ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
84.

Pokiaľ ide o ciele zlepšenia sociálnych podmienok pracovníkov a zvýšenia bezpečnosti na cestách, keď Súdnemu dvoru bola položená otázka, aký je rozsah článku 13 ods. 1 písm. d) druhého pododseku nariadenia č. 561/2006, už dospel k záveru, že široký výklad by mohol vážne narušiť tieto ciele, lebo jeho dôsledkom by bolo, že veľmi veľa vozidiel by mohli viesť vodiči, ktorí by beztrestne mohli riadiť vozidlo niekoľko hodín bez odpočinku, čo by bolo v rozpore s cieľom zvýšenia bezpečnosti na cestách, a že pracovným podmienkam veľkej časti vodičov by už nebola poskytnutá taká ochrana, akú zaručuje nariadenie č. 561/2006, čo by bolo v rozpore s cieľom ochrany zlepšiť sociálne podmienky týchto pracovníkov. ( 32 )
66.

Bez ohľadu na to, že ako Supreme Court (Najvyšší súd) nakoniec rozhodol, nariadenie nestanovuje, že predaj nesprávne označeného tovaru je trestným činom, je dôležité poukázať na to, že miestne príslušný súd konštatoval, neexistuje základ na tvrdenie, podľa ktorého by bol priemerný spotrebiteľ uvedený do omylu a urobil by rozhodnutie o obchodnej transakcii (t. j. kúpil by si výrobok), ktoré by inak neurobil, iba z toho dôvodu, že za pôvod výrobkov z ústavného či politického hľadiska bol označený Izrael, pričom v skutočnosti to boli okupované územia: napokon pôvod bol správne označený ako Mŕtve more. Okresný súd konštatoval: „Bez ohľadu na to, či uvedená informácia je alebo nie je nesprávna… sa domnievam, že počet osôb, ktorých rozhodnutie o prípadnej kúpe údajne izraelského výrobku by ovplyvnila vedomosť o jeho skutočnom pôvode, by bol omnoho nižší ako počet potrebný na to, aby ich bolo možné považovať za ‚priemerných spotrebiteľov‘. Ak je potenciálnym kupujúcim niekto, kto je ochotný nakupovať izraelský tovar ako taký, len v prípade veľmi malej kategórie osôb by bolo toto rozhodnutie iné z dôvodu, že tovar pochádza z protizákonne okupovaného územia.“ Supreme Court (Najvyšší súd) rozhodol, že „okresný súd to jednoznačne mohol konštatovať na základe dôkazov a toto konštatovanie je kľúčové v súvislosti s tvrdením, že bol spáchaný trestný čin“.
9.

Článok 3 nariadenia č. 1484/95 uvádza: „1. Dodatkové clo sa zavedie na základe cif dovoznej ceny predmetnej zásielky v súlade s ustanoveniami článku 4. 2. Ak cif dovozná cena na 100 kg zásielky bude vyššia ako uplatniteľná reprezentatívna cena uvedená v článku 2 ods. 1, dovozca predloží príslušným orgánom dovážajúcich členských štátov minimálne tieto dôkazy: – kúpnu zmluvu alebo iný ekvivalentný doklad, – poistnú zmluvu, – faktúru, – osvedčenie o pôvode (ak to pripadá do úvahy), – prepravnú zmluvu, – a v prípade prepravy po mori, námorný nákladný list. 3. V prípade uvedenom v odseku 2, dovozca zloží zábezpeku uvedenú v článku 248 ods. 1 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93…, rovnajúcu sa čiastke dodatkového cla, ktoré by zaplatil, ak by sa výpočet dodatkového cla vykonal na základe reprezentatívnej ceny daného produktu, ako je uvedené v prílohe I. 4. Dovozca má k dispozícii jeden mesiac od predaja daných produktov, na základe limitu šiestich mesiacov od dátumu prijatia deklarácie o prepustení do voľného obehu nato, aby dokázal, že so zásielkou sa nakladalo za podmienok potvrdzujúcich správnosť cien uvedených v odseku 2. Nedodržanie jedného z týchto termínov má za následok prepadnutie zloženej zábezpeky. Lehotu šiestich mesiacov môžu však príslušné orgány predĺžiť maximálne o tri mesiace na žiadosť dovozcu, ktorá však musí byť náležite odôvodnená. Zložená zábezpeka sa uvoľní do tej miery, do akej bude poskytnutý dôkaz o podmienkach nakladania k spokojnosti colných úradov. V opačnom prípade zábezpeka prepadne formou uhradenia dodatkových ciel. 5. Ak príslušné orgány zistia pri preverovaní, že požiadavky tohto článku neboli splnené, vymáhajú clo splatné v súlade s článkom 220 nariadenia (EHS) č. 2913/92. Výška cla, ktorá sa má vymáhať, alebo ktorá zostala predmetom vymáhania, zahŕňa aj úroky počnúc dátumom prepustenia tovarov do voľného obehu až do dátumu (vyrovnania) vymáhania. Uplatňovanou úrokovou mierou je miera platná pre operácie spojené s vymáhaním na základe vnútroštátneho práva.“
12.

