ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

V odôvodneniach 5, 13, 14 a 37 nariadenia č. 655/2014 sa uvádza: „(5) Vnútroštátne konania o vydanie ochranných opatrení, ako sú napríklad príkazy na zablokovanie účtov, existujú vo všetkých členských štátoch, ale podmienky na vydanie takýchto opatrení a efektívnosť ich vykonávania sa značne líšia. Využitie vnútroštátnych ochranných opatrení môže byť okrem toho v prípadoch s cezhraničnými dôsledkami komplikované, najmä ak sa veriteľ snaží zablokovať viacero účtov nachádzajúcich sa v rôznych členských štátoch. Zdá sa preto nevyhnutné a primerané prijať záväzný a priamo uplatniteľný právny akt Únie, ktorým sa zavedie nové konanie Únie umožňujúce v cezhraničných prípadoch účinne a urýchlene zablokovať finančné prostriedky vedené na bankových účtoch. … (13) S cieľom zabezpečiť úzke prepojenie medzi konaním vo veci príkazu na zablokovanie a konaním vo veci samej by medzinárodnú právomoc vydať príkaz mali mať súdy členského štátu, ktorého súdy majú právomoc konať vo veci samej. Na účely tohto nariadenia by pojem konanie vo veci samej mal zahŕňať akékoľvek konanie, ktorého cieľom je získať exekučný titul vo vzťahu k príslušnej pohľadávke, vrátane konania, akými sú napríklad skrátené konania týkajúce sa platobných rozkazov a konania, ako napríklad francúzske konanie nazývané ‚procédure de référé‘. Ak je dlžníkom spotrebiteľ, ktorý má bydlisko v členskom štáte, právomoc vydať príkaz by mali mať len súdy tohto členského štátu. (14) Podmienkami vydania príkazu na zablokovanie by sa mala zabezpečiť primeraná rovnováha medzi záujmom veriteľa o vydanie príkazu a záujmom dlžníka predísť zneužitiu príkazu. … … (37) S cieľom zabezpečiť, aby bol príkaz na zablokovanie vydaný a vykonaný rýchlo a bezodkladne, by sa týmto nariadením mali stanoviť lehoty, v rámci ktorých sa musia dokončiť jednotlivé kroky konania. Súdy alebo orgány zapojené do tohto konania by mali mať možnosť odchýliť sa od týchto lehôt len za výnimočných okolností, napríklad v prípadoch, ktoré sú z právnej alebo skutkovej stránky zložité.“
22

Článok 13 bod 1 novely z 12. júla 2017 zmenil a doplnil odsek 1 článku 100 zákona o všeobecných súdoch a vložil do tohto článku nové odseky 4a a 4b. V dôsledku týchto zmien a doplnení uvedený článok 100 stanovoval: „1. Sudcovia, ktorí museli odísť do dôchodku v dôsledku zmien v systéme súdov alebo zmien hraníc súdnych obvodov, majú nárok, do dovŕšenia veku 60 rokov v prípade žien a 65 rokov v prípade mužov, na náhradu platu vo výške platu, ktorý im prináležal v poslednej vykonávanej funkcii. 2. Sudcovia, ktorí odišli do dôchodku, alebo museli odísť do dôchodku v dôsledku veku alebo zo zdravotných dôvodov, majú nárok na náhradu platu vo výške 75 % základného platu a príplatku za odpracované roky, ktoré im prináležali v poslednej vykonávanej funkcii. 3. Náhrady platu uvedené v odsekoch 1 a 2 sa zvyšujú v závislosti od zmien výšky základného platu sudcov v aktívnom služobnom pomere. … 4a. V prípade podľa odseku 1 má sudca, ktorý musel odísť do dôchodku, nárok na jednorazovú náhradu pri dovŕšení veku 60 rokov v prípade žien a 65 rokov v prípade mužov. 4b. Sudca, ktorý opätovne nastúpil do funkcie, ktorú predtým vykonával, alebo do rovnocennej funkcie podľa článku 71c ods. 4 alebo článku 74 ods. 1a, má v prípade, že odišiel do dôchodku, alebo musel odísť do dôchodku, nárok na jednorazovú náhradu zodpovedajúcu rozdielu medzi výškou náhrady vypočítanej ku dňu odchodu do dôchodku alebo stanovenia odchodu do dôchodku a výškou už vyplatenej náhrady. V prípade podľa odseku 1 má sudca nárok na vyplatenie náhrady pri dovŕšení veku 60 rokov v prípade žien a 65 rokov v prípade mužov.“
13

