46

Na účely odôvodnenia zaradenia mena žalobcu do predmetných zoznamov Rada predložila dokument WK 1755/2020 INIT obsahujúci verejne dostupné informácie, konkrétne odkazy, články z tlače a snímky obrazovky pochádzajúce z: – z internetovej stránky „Aliqtisadi“ navštívenej 24. septembra 2018, na ktorej je žalobca predstavený ako riaditeľ sýrsko‑tureckej obchodnej komory, vlastník spoločnosti Sabra Maritime Agency a investor v odvetví cestovného ruchu; žalobca je tam tiež opísaný ako jeden zo 100 najvýznamnejších podnikateľov v Sýrii, zakladajúci predseda komory námornej plavby v Sýrii, ako aj zakladajúci partner spoločnosti Phoenicia Tourism Company, v ktorej vlastní 85 % základného imania, – z internetovej stránky „Syriandays“, ktorá v článku uverejnenom 10. februára 2015 s názvom „Abdelkader Sabra is the President of the Syrian Chamber of Shipping“ („Abdelkader Sabra je predsedom komory námornej plavby v Sýrii“) uvádza, že rada riaditeľov komory námornej plavby v Sýrii usporiadala prvé stretnutie v rámci tretieho volebného rokovania za účasti sýrskeho ministra dopravy, pričom minister dopravy poukázal na dôležitú úlohu tejto komory v službách krajiny; okrem toho sa v článku uvádzajú mená osôb, ktoré zvíťazili v hlasovaní o pridelenie rôznych funkcií, pričom meno žalobcu sa objavuje ako osoba, ktorá získala funkciu predsedu; napokon sa uvádza, že táto komora bola zriadená zákonom č. 20 z roku 2006 a vyniká podporou sektora námornej dopravy, – z internetovej stránky „The Syria Report“ navštívenej 31. októbra 2018, ktorá uvádza, že Phoenicia Tourism Company bola založená 5. júla 2012 v Tartuse (Sýria) ako developerská spoločnosť v odvetví hotelových projektov, a okrem toho uvádza, že žalobca vlastní 85 % akcií tejto spoločnosti, pričom celkové základné predstavuje 1 milión sýrskych libier (SYP) (približne 1313 eur), – z internetovej stránky „The Syria Report“, ktorá v článku uverejnenom 26. novembra 2012 s názvom „Ministry of Tourism Awards New Contract to manage Arwad Hotel“ („Ministerstvo cestovného ruchu zadáva novú zákazku na riadenie hotela Arwad“) uvádza, že sýrske ministerstvo cestovného ruchu zadalo spoločnosti Phoenicia Tourism Company zákazku na výstavbu a prevádzkovanie štvorhviezdičkového hotela na ostrove Rouad (Sýria), pričom doba platnosti zmluvy má byť 60 rokov; podľa článku mal mať hotel 150 lôžok a náklady na rozvoj sa odhadovali na 700 miliónov SYP (približne 919009 eur); tiež sa uvádza, že žalobca, opísaný ako známy investor z mesta Tartus, pôsobí vo viacerých odvetviach, medzi ktoré patrí odvetvie námornej dopravy a odvetvie obchodu, – z internetovej stránky „The Syria Report“, navštívenej 1. novembra 2018, podľa ktorej je žalobca generálnym riaditeľom spoločnosti Sabra Group, ktorá zahŕňa lodnú agentúru Riamar Shipping, vlastniacu osem plavidiel kotviacich v prístave Tartus; tiež sa uvádza, že spoločnosť Sabra Group vyváža olivový olej a zamestnáva 250 osôb, – tlačovej agentúry Reuters, ktorá v článku uverejnenom 15. novembra pod názvom „Exclusive – [Bashar Al‑]Assad allies profit from Syria’s lucrative food trade“ („Exkluzívne – spojenci [Baššára Al‑]Assada majú prospech z lukratívneho sýrskeho obchodu s potravinami“), pričom uvádza, že s pomocou krycích spoločností a podnikov z oblasti námornej dopravy vznikla obchodná a logistická sieť, ktorej cieľom je nielen zaobstarať potraviny, ale aj dosiahnuť veľké zisky pre členov užšieho kruhu Baššára Al‑Assada; podľa tohto článku