Vec T‑11/06

Romana Tabacchi Srl

proti

Európskej komisii

„Hospodárska súťaž – Kartely – Taliansky trh nákupu a prvotného spracovania surového tabaku – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Určenie cien a rozdelenie trhu – Účasť na porušení – Dĺžka trvania porušenia – Pokuty – Poľahčujúce okolnosti – Maximálna hranica 10 % obratu – Rovnosť zaobchádzania – Neobmedzená súdna právomoc“

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Posúdenie – Povinnosť zohľadniť konkrétny dopad na trh – Neexistencia – Prednostná úloha kritéria založeného na povahe porušenia

[Článok 81 ods. 1 písm. a) a b) ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A]

2. Hospodárska súťaž – Pokuty – Usmernenia k metóde stanovovania pokút – Právna povaha

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

3. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Veľmi závažné porušenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

4. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Účinok protisúťažného postupu – Nerozhodné kritérium

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

5. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Podiely na trhu, ktoré dotknutý podnik ovláda

(Článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

6. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Konkrétny dopad na trh – Kritériá posúdenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

7. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Stanovenie pokuty proporcionálne k faktorom posúdenia závažnosti porušenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

8. Hospodárska súťaž – Pokuty – Rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah

(Článok 253 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2 a 3)

9. Konanie – Predloženie nových dôvodov počas súdneho konania – Podmienky – Nový dôvod – Pojem

(Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 48 ods. 2)

10. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Povinnosť Komisie predložiť dôkaz o porušení a o dĺžke jeho trvania – Uplatniteľnosť zásady prezumpcie neviny

(Článok 81 ods. 1 ES; Charta základných práv Európskej únie, článok 48 ods. 1)

11. Hospodárska súťaž – Kartely – Dôkaz – Stupeň presnosti požadovaný pri dôkazoch použitých Komisiou

(Článok 81 ods. 1 ES)

12. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Posúdenie – Zohľadnenie hospodárskej reality v období, keď došlo k porušeniu

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 3; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

13. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Rozdelenie dotknutých podnikov do kategórií – Podmienky – Dodržiavanie zásady rovnosti zaobchádzania

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

14. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Hrozby a nátlak, ktorým bol podnik vystavený – Vylúčenie

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3)

15. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Pasívna úloha podniku alebo úloha nasledovateľa – Kritériá posúdenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3 prvá zarážka)

16. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Dotknuté podniky patriace medzi malé a stredné podniky – Neexistencia vplyvu

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A piaty odsek)

17. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Poľahčujúce okolnosti – Správanie odlišné od správania dohodnutého v rámci kartelu

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3 druhá zarážka)

18. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Poľahčujúce okolnosti – Posúdenie

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3)

19. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Maximálna výška – Výpočet – Rozlišovanie medzi konečnou a čiastkovou sumou pokuty – Dôsledky

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

20. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Finančná situácia dotknutého podniku – Zohľadnenie – Povinnosť – Neexistencia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

21. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Voľná úvaha Komisie – Súdne preskúmanie – Neobmedzená právomoc

(Článok 229 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 31; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

22. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Odstrašujúci charakter – Dodržiavanie zásady proporcionality

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

1. Podľa článku 81 ods. 1 písm. a) a b) ES sú výslovne nezlučiteľné so spoločným trhom všetky dohody a zosúladené postupy, ktoré priamo alebo nepriamo určujú nákupné alebo predajné ceny alebo iné obchodné podmienky, alebo také, ktoré obmedzujú alebo kontrolujú výrobu či odbyt. Porušenia tohto typu, najmä pokiaľ ide o horizontálne kartely, sa kvalifikujú ako obzvlášť závažné, pretože majú priamy vplyv na základné podmienky hospodárskej súťaže na relevantnom trhu, alebo predstavujú zjavné porušenia pravidiel hospodárskej súťaže.

Závažnosť porušení práva hospodárskej súťaže Únie musí byť stanovená na základe veľkého množstva skutočností, akými sú osobitné okolnosti prípadu, jeho kontext a odstrašujúci účinok pokút, a to bez toho, aby existoval záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré nutne musia byť vzaté do úvahy.

Podľa metódy stanovenej v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO sa pri posúdení závažnosti porušenia musí brať do úvahy povaha porušenia, jeho konkrétny dopad na trh tam, kde je ho možné stanoviť, a veľkosť relevantného geografického trhu. Tieto tri aspekty hodnotenia závažnosti porušenia však nemajú rovnakú dôležitosť pri celkovom posúdení. Povaha porušenia má zásadný význam, a to najmä pri kvalifikácii porušenia ako veľmi závažného. Naopak, konkrétny dopad na trh ani veľkosť geografického trhu nepredstavujú skutočnosti potrebné na kvalifikáciu porušenia za veľmi závažné v prípade horizontálnych kartelov, ktoré sa predovšetkým týkajú určenia cien. Horizontálne kartely tohto druhu teda môžu byť kvalifikované ako „veľmi závažné“ len na základe ich samotnej povahy bez toho, aby bola Komisia povinná preukázať konkrétny dopad porušenia na trh.

(pozri body 67, 69, 74, 76 – 78)

2. Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO predstavujú nástroj určený na spresnenie kritérií – pri dodržiavaní právnych predpisov vyššej právnej sily –, ktoré Komisia mieni uplatniť pri výkone svojej diskrečnej právomoci v oblasti stanovenia výšky pokút, ktorú jej priznáva článok 23 ods. 2 nariadenia č. 2003. Hoci uvedené usmernenia nepredstavujú právny základ rozhodnutia, ktorým sa ukladajú pokuty, pretože toto rozhodnutie sa zakladá na nariadení č. 1/2003, stanovujú všeobecným a abstraktným spôsobom metodológiu, ktorú sa Komisia zaviazala uplatňovať pri stanovení výšky pokút uložených týmto rozhodnutím, a v dôsledku toho zabezpečujú právnu istotu podnikov.

Hoci usmernenia nemôžu byť kvalifikované ako právna norma, ktorú musí správny orgán v každom prípade dodržať, vyjadrujú určité pravidlo správania, ktoré ukazuje, ako sa má v praxi postupovať, a od ktorého sa správny orgán nemôže v konkrétnom prípade odkloniť bez uvedenia dôvodov.

Obmedzenie diskrečnej právomoci Komisie, ktoré si sama stanovila prijatím usmernení, však nie je nezlučiteľné so zachovaním širokej miery voľnej úvahy Komisie. Skutočnosť, že Komisia v usmerneniach spresnila svoj prístup k hodnoteniu závažnosti porušenia, totiž nevylučuje, aby ju hodnotila ucelene, v závislosti od všetkých relevantných okolností vrátane skutočností, ktoré nie sú výslovne uvedené v usmerneniach.

(pozri body 71 – 73)

3. Minimálna východisková suma 20 miliónov eur stanovená v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO pre veľmi závažné porušenia sa vzťahuje na sumu pokuty, ktorú možno uložiť len jednému podniku a nie všetkým podnikom, ktoré sa dopustili porušenia, braným ako celok.

(pozri bod 86)

4. Pokiaľ ide o konkrétny dopad reštriktívneho postupu v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže Únie na trh, treba pri stanovení výšky pokuty uloženej za také porušenie zobrať do úvahy dĺžku trvania a všetky faktory, na ktoré treba prihliadať pri posúdení závažnosti porušenia, akými sú konanie každého podniku, úloha, ktorú každý z nich hrá pri vytvorení zosúladených postupov, prospech, ktorý z týchto postupov podniky mohli získať, ich veľkosť a hodnota dotknutého tovaru, ako aj nebezpečenstvo, ktoré porušenia tohto typu predstavujú pre ciele Únie. Z toho vyplýva, že účinok protisúťažného postupu nie je sám osebe určujúcim kritériom pri posudzovaní primeranej výšky pokuty. Najmä skutočnosti týkajúce sa úmyslu môžu byť dôležitejšie ako tie, ktoré sa týkajú uvedených účinkov, najmä ak ide o porušenia, ktoré sú skutočne závažné, ako je rozdeľovanie trhov.

(pozri bod 90)

5. Podiel každého z dotknutých podnikov na trhu, ktorý bol predmetom reštriktívneho postupu v zmysle práva hospodárskej súťaže Únie, predstavuje aj v prípade neexistencie dôkazu o konkrétnom dopade porušenia na trh objektívne kritérium, ktoré udáva spravodlivú mieru zodpovednosti každého z nich, pokiaľ ide o potenciálnu škodlivosť uvedeného postupu pre riadnu hospodársku súťaž. Na určenie výšky pokuty sú teda relevantné trhové podiely podniku, ktoré stanovujú vplyv, ktorý tento podnik mohol na trh vykonávať.

(pozri bod 97)

6. Na posúdenie závažnosti porušenia je rozhodujúce vedieť, či členovia kartelu urobili všetko, čo bolo v ich možnostiach na dosiahnutie konkrétneho účinku svojich úmyslov. To, čo sa stalo potom, pokiaľ ide o ceny, mohlo byť ovplyvnené inými faktormi mimo kontroly členov kartelu, pričom títo nemôžu využívať vo svoj prospech nezávislé faktory, akými sú zvýšenie cien na dotknutom trhu, ktoré skrížili ich plány, a urobiť z nich skutočnosti odôvodňujúce zníženie pokuty.

(pozri body 99, 100)

7. Zásada proporcionality vyžaduje, aby akty inštitúcií neprekračovali hranice toho, čo je primerané a nevyhnutné na uskutočnenie sledovaného cieľa. Uplatnenie tejto zásady v rámci konaní začatých Komisiou na potrestanie porušení pravidiel hospodárskej súťaže znamená, že pokuty nesmú byť neprimerané vzhľadom na sledované ciele, t. j. vzhľadom na dodržanie týchto pravidiel, a že výška pokuty uloženej podniku za porušenie v oblasti hospodárskej súťaže musí byť primeraná porušeniu posudzovanému v celkových súvislostiach a musí najmä prihliadať na jeho závažnosť. Zásada proporcionality vedie najmä k tomu, že Komisia musí pokutu stanoviť proporcionálne ku kritériám, ktoré zohľadnila pri posudzovaní závažnosti porušenia, a z tohto dôvodu musí tieto kritériá uplatňovať koherentným a objektívne odôvodneným spôsobom.

Za týchto podmienok Komisia neporuší zásadu proporcionality stanovením východiskovej sumy pokuty za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže na 10 miliónov eur, pokiaľ predmetné porušenie predstavuje veľmi závažný a úmyselný priestupok proti pravidlám hospodárskej súťaže a uvedená suma je zjavne nižšia ako minimálna suma stanovená v usmerneniach pre tento typ kartelu.

(pozri body 104, 105, 107)

8. V rámci určovania pokút z dôvodu porušenia práva hospodárskej súťaže Únie je povinnosť odôvodnenia splnená, ak Komisia vo svojom rozhodnutí uvedie kritériá posúdenia, ktoré jej umožnili posúdiť závažnosť a dĺžku trvania porušenia.

V tejto súvislosti je síce Komisia na základe článku 253 ES povinná odôvodniť svoje rozhodnutia uvedením skutkových okolností, od ktorých závisí odôvodnenie rozhodnutia a úvahy, ktoré ju viedli k jeho prijatiu, toto ustanovenie však nepožaduje, aby Komisia prerokovala všetky skutkové a právne okolnosti, ktoré sa preberali v priebehu správneho konania.

Pokiaľ ide o rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty viacerým podnikom, rozsah povinnosti odôvodnenia sa musí posudzovať v duchu toho, že závažnosť porušení sa musí určiť v závislosti od veľkého počtu skutočností, ako sú najmä osobitné okolnosti veci, jej kontext a odstrašujúci dosah pokút, a to bez toho, aby sa vyhotovil kogentný a taxatívny zoznam kritérií, ktoré sa musia obligatórne zohľadniť.

(pozri body 109, 233)

9. Podľa článku 48 ods. 2 prvého pododseku Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu je uvádzanie nových dôvodov prípustné počas konania len vtedy, ak sú tieto dôvody založené na nových právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania. V tejto súvislosti dôvod, ktorý predstavuje rozšírenie dôvodu skôr uvedeného priamo alebo implicitne v žalobe a ktorý má úzky vzťah s týmto dôvodom, musí byť vyhlásený za prípustný.

(pozri bod 124)

10. Komisia je povinná predložiť dôkazy nielen o existencii kartelu v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže Únie, ale aj o jeho trvaní. Pokiaľ ide konkrétnejšie o povinnosť dokázať porušenie článku 81 ods. 1 ES, je úlohou Komisie preukázať porušenia, ktoré uvádza, a pripojiť vhodné dôkazy na to, aby dostatočne preukázala existenciu skutočností vedúcich k porušeniu. Pokiaľ má súd pochybnosti, musia tieto pochybnosti slúžiť v prospech podniku, ktorý je adresátom rozhodnutia konštatujúceho porušenie. Súd preto nemôže dospieť k záveru, že Komisia dostatočne preukázala existenciu daného porušenia, ak pochybnosť v tomto ohľade naďalej trvá, osobitne v rámci konania o neplatnosť a/alebo zmenu rozhodnutia, ktorým sa ukladá pokuta. V tomto kontexte je totiž nevyhnutné zohľadniť zásadu prezumpcie neviny, ktorá je súčasťou základných práv chránených v právnom poriadku Únie a ktorá bola zakotvená v článku 48 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie. Vzhľadom na povahu predmetných porušení, ako aj na povahu a stupeň prísnosti sankcií, ktoré sú s tým spojené, sa zásada prezumpcie neviny uplatňuje najmä na konania týkajúce sa porušenia pravidiel hospodárskej súťaže uplatniteľných na podniky, ktorých výsledkom môže byť uloženie pokút alebo penále. Je tak nevyhnutné, aby Komisia predložila presné a súladné dôkazy, aby odôvodnila silné presvedčenie, že k vytýkanému porušeniu došlo.

Každý z dôkazov predložených Komisiou nemusí nutne zodpovedať týmto kritériám so zreteľom na každý prvok porušenia. Postačuje, ak súbor nepriamych dôkazov, o ktoré sa inštitúcia opiera, zodpovedá v celom posúdení tejto požiadavke.

