek nariadenia č. 1580/2007, ktorým sa ustanovujú vykonávacie pravidlá pre nariadenia č. 2200/96, č. 2201/96 a č. 1182/2007 v sektore ovocia a zeleniny, článok 50 ods. 3 a článok 60 ods. 7 vykonávacieho nariadenia č. 543/2011, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia č. 1234/2007, pokiaľ ide o sektory ovocia a zeleniny a spracovaného ovocia a zeleniny, sa rušia v rozsahu, v akom stanovujú, že hodnota „činností, ktoré nepredstavujú samotné spracovateľské činnosti“, je zarátaná do hodnoty predanej výroby ovocia a zeleniny určených na spracovanie, ako aj v rozsahu, v akom upravujú nárok na financovanie investícií a akcií spojených so spracovaním ovocia a zeleniny Úniou.

Článok 52 ods. 2a nariadenia č. 1580/2007 a článok 50 ods. 3 vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 teda priznávajú podporu v sektore spracovaného ovocia a zeleniny práve v prospech organizácií výrobcov, ktorí si sami spracovávajú produkty alebo ich dávajú spracovať na svoj účet. Tieto ustanovenia porušujú nariadenie č. 1234/2007 o vytvorení spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov a o osobitných ustanoveniach pre určité poľnohospodárske výrobky, keďže uvedené nariadenie neupravuje poskytnutie takejto podpory, a následne vedú k diskriminácii medzi spracovateľmi Únie, ktorí si navzájom konkurujú. Tieto následky vznikajú v rozsahu, v akom paušál citovaný v týchto ustanoveniach zahŕňa aj náklady na niektoré činnosti vykonávané spracovateľmi v rámci spracovania ovocia a zeleniny, ktoré im dodali združenia výrobcov, keďže podpora zahŕňajúca určité náklady na tieto činnosti je priznaná jedine v prípade, ak spracovanie vykonáva organizácia výrobcov alebo ak sa spracovanie vykoná prostredníctvom outsourcingu na vlastnú zodpovednosť výrobcov, tak ako to definuje článok 29 nariadenia č. 1580/2007 a článok 27 vykonávacieho nariadenia č. 543/2011.

To isté platí pre článok 60 ods. 7 vykonávacieho nariadenia č. 543/2011. Po prvé toto ustanovenie upravuje nárok na financovanie Úniou pre všetky akcie alebo investície, ktoré prijali organizácie výrobcov a ktoré sú spojené so spracovaním, bez obmedzenia rozsahu nároku na „činnosti, ktoré nepredstavujú samotné spracovateľské činnosti“. Po druhé skutočnosť, že predmetný nárok závisí od realizácie cieľov článku 103c alebo článku 122 prvého odseku písm. c) nariadenia č. 1234/2007, nerobí predmetné ustanovenie zlučiteľným s týmto nariadením. Skutočnosť, že organizácia výrobcov sleduje uvedené ciele, tak nemá za následok umožnenie financovania činností spojených so spracovaním ovocia a zeleniny.

(pozri body 76 – 78, 81)
V oblasti zadávania verejných zákaziek na práce sa existencia diela v zmysle článku 1 písm. c) smernice 93/37 o koordinácii postupov verejného obstarávania prác určuje na základe ekonomickej a technickej funkcie výsledku prác, ktoré sú predmetom dotknutých verejných zmlúv. Okrem toho, aby výsledok rôznych prác bolo možné považovať za dielo v zmysle tohto ustanovenia, postačuje, že tieto práce plnia buď rovnakú ekonomickú, alebo rovnakú technickú funkciu. Zistenie ekonomickej zhody a technickej zhody je teda alternatívne, nie kumulatívne. Zhodný okamih vyhlásenia verejných obstarávaní, podobnosť oznámení o vyhlásení verejných obstarávaní, jednota geografického rámca, v ktorom sú verejné obstarávania vyhlásené, a existencia jediného verejného obstarávateľa predstavujú dodatočné indície svedčiace v prospech záveru, že zmluvy na rôzne práce zodpovedajú v skutočnosti jedinému dielu.