medzi tieto podniky patrí spoločnosť Yass Marine, zapísaná do registra v meste Tripolis (Libanon) a v Sýrii; článok uvádza, že podľa informácií o námornej doprave spoločnosti Windward, ktorá sa zaoberá analýzou údajov o námornej plavbe, flotila lodí na sypaný náklad spoločnosti Yass Marine uskutočnila v posledných mesiacoch do Sýrie dodávky z prístavov v Ukrajine, Rusku a Libanone; okrem toho sa podľa článku žalobca, ktorý je jedným z najvýznamnejších lodných magnátov v Sýrii, zúčastňuje na námornom obchode do týchto krajín; napokon článok uvádza, že opozičné internetové stránky, ako aj repertoár činností ukazujú, že žalobca bol akcionárom spoločnosti Cham Holding, „sankcionovanej“ spoločnosti, ktorá je prepojená s Ramim Makhloufom, – v denníku Le Monde, ktorý v článku uverejnenom 30. mája 2014, nazvanom „Ces oligarques syriens qui tiennent à bout de bras le régime [Bashar Al‑Assad]“ („Sýrski oligarchovia, ktorí udržiavajú pri živote režim [Baššára Al‑Assada]“) uvádza, že Rami Makhlouf spolu s ďalšími tromi osobami, medzi ktoré patrí aj žalobca, investoval do dovozu potravín vrátane pšenice, ryže, cukru a čaju, na ktoré sa na rozdiel od ropy nevzťahuje európske embargo, – z internetovej stránky „World Crunch“, ktorá v článku uverejnenom 3. júna 2014 s názvom „The Shady Syrian Oligarchs Who Keep The Regime afloat“ („Sýrski oligarchovia s pochybnou povesťou, vďaka ktorým prežíva sýrski režim“) preberá, pokiaľ ide o žalobcu, tie isté informácie, ktoré sú uvedené v článku v denníku Le Monde citovanom v predchádzajúcej zarážke, – z internetovej stránky „Eqtsad“, na ktorej sa v článku uverejnenom 27. januára 2019 s názvom „Abdelkader Sabra, partner of Rami Makhlouf, who is still Raising the Turkish flag in the office“ („Abdelkader Sabra, spoločník Ramiho Makhloufa, ktorý vo svojej kancelárii stále vztyčuje tureckú vlajku“) píše o žalobcovi, že mal prospech z politiky Baššára Al‑Assada a od roku 2002 umožňoval „vyššej spoločenskej vrstve“ investovať v Sýrii; podľa článku založil lodnú agentúru Abdul Kader Sabra (ďalej len „AKSSA“) v roku 2002, pričom táto spoločnosť napokon vlastnila flotilu o veľkosti viac ako 350 lodí; článok tiež uvádza, že je predsedom komory námornej plavby v Sýrii od jej založenia v roku 2006, ako aj riaditeľom sýrsko‑tureckej obchodnej komory a viceprezidentom sýrsko‑ruskej obchodnej komory; je tiež označený za jedného z významných spolupracovníkov Ramiho Makhloufa; podľa tohto článku mu činnosť v odvetví námornej dopravy umožnila nadviazať obchodné vzťahy s viacerými krajinami, najmä s Talianskom, Gréckom, Tureckom a Cyprom; v tejto súvislosti bol žalobca podľa článku vymenovaný za riaditeľa sýrsko‑tureckej obchodnej komory, pričom zohral významnú úlohu pri rozvoji obchodných a politických vzťahov s Tureckom; v článku sa tiež uvádza, že žalobca bol do „Assadovho systému“ zapojený najlepším možným spôsobom, keďže sa stal významnou osobnosťou vo viacerých odvetviach; okrem toho podľa článku od roku 2005 začal rozširovať svoje aktivity a spolu s Ramim Makhloufom investoval do nehnuteľností a obchodu s potravinami; v článku sa tiež uvádza, že založil továreň na výrobu olivového oleja, výrobku, ktorý vyvážal vo veľkom množstve, ako aj ďalšiu továreň na výrobu sklenených, plastových a kovových nádob; podľa článku po revolúcii v roku 2011 a prijatí „sankcií“ voči spoločnosti Cham Holding a podnikateľom zapojeným do tejto spoločnosti sa žalobca z tejto spoločnosti rýchlo stiahol a vyhlásil, že