Podľa repowermap.org už odvolateľka nemá záujem na tom, aby požadovala zrušenie sporného rozhodnutia. Odvolávajúc sa na bod 91 napadnutého rozsudku repowermap.org uvádza, že z toho dôvodu, že Všeobecný súd konštatoval, že rozhodnutie z 8. februára 2016 má vadu spočívajúcu v nedostatku odôvodnenia, by tento súd mal zrušiť toto rozhodnutie v rámci konania, ktoré sa týka veci zapísanej do registra pod číslom T‑188/16 a ktoré na ňom v súčasnosti prebieha, v prípade, že by Súdny dvor vyhovel odvolaniu a zrušil sporné rozhodnutie. Takáto situácia by zapríčinila dodatočné konania, pričom však výsledok by pravdepodobne nebol odlišný od súčasnej situácie. Keďže tak odvolateľka nemôže mať žiadny prospech z ponechania rozhodnutia z 8. februára 2016 v platnosti, repowermap.org usudzuje, že odvolanie je neprípustné.
17

Podľa článku 1 oddielu 2 časti A ods. 2 prílohy I decreto n. 264 – Regolamento recante criteri indicativi per agevolare la dimostrazione della sussistenza dei requisiti per la qualifica dei residui di produzione come sottoprodotti e non come rifiuti (dekrét č. 264 o orientačných kritériách na uľahčenie preukázania existencie požiadaviek na kvalifikáciu výrobných zvyškov ako vedľajších produktov a nie ako odpadu) z 13. októbra 2016 (GURI č. 38, z 15. februára 2017): „Na základe právnych predpisov platných v deň nadobudnutia účinnosti tohto dekrétu možno na výrobu energie spaľovaním použiť výlučne zvyškovú biomasu podľa prílohy X k piatej časti [legislatívneho dekrétu č. 152/2006] a podľa článku 2a zákonného dekrétu č. 171 z 3. novembra 2008 bez toho, aby boli dotknuté budúce ustanovenia výslovne upravujúce používanie zvyškovej biomasy ako paliva. V prípade určenia na výrobu energie spaľovaním materiály uvedené v článku 185 [legislatívneho dekrétu č. 152/2006] podliehajú režimu odpadov, ak nie sú uvedené v ustanoveniach uvedených v tomto odseku.“
10

V tejto súvislosti sa žalobcovia vo veci samej odvolávajú na rozsudok zo 17. decembra 2015, WebMindLicenses (C‑419/14, EU:C:2015:832), pričom uvádzajú, že ak by sa v rámci výberu dane z príjmov pripustila v belgickom práve možnosť, aby dôkazy získané v rozpore so základným právom boli použité, viedlo by to k neodôvodniteľnému rozdielu v zaobchádzaní z hľadiska zásady rovnosti a zákazu diskriminácie zaručenej belgickou Ústavou, medzi daňovníkom, ktorý bol predmetom výberu dane z príjmov, a daňovníkom, ktorý bol predmetom výberu DPH.
30

Ak by sa však ustanovenia článku 7 ods. 2 a 4 nariadenia č. 1370/2007 mali chápať v tom zmysle, že zavádzajú v podstatnej miere obdobný systém uverejňovania, ako je ten, ktorý je charakteristický pre verejnú súťaž, a že vyžadujú porovnávacie hodnotenie prípadne prijatých ponúk, takýto výklad by viedol k stotožneniu postupu priameho zadania zákazky s postupom verejnej súťaže a nezohľadnil by tak významné rozdiely, ktoré v ich súvislosti upravuje nariadenie č. 1370/2007.
35