(pozri body 129,130, 143)

11. Je obvyklé, že činnosti, s ktorými sú spojené protisúťažné dohody, sa uskutočňujú tajne, stretnutia sa konajú potajomky a súvisiaca dokumentácia je obmedzená na minimum. Z toho vyplýva, že aj keď Komisia objaví dôkazy výslovne preukazujúce protiprávny kontakt medzi hospodárskymi subjektmi, ako sú zápisnice zo stretnutí, obyčajne sú len zlomkovité a nesúrodé do tej miery, že je často nutné rekonštruovať niektoré detaily prostredníctvom dedukcií. Vo väčšine prípadov sa preto musí existencia protisúťažného postupu alebo protisúťažnej dohody vyvodiť z určitého počtu zhodujúcich sa skutočností a nepriamych dôkazov, ktoré ako celok môžu predstavovať dôkaz o porušení pravidiel hospodárskej súťaže, pokiaľ neexistuje iné logické vysvetlenie.

Okrem toho sa pri neexistencii dôkazov spôsobilých priamo preukázať dĺžku trvania porušenia Komisia opiera prinajmenšom o dôkazy, ktoré súvisia so skutočnosťami dostatočne blízkymi z hľadiska času tak, aby bolo možné odôvodnene pripustiť, že toto porušenie trvalo neprerušene medzi dvoma konkrétnymi dátumami.

V tejto súvislosti ako dostatočný dôkaz účasti podniku na karteli stačí, ak Komisia preukáže, že dotknutý podnik sa zúčastnil na stretnutiach, počas ktorých boli uzatvorené dohody protisúťažného charakteru, bez toho, aby ich zjavným spôsobom odmietol. Ak sa preukáže účasť na takýchto stretnutiach, prináleží tomuto podniku, aby predložil dôkazy o tom, že jeho účasť na predmetných stretnutiach nemala protisúťažnú povahu, a to takým spôsobom, že preukáže, že svojim konkurentom oznámil, že sa na týchto stretnutiach zúčastnil z iných dôvodov ako oni. Dôvodom tejto zásady je skutočnosť, že podnik svojou účasťou na takomto stretnutí bez verejného dištancovania sa od jeho obsahu umožnil ostatným účastníkom domnievať sa, že súhlasí s jeho výsledkom a že sa mu podriadi. Naopak Komisia sa dopustí nesprávneho posúdenia, keď dospeje k záveru o účasti podniku na karteli, ktorý je v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže Únie, ak v tejto súvislosti nemá k dispozícii dostatočné nepriame dôkazy.

(pozri body 131, 132, 158, 165, 166)

12. Pokiaľ ide o výber referenčného roka na účely preukázania relatívnej dôležitosti podnikov v oblasti kartelu, ktorý je v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže Únie, usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO síce v bode 1 A štvrtom a piatom odseku stanovujú rozdielne zaobchádzanie s podnikmi v závislosti od ich ekonomickej dôležitosti, ale neuvádzajú, vzhľadom na ktorý rok musí byť relatívna dôležitosť podnikov preukázaná.

V tomto ohľade je Komisia povinná zvoliť takú metódu výpočtu, ktorá umožní zohľadniť veľkosť a hospodársku silu každého z dotknutých podnikov, ako aj rozsah existujúceho porušenia v závislosti od ich hospodárskej situácie existujúcej v čase, keď došlo k porušeniu. Navyše obdobie, ktoré treba zohľadniť, sa musí vymedziť tak, aby bolo možné dosiahnuté obraty, alebo podiely na trhu čo možno najlepšie porovnať. Z toho vyplýva, že referenčným rokom nemusí byť nevyhnutne celý posledný rok trvania porušenia.

(pozri body 176, 177)

13. Hoci metóda spočívajúca v rozdelení členov kartelu do kategórií na účely diferencovaného prístupu v štádiu stanovenia východiskových súm pokút vedie k nezohľadneniu rozdielnych veľkostí podnikov tej istej kategórie, prináša so sebou paušalizáciu východiskovej sumy stanovenej pre podniky patriace do tej istej kategórie.

Takéto rozdelenie do kategórií však musí byť v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania, podľa ktorej je zakázané zaobchádzať s porovnateľnými situáciami rozdielne a s rozdielnymi situáciami rovnako, ak takéto zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené. Okrem toho musí byť suma pokút prinajmenšom proporcionálna vo vzťahu ku skutočnostiam zohľadneným pri posúdení závažnosti porušenia. Pri overení toho, či je rozdelenie členov kartelu do kategórií v súlade so zásadami rovnosti zaobchádzania a proporcionality, treba preskúmať, či je toto rozdelenie koherentné a objektívne odôvodnené.

Aj keď Komisia v tejto súvislosti môže na účely posúdenia veľkosti podniku zúčastneného na karteli, jeho hospodárskej sily na určitom trhu, ako aj rozsahu porušenia, ktorého sa dopustil, zohľadniť jeho trhové podiely počas posledného celého roku konštatovaného porušenia, musí sa uistiť, že podiely na trhu každého z dotknutých podnikov správne odrážajú ich hospodársku situáciu existujúcu v čase, keď došlo k porušeniu. V prípade dlhodobých porušení však všeobecne platí, že podiely na trhu v určitom roku môžu v tomto smere slúžiť ako relevantné ukazovatele a ako údaje, ktoré možno čo najlepšie porovnať, najmä na účely rozdelenia dotknutých podnikov do kategórií len vtedy, ak sa posledný celý rok trvania porušovania tak, ako ho zobrala do úvahy Komisia, zhoduje s trvaním účasti každého z týchto podnikov na porušovaní.

(pozri body 180 – 182, 184, 186)

14. Existencia hrozieb a nátlaku s cieľom donútiť podnik, aby sa podieľal na porušení práva hospodárskej súťaže Únie, nie je súčasťou poľahčujúcich okolností vymenovaných v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO. Nátlak zo strany určitých podnikov, ktorého cieľom je donútiť ostatné podniky, aby sa podieľali na porušení práva hospodárskej súťaže Únie, nezbavuje dotknutý podnik zodpovednosti za spáchané porušenie, a to bez ohľadu na významnosť tohto nátlaku, nijako nemení závažnosť kartelu a nemôže predstavovať poľahčujúcu okolnosť na účely výpočtu výšok pokút, pokiaľ dotknutý podnik mohol oznámiť prípadný nátlak príslušným orgánom a podať týmto orgánom sťažnosť. Komisia v dôsledku toho nie je povinná zohľadniť také hrozby ako poľahčujúcu okolnosť.

(pozri body 211 – 213)

15. Spomedzi faktorov spôsobilých odhaliť pasívnu úlohu podniku v rámci kartelu, ktoré môžu odôvodniť zníženie pokuty podľa bodu 3 prvej zarážky usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, možno zohľadniť jeho podstatne sporadickejšiu účasť na stretnutiach v porovnaní s účasťou iných členov kartelu, rovnako ako jeho oneskorený vstup na trh, ktorého sa porušenie týka, nezávisle na dĺžke jeho účasti na porušení, alebo ešte existenciu výslovných vyhlásení v tom zmysle pochádzajúcich od zástupcov tretích podnikov, ktoré sa na porušení zúčastnili. Výlučne pasívna úloha člena kartelu okrem toho vyžaduje, aby sa správal „nenápadne“, teda aby chýbala aktívna spolupráca na príprave protisúťažnej dohody či dohôd.

V tomto ohľade nepostačuje, aby sa dotknutý podnik správal počas určitých období kartelu alebo vo vzťahu k určitým dohodám kartelu nenápadne, aj za predpokladu, že je takéto správanie preukázané. Zvolávanie stretnutí počas iných období, navrhovanie ich programu, distribúcia prípravných dokumentov pred stretnutiami pritom nie je zlučiteľné s pasívnou úlohou nasledovania svojho vodcu a nenápadným správaním. Také iniciatívy prezrádzajú ochotný a aktívny postoj podniku voči vytvoreniu, trvaniu a kontrole kartelu.

Navyše, len čo sa podnik zúčastnil na stretnutiach s protisúťažným cieľom, aj keď na nich nezohrával aktívnu úlohu, musí byť považovaný za účastníka kartelu, pokiaľ nepreukáže, že sa otvorene dištancoval od protiprávneho zosúladeného konania. Svojou účasťou na stretnutiach sa totiž podnik v zásade pripojil alebo prinajmenšom vyvolal u ostatných účastníkov presvedčenie, že sa pripája, k obsahu protisúťažných dohôd, ktoré boli na nich uzatvorené.

(pozri body 217, 218, 220, 223, 225)

16. Bod 1 A piaty odsek usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO umožňuje Komisii zvýšiť pokuty veľkým podnikom, ale neukladá jej znížiť pokuty, ktoré stanovila drobným podnikom. Veľkosť podniku je totiž zohľadnená stropom, ktorý stanovuje článok 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 a ustanovenia usmernení. Okrem týchto úvah o veľkosti neexistuje žiaden dôvod, aby sa s malými a strednými podnikmi zaobchádzalo odlišne ako s ostatnými podnikmi. Skutočnosť, že podniky patria medzi malé a stredné podniky, ich nezbavuje povinnosti dodržiavať pravidlá hospodárskej súťaže.

Článok 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 okrem toho nevyžaduje, aby v prípade, ak sa ukladajú pokuty viacerým podnikom zapojeným do toho istého porušenia, suma pokuty, ktorá je uložená podniku malej alebo strednej veľkosti, nebola v percentách obratu vyššia ako suma pokút uložených väčším podnikom. Z tohto ustanovenia totiž vyplýva, že tak pri podnikoch malej alebo strednej veľkosti, ako aj pri veľkých podnikoch treba pri stanovení sumy pokuty zohľadniť závažnosť a dĺžku trvania porušenia.

(pozri body 226, 228, 260)

17. Komisia je povinná uznať existenciu poľahčujúcej okolnosti z dôvodu nerealizovania porušujúcich dohovorov v praxi v súlade s bodom 3 druhou zarážkou usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO len vtedy, keď podnik, ktorý sa odvoláva na neuplatnenie kartelovej dohody, môže preukázať, že sa jasne a jednoznačne postavil proti uskutočneniu tejto kartelovej dohody narušením jej fungovania a že nevyvolával dojem dodržiavania dohody, a tým nepodnecoval iné podniky na uplatnenie predmetnej dohody. Pre podniky by bolo príliš jednoduché minimalizovať riziko platenia vysokej pokuty, ak by mohli využiť kartelovú dohodu a potom ťažiť zo zníženia pokuty z dôvodu, že mali len obmedzenú úlohu pri uskutočňovaní porušenia, pričom ich postoj podnecoval ostatné podniky k škodlivejšiemu správaniu sa v hospodárskej súťaži.

(pozri body 240, 241)

18. V usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO sa neuvádza, že by Komisia musela systematicky zohľadňovať jednotlivo každú z poľahčujúcich okolností vymenovaných v bode 3 uvedených usmernení. Z toho vyplýva, že nie je povinná automaticky priznať dodatočné zníženie z tohto dôvodu, pričom primeraná povaha prípadného zníženia pokuty z dôvodu poľahčujúcich okolností musí byť posúdená z celkového hľadiska pri zohľadnení všetkých relevantných okolností.

(pozri bod 242)

19. Horná hranica 10 % celkového obratu stanovená v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 má odlišný a autonómny cieľ v porovnaní s kritériami závažnosti a dĺžky trvania porušenia, ktorým je zabrániť uloženiu takých pokút, pri ktorých je zrejmé, že podniky, vzhľadom na ich veľkosť determinovanú ich celkovým obratom, hoci len približným a neúplným spôsobom, ich nebudú schopné uhradiť. Preto je táto hranica jednotne uplatňovaná na všetky podniky a premenlivá v závislosti od veľkosti každého z nich a smeruje k vylúčeniu pokuty nadmernej a neprimeranej výšky. Takáto hranica má jediný možný dôsledok, že výška pokuty vypočítaná na základe kritérií závažnosti a dĺžky trvania porušenia bude v prípade, že túto hranicu presiahne znížená na najvyššiu povolenú úroveň. Jej uplatnenie znamená, že dotknutý podnik v zásade neplatí pokutu, ktorú by bol inak povinný zaplatiť v dôsledku posúdenia založeného na týchto kritériách.

Okrem toho článok 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 nezakazuje Komisii, aby sa dostala pri výpočte k čiastkovej sume prekračujúcej túto hornú hranicu, pokiaľ suma nakoniec uloženej pokuty neprekračuje túto hornú hranicu. Z toho vyplýva, že Komisia nemôže byť v žiadnej fáze uplatňovania usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO povinná zaistiť, aby stanovené čiastkové sumy pokút odrážali všetky rozdiely medzi celkovými obratmi dotknutých podnikov. Komisia navyše nie je povinná ani zabezpečiť, aby konečné sumy pokút pre dotknuté podniky, ktoré sú výsledkom jej výpočtu, vyjadrovali akýkoľvek rozdiel medzi nimi, čo sa týka ich obratov.

(pozri body 257, 259)

20. Komisia nie je pri určení výšky pokuty povinná zohľadniť stratovú finančnú situáciu dotknutého podniku, keďže uloženie takejto povinnosti by viedlo k získaniu neoprávnenej súťažnej výhody pre podniky, ktoré sú najmenej prispôsobené podmienkam trhu.

(pozri bod 258)

21. Neobmedzená súdna právomoc, ktorú v súlade s článkom 229 ES priznáva Všeobecnému súdu článok 31 nariadenia č. 1/2003, ho oprávňuje, aby okrem samotného preskúmania zákonnosti, ktoré umožňuje len odmietnutie žaloby o neplatnosť alebo zrušenie napadnutého aktu, nahradil posúdenie Komisie svojím posúdením a v dôsledku toho zmenil napadnutý akt, a to aj bez toho, aby ho zrušil, s prihliadnutím na všetky skutkové okolnosti, najmä s cieľom zmeniť výšku pokuty, pokiaľ mu je otázka ich výšky predložená na posúdenie.