Dňa 19. septembra 2012 Komisia písomne vyzvala írske orgány na predloženie ďalších podrobností o oznámených legislatívnych opatreniach, aby mohla posúdiť ich súlad s rozsudkom Komisia/Írsko. Vzhľadom na to, že Komisia sa dozvedela o pochybnostiach, pokiaľ išlo o vôľu prevádzkovateľa veternej farmy v Derrybriene podať žiadosť o náhradné povolenie, požiadala tiež írske orgány, aby túto otázku preskúmali. Listom z 13. októbra 2012 írske orgány potvrdili, že súčasný prevádzkovateľ veternej farmy v Derrybriene sa odmietol podrobiť náhradnému konaniu, a to jednak z dôvodu nákladov, ktoré by si takéto konanie vyžiadalo, jednak z dôvodu obáv o možné zrušenie povolení. V rovnakom liste írske orgány vysvetlili, že po podrobnejšej analýze práva Únie nadobudli presvedčenie, že právne predpisy Únie nevyžadujú, aby sa spochybnila platnosť už vydaných povolení na účely výstavby veternej farmy v Derrybriene, ktoré medzitým nadobudli právoplatnosť, a že zásady právnej istoty a zákazu spätnej účinnosti právnych predpisov, ako aj judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa procesnej autonómie členských štátov bránia takému riešeniu, ktoré by viedlo k zrušeniu uvedených povolení. Za týchto okolností írske orgány usúdili, že akýkoľvek pokus írskych štátnych orgánov prinútiť prevádzkovateľa veternej farmy v Derrybriene k tomu, aby sa podrobil náhradnému konaniu, by takmer určite zastavil súd, ktorý by uznal prednosť práv tohto prevádzkovateľa, zakotvených v Ústave Írska. Z uvedených dôvodov dospeli írske orgány k záveru, že opravné posúdenie vplyvov veternej farmy v Derrybriene na životné prostredie by bolo možné získať iba za predpokladu dobrovoľnej spolupráce prevádzkovateľa veternej farmy. Toto stanovisko írske orgány opakovane uviedli v liste Komisii z 21. decembra 2012.
67.

O nezlučiteľnosti vnútroštátnej právnej úpravy, ktorou sa vykonáva smernica 94/22, so zásadou proporcionality by sa dalo uvažovať, ak by postup na určenie výšky poplatkov viedol k ukladaniu takých vysokých poplatkov, ktoré by prakticky spôsobovali nerentabilnosť činností týkajúcich sa vyhľadávania, prieskumu a ťažby zemného plynu. Na základe informácií obsiahnutých v spise sa nezdá, že by talianska právna úprava, ktorá vyžaduje použitie indexu QE, vyvolávala takú situáciu.
57.

Citovaná judikatúra sa podľa môjho názoru zakladá na odôvodnení, že ak právnická alebo fyzická osoba dobrovoľne vstúpila do právnickej osoby (napríklad do družstva alebo spoločnosti), táto právnická alebo fyzická osoba súhlasí s tým, že sa na ňu vzťahujú všetky povinnosti vyplývajúce z tohto vstupu, ktoré sú konkretizované v stanovách a rozhodnutiach orgánov tejto právnickej osoby, a týmto spôsobom sa medzi uvedenou právnickou osobou a jej členmi vytvárajú úzke vzťahy porovnateľné so vzťahmi zmluvnej povahy.
61.