Preto projekt, ktorý sa týka výstavby vodovodnej siete napojenej na ten istý centrálny vodojem, takže rozličné časti projektu majú ako celok plniť rovnakú ekonomickú a technickú funkciu, a to distribuovať pitnú vodu do tej istej obytnej zóny z toho istého zdroja, predstavuje také jediné dielo. Taktiež pokiaľ ide o práce spočívajúce v preprave verejnoprospešného tovaru do konkrétnej geografickej oblasti, okolnosť, že distribučná sieť je určená na zásobovanie viacerých obcí vodou, nebráni záveru, že ako celok plní rovnakú ekonomickú a technickú funkciu. Napokon také skutočnosti, ako zjavná časová blízkosť týchto dvoch zmlúv, ich vzťahovanie sa na ten istý región a ich zadanie tým istým verejným obstarávateľom, hoci nie sú rozhodujúce z hľadiska existencie jediného diela, predstavujú dodatočné indície, ktoré odôvodňujú uznanie existencie jediného diela.

(pozri body 67 – 69, 74, 76, 77, 80, 81)
Z formulácie použitej normotvorcom Únie v článku 20 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2010/413 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu a o zrušení spoločnej pozície 2007/140, v článku 7 ods. 2 nariadenia č. 423/2007 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu, v článku 16 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 961/2010 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu, ktorým sa zrušuje nariadenie č. 423/2007, a v článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 267/2012 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu, ktorým sa zrušuje nariadenie č. 961/2010, vyplýva, že predpokladom prijatia reštriktívnych opatrení voči osobe alebo subjektu z dôvodu, že sa údajne podieľali na šírení jadrových zbraní, je to, že sa táto osoba alebo subjekt predtým skutočne správali spôsobom zodpovedajúcim tomuto kritériu. Naproti tomu samotné riziko, že dotknutá osoba alebo subjekt sa v budúcnosti môže podieľať na šírení jadrových zbraní, nie je dostačujúce. Okrem iného prijatie a zachovanie reštriktívnych opatrení nemožno úspešne opierať o domnienku, ktorá nie je stanovená v platnej právnej úprave a ktorá nezodpovedá cieľu tejto úpravy. Aj keď sa v tejto súvislosti Rada domnieva, že platná právna úprava jej v boji proti šíreniu jadrových zbraní neumožňuje zakročiť dostatočným spôsobom, je jej dovolené, aby ako normotvorca, s výhradou preskúmania zákonnosti vykonávaného súdom Únie, formulovala domnienky, za ktorých môžu byť prijaté reštriktívne opatrenia.

Naproti tomu úmysel zabezpečiť preventívny účinok reštriktívnych opatrení čo najdôslednejšie nemôže viesť k výkladu platnej právnej úpravy v rozpore s jej jasným znením. Preto aj keď sa zdá opodstatnené domnievať sa, že zapojenie subjektu do prípadov týkajúcich sa prepravy vojenského nákladu v rozpore so zákazom stanoveným rezolúciou Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov zvyšuje riziko, že bude takisto zapojený do prípadov prepravy nákladu súvisiaceho so šírením jadrových zbraní, táto skutočnosť v súčasnom štádiu vývoja platnej právnej úpravy neodôvodňuje prijatie a zachovanie reštriktívnych opatrení voči nemu.

(pozri body 48, 57, 59, 62, 64 – 66)
V oblasti hospodárskej súťaže Komisia v oznámení o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov definovala podmienky, za ktorých môžu byť podniky, ktoré s ňou v priebehu jej vyšetrovania kartelu spolupracujú, oslobodené od pokuty alebo môžu dosiahnuť zníženie sumy pokuty, ktorú by museli zaplatiť.

Zo samotnej logiky uvedeného oznámenia vyplýva, že želaným účinkom je vytvoriť vnútri kartelov atmosféru neistoty, ktorá má povzbudzovať ich nahlasovanie Komisii. Táto neistota vyplýva práve zo skutočnosti, že členovia kartelu vedia, že len jednému z nich bude poskytnuté oslobodenie od pokuty, ak nahlási ostatných účastníkov porušenia, čím ich vystaví riziku, že im budú uložené pokuty. V rámci tohto systému a podľa rovnakej logiky možno priznať podnikom, ktoré najrýchlejšie poskytnú svoju spoluprácu, väčšie zníženie pokút oproti pokutám, ktoré by im boli inak uložené, než aké bude priznané podnikom, ktoré poskytnú svoju spoluprácu neskôr. Chronologické poradie a rýchlosť spolupráce poskytnutej členmi kartelu sú teda základnými prvkami systému zavedeného oznámením o spolupráci.