V tejto súvislosti Francúzska republika tvrdí, že pri preskúmaní hodnôt zaznamenaných meracími stanicami je potrebné zohľadniť umiestnenie týchto staníc, pričom treba zohľadniť skutočnosť, že niektoré z nich sa nachádzajú bližšie k zdrojom emisií NO2, než vyžaduje smernica 2008/50. Taktiež treba zohľadniť celkové zlepšenie kvality ovzdušia vo Francúzsku. Francúzska republika v tejto súvislosti uvádza, že opatrenia, ktoré prijala, umožnili výrazne znížiť emisie NO2. Na celom území štátu sa počet meracích staníc, ktoré zaznamenali prekročenie ročnej limitnej hodnoty NO2, znížil od roku 2000 do roku 2017 na menej než polovicu. Od roku 2010 do roku 2017 sa podiel mestských meracích staníc umiestnených do oblasti vplyvu cestnej premávky, ktoré zaznamenali prekročenie ročnej limitnej hodnoty NO2, znížil na polovicu. V tom istom období došlo k zníženiu priemernej koncentrácie NO2 meranej týmito mestskými meracími stanicami dvakrát rýchlejšie ako v prípade všetkých meracích staníc. Z toho vyplýva, že podiel obyvateľstva vystaveného účinkom prekročenia tejto limitnej hodnoty sa znížil.
15

Napokon Všeobecný súd v bodoch 91 a 92 napadnutého rozsudku pripomenul jednak to, že súdne preskúmanie podmienok, za ktorých bola vykonaná inšpekcia, v zásade patrí do pôsobnosti žaloby o neplatnosť podanej prípadne proti konečnému rozhodnutiu prijatému Komisiou podľa článku 101 ods. 1 ZFEÚ. To okrem toho zaručuje existenciu účinného súdneho prostriedku nápravy voči opatreniam inšpekcie orgánov hospodárskej súťaže, ako to požaduje Európsky súd pre ľudské práva. Okrem toho v takej situácii, o akú ide v danom prípade, vzhľadom na ukončenie druhého vyšetrovania, a bez toho aby bola dotknutá možnosť prípadne podať žalobu o neplatnosť možného konečného rozhodnutia prijatého v rámci prvého vyšetrovania, ak by sa odvolateľky domnievali, že úkony, ktorými sa Komisia oboznámila s dokumentmi, na ktoré sa vzťahuje dôvernosť, boli nezákonné a spôsobili im ujmu, ktorá môže viesť k vzniku zodpovednosti Únie, prináležalo by im podať žalobu o náhradu škody. Táto možnosť podľa Všeobecného súdu existovala aj v prípade, že by inšpekcia neviedla ku konečnému rozhodnutiu, ktoré by mohlo byť predmetom žaloby o neplatnosť. Takáto žaloba o náhradu škody nepatrí do systému preskúmania platnosti aktov Únie s právne záväznými účinkami, ktorými môžu byť dotknuté záujmy žalobcu, ale môže byť podaná, ak niektorý z účastníkov konania utrpel škodu v dôsledku protiprávneho konania inštitúcie.
33

Na druhej strane na zásadu daňovej neutrality na účely oslobodenia od DPH sa nemôže odvolávať zdaniteľná osoba, ktorá sa zámerne zúčastnila daňového podvodu a uviedla tak do rizika fungovanie spoločného systému DPH. Podľa judikatúry Súdneho dvora nie je v rozpore s právom Únie žiadať od subjektu, aby konal v dobrej viere a prijal všetky opatrenia, ktoré od neho možno rozumne požadovať na uistenie sa, že transakcia, ktorú uskutočňuje, nepovedie k jeho účasti na daňovom podvode. V prípade, že by dotknutá zdaniteľná osoba vedela alebo mala vedieť, že transakcia, ktorú uskutočnila, bola súčasťou podvodu, ktorý spáchal nadobúdateľ, a že neprijala všetky opatrenia, ktoré od nej bolo možné rozumne požadovať na zabránenie tomuto podvodu, muselo by sa jej zamietnuť priznanie práva na oslobodenie od dane (rozsudky z 8. novembra 2018, Cartrans Spedition, C‑495/17, EU:C:2018:887, bod 41, a z 28. marca 2019, Vinš, C‑275/18, EU:C:2019:265, bod 33).
9