Ak by však odvolací súd nebol povinný svoje rozhodnutie odôvodniť, predovšetkým v prípade nepripustenia odvolania na ďalšie preskúmanie, tak by vo fínskom práve upravená možnosť podať proti tomuto rozhodnutiu o nepripustení opravný prostriedok na Najvyšší súd bola vo veľkej miere teoretická. V prípade neexistencie odôvodnenia by bolo prinajmenšom ťažké užitočne napadnúť rozhodnutie odvolacieho súdu a Najvyššiemu súdu by nebolo umožnené posúdiť dôvodnosť tohto rozhodnutia.
63.

Podľa zásady, ktorá je spoločná právnym systémom členských štátov, poškodená osoba pod hrozbou toho, že sama bude musieť znášať škodu, totiž musí vyvinúť primerané úsilie na to, aby obmedzila výšku škody. ( 42 ) Bolo by však v rozpore so zásadou efektivity uložiť poškodeným osobám povinnosť systematicky využívať všetky prostriedky nápravy, ktoré majú k dispozícii, aj keď by to spôsobilo nadmerné ťažkosti alebo by to nebolo možné od nich rozumne vyžadovať.
77.

Na základe uplatnenia týchto ustanovení pri posudzovaní žiadosti o priznanie pozostalostného dôchodku podanej žalobcom Komisia usúdila, že dotknutý jednotlivec síce skutočne má postavenie pozostalého manžela vzhľadom na to, že bol zosobášený so zosnulou úradníčkou, no podmienka súvisiaca s dĺžkou manželstva splnená nie je. Navyše viac ako 20‑ročný spoločný život druha a družky nemožno vziať do úvahy, keďže podmienka pripodobnenia nemanželského partnerstva k manželstvu upravená v článku 1 ods. 2 písm. c) bode iv) prílohy VII služobného poriadku, ktorá spočíva v nemožnosti uzavrieť civilné manželstvo v členskom štáte, nie je splnená.
31.

Slovenská republika spochybňuje tento výklad práva EÚ. Poukazuje na to, že pôvodne sa predpokladalo, že Česká a Slovenská republika budú pristupovať k spornému príspevku koordinovane, pričom obe krajiny by ho platili rezidentom, ktorí reprezentovali Československú republiku na vymedzených medzinárodných športových podujatiach, či už sú Čechmi alebo Slovákmi, a za predpokladu, že by to neviedlo k dvojitej platbe. Z tohto dôvodu Slovenská republika najskôr nenavrhla obmedzenie vyplácania príspevku len slovenským štátnym príslušníkom. Urobila tak až vtedy, keď Česká republika neprijala zákon, ktorým by rozšírila vyplácanie príspevku aj slovenským štátnym príslušníkom s bydliskom v Českej republike. Ak by teda Slovensko muselo zmeniť zákon, vyplácalo by príspevok slovenským štátnym príslušníkom s bydliskom v Českej republike aj na Slovensku, ako aj českým štátnym príslušníkom s bydliskom na Slovensku.
73.

V tejto súvislosti treba najprv poukázať na to, že právo Únie neobsahuje pravidlá týkajúce sa pravidiel vykonávania dôkazov a ich používania v rámci trestných konaní v oblasti DPH, a preto táto oblasť v zásade patrí do právomoci členských štátov. ( 36 ) Trestné konania zavedené na boj proti porušovaniu pravidiel v oblasti DPH teda patria do procesnej a inštitucionálnej autonómie členských štátov. Platí to o to viac pre použitie dôkazov na účely vyrubenia dane z príjmu, ak tieto dôkazy boli vykonané v rámci vyšetrovania vo veci trestných činov v oblasti DPH.
17.