je nevinný; od roku 2012 sa postupne presťahoval do Libanonu a svoje podnikanie riadil odtiaľ, čo režim viedlo k tomu, že zabavil jeho nehnuteľný a hnuteľný majetok a obvinil ho z pašovania tovaru do Sýrie; podľa článku to mnohí pozorovatelia označili za pokus najmä ho ochrániť pred „sankciami“ pod podmienkou, že bude sýrskemu režimu poskytovať určité služby z iného miesta; v článku sa dodáva, že až do začiatku roka 2018, keď spolu s ďalšími sýrskymi podnikateľmi získal libanonské občianstvo, o žiadateľovi neunikli žiadne správy; v tejto súvislosti sa v článku na jednej strane uvádza, že libanonské médiá proti nemu rozpútali kampaň, v ktorej libanonský štát obvinili, že sa spriahol s podnikateľmi, aby našiel spôsob, ako obísť reštriktívne opatrenia, ktoré na nich boli uvalené, a na druhej strane, že libanonské štátne občianstvo získal vďaka svojej spolupráci s Hizballáhom, spočívajúcej v činnostiach od prania špinavých peňazí až po obchodné dodávky pre túto stranu, na ktoré využíval svoju flotilu lodí, – z internetovej stránky „The Syria Report“, ktorá v článku uverejnenom 5. júna 2018 s názvom „Dozens of Syrian Investors to be granted Lebanese Citizenship“ („Desiatkam sýrskych investorov bude udelené libanonské občianstvo“) poukazuje na to, že žalobca je vplyvný investor z mesta Tartus, ktorý pôsobí v odvetví námornej dopravy, že okrem toho mnohí sýrski investori čelia pri otváraní bankového účtu v Libanone problémom a že získanie libanonského preukazu totožnosti by malo pomôcť obísť tieto ťažkosti a je možné, že sa oň žiada z tohto dôvodu, – z internetovej stránky „al Arabiya News“, ktorá v článku uverejnenom 8. júna 2018 s názvom „Lebanese nationality to Syria involved in smuggling… Know it!“ („Libanonské občianstvo pre Sýriu zapojenú do pašovania… vedzte o tom!“) odkazuje na kontroverziu, ktorú vyvolalo udelenie libanonského občianstva viacerým osobám z viacerých krajín vrátane Sýrie; podľa článku sa žalobca nachádza medzi naturalizovanými osobami; je opísaný ako osoba, ktorá má „pochybné“ finančné vzťahy s režimom Baššára al‑Assada, a najmä s Ramim Makhloufom; v tejto súvislosti sa v článku uvádzajú informácie týkajúce sa spojenia medzi posledným menovaným a žalobcom, ako to vyplýva z vyššie uvedeného článku z 30. mája 2014 uverejneného v denníku Le Monde; v článku sa poukazuje na to, že žalobca je „kancelárskym pracovníkom“, že bol honorárnym konzulom Turecka v Sýrii, že v roku 2012 pôsobil aj ako riaditeľ sýrsko‑tureckej obchodnej komory a že bol podpredsedom sýrsko‑ruskej obchodnej komory od jej založenia; dodáva sa, že žalobca je predsedom komory námornej plavby v Sýrii, že je akcionárom spoločnosti Cham Holding, ale že zaradenie tejto spoločnosti do zoznamov reštriktívnych opatrení Únie a Spojených štátov amerických ho viedlo k tomu, aby sa dištancoval od médií a prezentoval sa ako osoba, ktorá už v tejto spoločnosti nemá účasť; v článku sa ďalej uvádza, že spoločnosť v oblasti námornej dopravy AKSSA, ktorá sa špecializuje na správu a vlastníctvo lodí, má dve pobočky v Taliansku a Grécku a vlastní aj spoločnosť OVO (Olive Virgin Oil Company), ktorá vyváža olivový olej; v článku sa tiež spomína jedna z najväčších tovární v regióne, ktorá vyrába sklenené, kovové a plastové nádoby; podľa článku je žalobca predsedom skupiny Abdelkader Sabra Group, ktorá má sídlo v pobrežnej provincii Tartus; napokon sa v článku uvádza, že nehnuteľnosti a hnuteľný majetok spoločnosti AKSSA boli v roku 2012 