Stanovenie pokuty Všeobecným súdom nie je zo svojej podstaty presným aritmetickým výpočtom. Navyše Všeobecný súd, ktorý rozhoduje v rámci svojej neobmedzenej právomoci, nie je viazaný výpočtami Komisie, ani jej usmerneniami k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, ale svoje posúdenie musí vykonať s prihliadnutím na všetky skutkové okolnosti prípadu.

(pozri body 265, 266)

22. Cieľom pokút uložených za porušenie článku 81 ES, akými sú pokuty stanovené v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, je potrestať protiprávne úkony dotknutých podnikov, ako aj odstrašiť tak dotknuté podniky, ako aj ďalšie hospodárske subjekty od budúceho porušenia pravidiel práva hospodárskej súťaže Únie. Zohľadnenie veľkosti a celkových zdrojov dotknutého podniku s cieľom zabezpečiť dostatočný odstrašujúci účinok pokuty tak spočíva v zamýšľanom účinku na uvedený podnik, pričom sankcia nemôže byť zanedbateľná najmä s ohľadom na finančnú silu tohto podniku.

Okrem toho zásada proporcionality vyžaduje, aby akty inštitúcií neprekračovali hranice toho, čo je vhodné a potrebné na uskutočnenie legitímnych cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou, čím sa rozumie, že v prípade, kde existuje voľba medzi viacerými primeranými opatreniami, je potrebné prikloniť sa k tomu najmenej obmedzujúcemu a že spôsobené ťažkosti nesmú byť neúmerné vo vzťahu k sledovaným cieľom. Z uvedeného vyplýva, že pokuty nesmú byť neprimerané vzhľadom na sledované ciele, teda vzhľadom na dodržanie pravidiel hospodárskej súťaže, a že výška pokuty uloženej podniku za porušenie v oblasti hospodárskej súťaže musí byť primeraná porušeniu posudzovanému v celkových súvislostiach, a to najmä s prihliadnutím na jeho závažnosť.

(pozri body 279, 280)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (tretia komora)

z 5. októbra 2011 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Taliansky trh nákupu a prvotného spracovania surového tabaku – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Určenie cien a rozdelenie trhu – Účasť na porušení – Dĺžka trvania porušenia – Pokuty – Poľahčujúce okolnosti – Maximálna hranica 10 % obratu – Rovnosť zaobchádzania – Neobmedzená súdna právomoc“

Vo veci T‑11/06,

Romana Tabacchi Srl, predtým Romana Tabacchi SpA, so sídlom v Ríme (Taliansko), v zastúpení: M. Siragusa a G. C. Rizza, advokáti,

žalobkyňa,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: pôvodne É. Gippini Fournier a F. Amato, neskôr É. Gippini Fournier a V. Di Bucci, a napokon É. Gippini Fournier a L. Malferrari, splnomocnení zástupcovia,

žalovanej,

ktorej predmetom je návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie K(2005) 4012 v konečnom znení z 20. októbra 2005, ktoré sa vzťahuje na konanie podľa článku 81 ods. 1 [ES] (vec COMP/C.38.281/B.2 – Surový tabak – Taliansko), ako aj návrh na zníženie pokuty uloženej žalobkyni,

VŠEOBECNÝ SÚD (tretia komora),

v zložení: predseda komory J. Azizi, sudcovia E. Cremona (spravodajkyňa) a S. Frimodt Nielsen,

tajomník: J. Palacio González, hlavný referent,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 1. decembra 2010,

vyhlásil tento

Rozsudok

Okolnosti predchádzajúce sporu

1 Žalobkyňa, Romana Tabacchi Srl, je talianskou obchodnou spoločnosťou, momentálne v likvidácii, ktorej hlavnou činnosťou je prvotné spracovanie surového tabaku. V čase skutkových okolností, ktoré sú predmetom tohto konania boli jedinými akcionármi žalobkyne manželia B., ktorí spolu vlastnili – a stále vlastnia – všetky jej akcie.

1. Správne konanie

2 Komisia Európskych spoločenstiev zaslala 15. januára 2002 podľa článku 11 nariadenia Rady č. 17 zo 6. februára 1962, Prvého nariadenia implementujúceho články [81 ES] a [82] ES (Ú. v. ES 13, 1962, s. 204; Mim. vyd. 08/01, s. 3), profesijným združeniam talianskych spracovateľov a producentov tabaku, a to Associazione professionale trasformatori tabacchi italiani (APTI, profesijné združenie talianskych spracovateľov surového tabaku) a Unione italiana tabacco (Unitab, Talianska tabaková únia), žiadosti o informácie týkajúce sa talianskeho trhu so surovým tabakom.

3 Dňa 19. februára 2002 Komisia prijala žiadosť o oslobodenie od pokút od talianskej spracovateľskej spoločnosti Deltafina SpA, ktorá je členom APTI, podľa oznámenia Komisie o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, 2002, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155, ďalej len „oznámenie o spolupráci“). Dňa 6. marca 2002 Komisia spoločnosti Deltafina poskytla podľa bodu 15 uvedeného oznámenia podmienené oslobodenie od pokút.

4 Dňa 4. apríla 2002 Komisia prijala žiadosť o oslobodenie od pokút podľa bodu 8 oznámenia o spolupráci a subsidiárne žiadosť o zníženie akejkoľvek pokuty podľa bodov 20 až 27 uvedeného oznámenia od spoločnosti Dimon Italia Srl (dcérska spoločnosť spoločnosti Dimon Inc., teraz Mindo Srl), ako aj žiadosť o zníženie akejkoľvek pokuty podanú na rovnakom základe zo strany spoločnosti Transcatab SpA (dcérska spoločnosť spoločnosti Standard Commercial Corp.; ďalej len „SCC“).

5 Počas 18. a 19. apríla 2002 vykonala Komisia na základe článku 14 nariadenia č. 17 prešetrovanie v priestoroch spoločností Dimon Italia a Transcatab, ako aj v priestoroch spoločnosti Trestina Azienda Tabacchi SpA a žalobkyne.

6 Dňa 8. októbra 2002 oznámila Komisia spoločnostiam Dimon Italia a Transcatab, že keďže boli v uvedenom poradí prvým a druhým podnikom, ktoré predložili dôkazy o porušovaní v zmysle oznámenia o spolupráci, zamýšľa im na konci správneho konania znížiť pokutu, ktorá im bude uložená za prípadné konštatované porušenia.

7 Dňa 25. februára 2004 prijala Komisia oznámenie o výhradách, ktoré zaslala desiatim podnikom alebo združeniam podnikov, medzi nimi aj spoločnostiam Deltafina, Dimon Italia, Transcatab a žalobkyni (ďalej len „spracovatelia“) a materským spoločnostiam niektorých z nich, najmä spoločnostiam Universal Corp., Dimon a SCC. Adresáti oznámenia o výhradách mali prístup k správnemu spisu, ktorého kópiu im na CD-ROM-e poskytla Komisia a na výhrady Komisie odpovedali zaslanými písomnými pripomienkami. Vypočutie sa následne konalo 22. júna 2004.

8 Potom, čo bol 21. decembra 2004 prijatý dodatok k oznámeniu o výhradách z 25. februára 2004, sa 1. marca 2005 konalo druhé vypočutie.

9 Po konzultácii s poradným výborom pre reštriktívne postupy a monopoly a s ohľadom na záverečnú správu vyšetrovateľa prijala Komisia 20. októbra 2005 rozhodnutie K(2005) 4012 v konečnom znení z 20. októbra 2005, ktoré sa vzťahuje na konanie podľa článku 81 ods. 1 [ES] (Vec COMP/C.38.281/B.2 – Surový tabak – Taliansko) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktorého zhrnutie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie z 13. februára 2006 (Ú. v. EÚ L 353, s. 45).

2. Napadnuté rozhodnutie

10 Napadnuté rozhodnutie sa v prvom rade týka horizontálneho kartelu vykonávaného na talianskom trhu surového tabaku zo strany spracovateľov surového tabaku (odôvodnenie č. 1 napadnutého rozhodnutia).

11 Komisia v napadnutom rozhodnutí konštatovala, že v rámci tohto kartelu počas obdobia od roku 1995 do roku 2002 spracovatelia stanovovali obchodné podmienky pre nákup surového tabaku v Taliansku priamo od pestovateľov, ako aj pre nákup od „tretích baliarní“, najmä určovaním cien a podielov na trhu (odôvodnenie č. 1 napadnutého rozhodnutia).

12 Napadnuté rozhodnutie sa v druhom rade zaoberá aj dvoma samostatnými porušeniami, odlišnými od kartelu vykonávaného spracovateľmi, ku ktorým došlo v období od začiatku roka 1999 do konca roka 2001, a ktoré spočívali v tom, že APTI stanovilo zmluvné ceny, o ktorých malo v mene svojich členov rokovať s cieľom uzavrieť medziodvetvové dohody s Unitab a v tom, že Unitab stanovila ceny, o ktorých mala v mene svojich členov rokovať s APTI s cieľom uzavrieť rovnaké dohody.

13 V napadnutom rozhodnutí Komisia usúdila, že praktiky spracovateľov predstavujú jediné a nepretržité porušovanie článku 81 ods. 1 ES (pozri najmä odôvodnenia č. 264 až 269 napadnutého rozhodnutia).

14 V článku 1 ods. 1 napadnutého rozhodnutia pripísala Komisia zodpovednosť za kartel spracovateľom, ako aj spoločnosti Universal, ktorá je materskou spoločnosťou spoločnosti Deltafina a spoločnosti Alliance One International, Inc. (ďalej len „Alliance One“), ktorá vznikla splynutím spoločností Dimon a SCC. Komisia tiež v článku 1 ods. 2 napadnutého rozhodnutia konštatovala, že APTI a Unitab porušili článok 81 ods. 1 ES tým, že prijali rozhodnutie o stanovení cien, o ktorých potom rokovali v mene svojich členov pri uzatváraní medziodvetvových dohôd.

15 V článku 2 napadnutého rozhodnutia uložila Komisia podnikom uvedeným v bode 14 vyššie, ako aj APTI a Unitab pokuty (pozri bod 42 nižšie).

16 Komisia v odôvodneniach č. 356 až 404 napadnutého rozhodnutia skúmala otázku pokút, ktoré majú byť uložené jeho adresátom.

17 Výšku pokút Komisia určila v závislosti od závažnosti a dĺžky trvania predmetných porušení, teda dvoch kritérií, ktoré výslovne uvádza článok 23 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) a článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 (odôvodnenia č. 356 a 357 napadnutého rozhodnutia).

Stanovenie východiskovej sumy pokút

Závažnosť

18 Pokiaľ ide o závažnosť porušenia Komisia pripomenula, že pri jeho posudzovaní treba zohľadniť samotnú povahu porušenia, jeho konkrétny dopad na trh, ak je merateľný, a rozsah relevantného geografického trhu (odôvodnenie č. 365 napadnutého rozhodnutia).

19 Komisia tiež uviedla, že produkcia surového tabaku v Taliansku tvorí približne 38 % výrobnej kvóty v Európskej únii, čo predstavovalo 67 338 miliónov eur v roku 2001, teda v poslednom celom roku porušenia (odôvodnenie č. 366 napadnutého rozhodnutia).

20 Pokiaľ ide o povahu porušenia, Komisia ho považuje sa veľmi závažné, lebo sa týka určovania nákupných cien odrôd surového tabaku v Taliansku a rozdelenia nakupovaných množstiev. Komisia ďalej s odkazom na časť daného rozhodnutia, ktorá sa týkala preskúmania obmedzenia hospodárskej súťaže (odôvodnenie č. 277 a nasl.), uvádza, že nákupný kartel môže znižovať ochotu pestovateľov vytvárať produkciu, ako aj obmedzovať hospodársku súťaž medzi spracovateľmi na nadväznom trhu. Okrem toho uvádza, že je to tak najmä v prípadoch, akým je tento prípad, keď produkt ovplyvnený nákupným kartelom, teda surový tabak predstavuje dôležitú „súčasť“ činností vykonávaných účastníkmi na nadväznom trhu, v tomto prípade prvotné spracovanie a predaj spracovaného tabaku (odôvodnenia č. 367 a 368 napadnutého rozhodnutia).

21 Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy Komisia dospela v odôvodnení č. 369 napadnutého rozhodnutia k záveru, že porušenie, ktorého sa spracovatelia dopustili, treba považovať za veľmi závažné.

Rozdielne zaobchádzanie

22 Komisia v odôvodneniach č. 370 až 376 napadnutého rozhodnutia skúmala otázku „individuálnej váhy“ a „odstrašujúceho účinku“. V tejto súvislosti uviedla, že na účely výpočtu výšky pokuty treba zohľadniť „individuálnu váhu každého podniku a pravdepodobné dopady jeho protiprávneho konania“ (odôvodnenie č. 370 napadnutého rozhodnutia).

23 Komisia teda vychádzala z toho, že pokuty musia byť stanovené v závislosti na postavení každého dotknutého účastníka na trhu (odôvodnenie č. 371 napadnutého rozhodnutia).

24 Komisia v tejto súvislosti konštatovala, že v prípade spoločnosti Deltafina musí byť východisková suma pokuty najvyššia, pretože sa zdá byť najväčším nákupcom s približne 25 % podielom na trhu v roku 2001 (odôvodnenie č. 372 napadnutého rozhodnutia).

25 Keďže spoločnosti Transcatab, Dimon Italia a Romana Tabacchi mali v roku 2001 menšie podiely na relevantnom trhu, približne 9 až 11 %, Komisia zastávala názor, že „majú tvoriť osobitnú skupinu“ a že východisková suma pokuty by, pokiaľ ide o ne, mala byť nižšia (odôvodnenie č. 373 napadnutého rozhodnutia).

26 Komisia však dospela k tomu, že východisková suma, ktorá odráža iba postavenie na trhu, nebude mať na spoločnosti Deltafina, Dimon Italia (Mindo) a Transcatab dostatočný odstrašujúci účinok, pretože aj napriek ich pomerne nízkemu obratu každá z nich je – alebo v prípade spoločnosti Mindo bola – súčasťou nadnárodných skupín značnej hospodárskej a finančnej sily, ktoré boli hlavnými svetovými obchodníkmi s tabakom a pôsobili na rôznych úrovniach činnosti v tabakovom priemysle a na rôznych geografických trhoch (odôvodnenie č. 374 napadnutého rozhodnutia).