Za predpokladu, že Súdny dvor vyhlási, že má právomoc, vnútroštátny súd sa ďalej pýta, či odmietnutie udeliť povolenie na vstup a pobyt štátnemu príslušníkovi tretej krajiny z titulu zlúčenia rodiny uznaného smernicou 2003/86, pokiaľ je uvedené odmietnutie založené na odvolaní sa na dôvody verejného poriadku, musí byť na základe článku 6 ods. 1 smernice 2003/86 odôvodnené individuálnym správaním dotknutého člena rodiny žiadajúceho o vstup na územie Únie, ktoré musí predstavovať skutočnú, existujúcu a dostatočne vážnu hrozbu ovplyvňujúcu jeden zo základných záujmov spoločnosti. V tejto súvislosti vnútroštátny súd súhlasí s analýzou, ktorú pred týmto súdom rozvinul štátny tajomník, že je potrebné vychádzať z rozsudkov Koushkaki ( 16 ) a Fahimian ( 17 ) na to, aby bolo možné dospieť k záveru, že existuje široká miera voľnej úvahy vnútroštátnych orgánov. Tieto orgány by mali vykonávať rovnaké komplexné posúdenie, ako je to, ktoré sa uvádza v rozsudku Koushkaki ( 18 ), s cieľom rozhodnúť, či žiadosť o vstup a pobyt rodinného príslušníka môže byť zamietnutá z dôvodov verejného poriadku. Podľa vnútroštátneho súdu je rozdiel medzi rozhodnutiami prijatými na základe článku 6 ods. 1 smernice 2003/86 vo vzťahu k osobám, ktoré sa ešte nenachádzajú na území Únie, a rozhodnutiami prijatými na základe článku 6 ods. 2 tejto istej smernice vo vzťahu k osobám, ktorých pobyt v Únii už bol povolený. Keďže v prípade posledných uvedených rozhodnutí ide o ukončenie už existujúceho rodinného života, malo by sa vykonať podrobnejšie posúdenie týkajúce sa povahy alebo závažnosti trestných činov spáchaných proti verejnému poriadku. Situácia V. G. však spadá do pôsobnosti článku 6 ods. 1 smernice 2003/86. Vnútroštátny súd poznamenáva, že sa zdá, že vnútroštátny hodnotiaci rámec, z ktorého vychádzajú holandské orgány pri prijímaní rozhodnutia, bez toho, aby vyžadoval od vnútroštátnych orgánov odôvodniť zamietavé rozhodnutie individuálnym správaním žiadateľa, ktoré predstavuje skutočnú, existujúcu a dostatočne vážnu hrozbu ovplyvňujúcu jeden zo základných záujmov spoločnosti, zabezpečuje dostatočné zváženie príslušných záujmov v zmysle judikatúry ESĽP, ktorú predstavujú najmä rozsudky Boultif a Üner. Štátny tajomník tak riadne zohľadnil odsúdenia V.G. počas jeho predchádzajúceho pobytu v Holandsku a zvážil na jednej strane jeho záujem a záujem člena jeho rodiny nachádzajúceho sa na území Únie viesť v Holandsku rodinný život a na druhej strane záujem Holandska na ochrane svojho verejného poriadku.
28.

Možno to vysvetliť aj praktickými dôvodmi. Ak orgány kontrolujú dodržiavanie podmienok vstupu uvedené v článku 6 KSH, či už pri prekročení vonkajších hraníc Únie, alebo pri udelení víza, informácie, ktoré majú k dispozícii o dotknutom jednotlivcovi, sú totiž obmedzené. Musím priznať, že tento argument, ktorý viackrát predložili rôzne vlády, ktoré vstúpili do tohto konania o prejudiciálnej otázke ako vedľajší účastníci konania, vnímam citlivo. To isté nakoniec platí aj pre kontrolu vykonávanú vnútroštátnymi orgánmi, ak zistia, že podmienky vstupu v priebehu pobytu štátneho príslušníka tretej krajiny na území Únie sa prestali dodržiavať. V prípade E. P. okrem údajného spáchania závažného trestného činu nemal štátny tajomník k dispozícii ďalšie informácie, ktoré by mu umožnili podložiť osobné správanie E. P. V rámci určitej naliehavosti však musel prijať rozhodnutie, ktoré zaviaže dotknuté členské štáty, na základe relatívne obmedzených informácií. Vnútroštátne orgány totiž dobre nepoznajú štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí majú záujem o krátkodobý pobyt v Únii, a fortiori ak sa na jej území zdržiavajú bez vízovej povinnosti. Ak by sa od týchto orgánov požadovalo, aby svoje rozhodnutie zakladali na systematickom a presnom posúdení osobného správania dotknutého jednotlivca a preukazovali existenciu skutočnej, existujúcej a dostatočne vážnej hrozby ovplyvňujúcej jeden zo základných záujmov spoločnosti, hrozilo by, že budú vystavení nesplniteľnej úlohe, čím sa im zabráni prijímať zamietavé rozhodnutia, a in fine by tak bola potenciálne ohrozená bezpečnosť priestoru bez vnútorných hraníc, v ktorom je zabezpečený voľný pohyb osôb. ( 25 )
5.