Článok 4 ods. 1 a 3 zákonného dekrétu č. 91 z 24. júna 2014 (GURI č. 144, z 24. júna 2014) zmenený a doplnený zákonom č. 116 z 11. augusta 2014 (riadny doplnok GURI č. 192, z 20. augusta 2014) (ďalej len „zákon č. 91/2014“) je formulovaný takto: „1. Výroba syra ‚Mozzarella di Bufala Campana CHOP‘ zaregistrovaného ako chránené označenie pôvodu (CHOP) v zmysle [nariadenia Komisie (ES) č. 1107/96 z 12. júna 1996 o zápise zemepisných označení a označení pôvodu podľa postupu stanoveného v článku 17 nariadenia Rady (EHS) č. 2081/92 (Ú. v. ES L 148, 1996, s. 1; Mim. vyd. 03/019, s. 176)] sa má uskutočňovať v priestore, v ktorom sa spracúva výlučne mlieko pochádzajúce z chovov zaradených do systému kontroly CHOP syra ‚Mozzarella di Bufala Campana‘. V uvedenom priestore sa môže taktiež vykonávať výroba polotovarov a iných výrobkov za predpokladu, že sa vyrábajú výlučne z mlieka pochádzajúceho z chovov zaradených do systému kontroly CHOP syra ‚Mozzarella di Bufala Campana‘. Výroba výrobkov, pri výrobe ktorých sa používa aj iné mlieko, resp. iba iné mlieko ako mlieko pochádzajúce z chovov zaradených do systému kontroly CHOP syra ‚Mozzarella di Bufala Campana‘, musí podľa ustanovení odseku 3 tohto dekrétu prebiehať v inom priestore. … 3. Vyhláškou Ministerstva pre poľnohospodársku, potravinársku a lesnú politiku, vydanou v spolupráci s Ministerstvom zdravotníctva, ktorú treba prijať do tridsiatich dní od dňa účinnosti tohto dekrétu sa stanovia opatrenia potrebné na vykonávanie ustanovení odseku 1 tretia veta a odseku 2 s tým, že priestorové oddelenie výrob podľa odseku 1 posledná veta zabráni vo všetkých štádiách spracovania a balenia akémukoľvek, aj náhodnému kontaktu medzi mliekom pochádzajúcim z chovov zaradených do systému kontroly syra ‚Mozzarella di Bufala Campana CHOP‘ a iným mliekom, ako i medzi syrom ‚Mozzarella di Bufala Campana CHOP‘ a výrobkami z iného mlieka.“
28

Za týchto podmienok Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Súd prvého stupňa Antverpy, Belgicko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku: „Bráni článok 49 [ZFEÚ] vnútroštátnej daňovej právnej úprave, podľa ktorej sa v rámci výpočtu zdaniteľného zisku spoločnosti so sídlom v Belgicku s neobmedzenou daňovou povinnosťou, ktorá má stálu prevádzkareň v inom členskom štáte, ktorej príjmy sú v Belgicku podľa zmluvy o zamedzení dvojitého zdanenia uzatvorenej medzi Belgickom a iným členským štátom v celom rozsahu oslobodené od dane: – zníži odpočet rizikového kapitálu o sumu odpočtu rizikového kapitálu, ktorá sa stanoví na základe kladného rozdielu medzi čistou účtovnou hodnotou aktív, na jednej strane a celkovými pasívami, ktoré nie sú zahrnuté do vlastného kapitálu spoločnosti a sú pripísateľné stálej prevádzkarni, na druhej strane a – vyššie uvedené zníženie odpočtu sa nevykoná v prípade, že suma zníženia je nižšia ako zisk tejto stálej prevádzkarne, hoci sa takéto zníženie odpočtu rizikového kapitálu nevykoná, ak možno tento kladný rozdiel pripísať stálej prevádzkarni so sídlom v Belgicku?“
31

Za týchto okolností je potrebné preformulovať položenú otázku tak, že v podstate je jej predmetom to, či sa majú články 8 a 38 smernice 2008/118 vykladať v tom zmysle, že bránia takej vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide vo veci samej, ktorá má v prípade neoprávneného vstupu tovaru na územie členského štátu, ktorý podlieha spotrebnej dani a bol uvedený do daňového voľného obehu v inom členskom štáte, za následok to, že solidárnym spoludlžníkom na spotrebných daniach sa stáva právnická osoba, ktorá má občianskoprávnu zodpovednosť v súvislosti s trestnými činmi, ktorých sa dopustil jej konateľ.
57