27 V dôsledku toho, aby pokuta odstrašovala, Komisia rozhodla, že na východiskovú sumu stanovenú pre spoločnosť Deltafina treba použiť násobiteľ 1,5 – teda zvýšenie o 50 % – a na východiskovú sumu stanovenú pre spoločnosti Dimon Italia (Mindo) a Transcatab násobiteľ 1,25 – teda zvýšenie o 25 % (odôvodnenie č. 375 napadnutého rozhodnutia).

28 Komisia tak v odôvodnení č. 376 napadnutého rozhodnutia stanovila východiskové sumy pokút takto:

– Deltafina: 37,5 milióna eur,

– Transcatab: 12,5 milióna eur,

– Dimon Italia (Mindo): 12,5 milióna eur,

– Romana Tabacchi: 10 miliónov eur.

Stanovenie základnej čiastky pokút

29 Komisia v odôvodneniach č. 377 a 378 napadnutého rozhodnutia skúmala otázku dĺžky trvania porušovania.

30 Komisia konštatovala, že kartel vykonávaný spracovateľmi sa začal 29. septembra 1995 a že trval do 19. februára 2002, keď bol podľa vyhlásenia týchto spracovateľov ukončený. Najmä pokiaľ ide o žalobkyňu, Komisia uviedla, že táto sa stala členom kartelu v októbri 1997, svoju účasť prerušila v období od 5. novembra 1999 do 29. mája 2001 a že od tohto dňa sa na ňom opäť začala zúčastňovať až do 19. februára 2002. Keďže jej účasť na porušovaní trvala len dva roky a osem mesiacov, Komisia považovala za potrebné zvýšiť v jej prípade východiskovú sumu pokuty o 25 %, zatiaľ čo východisková suma pokuty, ktorá mala byť uložená ostatným spracovateľom bola zvýšená o 60 %.

31 Základné čiastky pokút uložených adresátom napadnutého rozhodnutia preto boli stanovené takto:

– Deltafina: 60 miliónov eur,

– Transcatab: 20 miliónov eur,

– Dimon Italia (Mindo): 20 miliónov eur,

– Romana Tabacchi: 12,5 milióna eur.

Poľahčujúce okolnosti

32 V odôvodneniach č. 380 až 398 napadnutého rozhodnutia Komisia skúmala, či treba prihliadať na určité poľahčujúce okolnosti.

33 Pokiaľ ide o žalobkyňu, Komisia v odôvodnení č. 380 napadnutého rozhodnutia uviedla, že žalobkyňa sa „nezúčastnila na niektorých aspektoch kartelovej dohody (najmä pokiaľ ide o priame nákupy od pestovateľov, od ktorých začala nakupovať malé množstvá až v roku 2000)”. Okrem toho konštatovala, že žalobkyňa mala v roku 1997, keď sa pripojila ku kartelu nízky podiel na trhu. Nakoniec uviedla, že „žalobkyňa svojim správaním často marila účel kartelu až do takej miery, že ostatní účastníci spoločne diskutovali o tom, ako zakročia proti [tomuto jej] správaniu“.

34 So zreteľom na tieto skutočnosti sa Komisia rozhodla znížiť základnú čiastku pokuty uloženej žalobkyni o 30 %.

35 Pokiaľ ide o situáciu spoločností Dimon Italia a Transcatab, Komisia odmietla všetky ich tvrdenia, na základe ktorých sa na nich mali uplatniť poľahčujúce okolnosti (odôvodnenia č. 381 až 384 napadnutého rozhodnutia).

36 Nakoniec Komisia zohľadnila osobitnú situáciu spoločnosti Deltafina a dospela k záveru, že jej pokutu treba vzhľadom na jej spoluprácu znížiť o 50 % (odôvodnenia č. 385 až 398 napadnutého rozhodnutia).

37 Komisia po zohľadnení poľahčujúcich okolností stanovila sumu pokút takto (odôvodnenie č. 399 napadnutého rozhodnutia):

– Deltafina: 30 miliónov eur,

– Dimon Italia (Mindo): 20 miliónov eur,

– Transcatab: 20 miliónov eur,

– Romana Tabacchi: 8,75 milióna eur.

Maximálna výška pokuty stanovená v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003

38 V odôvodneniach č. 400 až 404 napadnutého rozhodnutia Komisia skúmala, či je potrebné upraviť základné čiastky stanovené jednotlivým adresátom tak, aby nepresiahli maximálnu výšku 10 % obratu stanovenú v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003.

39 Z tohto dôvodu Komisia uviedla, že pokuta uložená žalobkyni nesmie presiahnuť 2,05 milióna eur a že na základe tohto ustanovenia netreba znižovať ostatné pokuty (odôvodnenia č. 402 a 403 napadnutého rozhodnutia).

Uplatnenie oznámenia o spolupráci

40 V odôvodneniach č. 405 až 500 napadnutého rozhodnutia sa Komisia vyslovila k uplatneniu oznámenia o spolupráci.

41 Komisia najskôr konštatovala, že spoločnosti Dimon Italia a Transcatab splnili podmienky, ktoré im boli stanovené na základe ich žiadosti o zníženie pokuty, a po posúdení predložených dôkazov a spolupráce týchto spoločností v priebehu konania dospela Komisia k tomu, že im bude poskytnuté maximálne zníženie v rámci rozmedzia, ktoré im bolo oznámené v nadväznosti na ich žiadosť o zníženie, teda 50 % pre Dimon Italia a 30 % pre Transcatab (odôvodnenia č. 492 až 499 napadnutého rozhodnutia). Naopak, spoločnosti Deltafina nebolo poskytnuté žiadne oslobodenie od pokuty alebo zníženie pokuty.

Konečná suma pokút

42 V súlade s článkom 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 Komisia stanovila v článku 2 napadnutého rozhodnutia výšku pokút uložených podnikom a združeniam podnikov, ktorým bolo napadnuté rozhodnutie určené, takto:

– Deltafina a Universal spoločne a nerozdielne: 30 miliónov eur,

– Dimon Italia (Mindo) e Alliance One: 10 miliónov eur, pričom Alliance One zodpovedá za celú sumu a Mindo má spoločný a nerozdielny záväzok len vo výške 3,99 milióna eur,

– Transcatab a Alliance One spoločne a nerozdielne: 14 miliónov eur,

– Romana Tabacchi: 2,05 milióna eur,

– APTI: 1 000 eur,

– Unitab: 1 000 eur.

Konanie a návrhy účastníkov konania

43 Žalobkyňa návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 19. januára 2006 podala žalobu, ktorou sa začalo toto konanie.

44 Samostatným podaním podaným do kancelárie v ten istý deň (vec T‑11/06 R) žalobkyňa na základe článku 242 ES a článku 104 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa podala návrh na nariadenie predbežného opatrenia a požiadala o to, aby sa na jednej strane odložil výkon rozhodnutia, a na druhej strane o to, aby bola oslobodená od povinnosti zriadiť bankovú záruku pre platbu pokuty ako podmienky jej okamžitého nevymáhania.

45 Uznesením z 13. júla 2006 vo veci Romana Tabacchi/Komisia, T‑11/06 R (Zb. s. II‑2491) predseda Súdu prvého stupňa rozhodol, že výkon povinnosti žalobkyne zriadiť bankovú záruku v prospech Komisie s cieľom zabrániť okamžitému vymáhaniu pokuty, ktorá jej bola uložená na základe článku 2 napadnutého rozhodnutia sa za určitých podmienok odkladá a rozhodnutie o trovách konania si vyhradil na neskôr.

46 Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (tretia komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 64 jeho rokovacieho poriadku vyzval účastníkov konania, aby predložili určité dokumenty. Účastníci konania tejto požiadavke vyhoveli v stanovenej lehote.

47 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní 1. decembra 2010.

48 Listami zo 7. a z 10. decembra 2010 žalobkyňa a Komisia vyhoveli opatreniu na zabezpečenie priebehu konania prijatého Všeobecným súdom na pojednávaní a predložili určité dokumenty.

49 Komisia na žiadosť Všeobecného súdu predložila 19. januára 2011 ďalšie dokumenty.

50 Dňa 8. februára 2011 žalobkyňa predložila svoje pripomienky k uvedeným dokumentom.

51 Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

– čiastočne zrušil napadnuté rozhodnutie v časti, v ktorej sa týka výpočtu pokuty, ktorá jej bola uložená,

– podstatne znížil výšku pokuty, ktorá jej bola uložená,

– nariadil akékoľvek iné opatrenie, vrátane dokazovania, ktoré bude súd považovať za vhodné,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

52 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.

Právny stav

53 Žalobkyňa uvádza na podporu svojej žaloby päť žalobných dôvodov. Prvý žalobný dôvod je zložený na nedostatku dôkazov a nedostatku odôvodnenia alebo jeho nelogickej povahe, ako aj na porušení zásady rovnosti zaobchádzania a zásady proporcionality, pretože Komisia na účely výpočtu východiskovej sumy pokuty nezohľadnila skutočnosť, že kartel nemal na trh konkrétny dopad. Druhý je založený na nelogickosti odôvodnenia a na porušení zásady rovnosti zaobchádzania, pretože Komisia neodstupňovala východiskovú sumu pokuty s cieľom prispôsobiť ju konkrétnemu významu žalobkyne. Tretí sa zakladá na nedostatku odôvodnenia a dôkazov, ako aj na porušení povinnosti dôkazného bremena v súvislosti s určením dĺžky trvania účasti žalobkyne na porušení. Štvrtým žalobným dôvodom sa domáha nedostatočného zníženia pokuty vzhľadom na jej úlohu spočívajúcu v „narušovaní“ fungovania kartelu, ako aj nezohľadnenia ďalších poľahčujúcich okolností. Piaty žalobný dôvod je založený na tom, že pokuta je nespravodlivá a neprimeraná vzhľadom na majetkovú štruktúru žalobkyne a jej skutočnú platobnú schopnosť v špecifickom spoločenskom kontexte.

54 Všeobecný súd najprv preskúma prvý žalobný dôvod, potom tretí a nakoniec sa bude zaoberať druhým, štvrtým a piatym žalobným dôvodom.

1. O návrhu na vykonanie výsluchu svedka

55 Čo sa týka posúdenia vyhlásení, ktoré priložila žalobkyňa ako dôkazy k svojej žalobe, je potrebné najprv uviesť, že rokovací poriadok nebráni tomu, aby účastníci konania predkladali takéto vyhlásenia. Ich posúdenie je však vyhradené Všeobecnému súdu, ktorý môže v prípade, že skutočnosti, ktoré sú tam opísané, majú rozhodujúci význam pre vyriešenie sporu, nariadiť ako dôkazný prostriedok výsluch autora tohto dokumentu ako svedka (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. decembra 2007, BASF a UCB/Komisia, T‑101/05 a T‑111/05, Zb. s. I‑4949, bod 97). V prejednávanej veci sa však vzhľadom na dokumenty účastníkov konania, dokumenty založené do spisu a výsledky pojednávania Všeobecný súd domnieva, že bol na účely rozhodnutia v spore dostatočne informovaný (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo 16. novembra 2006, Peróxidos Orgánicos/Komisia, T‑120/04, Zb. s. II‑4441, bod 80).

56 Návrh na vykonanie dôkazov predložený žalobkyňou sa preto zamieta.

2. O prvom žalobnom dôvode založenom na nedostatku dôkazov a nedostatku odôvodnenia, alebo jeho nelogickej povahe, ako aj na porušení zásady rovnosti zaobchádzania a zásady proporcionality v rozsahu, v akom Komisia nezohľadnila skutočnosť, že kartel nemal na trh konkrétny dopad

Tvrdenia účastníkov konania

57 Žalobkyňa v rámci prvého žalobného dôvodu v prvom rade tvrdí, že Komisia mala na účely výpočtu východiskovej sumy pokuty, ktorá jej bola uložená zobrať do úvahy skutočnosť, že kartel „nemal konkrétny dopad na trh“. Najmä Komisia nevyvodila dôsledky jednak zo skutkových okolností konštatovaných v napadnutom rozhodnutí (odôvodnenia č. 97 a 98 napadnutého rozhodnutia), podľa ktorých ceny platené pestovateľom za surový tabak vzrástli v Taliansku v oveľa väčšej miere oproti priemeru v rámci Spoločenstva a jednak zo skutočnosti, že členovia kartelu, ktorí mali na danom trhu maximálne 55 %‑né zastúpenie boli nevyhnutne vystavení silnému konkurenčnému tlaku spracovateľov, ktorí neboli členmi kartelu.

58 Žalobkyňa sa domnieva, že Komisia bola pri výpočte pokuty povinná v súlade so svojou rozhodovacou praxou potvrdenou judikatúrou rozlišovať prípady kartelových dohôd s významným dopadom na trh a kartelových dohôd, ktoré nemajú na trh žiadny, alebo len veľmi obmedzený dopad. Komisia mala teda pri konštatovaní závažnosti porušenia „pozitívnu povinnosť“ zistiť na účely stanovenia východiskovej sumy pokút mieru jeho skutočného dopadu. Zo znenia usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171) (ďalej len „usmernenia“), od ktorých sa Komisia nemôže odchýliť výslovne vyplýva povinnosť zohľadniť „konkrétny dopad [porušenia] na trh, tam, kde je ho možné merať“.

59 Na účely posúdenia konkrétneho dopadu porušenia na trh musí Komisia vychádzať najmä z úrovne hospodárskej súťaže, ktorá by normálne existovala, ak by nedošlo k porušeniu. Z toho dôvodu sa v prípade cenových kartelov na jednej strane musí zistiť, že dohody skutočne dotknutým stranám umožnili dosiahnuť vyššiu úroveň predajných cien, ako je tá, ktorá by prevládala, pokiaľ by kartel neexistoval. Na druhej strane Komisia musí v rámci svojho posúdenia brať do úvahy všetky objektívne podmienky na dotknutom trhu vzhľadom na hospodársky kontext. Napokon posúdenie dopadu cenového kartelu nie je vôbec nemožné a rozhodovacia prax Komisie v oblasti kontroly koncentrácií dokazuje, že Komisia je schopná vykonať takéto posúdenie.