Podľa odôvodnenia 105: „Je dôležité zabezpečiť, aby subdodávatelia plnili príslušné povinnosti v oblasti environmentálneho, sociálneho a pracovného práva stanovené v práve Únie, vnútroštátnom práve, kolektívnych zmluvách alebo ustanoveniach medzinárodného environmentálneho, sociálneho a pracovného práva uvedených v tejto smernici, pokiaľ takéto pravidlá a ich uplatňovanie sú v súlade s právom Únie… … Malo by sa tiež spresniť, že podmienky týkajúce sa vynucovania dodržiavania uplatniteľných povinností v oblasti environmentálneho, sociálneho a pracovného práva ustanovených v práve Únie, vnútroštátnom práve, kolektívnych zmluvách alebo ustanoveniach medzinárodného environmentálneho, sociálneho a pracovného práva uvedených v tejto smernici, za predpokladu, že takéto pravidlá a ich uplatňovanie sú v súlade s právom Únie, by sa mali uplatňovať vždy, keď sa vo vnútroštátnom práve členského štátu ustanovuje mechanizmus spoločnej zodpovednosti subdodávateľov a hlavného dodávateľa. Okrem toho by sa malo výslovne uviesť, že členské štáty by mali mať možnosť ísť nad rámec týchto opatrení, napríklad tak, že rozšíria povinnosti týkajúce sa transparentnosti, umožnia priame platby subdodávateľom alebo umožnia verejným obstarávateľom overiť alebo od nich budú vyžadovať, aby overili, že subdodávatelia nie sú v žiadnej zo situáci[í], v ktorej by bolo vylúčenie hospodárskych subjektov oprávnené. Ak sa takéto opatrenia uplatňujú na subdodávateľov, mal by sa zabezpečiť súlad s ustanoveniami uplatniteľnými na hlavných dodávateľov, aby na existenciu dôvodov povinného vylúčenia nadväzovala požiadavka, aby hlavný dodávateľ nahradil dotknutého subdodávateľa. Ak z takéhoto overenia vyplýva existencia dôvodov nepovinného vylúčenia, malo by sa spresniť, že verejní obstarávatelia môžu požadovať nahradenie. Zároveň by sa však malo výslovne stanoviť, že verejní obstarávatelia môžu byť povinní požadovať nahradenie dotknutého subdodávateľa, ak by vylúčenie hlavných dodávateľov bolo povinné v takých prípadoch. Malo by sa tiež výslovne stanoviť, že členské štáty môžu vo vnútroštátnych predpisoch ustanoviť prísnejšie pravidlá zodpovednosti alebo ísť vo vnútroštátnych predpisoch o priamych platbách subdodávateľom nad rámec uvedených postupov.“
Dodávam, že analýza, ktorá by bola zameraná výlučne na skutočnosť, že takýto hmotný majetok nebol prevedený, by mohla ohroziť základný cieľ smernice 2001/23. Pre nového prevádzkovateľa by bolo až príliš ľahké navrhnúť štruktúru transakcie takým spôsobom, aby sa vymkla rozsahu pôsobnosti smernice tým, že by neprevzal hmotný majetok (je skutočne pravdepodobné, že by urobil presne to). Nový prevádzkovateľ by sa teda mohol vyhnúť povinnostiam, ktoré by mu inak vznikli voči zamestnancom starého prevádzkovateľa. To jednoznačne nemôže byť správne.
15.