V tejto súvislosti, hoci je Komisia povinná odôvodniť príčiny, pre ktoré sa domnieva, že dôkazy predložené podnikom v rámci oznámenia o spolupráci predstavujú prínos odôvodňujúci alebo neodôvodňujúci zníženie uloženej pokuty, podnikom, ktoré chcú v tejto súvislosti spochybniť rozhodnutie Komisie, naopak prislúcha preukázať, že Komisia by bez takýchto informácií dobrovoľne poskytnutých týmito podnikmi nebola schopná preukázať podstatu porušenia, a teda prijať rozhodnutie ukladajúce pokuty. Vzhľadom na dôvod existencie zníženia Komisia nemôže nezohľadniť užitočnosť poskytnutej informácie, ktorá nevyhnutne závisí od dôkazov, ktoré už mala k dispozícii.

Pokiaľ podnik v rámci spolupráce iba potvrdí, a to menej presným a výslovným spôsobom, určité informácie, ktoré už v rámci spolupráce poskytol iný podnik, nemožno mieru spolupráce tohto podniku, hoci je nesporné, že do istej miery pre Komisiu bola užitočná, považovať za porovnateľnú so spoluprácou podniku, ktorý uvedené informácie poskytol ako prvý. Vyhlásenie, ktoré sa obmedzuje na to, že v určitom rozsahu potvrdí vyhlásenie, ktoré už Komisia mala k dispozícii, totiž neuľahčuje úlohu Komisie výrazným spôsobom. Preto nemôže postačovať na odôvodnenie zníženia sumy pokuty na základe spolupráce. Okrem toho spolupráca podniku v rámci vyšetrovania vôbec nevytvára nárok na zníženie pokuty, ak táto spolupráca neprekročila rámec povinností, ktoré mu vyplývajú z článku 18 nariadenia č. 1/2003.

Napokon, aj keby sa malo usudzovať, že Komisia disponovala voľnou úvahou v rámci skúmania značnej pridanej hodnoty informácií, ktoré jej boli poskytnuté, stále platí, že Všeobecný súd sa nemôže oprieť o uvedenú voľnú úvahu a vzdať sa dôkladného preskúmania posúdenia Komisie v tejto súvislosti tak z hľadiska právneho stavu, ako aj skutkových okolností.

(pozri body 142, 147 – 153)
V oblasti hospodárskej súťaže prijatie usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1/2003 Komisiou vzhľadom na to, že Komisia neprekročila právny rámec stanovený článkom 23 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1/2003, prispelo k presnejšiemu vymedzeniu uplatnenia výkonu jej diskrečnej právomoci, ktorá už vyplýva z tohto ustanovenia a neporušuje zásadu zákonnosti trestov, ale prispieva k jej rešpektovaniu.

V oblasti hospodárskej súťaže, ako to vyplýva z usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1/2003, metóda používaná Komisiou na stanovenie pokút zahŕňa dve fázy. Komisia najskôr určí základnú sumu pre každý podnik alebo združenie podnikov. Táto základná suma umožňuje odzrkadliť závažnosť dotknutého porušenia, a to pri zohľadnení jeho vlastných prvkov v súlade s bodom 22 uvedených usmernení, akými sú povaha porušenia, kumulovaný podiel všetkých zúčastnených strán na trhu, geografický rozsah porušenia, uskutočnenie alebo neuskutočnenie porušenia. Komisia potom môže túto základnú sumu upraviť smerom nahor alebo nadol, a to vzhľadom na priťažujúce alebo poľahčujúce okolnosti, ktoré charakterizujú účasť každého z dotknutých podnikov, ktoré sa zúčastnili na porušení.

Pokiaľ ide konkrétne o prvú fázu metódy stanovenia pokút, základná suma pokuty sa nepochybne stanovuje podľa koeficientu „závažnosti porušenia“, ktorý odráža stupeň samotného porušenia. V tejto prvej fáze sa však tiež prihliadne na objektívne prvky súvisiace so špecifickou a individuálnou situáciou každého podniku, ktorý sa zúčastnil na tomto porušení. Koeficient „závažnosti porušenia“ sa totiž uplatní spoločne s dvoma objektívnymi individuálnymi kritériami, a to jednak s hodnotou predaja výrobkov alebo služieb dosiahnutého každým z nich v príslušnej geografickej oblasti v rámci Európskeho hospodárskeho priestoru v rozsahu, v akom sa priamo alebo nepriamo týka porušenia, a jednak s dĺžkou trvania ich účasti na dotknutom porušení ako celku.