60 Schematický a mechanický prístup k výpočtu pokút, ktorý nezohľadňuje konkrétne vplyvy porušenia na trh je podľa žalobkyne aj v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania a zásadou proporcionality. Prvá uvedená zásada vyžaduje, aby Komisia pri ukladaní pokút rozlišovala ich výšku v závislosti od konkrétneho dopadu na trh jednotlivých kartelov, stanoveného na základe individuálneho posúdenia. Dodržiavanie druhej uvedenej zásady vyžaduje, aby sa pri výpočte pokuty postupovalo tak, aby jej výška spĺňala svoj účel a aby bola primeraná vzhľadom na skutočný dopad protiprávneho správania, a najmä vzhľadom na škodu, ktorá vznikla zákazníkom a konečným spotrebiteľom, ku ktorej v prejednávanej veci nedošlo. Stupeň takejto škody je totiž prvotným rozlišovacím kritériom medzi kartelmi. Suma pokuty uloženej za kartelové porušenie, ktorého skutočný dopad na trh je bezvýznamný a nepoškodzuje zákazníkov podnikov, ktoré sa na ňom zúčastňujú, ani spotrebiteľov musí byť stanovená na dolnom konci stupnice príslušných pokút ukladaných za porušenia článku 81 ES, aj keď ide o „veľmi závažné“ porušenia, akým je prípad kartelu v tejto veci.

61 Žalobkyňa okrem iného spochybňuje tvrdenie Komisie, že suma 20 miliónov eur, citovaná v bode 1 A usmernení predstavuje minimálnu výšku základnej pokuty obvykle ukladanej podniku s najvýznamnejším postavením na trhu, ktorého sa porušenie týka a nie všetkým podnikom zúčastneným na karteli braným ako celok. Tiež tvrdí, že vo veci, v ktorej bolo prijaté rozhodnutie z 20. októbra 2004 K(2004) 4030 v konečnom znení týkajúce sa konania o uplatnení článku 81 ods. 1 [ES] (Vec COMP/C.38.238/B.2 – Surový tabak – Španielsko), ktorá sa zjavne podobá prejednávanej veci sa Komisia odchýlila od minimálnej sumy 20 miliónov eur.

62 Okrem toho formálna klasifikácia založená na rozlišovaní „závažných/veľmi závažných priestupkov“ nemá taký význam, aký jej pripisuje Komisia, pretože predmetom výhrad žalobkyne je výsledná suma pokuty vypočítanej Komisiou podľa jej usmernení. Navyše z judikatúry vyplýva, že aj cenový kartel možno v prípade, keď je jeho dopad na trh obmedzený považovať za „závažné“ porušenie a nie za „veľmi závažné“ porušenie. Napokon na účely primeraného zohľadnenia obmedzeného dopadu porušenia na trh Komisia môže tiež znížiť výšku pokuty stanovenej vzhľadom na závažnosť porušenia pod minimálnu výšku stanovenú obyčajne v prípade „veľmi závažného“ porušenia.

63 Na záver konštatuje, že vzhľadom na neexistenciu dôkazov o konkrétnom dopade kartelu na trh, východisková suma pokuty uloženej žalobkyni mala byť stanovená na dolnom konci stupnice príslušných pokút ukladaných za kartelové porušenia.

64 Komisia navrhuje zamietnutie žalobného dôvodu.

Posúdenie Všeobecným súdom

65 Všetky výhrady, ktoré žalobkyňa uviedla v rámci prvého žalobného dôvodu smerujú proti postupu Komisie, ktorá pri stanovení východiskovej sumy pokuty nezobrala do úvahy, že kartel nemal konkrétny dopad na trh.

66 V tejto súvislosti sa Všeobecný súd domnieva, že pred preskúmaním výhrad uvádzaných žalobkyňou treba pripomenúť všeobecné zásady upravujúce stanovenie výšky pokút ukladaných za porušenia článku 81 ES, a najmä hodnotenie závažnosti porušenia.

Všeobecné úvahy

67 Podľa článku 81 ods. 1 písm. a) a b) ES sú výslovne nezlučiteľné so spoločným trhom všetky dohody a zosúladené postupy, ktoré priamo alebo nepriamo určujú nákupné alebo predajné ceny alebo iné obchodné podmienky, alebo také, ktoré obmedzujú alebo kontrolujú výrobu či odbyt. Porušenia tohto typu, najmä pokiaľ ide o horizontálne kartely, judikatúra kvalifikuje ako obzvlášť závažné, pretože majú priamy vplyv na základné podmienky hospodárskej súťaže na relevantnom trhu (rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. marca 1999, Thyssen Stahl/Komisia, T‑141/94, Zb. s. II‑347, bod 675), alebo predstavujú zjavné porušenia pravidiel hospodárskej súťaže (rozsudky Súdu prvého stupňa zo 6. apríla 1995, Tréfilunion/Komisia, T‑148/89, Zb. s. II‑1063, bod 109, a zo 14. mája 1998, BPB de Eendracht/Komisia, T‑311/94, Zb. s. II‑1129, bod 303).

68 Podľa článku 23 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 sa pri stanovení výšky pokuty, ktorá sa uloží za porušenie článku 81 ods. 1 ES, zohľadní okrem závažnosti porušovania aj doba trvania.

69 Z ustálenej judikatúry vyplýva, že závažnosť porušení práva hospodárskej súťaže musí byť stanovená na základe veľkého množstva skutočností, akými sú osobitné okolnosti prípadu, jeho kontext a odstrašujúci účinok pokút, a to bez toho, aby existoval záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré nutne musia byť vzaté do úvahy (rozsudky Súdneho dvora z 28. júna 2005 Dansk Rørindustri a i./Komisia, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Zb. s. I‑5425 bod 241; z 3. septembra 2009, Prym a Prym Consumer/Komisia, C‑534/07 P, Zb. s. I‑7415, bod 54, a z 24. septembra 2009, Erste Group Bank a i./Komisia, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P a C‑137/07 P, Zb. s. I‑8681, bod 91).

70 Na zabezpečenie transparentnosti a nestrannosti rozhodnutí, ktorými sa stanovujú pokuty za porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, prijala Komisia usmernenia (prvá veta usmernení).

71 Usmernenia predstavujú nástroj určený na spresnenie kritérií – pri dodržiavaní právnych predpisov vyššej právnej sily –, ktoré Komisia mieni uplatniť pri výkone svojej diskrečnej právomoci v oblasti stanovenia výšky pokút, ktorú jej priznáva článok 23 ods. 2 nariadenia č. 2003. Hoci usmernenia nepredstavujú právny základ rozhodnutia, ktorým sa ukladajú pokuty, pretože toto rozhodnutie sa zakladá na nariadení č. 1/2003, stanovujú všeobecným a abstraktným spôsobom metodológiu, ktorú sa Komisia zaviazala uplatňovať pri stanovení výšky pokút uložených týmto rozhodnutím, a v dôsledku toho zabezpečujú právnu istotu podnikov (rozsudok Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný v bode 69 vyššie, body 209 až 213, a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. decembra 2006, Raiffeisen Zentralbank Österreich a i./Komisia, T‑259/02 až T‑264/02 a T‑271/02, Zb. s. II‑5169, body 219 a 223).

72 Hoci usmernenia nemôžu byť kvalifikované ako právna norma, ktorú musí správny orgán v každom prípade dodržať, vyjadrujú určité pravidlo správania, ktoré ukazuje, ako sa má v praxi postupovať, a od ktorého sa správny orgán nemôže v konkrétnom prípade odkloniť bez uvedenia dôvodov (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný v bode 69 vyššie, body 209 a 210, a z 18. mája 2006, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia, C‑397/03 P, Zb. s. I‑4429, bod 91).

73 Obmedzenie diskrečnej právomoci Komisie, ktoré si sama stanovila prijatím usmernení, však nie je nezlučiteľné so zachovaním širokej miery voľnej úvahy Komisie (rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. júla 2004, Mannesmannröhren‑Werke/Komisia, T‑44/00, Zb. s. II‑2223, body 246, 274 a 275). Skutočnosť, že Komisia v usmerneniach spresnila svoj prístup k hodnoteniu závažnosti porušenia, totiž nevylučuje, aby ju hodnotila ucelene, v závislosti od všetkých relevantných okolností vrátane skutočností, ktoré nie sú výslovne uvedené v usmerneniach (rozsudok Raiffeisen Zentralbank Österreich a i./Komisia, už citovaný v bode 71 vyššie, bod 237).

74 Podľa metódy stanovenej v usmerneniach Komisia pri výpočte sumy pokút, ktoré uloží dotknutým podnikom, vychádza zo sumy určenej v závislosti od „vnútornej“ závažnosti porušenia. Pri posúdení tejto závažnosti sa musí brať do úvahy povaha porušenia, jeho konkrétny dopad na trh tam, kde je ho možné stanoviť a veľkosť relevantného geografického trhu (bod 1 A prvý odsek usmernení).

75 V tejto súvislosti sú porušenia rozčlenené do troch kategórií, a to „mierne priestupky“, pri ktorých môže byť uložená pokuta od 1 000 eur do 1 milióna eur, „závažné priestupky“, pri ktorých suma pokuty môže byť v rozmedzí od 1 do 20 miliónov eur, a „veľmi závažné priestupky“, pri ktorých je možné uložiť pokutu nad 20 miliónov eur (bod 1 A druhý odsek prvá až tretia zarážka usmernení). Pokiaľ ide o veľmi závažné porušenia, Komisia spresňuje, že pôjde vo všeobecnosti o horizontálne obmedzenia, ako sú cenové kartely a kvóty podielu na trhu, alebo iné praktiky, ktoré ohrozujú náležité fungovanie jednotného trhu, ako napríklad delenie národných trhov a nesporné zneužívanie dominantného postavenia zo strany podnikov, ktoré držia faktický monopol (bod 1 A druhý odsek tretia zarážka usmernení).

76 Okrem toho treba uviesť, že tieto tri aspekty hodnotenia závažnosti porušenia, uvedené v bode 74 vyššie, nemajú rovnakú dôležitosť pri celkovom posúdení. Povaha porušenia má zásadný význam, a to najmä pri kvalifikácii porušenia ako „veľmi závažného“ (rozsudok Erste Group Bank a i./Komisia, už citovaný v bode 69 vyššie, bod 101, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 28. apríla 2010, Gütermann a Zwicky/Komisia, T‑456/05 a T‑457/05, Zb. s. II‑1443, bod 137).

77 Naopak, konkrétny dopad na trh ani veľkosť geografického trhu nepredstavujú skutočnosti potrebné na kvalifikáciu porušenia za veľmi závažné v prípade horizontálnych kartelov, ktoré sa predovšetkým týkajú, ako v prejednávanej veci, určenia cien. Ak sú tieto dve skutočnosti takými skutočnosťami, ktoré treba zohľadniť pri posudzovaní závažnosti porušenia, pri posudzovaní celkovej závažnosti predstavujú jedny z viacerých skutočností (pozri v tomto zmysle rozsudok Prym a Prym Consumer/Komisia, už citovaný v bode 69 vyššie, body 74 a 81, a rozsudky Súdu prvého stupňa Raiffeisen Zentralbank Österreich/Komisia, už citovaný v bode 71 vyššie, body 240 a 311, a z 8. októbra 2008, Carbone‑Lorraine/Komisia, T‑73/04, Zb. s. II‑2661, bod 91).

78 Taktiež podľa už rovnako dobre ustálenej judikatúry z usmernení vyplýva, že horizontálne kartely, ktoré sa predovšetkým, ako v prejednávanej veci, týkajú určenia cien, môžu byť kvalifikované ako „veľmi závažné priestupky“ len na základe ich samotnej povahy bez toho, aby bola Komisia povinná preukázať konkrétny dopad porušenia na trh (rozsudok Prym a Prym Consumer/Komisia, už citovaný v bode 69 vyššie, bod 75; pozri tiež v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 27. júla 2005, Brasserie nationale a i./Komisia, T‑49/02 až T‑51/02, Zb. s. II‑3033, bod 178, a z 25. októbra 2005, Groupe Danone/Komisia, T‑38/02, Zb. s. II‑4407, bod 150).

79 Tento záver je potvrdený skutočnosťou, že aj keď opis závažných porušení výslovne uvádza dopad na trh, opis veľmi závažných porušení naopak neuvádza požiadavku konkrétneho dopadu na trh (rozsudok Gütermann a Zwicky/Komisia, už citovaný v bode 76 vyššie, bod 137; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok Brasserie nationale a i./Komisia, už citovaný v bode 78 vyššie, bod 178).

80 Jednotlivé výhrady uvádzané žalobkyňou treba teda preskúmať so zreteľom na tieto zásady stanovené judikatúrou.

O nezohľadnení konkrétneho dopadu kartelu na trh pri stanovení pokuty

81 Žalobkyňa v prvom rade vyčíta Komisii, že pri výpočte východiskovej sumy pokuty nezohľadnila skutočnosť, že kartel nemal konkrétny dopad na trh.

82 Najskôr však treba zdôrazniť, že z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia určila výšku pokuty uloženej rôznym osobám, ktorým bolo rozhodnutie určené, na základe všeobecnej metódy, ktorú stanovila v usmerneniach, a to aj napriek tomu, že to výslovne neuviedla v uvedenom rozhodnutí.

83 Najmä čo sa týka druhu porušenia, o aké ide v prejednávanej veci treba uviesť, že predmetom kartelu medzi spracovateľmi bolo najmä spoločné určenie cien, ktoré spracovatelia platili za surový tabak, ako aj rozdelenie si dodávateľov a množstiev odobratého tabaku. Takéto praktiky predstavujú horizontálne obmedzenia typu „cenový kartel“ v zmysle usmernení, a teda sú svojou povahou „veľmi závažnými“ porušeniami. Ako bolo spomenuté v bode 67 vyššie tento typ kartelov je podľa judikatúry považovaný za zjavné porušenia pravidiel hospodárskej súťaže alebo za obzvlášť závažné porušenia, pretože majú priamy vplyv na základné podmienky hospodárskej súťaže na relevantnom trhu.