Hof van cassatie (Kasačný súd) postúpil vec na Hof van Beroep te Antwerpen (Odvolací súd Antverpy, Belgicko). Vyššie uvedený súd rozsudkom z 20. septembra 2016 rozhodol, že udelenie súhlasu na odplatné trhové zhodnotenie softvérových aplikácií, ktoré sú buď vo výlučnom vlastníctve žalobcu, alebo v spoluvlastníctve žalobcu a spoločnosti NV IHC‑Group, patrí do pôsobnosti článku 18 ods. 1 druhého pododseku bodu 7 zákona o DPH, a preto sa má považovať za službu podliehajúcu dani. Tento súd ďalej rozhodol, že vzhľadom na to, že sa žalobca vo veci samej neobmedzuje na poskytovanie služieb svojim členom, ale prostredníctvom spoločnosti NV IHC‑Group, s ktorou uzavrel zmluvu o spolupráci, predáva softvérové aplikácie, ktoré vyvinul sám alebo z jeho poverenia iná osoba, aj osobám, ktoré nie sú jeho členmi, nemá v súvislosti so žiadnou svojou činnosťou nárok na oslobodenie od dane podľa článku 44 ods. 2 bodu 1a zákona o DPH.
12.

Článok 208 Ley General de la Seguridad Social (všeobecný zákon o sociálnom zabezpečení), ktorého prepracované znenie bolo schválené prostredníctvom Real Decreto legislativo 8/2015 (kráľovský legislatívny dekrét č. 8/2015) z 30. októbra 2015 ( 4 ), v znení platnom v deň podania žiadostí žalobcov stanovoval: „1. Možnosť odchodu do predčasného starobného dôchodku na základe vlastnej vôle danej osoby si vyžaduje splnenie týchto požiadaviek: a) Do dosiahnutia dôchodkového veku, ktorý sa uplatní v každom prípade podľa článku 205 ods. 1 písm. a), jej chýbajú maximálne dva roky, pričom opravné koeficienty, na ktoré odkazuje článok 206, sa na tento účel neuplatnia. b) Preukázanie minimálnej doby skutočného poistenia v dĺžke tridsaťpäť rokov. … c) Po preukázaní splnenia všeobecných a osobitných podmienok uvedeného režimu starobného dôchodku, musí byť výška dôchodku, ktorý sa má poberať, vyššia, ako je výška minimálneho dôchodku, ktorý by danej osobe prináležal z dôvodu jej rodinnej situácie po dovŕšení veku šesťdesiatich piatich rokov. V opačnom prípade nie je možný odchod do tohto druhu predčasného starobného dôchodku. 2. V prípade predčasného odchodu do dôchodku, uvedeného v tomto článku, sa dôchodok zníži za každý štvrťrok alebo časť štvrťroka, ktorý bude v čase vzniku rozhodujúcej udalosti chýbať zamestnancovi na splnenie požiadavky dovŕšenia zákonného veku odchodu do dôchodku, ktorý v každom prípade vyplýva z uplatnenia článku 205 ods. 1 písm. a), uplatnením týchto koeficientov na základe preukázaného obdobia poistenia: … Výlučne na účely určenia uvedeného zákonného veku odchodu do dôchodku sa za taký vek bude považovať vek, ktorý by dosiahol zamestnanec, ak by platil príspevky na dôchodok v období od vzniku rozhodujúcej udalosti do dovŕšenia zákonného veku odchodu do dôchodku, ktorý v každom prípade vyplýva z článku 205 ods. 1 písm. a). Na výpočet období poistenia sa použijú celé obdobia, pričom časť obdobia nebude považovaná za celé obdobie.“
66.

Vnútroštátny súd a Komisia ďalej správne poukazujú na to, že poisťovatelia by neboli nútení plniť si svoje poučovacie povinnosti, ktoré im vyplývajú z práva Únie, ak by lehota začala plynúť aj v prípade, keď sa poistník o práve na odstúpenie od zmluvy, ako aj o podmienkach jeho uplatnenia dozvedel iným spôsobom, a to bez ohľadu na to, že nebol riadne poučený. ( 41 )
10.

V súlade s článkom 2 („Rozsah pôsobnosti“) smernice 2013/48: „1. Táto smernica sa vzťahuje na podozrivé alebo obvinené osoby v trestnom konaní od chvíle, keď boli príslušnými orgánmi členského štátu prostredníctvom úradného oznámenia alebo inak upovedomené, že sú podozrivé alebo obvinené zo spáchania trestného činu, a to bez ohľadu na to, či boli pozbavené osobnej slobody. Uplatňuje sa do ukončenia konania, čo znamená právoplatné rozhodnutie o tom, či podozrivá alebo obvinená osoba spáchala trestný čin, a to vrátane uloženia trestu a rozhodnutia o prípadnom opravnom prostriedku. … 3. Táto smernica sa použije za rovnakých podmienok ako v odseku 1 aj na iné ako podozrivé alebo obvinené osoby, ktoré sa počas výsluchu policajným alebo iným orgánom presadzovania práva stanú podozrivými alebo obvinenými osobami. …“
65.