Obmedzenú účasť podniku na konštatovanom porušení, t. j. pokiaľ ide o jedinú z troch podskupín výrobkov, teda časť podskupiny, teda Komisia zohľadnila pri stanovení základnej sumy pokuty. Uvedená základná suma bola totiž stanovená pre každý podnik na základe hodnoty predajov v členskom štáte a pre dotknutú podskupinu výrobkov.

Naproti tomu Komisia mohla dôvodne stanoviť základnú sumu pokuty predovšetkým na základe závažnosti porušenia ako celku. Nemožno sa teda domnievať, že Komisia mala povinnosť zohľadniť konkrétnu intenzitu kartelových dohôd, a to ani za predpokladu, že by sa preukázala, v prípade jednej z dotknutých podskupín výrobkov.

(pozri body 147, 148, 154, 171)
Vec T‑320/10

(uverejnenie výňatkov)

Fürstlich Castell’sches Domänenamt Albrecht Fürst zu Castell‑Castell

proti

Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)

„Ochranná známka Spoločenstva — Konanie o vyhlásenie neplatnosti — Slovná ochranná známka Spoločenstva CASTEL — Absolútny dôvod zamietnutia — Opisný charakter — Článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia (ES) č. 207/2009 — Prípustnosť — Absolútny dôvod zamietnutia neuvedený v konaní pred odvolacím senátom — Preskúmanie skutočností ex offo — Článok 76 ods. 1 nariadenia (ES) č. 207/2009“

Abstrakt – Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 13. septembra 2013

Ochranná známka Spoločenstva – Procesné ustanovenia – Preskúmanie skutočností ex offo – Konanie o vyhlásenie neplatnosti týkajúce sa absolútnych dôvodov zamietnutia – Skúmanie obmedzené na uvedené dôvody

(Nariadenie Rady č. 207/7, článok 7 ods. 1, články 52, 55 a článok 76 ods. 1)

V súlade s článkom 76 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Spoločenstva pri skúmaní absolútnych dôvodov zamietnutia musia prieskumoví pracovníci Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) a v odvolacom konaní odvolacie senáty Úradu pristúpiť k preskúmaniu skutočností ex offo s cieľom určiť, či sa na ochrannú známku, ktorej zápis sa žiada, vzťahuje jeden z dôvodov zamietnutia zápisu uvedených v článku 7 toho istého nariadenia. Z toho vyplýva, že príslušné orgány Úradu môžu byť k odôvodneniu svojich rozhodnutí vedené skutočnosťami, ktoré prihlasovateľ neuviedol. Úrad je povinný relevantné skutočnosti, ktoré ho môžu viesť k uplatneniu absolútneho dôvodu zamietnutia, preskúmať ex offo.

V rámci konania o vyhlásenie neplatnosti však Úrad nemá povinnosť opätovne ex offo preskúmať relevantné skutočnosti, na základe ktorých by mohol uplatniť absolútne dôvody zamietnutia, čo je úlohou prieskumového pracovníka. Z ustanovení článkov 52 a 55 nariadenia č. 207/2009 vyplýva, že ochranná známka Spoločenstva sa považuje za platnú dovtedy, kým ju Úrad nevyhlási za neplatnú na základe konania o vyhlásenie neplatnosti. Uplatní sa na ňu teda domnienka platnosti, ktorá je logickým dôsledkom kontroly, ktorú vykonáva Úrad v rámci skúmania prihlášky.

Táto domnienka platnosti obmedzuje povinnosť Úradu uvedenú v článku 76 ods. 1 nariadenia č. 207/2009, podľa ktorej musí ex offo preskúmať relevantné skutočnosti, na základe ktorých by mohol uplatniť absolútne dôvody zamietnutia, na preskúmanie prihlášky ochrannej známky Spoločenstva vykonávané prieskumovými pracovníkmi Úradu a v odvolacom konaní odvolacími senátmi v rámci konania o zápise uvedenej ochrannej známky. Vzhľadom na to, že sa na zapísanú ochrannú známku Spoločenstva uplatní domnienka platnosti, osobe, ktorá podala návrh na vyhlásenie neplatnosti, potom v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti prináleží, aby v konaní pred Úradom uviedla konkrétne skutočnosti, ktoré spochybňujú jej platnosť.