zabavené na základe rozhodnutia sýrskeho ministerstva financií č. 932 z dôvodu porušenia dovozných pravidiel, ktoré predstavovalo pašovanie tovaru v prípade č. 208 z roku 2012; v článku sa dodáva, že žalobca sa rozhodol vyriešiť prípad zmierom, takže zabavenie bolo po zaplatení pokuty zrušené, – z internetovej stránky „Asharq Al‑Awsat“, ktorá v článku uverejnenom 8. júna 2018 s názvom „Exclusive – 4 ‚Suspicious’ Names behind freezing of Lebanon‘s Naturalization decree“ („Exkluzívne – 4 ‚podozrivé‘ mená, pre ktoré bolo pozastavené uplatňovanie libanonského dekrétu o naturalizácii“) uvádza podrobnosti týkajúce sa toho, že libanonské orgány zverejnili mená 400 osôb, ktoré získali libanonské štátne občianstvo na základe kontroverzného vládneho dekrétu, a okrem toho uvádza žiadateľa ako predsedu komory námornej plavby v Sýrii, – z internetovej stránky „Enab Baladi“, ktorá v článku z 10. júna 2018 s názvom „The establishment of companies and naturalization… Lebanon [a]ide [Bashar Al‑]Assad to circumvent sanctions“ („Zriadenie spoločností a naturalizácia… Libanon pomáha [Baššárovi Al‑]Assadovi“) uvádza, že medzi menami osôb, na ktoré sa vzťahoval libanonský naturalizačný dekrét, sa nachádza aj meno žiadateľa, ktorý bol označený za jedného zo 100 najvýznamnejších sýrskych podnikateľov; podľa článku vlastní spoločnosť Sabra Maritime Agency, je riaditeľom sýrsko‑tureckej obchodnej komory a „prvým“ predsedom komory námornej plavby v Sýrii; v článku sa tiež spomína spoločnosť Cham Holding, ktorú vlastní Rami Makhlouf a z ktorej sa žalobca stiahol po tom, ako Spojené štáty americké uvalili na túto spoločnosť „sankcie“; napokon sa v článku dodáva, že podľa analytika sa sýrski podnikatelia chcú oslobodiť od „sankcií“, ktoré na nich boli uvalené; v tejto súvislosti im získanie libanonského štátneho občianstva podľa článku umožňuje otvoriť si účty a vykonávať vklady v libanonských bankách, – z internetovej stránky „Al Janoubia“, ktorá v článku uverejnenom 8. júna 2018 s názvom „Abdelkader Sabra became Lebanese“ („Abdelkader Sabra sa stal Libanončanom“) sa uvádza, že meno žalobcu sa nedávno stalo známym v dôsledku naturalizačného dekrétu uverejneného v Libanone a že žalobca je osobou blízkou prezidentovi Baššárovi Al‑Assadovi a je významným akcionárom spoločnosti Cham Holding, ktorú vlastní Rami Makhlouf, – z internetovej stránky Middle East Institute for Research and Strategic Studies (MEIRSS), ktorá v článku uverejnenom 20. júna 2018, nazvanom „Lebanese Nationalization Decree: Sanction Evasion & Shady Business?“ („Libanonský naturalizačný dekrét: obchádzanie sankcií a pochybné obchody?“) spomína prezidentský dekrét, ktorý udelil libanonské občianstvo 407 cudzincom z rôznych krajín; v článku sa tiež poukazuje na politickú a mediálnu kontroverziu, ktorú tento dekrét vyvolal, a spresňuje sa v ňom, že viacerým sýrskym podnikateľom blízkym prezidentovi Bašárovi Asadovi bolo udelené libanonské občianstvo, že mnohé z naturalizovaných osôb sú finančne a politicky prepojené so sýrskym režimom a podliehajú neustálemu monitorovaniu a reštriktívnym opatreniam zo strany EÚ a Spojených štátov amerických, a že okrem toho je žalobca, ktorému bolo udelené libanonské občianstvo, členom predstavenstva spoločnosti Cham Holding, na ktorú sa vzťahujú reštriktívne opatrenia Únie a USA; napokon sa v článku uvádza, že v Libanone pomáhal založiť spoločnosť Yass Marine Group, ktorá bola v Sýrii zapletená do škandálu s bezpečnosťou potravín.