84 Z toho vyplýva, že Komisia sa v prejednávanej veci nedopustila nesprávneho posúdenia, keď kvalifikovala kartel ako veľmi závažné porušenie na základe samotnej povahy porušenia bez ohľadu na jeho konkrétny dopad na trh (pozri judikatúru citovanú v bodoch 76 a 77 vyššie, a najmä rozsudok Erste Groupe Bank a i./Komisia, už citovaný v bode 69 vyššie, bod 103).

85 Žalobkyňa však v rozpore s tým, čo tvrdila vo svojich písomných vyjadreniach, počas pojednávania uviedla, že kvalifikáciu porušenia ako veľmi závažného ako takú nespochybňuje. Vysvetlila, že jej výhrada sa v podstate týka toho, že minimálna suma 20 miliónov eur stanovená v usmerneniach za veľmi závažné porušenia sa má vzťahovať na celkovú sumu sankcie, ktorú možno uložiť všetkým podnikom zúčastneným na karteli. Keďže Komisia v prejednávanej veci stanovila celkovú východiskovú sumu pre všetky podniky zúčastnené na karteli na 55 miliónov eur, prekročila uvedenú hranicu. Bola teda povinná zohľadniť skutočnosť, že porušenie nemalo dopad na trh a uviesť dôvody, pre ktoré prekročila túto hranicu.

86 V tejto súvislosti treba v prvom rade uviesť, že tvrdenie žalobkyne sa zakladá na nesprávnom predpoklade. Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že minimálna východisková suma 20 miliónov eur stanovená v usmerneniach pre veľmi závažné porušenia sa vzťahuje na sumu pokuty, ktorú možno uložiť len jednému podniku a nie všetkým podnikom, ktoré sa dopustili porušenia, braným ako celok (pozri v tomto zmysle rozsudky Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný v bode 69 vyššie, body 306 a 311; Prym a Prym Consumer/Komisia, už citovaný v bode 69 vyššie, bod 81, a rozsudky Súdu prvého stupňa z 8. októbra 2008, Schunk a Schunk Kohlenstoff-Technik/Komisia, T‑69/04, Zb. s. II‑2567, bod 187, a z 30. apríla 2009, Nintendo a Nintendo of Europe/Komisia, T‑13/03, Zb. s. II‑947, bod 44).

87 Záver, podľa ktorého sa „pravdepodobná pokuta“ uvádzaná v usmerneniach vzťahuje na sumu pokuty, ktorú možno uložiť len jednému podniku a nie na celkovú sumu pokút uložených všetkým podnikom zúčastneným na karteli potvrdzuje napokon systematický výklad znenia usmernení. Výraz „základná čiastka“ sa totiž v zmysle usmernení používa výlučne v tom zmysle, že sa ním myslí základná čiastka pokuty uloženej len jednému podniku a nie všetkým členom kartelu braným ako celok. Toto okrem iného vyplýva z druhej vety usmernení, v ktorej sa uvádza, že nová metóda určovania výšky pokuty vychádza zo stanovenia základnej čiastky, ktorá sa bude zvyšovať s ohľadom na priťažujúce okolnosti, alebo znižovať s ohľadom na poľahčujúce okolnosti. Tieto okolnosti sa však zohľadňujú v súvislosti s konkrétnym podnikom a nie v súvislosti so všetkými členmi kartelu branými ako celok, takže výraz „základná čiastka“ sa môže vzťahovať len na pokutu, ktorú možno uložiť iba jednému podniku. Analogicky šiesta veta bodu 1 A usmernení, ktorá uvádza, že „[k]eď sa priestupok týka viacerých podnikov…, možno bude nutné v niektorých prípadoch uplatniť zváženie výšky pokút stanovených v rámci každej z troch kategórií [uvedených v usmerneniach]“ potvrdzuje, že toto ustanovenie odkazuje na výšku pokút, ktoré sa ukladajú jednotlivým podnikom zúčastneným na porušovaní a nie na celkovú výšku všetkých uložených pokút. Napokon Komisia správne uvádza, že keby chcela v bode 1 A usmernení skutočne odkázať, ako uvádza žalobkyňa na celkovú minimálnu výšku pokút uložených všetkým dotknutým podnikom, vyjadrila by to tak, že by výslovne uviedla „minimálna výška pokút uložených všetkým dotknutým podnikom“.

88 Preto je namieste konštatovať, že Komisia v prejednávanej veci stanovila v prípade žalobkyne východiskovú sumu pokuty na 10 miliónov eur, ktorá je zjavne nižšia ako minimálna suma 20 miliónov eur stanovená v usmerneniach.

89 Tvrdenie žalobkyne, že Komisia vo svojom odôvodnení nevysvetľuje dôvody, pre ktoré boli východiskové sumy v prípade, v ktorom vydala rozhodnutie K(2004) 4030 v konečnom znení, výrazne nižšie než je vyššie uvedená suma 20 miliónov eur, je za týchto okolností irelevantné. Ako je totiž spresnené v judikatúre, suma 20 miliónov eur ustanovená v bode 1 A tretej zarážke druhom pododseku usmernení pre veľmi závažné priestupky nepredstavuje minimálny prah, pod ktorý nie je možné klesnúť (pozri v tomto zmysle rozsudok Prym a Prym Consumer/Komisia, už citovaný v bode 69 vyššie, bod 97; pozri tiež rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. novembra 2005, SNCZ/Komisia, T‑52/02, Zb. s. II‑5005, bod 42).

90 Po druhé, najmä pokiaľ ide o zohľadnenie konkrétneho dopadu porušenia na trh pri stanovení výšky pokuty je potrebné pripomenúť, že na tento účel treba zobrať do úvahy dĺžku trvania porušení a všetky faktory, na ktoré treba prihliadať pri posúdení závažnosti porušení, akými sú konanie každého podniku, úloha, ktorú každý z nich hrá pri vytvorení zosúladených postupov, prospech, ktorý z týchto postupov podniky mohli získať, ich veľkosť a hodnota dotknutého tovaru, ako aj nebezpečenstvo, ktoré porušenia tohto typu predstavujú pre ciele Únie (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora to 7. júna 1983, Musique Diffusion française a i./Komisia, 100/80 až 103/80, Zb. s. 1825, bod 129, a Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný v bode 69 vyššie, bod 242). Z toho vyplýva, že účinok protisúťažného postupu nie je sám osebe určujúcim kritériom pri posudzovaní primeranej výšky pokuty. Najmä skutočnosti týkajúce sa úmyslu môžu byť dôležitejšie ako tie, ktoré sa týkajú uvedených účinkov, najmä ak ide o porušenia, ktoré sú skutočne závažné, ako je rozdeľovanie trhov, ako je tomu v prejednávanej veci (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 2. októbra 2003, Thyssen Stahl/Komisia, C‑194/99 P, Zb. s. I‑10821, bod 118; Prym a Prym Consumer/Komisia, už citovaný v bode 69 vyššie, bod 96, a z 12. novembra 2009, Carbone-Lorraine/Komisia, C‑554/08 P, neuverejnený v Zbierke, bod 44).

91 V tejto veci treba konštatovať, že preskúmanie časti napadnutého rozhodnutia týkajúcej sa sporných skutkových okolností preukazuje, že spracovatelia sa vedome dopúšťali protisúťažných praktík, za ktoré boli sankcionovaní (pozri napríklad odôvodnenia č. 124, 132, 133 a 141 napadnutého rozhodnutia). Tento záver je navyše potvrdený okolnosťou, že kartel mal tajnú povahu, ako to vyplýva z odôvodnení č. 363 a 473 napadnutého rozhodnutia.

92 Okrem toho z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že spracovatelia sa viackrát dohodli na opatreniach, ktoré mali zabezpečiť účinné fungovanie kartelu, ako vzájomné zasielanie si faktúr, ktoré im vystavili ich dodávatelia (odôvodnenia č. 122 a 129 napadnutého rozhodnutia), povinnosť konzultácií v prípade nákupu množstiev nad dohodnuté množstvá (odôvodnenie č. 139 napadnutého rozhodnutia), povinnosť kontrolovať svojich zamestnancov, aby nepostupovali z vlastnej iniciatívy bez potrebnej vzájomnej spolupráce (odôvodnenie č. 140 napadnutého rozhodnutia). V tejto súvislosti z odôvodnenia č. 383 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisii sa podarilo preukázať fungovanie kartelu.

93 V tejto veci nešlo teda len o veľmi závažné porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, ale aj o to, že existovali skutočnosti týkajúce sa úmyslu, akými boli skutočnosti uvedené v bodoch 91 a 92 vyššie.

94 Navyše z odôvodnenia č. 376 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že východisková suma pokuty uložená žalobkyni predstavovala zjavne nižšiu sumu, ako je suma, ktorú mohla Komisia v súlade s usmerneniami „stanoviť“ pre veľmi závažné porušenia.

95 Preto sa žalobkyňa nemôže dovolávať pochybenia Komisie z dôvodu, že pri stanovení pokuty, ktorá jej bola uložená nezohľadnila údajnú neexistenciu dopadu porušenia na trh, hoci ho považovala za merateľný.

96 Po tretie treba konštatovať, že pri určení východiskovej sumy pokuty Komisia zobrala do úvahy pravdepodobné účinky protiprávneho konania každého dotknutého podniku. Z odôvodnenia č. 370 napadnutého rozhodnutia totiž vyplýva, že Komisia považovala za primerané stanoviť pokuty podľa postavenia každého z dotknutých podnikov na trhu, aby okrem individuálnej váhy každého podniku zohľadnila aj pravdepodobné dopady protiprávneho konania každého z nich.

97 Z judikatúry totiž vyplýva, že podiel každého z dotknutých podnikov na trhu, ktorý bol predmetom reštriktívneho postupu, predstavuje aj v prípade neexistencie dôkazu o konkrétnom dopade porušenia na trh objektívne kritérium, ktoré udáva spravodlivú mieru zodpovednosti každého z nich, pokiaľ ide o potenciálnu škodlivosť uvedeného postupu pre riadnu hospodársku súťaž (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. apríla 2004, Tokai Carbon a i./Komisia, T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01 až T‑246/01, T‑251/01 a T‑252/01, Zb. s. II‑1181, body 196 až 198). Podľa judikatúry sú na určenie výšky pokuty relevantné trhové podiely podniku, ktoré stanovujú vplyv, ktorý tento podnik mohol na trh vykonávať (rozsudky Súdneho dvora zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C‑185/95 P, Zb. s. I‑8417, bod 139, a Prym a Prym Consumer/Komisia, už citovaný v bode 69 vyššie, bod 62).

98 Podľa týchto pravidiel, Komisia, ktorá v prejednávanej veci stanovila východiskovú sumu pokuty podľa podielov na trhu každého z podnikov zúčastnených na karteli, použila, podľa judikatúry relevantné kritérium na stanovenie vplyvu, aký mohlo mať správanie žalobkyne na trh.

99 Po štvrté, čo sa týka údajov uvedených v napadnutom rozhodnutí, ktoré podľa žalobkyne preukazujú, že kartel nemal na trhu nijaké účinky, z judikatúry vyplýva, že na posúdenie závažnosti porušenia je rozhodujúce vedieť, či členovia kartelu urobili všetko, čo bolo v ich možnostiach na dosiahnutie konkrétneho účinku svojich úmyslov. To, čo sa stalo potom, pokiaľ ide o ceny, mohlo byť ovplyvnené inými faktormi mimo kontroly členov kartelu, pričom títo nemôžu využívať vo svoj prospech nezávislé faktory, ktoré skrížili ich plány, a urobiť z nich skutočnosti odôvodňujúce zníženie pokuty (pozri rozsudky Raiffeisen Zentralbank Österreich a i./Komisia, už citovaný v bode 71 vyššie, bod 287, a Gütermann a Zwicky/Komisia, už citovaný v bode 76 vyššie, bod 130 a tam citovanú judikatúru).

100 V prejednávanej veci, v ktorej členovia kartelu prijali opatrenia, ktoré mali viesť ku konkrétnemu účinku ich protisúťažných cieľov (pozri body 91 a 92 vyššie), tak vývoj cien na trhu, ako napríklad zvýšenie cien tabaku, na ktoré poukázala žalobkyňa, nemôže sám osebe odôvodniť zníženie pokuty. Nemožno totiž vylúčiť, že by v prípade neexistencie kartelu nebolo zvýšenie cien vyššie ako toto uvedené zvýšenie.

101 Nakoniec, čo sa týka tvrdenia, že žalobkyňa často narušovala činnosť a stabilitu kartelu, čo podľa nej posilňuje predpoklad, že porušenie nemalo vplyv na trh stačí uviesť, že Komisia zohľadnila „rušivé“ správanie žalobkyne voči kartelu ako poľahčujúcu okolnosť (odôvodnenie č. 380 napadnutého rozhodnutia).

O porušení zásady rovnosti zaobchádzania a zásady proporcionality

102 Predovšetkým, pokiaľ ide o údajné porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, treba pripomenúť, že v súlade s ustálenou judikatúrou je uvedená zásada porušená iba vtedy, ak sa s porovnateľnými situáciami zaobchádza rozdielne alebo ak sa s rozdielnymi situáciami zaobchádza rovnako, pokiaľ také zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené (rozsudok Súdneho dvora z 13. decembra 1984, Sermide, 106/83, Zb. s. 4209, bod 28, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. septembra 2009, Hoechst/Komisia, T‑161/05, Zb. s. II‑3555, bod 79).