(pozri body 26 – 28)
Zásada dodržania práva na obhajobu vyžaduje jednak, aby skutočnosti zohľadnené v neprospech dotknutého subjektu na účely odôvodnenia aktu, ktorý mu spôsobuje ujmu, boli tomuto subjektu oznámené. Ďalej mu musí byť umožnené účinne vyjadriť svoj názor na tieto skutočnosti.

V dôsledku toho, ak Rada pri prijatí reštriktívnych opatrení voči subjektu s cieľom zabrániť šíreniu jadrových zbraní zamýšľa vychádzať zo skutočností uvedených členským štátom, je povinná sa pred ich prijatím ubezpečiť, že predmetné skutočnosti môžu byť dotknutému subjektu oznámené v požadovanom čase, aby subjekt mohol účinne vyjadriť svoj názor. Oneskorené oznámenie dokumentu, o ktorý sa Rada opierala pri prijatí alebo zachovaní reštriktívnych opatrení voči určitému subjektu, však predstavuje porušenie práva na obhajobu, ktoré by odôvodňovalo zrušenie skôr prijatých aktov, len vtedy, ak by sa preukázalo, že dotknuté reštriktívne opatrenia by nemohli byť v súlade s právom prijaté alebo zachované, ak by oneskorene oznámený dokument bol vylúčený ako priťažujúci dôkaz.

Pokiaľ ide o oznámenie dôkazov, na základe zásady dodržania práva na obhajobu Rada nie je povinná oznámiť iné dôkazy, než sú dôkazy tvoriace jej spis.

(pozri body 50 – 56, 84 – 87)
Vec T‑240/10

Maďarsko

proti

Európskej komisii

„Aproximácia právnych predpisov — Zámerné uvoľňovanie GMO do životného prostredia — Konanie o povolení na uvedenie na trh — Vedecké stanoviská úradu EFSA — Komitológia — Regulačný postup — Porušenie podstatných formálnych náležitostí — Vzatie do úvahy ex offo“

Abstrakt – Rozsudok Všeobecného súdu (prvá rozšírená komora) z 13. decembra 2013

Porušenie podstatných formálnych náležitostí v zmysle článku 263 ZFEÚ predstavuje dôvod týkajúci sa verejného poriadku, ktorý súd Únie musí vziať do úvahy ex offo. To isté platí aj v prípade nedostatku právomoci v zmysle uvedeného článku. Okrem toho povinnosť súdu Únie uplatniť ex offo dôvod týkajúci sa verejného poriadku treba vykonať pri dodržaní zásady kontradiktórnosti. (pozri body 70, 71)

Porušením podstatných náležitostí je najmä nedodržanie procesného pravidla, pokiaľ by v prípade nedodržania tohto pravidla mohol byť výsledok konania alebo jeho obsah podstatne rozdielny. Pokiaľ ide o opatrenia navrhnuté Komisiou v súvislosti s povolením na uvedenie geneticky modifikovaných organizmov na trh, tieto opatrenia musia byť prijaté podľa regulačného postupu stanoveného v článku 5 rozhodnutia 1999/468, ktorým sa ustanovujú postupy pre výkon vykonávacích právomocí prenesených na Komisiu. Tento postup stanovuje povinnosť Komisie predložiť príslušnému regulačnému výboru návrh opatrení. Preto v rozsahu, v akom možno dospieť k záveru, že výsledok konania o povolení na uvedenie geneticky modifikovaných organizmov na trh alebo obsah prijatých rozhodnutí o povolení by mohol byť podstatne rozdielny, ak by Komisia dodržala postup stanovený v článku 5 rozhodnutia 1999/468, Komisia tým, že prijme rozhodnutia o povolení na uvedenie na trh bez toho, aby príslušným výborom predložila zmenené návrhy týchto rozhodnutí o povolení, porušuje svoje procesné povinnosti podľa článku 5 rozhodnutia 1999/468, ako aj ustanovenia smernice 2001/18 o zámernom uvoľnení geneticky modifikovaných organizmov do životného prostredia a o zrušení smernice 90/220 a nariadenia č. 1829/2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivách, ktoré naň odkazujú, a dopúšťa sa porušenia podstatných formálnych náležitostí v zmysle článku 263 druhého odseku ZFEÚ, čo Všeobecný súd musí vziať do úvahy ex offo. Preto sú tieto rozhodnutia na základe článku 264 prvého odseku ZFEÚ v celom rozsahu neplatné. (pozri body 80, 84, 85, 87)