Extenzívny výklad výnimky uvedenej v článku 13 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 561/2006 by však mohol mať za následok, že na jednej strane vodiči spoločnosti Deutsche Post, teda veľký počet vodičov, by už nemali prospech z ochrany svojich pracovných podmienok, ako to stanovuje nariadenie č. 561/2006, čo by bolo v rozpore s cieľom zlepšiť sociálne podmienky týchto pracovníkov. Takéto rozšírenie výnimky uvedenej v článku 13 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 561/2006 by na druhej strane mohlo mať za dôsledok, že všetky vozidlá spoločnosti Deutsche Post, teda veľmi veľký počet vozidiel, by takýto vodiči mohli legálne viesť počas dlhých hodín bez odpočinku, čo by mohlo vážne narušiť cieľ, ktorým je zvýšenie bezpečnosti na cestách (pozri analogicky rozsudok z 28. júla 2011, Seeger, C‑554/09, EU:C:2011:523, body 35 a 36).
„(6)

V súlade so zásadou proporcionality by sa toto nariadenie malo obmedziť na ustanovenia o súdnej právomoci na začatie konkurzného konania a na rozsudky, ktoré sú vynesené priamo na základe konkurzného konania a ktoré sú s takýmto konaním úzko späté. Okrem toho by toto nariadenie malo obsahovať ustanovenia o uznávaní takých rozsudkov a o príslušnom práve, ktoré tiež spĺňajú túto zásadu.“
20

Uvedený súd v tejto súvislosti v podstate zdôrazňuje, že automatické vydanie povolenia na pobyt rodinným príslušníkom štátneho príslušníka tretej krajiny za podmienok stanovených v článku 12a ods. 2 zákona z 15. decembra 1980 by viedlo jednak k tomu, že s rodinnými príslušníkmi tohto štátneho príslušníka by sa zaobchádzalo priaznivejšie ako s rodinnými príslušníkmi občana Únie, a jednak, že by to mohlo narušiť cieľ smernice 2003/86, ktorým je určiť podmienky na uplatňovanie práva na zlúčenie rodiny štátnymi príslušníkmi tretích krajín, ktorí sa oprávnene zdržiavajú na území členských štátov.
7

Bod 2 dokumentu Komisie AGRI‑2005‑64043 z 9. júna 2006, nazvaného „Oznámenie Komisie týkajúce sa toho, ako v kontexte zúčtovania výdavkov Záručnej sekcie EPUZF zamýšľa riešiť nezrovnalosti konštatované v systéme kontroly krížového plnenia zavedenom členskými štátmi“, uvádza: „Doteraz sa v rámci odmietnutia výdavkov vyplývajúceho zo žiadostí o poskytnutie podpory, pri ktorých sa dospelo k záveru o neoprávnenosti poskytnutia podpory, v zásade uplatňoval dokument VI/5330/97. Aj keď dodržanie požiadaviek podľa prílohy III nariadenia [Rady (ES) č. 1782/2003 z 29. septembra 2003, ktorým sa stanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory v rámci Spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zavádzajú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov a ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Ú. v. EÚ L 270, 2003, s. 1; Mim. vyd. 03/040, s. 269)], a pravidiel uvedených v prílohe IV uvedeného nariadenia nepredstavuje podmienku oprávnenosti (pozri článok 24 toho istého nariadenia), ale východiskový bod pre stanovenie sankcií, vo vzťahu k týmto dvom druhom nedostatkov je potrebné uplatniť koherentnú metódu. Ako oznámila Komisia (pozri prílohu I časť C záverečného kompromisu predsedníctva z 18. júna 2003) na krížové plnenie sa budú uplatňovať základné pravidlá týkajúce sa zúčtovania stanovené nariadením [Rady (ES) č. 1258/1999 zo 17. mája 1999 o financovaní Spoločnej poľnohospodárskej politiky (Ú. v. ES L 160, 1999, s. 103; Mim. vyd. 03/025, s. 414)]. Finančné opravy teda musia byť primerané riziku hroziacemu fondom pri zohľadnení skutočnosti, že normy v oblasti krížového plnenia nestanovujú pravidlo oprávnenosti, ale základ pre stanovenie sankcií. Riziko pre fondy sa preto v zásade nebude posudzovať na základe rizika neoprávnených výdavkov, ale na základe rizika finančnej straty vyplývajúcej z neuplatnenia sankcií. … Ako v súčasnosti stanovuje dokument VI/5330/97, mieru opravy je potrebné uplatniť na časť fondov, pre ktorú výdavok predstavoval riziko. V kontexte krížového plnenia to znamená, že ak sú výsledky vypracované vo vzťahu k príslušnému orgánu v oblasti kontroly (špecializovaný kontrolný orgán alebo platobná agentúra), celková výška podpory poskytnutej poľnohospodárom, ktorí musia byť kontrolovaní týmto orgánom a na ktorých sa vzťahuje povinnosť, ktorej sa týkajú nedostatky, musí byť predmetom opravy. Táto oprava sa uplatní vo výške sankcií, ktoré by sa prijali, ak by bola kontrola vykonaná podľa stanovených pravidiel. …“
2.