103 Je však namieste konštatovať, že žalobkyňa v prejednávanej veci len poukazuje na to, že zásada rovnosti zaobchádzania vyžaduje, aby Komisia pri ukladaní pokút rozlišovala ich výšku v závislosti od konkrétneho dopadu na trh jednotlivých kartelov, stanoveného na základe individuálneho posúdenia. Nevysvetľuje však ako Komisia porušila voči nej túto zásadu v prejednávanej veci. Okrem toho treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry rozhodnutia týkajúce sa iných vecí, o ktorých sa žalobkyňa ani nezmieňuje, môžu mať iba orientačný charakter, pokiaľ ide o prípadnú existenciu diskriminácie, keďže je veľmi málo pravdepodobné, že by okolnosti týchto rozhodnutí, ako sú trhy, výrobky, podniky a dotknuté obdobia, boli rovnaké (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 21. septembra 2006, JCB Service/Komisia, C‑167/04 P, Zb. s. I‑8935, body 201 a 205; zo 7. júna 2007, Britannia Alloys & Chemicals/Komisia, C‑76/06 P, Zb. s. I‑4405, bod 60, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. apríla 2009, Itochu/Komisia, T‑12/03, Zb. s. II‑883, bod 124).

104 Ďalej, pokiaľ ide o údajné porušenie zásady proporcionality, treba pripomenúť, že podľa tejto zásady sa vyžaduje, aby akty inštitúcií neprekračovali hranice toho, čo je primerané a nevyhnutné na uskutočnenie legitímnych cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou, pričom pokiaľ sa ponúka výber medzi viacerými primeranými opatreniami, je potrebné prikloniť sa k najmenej obmedzujúcemu, a spôsobené zásahy nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom (rozsudky Súdneho dvora z 13. novembra 1990, Fedesa a i., C‑331/88, Zb. s. I‑4023, bod 13, a z 5. mája 1998, Spojené kráľovstvo/Komisia, C‑180/96, Zb. s. I‑2265, bod 96; rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. septembra 2007, Prym a Prym Consumer/Komisia, T‑30/05, neuverejnený v Zbierke, bod 223).

105 Uplatnenie tejto zásady v rámci konaní začatých Komisiou na potrestanie porušení pravidiel hospodárskej súťaže znamená, že pokuty nesmú byť neprimerané vzhľadom na sledované ciele, t. j. vzhľadom na dodržanie týchto pravidiel, a že výška pokuty uloženej podniku za porušenie v oblasti hospodárskej súťaže musí byť primeraná porušeniu posudzovanému v celkových súvislostiach a musí najmä prihliadať na jeho závažnosť (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 8. júla 2004, JFE Engineering a i./Komisia, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 a T‑78/00, Zb. s. II‑2501, bod 532, a z 12. septembra 2007, Prym a Prym Consumer/Komisia, už citovaný v bode 104 vyššie, body 223 a 224 a tam citovanú judikatúru). Zásada proporcionality vedie najmä k tomu, že Komisia musí pokutu stanoviť proporcionálne ku kritériám, ktoré zohľadnila pri posudzovaní závažnosti porušenia, a z tohto dôvodu musí tieto kritériá uplatňovať koherentným a objektívne odôvodneným spôsobom (rozsudky Súdu prvého stupňa z 27. septembra 2006, Jungbunzlauer/Komisia, T‑43/02, Zb. s. II‑3435, body 226 až 228, a z 28. apríla 2010, Amann & Söhne a Cousin Filterie/Komisia, T‑446/05, Zb. s. II‑1255, bod 171).

106 V tejto súvislosti však treba konštatovať, že žalobkyňa nepreukázala neexistenciu poškodenia zákazníkov a konečných spotrebiteľov, o ktorú chce oprieť svoju výhradu týkajúcu sa porušenia zásady proporcionality. Údaje, ktoré uviedla v rámci tohto žalobného dôvodu neumožňujú totiž preukázať neexistenciu takýchto účinkov, pretože tieto mohli byť ovplyvnené inými faktormi (pozri body 99 a 100 vyššie).

107 Žalobkyňa navyše nemôže vytýkať Komisii, že stanovením východiskovej sumy pokuty na 10 miliónov eur porušila zásadu proporcionality, pretože predmetné porušenie predstavuje veľmi závažný a úmyselný priestupok proti pravidlám hospodárskej súťaže. Primeranosť východiskovej sumy pokuty uloženej v prejednávanej veci potvrdzuje skutočnosť, že táto suma je zjavne nižšia ako minimálna suma stanovená v usmerneniach pre tento typ kartelu.

O nedostatku a nelogickej povahe odôvodnenia

108 Pokiaľ ide o túto časť žalobného dôvodu, treba konštatovať, že žalobkyňa uvádza v názve žalobného dôvodu nedostatok alebo nelogickosť odôvodnenia, na podporu ktorého však v rámci tohto žalobného dôvodu neuvádza nijaké ďalšie odôvodnenie. V odpovedi na otázku Všeobecného súdu počas pojednávania žalobkyňa spresnila, že svojou výhradou založenou na nelogickosti odôvodnenia vytýka Komisii, že uložila vyššiu sankciu ako je minimálna suma stanovená v usmerneniach bez toho, aby preskúmala dopad kartelu na trh.

109 V tejto súvislosti treba pripomenúť, že z judikatúry vyplýva, že v rámci určovania pokút z dôvodu porušenia práva hospodárskej súťaže je uvedená povinnosť splnená, ak Komisia vo svojom rozhodnutí uvedie kritériá posúdenia, ktoré jej umožnili posúdiť závažnosť a dĺžku trvania porušenia. Pokiaľ ide o rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty viacerým podnikom, rozsah povinnosti odôvodnenia sa musí posudzovať v duchu toho, že závažnosť porušení sa musí určiť v závislosti od veľkého počtu skutočností, ako sú najmä osobitné okolnosti veci, jej kontext a odstrašujúci dosah pokút, a to bez toho, aby sa vyhotovil kogentný a taxatívny zoznam kritérií, ktoré sa musia obligatórne zohľadniť (rozsudok Súdneho dvora z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, nazývaný „PVC II“, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, Zb. s. I‑8375, body 463 a 465).

110 V tomto prípade Komisia v odôvodneniach č. 365 až 376 napadnutého rozhodnutia uviedla skutočnosti, ktoré zohľadnila pri určení východiskových súm pokút uložených jednotlivým dotknutým podnikom. Komisia v nich najmä uviedla kritériá, na základe ktorých jednak posúdila závažnosť porušenia a jednak stanovila východiskovú sumu pokuty tak, že zoradila podniky podľa ich významu na základe ich podielov na trhu, pričom vzala do úvahy individuálnu váhu každého podniku a pravdepodobné dopady protiprávneho konania každého z nich. Podmienky stanovené judikatúrou s ohľadom na povinnosť odôvodnenia boli teda splnené.

111 Napokon, keďže bolo konštatované (pozri bod 88 vyššie), že východisková suma, ktorú Komisia stanovila v prípade pokuty, ktorá sa má uložiť žalobkyni je zjavne nižšia ako je minimálna suma stanovená v usmerneniach pre veľmi závažné priestupky, výhradu založenú na nelogickosti odôvodnenia nemožno prijať.

112 So zreteľom na tieto úvahy musí byť prvý žalobný dôvod zamietnutý.

3. O treťom žalobnom dôvode založenom na nedostatku odôvodnenia a dôkazov, ako aj na porušení povinnosti dôkazného bremena v súvislosti s určením dĺžky trvania účasti žalobkyne na vytýkanom porušení

Tvrdenia účastníkov konania

113 Žalobkyňa sa domnieva, že Komisia sa tým, že stanovila, že jej účasť na karteli trvala dva roky a osem mesiacov – teda od októbra 1997 do 19. februára 2002, s prerušením od 5. novembra 1999 do 29. mája 2001 – dopustila zjavne nesprávneho posúdenia skutkového stavu. V tejto súvislosti pripomína, že počas správneho konania uviedla, že vo februári 1999 prerušila svoju účasť v karteli a že ju už nikdy neobnovila. Čas trvania jej účasti na karteli bol teda o niečo dlhší ako jeden rok. Okrem toho vytýka Komisii, že jej závery sú založené na nedostatočne preukázaných dôkazoch a že v tejto súvislosti neposkytla dostatočné odôvodnenie.

114 Po prvé, žalobkyňa sa domnieva, že pokiaľ ide o konečnú fázu prvého obdobia jej účasti na karteli treba konštatovať toto:

– napadnuté rozhodnutie (odôvodnenia č. 157 až 201), v rozpore s ustálenou judikatúrou, neposkytuje nijaký dôkaz o jej účasti na stretnutiach alebo iných aktivitách kartelu v roku 1999,

– z dôkazov predložených Komisiou vyplýva, že posledné stretnutie, ktorého sa žalobkyňa zúčastnila bolo stretnutie zo 14. decembra 1998 (odôvodnenie č. 155 napadnutého rozhodnutia); okrem toho interné memorandum spoločnosti Dimon Italia z 20. októbra 1998 (odôvodnenie č. 145 napadnutého rozhodnutia), na ktoré Komisia neprihliadla preukazuje, že od 16. októbra 1998 sa „nadnárodné spoločnosti“ sťažovali, že žalobkyňa porušuje pravidlá stanovené kartelom,

– napriek tomu, že v roku 1999 bol kartel veľmi aktívny, z napadnutého rozhodnutia nevyplýva, že by sa žalobkyňa na ňom zúčastňovala; z napadnutého rozhodnutia v skutočnosti vyplýva, že: i) ostatní spracovatelia, to znamená spoločnosti Deltafina, Transcatab, Dimon Italia a Trestina Azienda Tabacchi vyvíjali na APTI neustály tlak s cieľom ovplyvniť rokovania o uzavretí „medziodvetvových“ dohôd (odôvodnenie č. 165 napadnutého rozhodnutia); ii) spoločnosti Deltafina, Transcatab a Dimon Italia uskutočnili v roku 1999 viacero kartelových stretnutí, medzi ktorými boli najmä niektoré osobitne dôležité stretnutia v mesiaci októbri, na ktorých sa žalobkyňa nezúčastnila a nebola na nich ani pozvaná (odôvodnenie č. 184 napadnutého rozhodnutia); iii) na schválení memoranda týkajúceho sa odrôd surového tabaku Bright a Burley sa podieľali len niektorí z ďalších spracovateľov (odôvodnenie č. 186 napadnutého rozhodnutia).

115 Po druhé, pokiaľ ide o obdobie medzi 29. májom 2001 a 19. februárom 2002 žalobkyňa uvádza toto:

– rozhodujúcim dôkazom o obnovení účasti žalobkyne na karteli bola skutočnosť, že prijala faxovú správu zaslanú 29. mája 2001 spoločnosťou Deltafina, ktorá obsahovala informáciu o cene, za ktorú bola táto spoločnosť ochotná uzatvárať zmluvy so združeniami pestovateľov týkajúce sa odrody Bright; toto oznámenie však nemalo protisúťažnú povahu; v skutočnosti išlo o izolovaný kontakt, ktorý mal napomôcť žalobkyni urobiť si obraz o trhových cenách, ktoré sa prevažne používali v zmluvách medzi pestovateľmi a spracovateľmi, uzatváraných na základe postupu upravenom pravidlami spoločnej poľnohospodárskej politiky, ktorá prešla významnými zmenami,

– obchodné iniciatívy žalobkyne boli starostlivo sledované počas stretnutí kartelu, na ktorých sa žalobkyňa nezúčastnila (odôvodnenie č. 209 napadnutého rozhodnutia); navyše vzťahy kartelu so žalobkyňou boli jedným z bodov programu stretnutia, zaslaného Dimon Italia spoločnostiam Deltafina a Transcatab, ktoré sa malo konať 18. septembra 2001, teda po prijatí uvedenej faxovej správy (odôvodnenie č. 212 napadnutého rozhodnutia),

– údajná účasť žalobkyne na karteli bola, ako to vyplýva z vyhlásení spoločnosti Transcatab, poskytnutých počas kontroly z 18. apríla 2002, obmedzená na dve stretnutia, a to zo 16. novembra 2001 a z 8. januára 2002; žalobkyňa sa na nich zúčastnila z dôvodu, že Deltafina, Dimon Italia a Transcatab ju vyzvali, aby zaujala postavenie „sprostredkovateľa“ v spore so združením na ochranu a zhodnocovanie tabaku odrody Burley regiónu Kampánia (ďalej len „združenie Burley“), ktoré nesúhlasilo so zavedením systému obchodovania s tabakom formou verejných dražieb, podporovaného zo strany Unitab a APTI, ktorého spravovaním bol poverený národný riadiaci výbor pre tabak Burley (comitato di gestione nazionale per il tabacco Burley, ďalej len „Cogentab“); žalobkyňa pozvala na 8. januára 2002 dotknuté strany na stretnutie (odôvodnenie č. 222 napadnutého rozhodnutia), ktorému predchádzalo o deň skôr stretnutie konané jednak bez účasti žalobkyne, ako aj dodávateľov, ktorí boli členmi združenia Burley, na ktorom Deltafina, Dimon Italia a Transcatab s najväčšou pravdepodobnosťou diskutovali o otázkach týkajúcich sa ich spoločného postoja, ktorý mali zaujať pri rokovaniach na stretnutí 8. januára.

116 Po prvé Komisia tvrdí, že sa domnievala, že žalobkyňa prerušila svoju účasť v karteli 5. novembra 1999, pretože z ručne písaných poznámok zástupcu spoločnosti Deltafina povereného nákupom zo stretnutia z tohto dňa možno vyvodiť, že žalobkyňa bola na programe týkajúcom sa tohto stretnutia uvedená už ako spoločnosť, ktorá nie je členom kartelu.

117 Za týchto okolností spochybňuje tvrdenie žalobkyne, že za deň prerušenia jej účasti na karteli sa má považovať 14. december 1998 (deň konania posledného kartelového stretnutia, na ktorom sa žalobkyňa zúčastnila), alebo že dátum prerušenia má byť stanovený podľa vnútorného memoranda spoločnosti Dimon Italia z 20. októbra 1998, uvedeného v odôvodnení č. 145 napadnutého rozhodnutia. Po prvé, žalobkyňa vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách sama priznala, že sa zúčastňovala na karteli prinajmenšom do februára 1999, a po druhé, uvedené memorandum spoločnosti Dimon Italia nemôže s prihliadnutím na ustálenú judikatúru, z ktorej vyplýva, že pokiaľ sa podnik nedištancuje verejne od obsahu stretnutí, je plne zodpovedný za svoju účasť na karteli, predstavovať dôkaz o prerušení účasti žalobkyne v karteli v roku 1998. Keďže neexistujú dôkazy v tomto smere, napadnuté rozhodnutie správne stanovuje dobu trvania účasti žalobkyne na karteli do 5. novembra 1999.