Diskriminačná povaha by však v konečnom dôsledku aj tu závisela od priemernej sadzby dane menších tuzemských podnikov. Aj to by viedlo k náhodným výsledkom, a preto by to nemalo zmysel. Členské štáty, ktoré cielene lákajú zahraničných investorov, by zrazu nemohli vyberať progresívnu daň z príjmu, pokiaľ a pretože by noví investori – zámerne – niesli veľkú časť objemu daní z dôvodu ich ekonomického úspechu (buď absolútne alebo prostredníctvom svojich vyšších priemerných sadzieb dane). Bol by to absurdný výsledok svedčiaci o tom, že kvantitatívne posúdenie nevedie k cieľu.
32.

Ak by konzultáciu so zainteresovanými stranami bolo možné považovať za predstavujúcu podstatnú procesnú náležitosť v situácii, ak sa právny rámec v priebehu konania zmení (ako to bolo v tejto veci), potom by Súdny dvor vo veci Ferriere Nord nepristúpil k analýze dopadu nových právnych ustanovení na zistenia Komisie. Tento záver by navyše znamenal priznanie práva na obhajobu zainteresovaným stranám, čo by bolo v rozpore s vyššie citovanou judikatúrou. No aj v takomto hypotetickom prípade z ustálenej judikatúry vyplýva, že porušenie práva na obhajobu, ktoré je silnejším právom, ako je právo predkladať pripomienky, má za následok zrušenie napadnutého rozhodnutia iba vtedy, ak sa zistí, že v prípade neexistencie tohto porušenia mohol byť výsledok konania iný. ( 19 )
3.

Odôvodnenia 3, 5, 9, 11, 15, 20, 24 a 28 smernice 2003/96 uvádzajú: „(3) náležité fungovanie vnútorného trhu a dosiahnutie cieľov ostatných politík spoločenstva si vyžaduje stanovenie minimálnych úrovn[í] zdaňovania na úrovni spoločenstva pre väčšinu energetických výrobkov, vrátane elektriny, zemného plynu a uhlia; … (5) stanovenie primeraných minimálnych úrovní zdaňovania môže umožniť zníženie rozdielov vo vnútroštátnych úrovniach zdaňovania; … (9) členským štátom by sa mala poskytnúť pružnosť potrebná na vymedzenie a vykonávanie politík prispôsobených ich vnútroštátnym podmienkam; … (11) daňové opatrenia učinené v súvislosti s vykonávaním tohto právneho rámca spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny sú záležitosťou, o ktorej rozhodujú jednotlivé členské štáty;... … (15) za určitých okolností alebo stálych podmienok by sa mala dovoliť možnosť uplatňovania odstupňovaných vnútroštátnych úrovní zdaňovania na ten istý výrobok za podmienky, že sa dodržiavajú minimálne úrovne zdaňovania spoločenstva a pravidlá vnútorného trhu a hospodárskej súťaže; … (20) členské štáty môžu rozlišovať medzi naftou na komerčné a nekomerčné účely; členské štáty môžu využívať túto možnosť na znižovanie rozdielu medzi zdaňovaním plynového oleja na nekomerčné účely používaného ako pohonná hmota a benzínu; … (24) členským štátom by sa malo dovoliť uplatňovať určité iné oslobodenia od daní alebo daňové úľavy tam, kde to nebude poškodzovať náležité fungovanie vnútorného trhu a nebude to mať za následok deformácie hospodárskej súťaže; … (28) určité oslobodenia od daní alebo daňové úľavy sa môžu ukázať ako nevyhnutné; zvlášť kvôli nedostatočnému zosúladeniu na úrovni spoločenstva, kvôli rizikám straty konkurencieschopnosti na medzinárodnej úrovni alebo kvôli sociálnym alebo environmentálnym dôvodom.“