Na druhú a tretiu otázku, ktoré uvedený súd položil vo veciach C‑624/18 a C‑625/18, je potrebné odpovedať takto: Článok 47 Charty základných práv Európskej únie a článok 9 ods. 1 smernice Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní, sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby spory týkajúce sa uplatňovania práva Únie mohli patriť do výlučnej právomoci orgánu, ktorý nie je nezávislým a nestranným súdom v zmysle prvého z týchto ustanovení. Tak je to v prípade, ak objektívne podmienky, za ktorých bol vytvorený dotknutý orgán, a jeho vlastnosti, ako aj spôsob, akým boli vymenovaní jeho členovia, môžu vo vnímaní osôb podliehajúcich súdnej právomoci vyvolávať oprávnené pochybnosti, pokiaľ ide o neovplyvniteľnosť tohto orgánu vonkajšími činiteľmi, predovšetkým priamymi alebo nepriamymi vplyvmi zákonodarnej a výkonnej moci, a jeho neutralitu vo vzťahu k protichodným záujmom, a môžu tak viesť k absencii dojmu nezávislosti alebo nestrannosti uvedeného orgánu, ktorá by mohla narušiť dôveru, ktorú musí súdnictvo v demokratickej spoločnosti vzbudzovať u uvedených osôb podliehajúcich súdnej právomoci. Vnútroštátnemu súdu prislúcha po zohľadnení všetkých relevantných okolností, ktoré sú mu známe, určiť, či je to tak, pokiaľ ide o orgán, ako je disciplinárny senát Sąd Najwyższy (Najvyšší súd). V takom prípade sa zásada prednosti práva Únie má vykladať v tom zmysle, že vnútroštátnemu súdu ukladá povinnosť neuplatniť ustanovenie vnútroštátneho práva, podľa ktorého je na rozhodovanie sporov vo veciach samých príslušný výlučne uvedený orgán, a to tak, aby tieto spory mohli byť preskúmané súdom, ktorý spĺňa požiadavky nezávislosti a nestrannosti uvedené vyššie a ktorý by bol príslušný v dotknutej oblasti, ak by tomu nebránilo uvedené ustanovenie.
–

Société de perception et de distribution des droits des artistes‑interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG a GF, v zastúpení: C. Waquet a H. Hazan, avocats,
3

Odôvodnenia 103 až 105 smernice 2014/59 znejú takto: „(103) … Bez ohľadu na úlohu centrálnych bánk pri poskytovaní likvidity finančnému systému aj v časoch vysokej záťaže je dôležité, aby členské štáty stanovili mechanizmy financovania, ktoré zabránia tomu, aby sa finančné prostriedky potrebné na takéto účely čerpali z vnútroštátnych rozpočtov. Práve finančný sektor ako celok by mal financovať stabilizáciu finančného systému. (104) Všeobecne platí, že členské štáty by mali zriadiť svoje vnútroštátne mechanizmy financovania prostredníctvom fondov, ktorý by bol ovládané orgánmi pre riešenie krízových situácií a využívané na účely stanovené v tejto smernici. … (105) V zásade by mali príspevky pochádzať z príslušného sektora, a to nezávisle od akéhokoľvek riešenia krízovej situácie, ktorému by mali predchádzať. Keď predchádzajúce finančné prostriedky nestačia na pokrytie strát alebo nákladov vzniknutých používaním mechanizmov financovania, mali by sa vyzberať ďalšie príspevky, ktorými sa pokryjú dodatočné náklady alebo straty.“
3