118 Po druhé, Komisia uvádza, že za deň, keď sa žalobkyňa opäť začala zúčastňovať na karteli považovala 29. máj 2001, pretože v tomto dni dostala žalobkyňa faxovú správu, v ktorej jej Deltafina oznámila cenu, za ktorú chcela uzatvárať zmluvy so združeniami pestovateľov.

119 Takáto komunikácia medzi súťažiteľmi je dôkazom o obnovení účasti žalobkyne na karteli s prihliadnutím na okolnosť, že sa už na ňom do roku 1999 zúčastňovala a na to, že krátko po tom, teda 16. novembra 2001 sa začala opätovne zúčastňovať aj na kartelových stretnutiach.

120 Okrem toho Komisia vo svojom vyjadrení k žalobe spochybňuje tvrdenie žalobkyne, že zo žaloby jasne vyplýva jej zámer spochybniť nielen dĺžku trvania ale aj samotnú existenciu jej opätovného členstva v karteli v období od roku 2001 do začiatku roku 2002. Komisia v prvom rade uvádza, že argumenty, ktorými žalobkyňa spochybňuje protiprávnu povahu týchto stretnutí a popiera svoju účasť na karteli v roku 2001 predložila žalobkyňa po prvý krát až vo svojej replike. Podľa článku 44 ods. 1 písm. c) v spojení s článkom 48 ods. 2 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu je táto výhrada neprípustná. Ďalej sa domnieva, že výhrada je v každom prípade nedôvodná. Vyhlásenie spoločnosti Transcatab z 18. apríla 2002 (dokument č. 38281-03488) obsahuje totiž zoznam rôznych stretnutí členov kartelu, na ktorom je stretnutie zo 16. novembra 2001 označené ako „užšie“ (stretnutie, na ktorom sa zúčastňujú riaditelia spoločností) a z 8. januára 2002 ako stretnutie na „operatívnej úrovni“ (stretnutie, na ktorom sa zúčastňujú zodpovední zástupcovia poverení nákupmi). Tieto dve stretnutia mali podľa Komisie protisúťažnú povahu a cieľ, a preto spadali pod aktivity kartelu. Okolnosť, že v priebehu týchto stretnutí sa prejednávala aj možnosť zavedenia systému obchodovania formou verejných dražieb neznamená nevyhnutne, že sa na nich neprejednávali otázky týkajúce sa kartelu, ani to, že by sa žalobkyňa do týchto diskusií nezapojila. Okrem toho žalobkyňa neposkytla nijaký dôkaz o tom, že sa počas uvedených stretnutí verejne dištancovala od diskusií s protisúťažným cieľom.

121 Po tretie, Komisia sa domnieva, že tento žalobný dôvod je v každom prípade neúčinný. Prijatie tohto žalobného dôvodu by malo totiž za následok jedine to, že východisková suma pokuty stanovená pre žalobkyňu by mala byť zvýšená o 15 % a nie o 25 %, čo by nemalo nijaký vplyv na konečnú výšku pokuty, pretože táto suma bolo znížená na 2,05 milióna eur na základe uplatnenia 10 % hranice stanovenej v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003.

Posúdenie Všeobecným súdom

122 Pokiaľ ide o dĺžku trvania účasti žalobkyne na porušovaní (odôvodnenia č. 302 a 378 napadnutého rozhodnutia), treba najskôr uviesť, že účastníci konania sa zhodujú na tom, že žalobkyňa sa stala členom kartelu v októbri 1997. Názory účastníkov konania sa však v zásade rozchádzajú jednak v otázke, či Komisia správne určila, že účasť žalobkyne sa skončila 5. novembra 1999 a jednak v otázke, či Komisia správne určila, že žalobkyňa sa znovu pripojila ku kartelu 29. mája 2001, a že sa na ňom zúčastňovala až do skončenia porušovania, to znamená do 19. februára 2002.

123 Ďalej treba uviesť, že tvrdenie žalobkyne, ktorého cieľom je spochybniť protiprávny charakter stretnutí zo 16. novembra 2001 a z 8. januára 2002 predstavuje podľa Komisie nový žalobný dôvod predložený žalobkyňou v štádiu repliky, ktorý je teda neprípustný.

124 Všeobecný súd v tejto súvislosti pripomína, že podľa článku 48 ods. 2 prvého pododseku rokovacieho poriadku uvádzanie nových dôvodov je prípustné počas konania len vtedy, ak sú tieto dôvody založené na nových právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania. V tejto súvislosti dôvod, ktorý predstavuje rozšírenie dôvodu skôr uvedeného priamo alebo implicitne v žalobe a ktorý má úzky vzťah s týmto dôvodom, musí byť vyhlásený za prípustný (pozri rozsudky Súdu prvého stupňa z 10. apríla 2003, Travelex Global and Financial Services a Interpayment Services/Komisia, T‑195/00, Zb. s. II‑1677, body 33 a 34, a z 24. mája 2007, Duales System Deutschland/Komisia, T‑151/01, Zb. s. II‑1607, bod 71).

125 V tomto prípade treba konštatovať, že dôvod, ktorý Komisia považuje za nový predstavuje rozšírenie dôvodov uvedených žalobkyňou v odpovedi na tvrdenia predložené Komisiou v rámci jej vyjadrenia k žalobe v súvislosti s tretím žalobným dôvodom týkajúcim sa dĺžky trvania účasti žalobkyne na karteli. Námietku neprípustnosti Komisie preto treba zamietnuť.

126 Okrem toho treba uviesť, že žalobkyňa výslovne nežiada zrušenie článku 1 písm. b) napadnutého rozhodnutia, ktoré uvádza dĺžku jej účasti na karteli.

127 V prejednávanej veci však z vyjadrení žalobkyne vyplýva, že žalobkyňa v podstate popiera zákonnosť napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom konštatuje, ako je uvedené v článku 1 písm. b) jeho výrokovej časti, že porušenie v jej prípade trvalo od októbra 1997 do 5. novembra 1999 a od 29. mája 2001 do 19. februára 2002. Žalobkyňa totiž vo svojich písomných vyjadreniach uviedla, že dĺžka trvania jej účasti na karteli mala byť stanovená na dobu o niečo dlhšiu ako jeden rok, teda od októbra 1997 do februára 1999 a že Komisia sa konštatovaním, že porušenie, ktorého sa dopustila trvalo podstatne dlhšie „dopustila nesprávneho zistenia skutkového stavu a nesprávneho posúdenia dôkazov uvádzaných [žalobkyňou]“. Okrem toho je nesporné, že žalobkyňa spochybnila dĺžku trvania jej účasti na karteli počas správneho konania, najmä vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách (pozri v tomto zmysle analogicky rozsudok Groupe Danone/Komisia, už citovaný v bode 78 vyššie, bod 212).

128 Vzhľadom na vyššie uvedené je teda opodstatnené sa domnievať, že žalobkyňa smeruje nielen k zníženiu pokuty, ale tiež k čiastočnému zrušeniu napadnutého rozhodnutia a najmä jeho článku 1 písm. b) v rozsahu, v akom v ňom Komisia nesprávne konštatovala, že porušenie trvalo od októbra 1997 do 19. februára 2002, s prerušením od 5. novembra 1999 do 29. mája 2001 (pozri v tomto zmysle analogicky rozsudok Groupe Danone/Komisia, už citovaný v bode 78 vyššie, bod 213).

129 Z judikatúry však vyplýva, že Komisia je povinná predložiť dôkazy nielen o existencii kartelu, ale aj o jeho trvaní (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2000, Cimenteries CBR a i./Komisia, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Zb. s. II‑491, bod 27 a tam citovanú judikatúru). Pokiaľ ide konkrétnejšie o povinnosť dokázať porušenie článku 81 ods. 1 ES, je úlohou Komisie preukázať porušenia, ktoré uvádza, a pripojiť vhodné dôkazy na to, aby dostatočne preukázala existenciu skutočností vedúcich k porušeniu (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora Baustahlgewebe/Komisia, už citovaný v bode 97 vyššie, bod 58; z 8. júla 1999, Komisia/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Zb. s. I‑4125, bod 86, a rozsudok Groupe Danone/Komisia, už citovaný v bode 78 vyššie, bod 215). Pokiaľ má súd pochybnosti, musia tieto pochybnosti slúžiť v prospech podniku, ktorý je adresátom rozhodnutia konštatujúceho porušenie. Súd preto nemôže dospieť k záveru, že Komisia dostatočne preukázala existenciu daného porušenia, ak pochybnosť v tomto ohľade naďalej trvá, osobitne v rámci konania o neplatnosť a/alebo zmenu rozhodnutia, ktorým sa ukladá pokuta. V tomto kontexte je totiž nevyhnutné zohľadniť zásadu prezumpcie neviny, ktorá je súčasťou základných práv chránených v právnom poriadku Únie a ktorá bola zakotvená v článku 48 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie (Ú. v. EÚ C 303, 2007, s. 1). Vzhľadom na povahu predmetných porušení, ako aj na povahu a stupeň prísnosti sankcií, ktoré sú s tým spojené, sa zásada prezumpcie neviny uplatňuje najmä na konania týkajúce sa porušenia pravidiel hospodárskej súťaže uplatniteľných na podniky, ktorých výsledkom môže byť uloženie pokút alebo penále (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 8. júla 1999, Hüls/Komisia, C‑199/92 P, Zb. s. I‑4287, body 149 a 150; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok Groupe Danone/Komisia, už citovaný v bode 78 vyššie, body 215 a 216). Je tak nevyhnutné, aby Komisia predložila presné a súladné dôkazy, aby odôvodnila silné presvedčenie, že k vytýkanému porušeniu došlo (pozri rozsudok Groupe Danone/Komisia, už citovaný v bode 78 vyššie, bod 217 a tam citovanú judikatúru).

130 Z ustálenej judikatúry vyplýva, že každý z dôkazov predložených Komisiou nemusí nutne zodpovedať týmto kritériám so zreteľom na každý prvok porušenia. Postačuje, ak súbor nepriamych dôkazov, o ktoré sa inštitúcia opiera, zodpovedá v celom posúdení tejto požiadavke (pozri rozsudok JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 105 vyššie, bod 180 a tam citovanú judikatúru).

131 Okrem toho je obvyklé, že činnosti, s ktorými sú spojené protisúťažné dohody, sa uskutočňujú tajne, stretnutia sa konajú potajomky a súvisiaca dokumentácia je obmedzená na minimum. Z toho vyplýva, že aj keď Komisia objaví dôkazy výslovne preukazujúce protiprávny kontakt medzi hospodárskymi subjektmi, ako sú zápisnice zo stretnutí, obyčajne sú len zlomkovité a nesúrodé do tej miery, že je často nutné rekonštruovať niektoré detaily prostredníctvom dedukcií. Vo väčšine prípadov sa preto musí existencia protisúťažného postupu alebo protisúťažnej dohody vyvodiť z určitého počtu zhodujúcich sa skutočností a nepriamych dôkazov, ktoré ako celok môžu predstavovať dôkaz o porušení pravidiel hospodárskej súťaže, pokiaľ neexistuje iné logické vysvetlenie (rozsudky Súdneho dvora zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, body 55 až 57, a z 25. januára 2007, Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel/Komisia, C‑403/04 P a C‑405/04 P, Zb. s. I‑729, bod 51).

132 Okrem toho sa podľa judikatúry požaduje, aby sa Komisia pri neexistencii dôkazov spôsobilých priamo preukázať dĺžku trvania porušenia opierala prinajmenšom o dôkazy, ktoré súvisia so skutočnosťami dostatočne blízkymi z hľadiska času tak, aby bolo možné odôvodnene pripustiť, že toto porušenie trvalo neprerušene medzi dvoma konkrétnymi dátumami (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 7. júla 1994, Dunlop Slazenger/Komisia, T‑43/92, Zb. s. II‑441, bod 79; pozri rozsudok Peróxidos Orgánicos/Komisia, už citovaný v bode 55 vyššie, bod 51 a tam citovanú judikatúru).

133 V prejednávanej veci sa vzhľadom na uvedené výhrady vynára otázka, či mala Komisia dostatok dôkazov pre prijatie záveru, že žalobkyňa sa zúčastňovala na karteli v období od októbra 1997 do 5. novembra 1999 a že sa k nemu znovu pripojila v období od 29. mája 2001 do 19. februára 2002.

O dátume ukončenia účasti žalobkyne na karteli v roku 1999

134 Na úvod treba uviesť, že nie je spochybnené, že žalobkyňa v roku 1999 prerušila svoju účasť v karteli. Účastníci konania sa však nezhodujú na presnom dátume tohto prerušenia. Žalobkyňa popiera, že by sa zúčastňovala na karteli po 19. februári 1999, teda po dni keď sa konalo posledné stretnutie, ktorého sa podľa jej tvrdenia zúčastnila, zatiaľ čo Komisia stanovila dátum prerušenia jej účasti na 5. novembra 1999. Tento dátum určila na základe informácií obsiahnutých v ručne písaných poznámkach zamestnanca spoločnosti Deltafina z 5. novembra 1999 týkajúcich sa kartelového stretnutia z tohto dňa (pozri poznámku pod čiarou č. 263 napadnutého rozhodnutia). Z týchto poznámok totiž vyplýva, že jedným z bodov, ktorý sa mal na uvedenom stretnutí prejednávať boli vzťahy medzi členmi kartelu a žalobkyňou, čo dokazuje, že žalobkyňa nebola braná ako člen kartelu.

135 Treba však uviesť, že tieto ručne písané poznámky, o ktoré sa Komisia opierala pri stanovení dňa prerušenia účasti žalobkyne v karteli v roku 1999 neobsahujú v skutočnosti nijakú zmienku o dátume ukončenia tejto účasti. Jediný dátum, ktorý možno s istotou z týchto poznámok vyvodi