Odôvodnenia 3, 8, 9, 24 a 31 nariadenia č. 1107/2009 stanovujú: „(3) Vzhľadom na skúsenosti získané z uplatňovania smernice [Rady] 91/414/EHS [z 15. júla 1991 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh (Ú. v. ES L 230, 1991, s. 1; Mim. vyd. 03/011, s. 332)] a najnovší vedecko‑technický vývoj by sa uvedená smernica mala nahradiť. … (8) Účelom tohto nariadenia je zabezpečiť vysokú úroveň ochrany zdravia ľudí, zvierat a životného prostredia a zároveň zabezpečiť konkurencieschopnosť poľnohospodárstva Spoločenstva. Osobitná pozornosť by sa mala venovať ochrane zraniteľných skupín obyvateľstva vrátane tehotných žien, dojčiat a detí. Mala by sa uplatňovať zásada predbežnej opatrnosti a toto nariadenie by malo zabezpečiť, aby výrobné odvetvie preukázalo, že látky alebo prípravky vyrobené alebo uvedené na trh nemajú žiadne škodlivé účinky na zdravie ľudí alebo zvierat ani žiadny neprijateľný účinok na životné prostredie. (9) Aby sa v čo najväčšej miere odstránili prekážky obchodu s prípravkami na ochranu rastlín, ktoré existujú z dôvodu rozličných úrovní ochrany v členských štátoch, mali by sa v tomto nariadení ustanoviť aj harmonizované pravidlá schvaľovania účinných látok a uvádzania prípravkov na ochranu rastlín na trh vrátane pravidiel týkajúcich sa vzájomného uznávania autorizácií a paralelného obchodu. Účelom tohto nariadenia je preto zvýšiť voľný pohyb takýchto prípravkov a ich dostupnosť v členských štátoch. … (24) Ustanoveniami upravujúcimi autorizáciu sa musí zabezpečiť vysoká úroveň ochrany. Najmä pri udeľovaní autorizácií na prípravky na ochranu rastlín by sa cieľ ochrany zdravia ľudí a zvierat a životného prostredia mal uprednostniť pred cieľom zlepšiť rastlinnú výrobu. Pred uvedením prípravkov na ochranu rastlín na trh by sa preto malo preukázať, že prinášajú zjavný úžitok pre rastlinnú výrobu a nemajú žiadny škodlivý účinok na zdravie ľudí alebo zvierat vrátane zdravia zraniteľných skupín ani žiadny neprijateľný účinok na životné prostredie. … (31) Ak sa v rôznych členských štátoch autorizujú rovnaké prípravky na ochranu rastlín, mal by sa v tomto nariadení ustanoviť zjednodušený postup na udelenie povolenia na paralelný obchod, aby sa uľahčil obchod s takýmito prípravkami medzi členskými štátmi.“
13

Podľa § 2 ods. 5 zákona o zákaze nekalého konania sa predajcovia surového mlieka zaraďujú do 10 skupín podľa množstva (v kilogramoch) surového mlieka s prírodným obsahom tuku predaného za deň. Prvá skupina – do 100 kilogramov (vrátane); druhá skupina – viac ako 100 kilogramov a do 200 kilogramov (vrátane); tretia skupina – viac ako 200 kilogramov a do 300 kilogramov (vrátane); štvrtá skupina – viac ako 300 kilogramov a do 500 kilogramov (vrátane); piata skupina – viac ako 500 kilogramov a do 1000 kilogramov (vrátane); šiesta skupina – viac ako 1000 kilogramov a do 2000 kilogramov (vrátane); siedma skupina – viac ako 2000 kilogramov a do 4000 kilogramov (vrátane); ôsma skupina – viac ako 4000 kilogramov a do 10000 kilogramov (vrátane); deviata skupina – viac ako 10000 kilogramov a do 20000 kilogramov (vrátane); desiata skupina – viac ako 20000 kilogramov.