Vec T‑206/02

Národný kongres Kurdistanu (KNK)

proti

Rade Európskej únie

„Žaloba o neplatnosť – Určité obmedzujúce opatrenia zamerané proti určitým osobám a subjektom s cieľom boja proti terorizmu – Aktívna legitimácia – Združenie – Prípustnosť“

Uznesenie Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 15. februára 2005

Abstrakt uznesenia

Žaloba o neplatnosť – Fyzické alebo právnické osoby – Akty, ktoré sa ich priamo a osobne týkajú – Žaloba združenia, ktoré presadzuje všeobecné záujmy skupiny fyzických alebo právnických osôb – Podmienka – Aktívna legitimácia jeho jednotlivých členov – Zohľadnenie aktívnej legitimácie bývalých členov – Vylúčenie

(Článok 230 štvrtý odsek ES)

Na združenie založené na presadzovanie kolektívnych záujmov niektorej skupiny osôb podliehajúcich súdnej právomoci nemožno hľadieť tak, že sa ho v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES osobne týka akt ovplyvňujúci všeobecné záujmy tejto skupiny, a preto nie je prípustné, aby podalo žalobu o neplatnosť, ak to nemôžu urobiť jeho členovia osobne. V tejto súvislosti nemožno pripustiť, aby minulá príslušnosť osoby k združeniu umožnila tomuto združeniu odvolávať sa na prípadné konanie tejto osoby. Pripustenie takejto úvahy by totiž viedlo k tomu, že združeniu by sa poskytlo určité trvalé právo konať, a to napriek skutočnosti, že toto združenie už nemôže tvrdiť, že zastupuje záujmy svojho bývalého člena.

(pozri body 27, 32)





UZNESENIE SÚDU PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)

z 15. februára 2005 ( )

„Žaloba o neplatnosť – Určité obmedzujúce opatrenia zamerané proti určitým osobám a subjektom s cieľom boja proti terorizmu – Aktívna legitimácia – Združenie – Prípustnosť“

Vo veci T‑206/02,

Národný kongres Kurdistanu (KNK), so sídlom v Bruseli (Belgicko), v zastúpení: J. Boisseau, advokát,

žalobca,

proti

Rade Európskej únie, v zastúpení: M. Vitsentzatos a S. Marquardt, splnomocnení zástupcovia,

žalovanej,

ktorú v konaní podporujú:

Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: pôvodne G. zur Hausen a G. Boudot, neskôr J. Enegren a G. Boudot, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

a

Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, v zastúpení: pôvodne J. Collins, neskôr R. Caudwell, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

vedľajší účastníci konania,

ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Rady 2002/334/ES z 2. mája 2002, ktorým sa vykonáva článok 2 ods. 3 nariadenia (ES) č. 2580/2001 o určitých obmedzujúcich opatreniach zameraných proti určitým osobám a subjektom s cieľom boja proti terorizmu a ktorým sa zrušuje rozhodnutie 2001/927/ES (Ú. v. ES L 116, s. 33),

SÚD PRVÉHO STUPŇA

EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (druhá komora),

v zložení: predseda komory J. Pirrung, sudcovia N. J. Forwood a S. Papasavvas,

tajomník: H. Jung,

vydal toto

Uznesenie

Okolnosti predchádzajúce sporu

1 Zo spisu vyplýva, že strana pracovníkov Kurdistanu (PKK) vznikla v roku 1978 a začala ozbrojený boj proti tureckej vláde s cieľom dosiahnuť uznanie práva Kurdov na sebaurčenie. V júli 1999 PKK deklarovala jednostranné zloženie zbraní s výhradou práva na sebaobranu. V apríli 2002 kongres PKK vyhlásil zrušenie tejto strany.

2 Národný kongres Kurdistanu (KNK), vytvorený v roku 1999, je organizácia zoskupujúca tridsať organizácií. Cieľom KNK je „posilniť jednotu a spoluprácu Kurdov vo všetkých častiach Kurdistanu a podporovať ich boj vo svetle vyšších záujmov kurdského národa“ (článok 7 ods. A zakladajúcej charty KNK). PKK bola zakladajúcim členom KNK.

3 Keďže Rada usúdila, že na vykonanie rezolúcie Bezpečnostnej rady OSN č. 1373 (2001) je potrebná akcia Spoločenstva, 27. decembra 2001 prijala spoločnú pozíciu 2001/930/SZBP o boji s terorizmom (Ú. v. ES L 344, s. 90; Mim. vyd. 18/001, s. 213) a spoločnú pozíciu 2001/931/SZBP o uplatňovaní špecifických opatrení na boj s terorizmom (Ú. v. ES L 344, s. 93; Mim. vyd. 18/001, s. 217).

4 Podľa článku 2 spoločnej pozície 2001/931:

„Európske spoločenstvo konajúc v medziach právomocí, ktoré mu boli zverené Zmluvou o založení Európskych spoločenstiev, nariadi zmrazenie fondov a iných finančných aktív alebo ekonomických zdrojov osôb, skupín a subjektov uvedených na zozname v prílohe.“

5 Dňa 27. decembra 2001 Rada prijala nariadenie (ES) č. 2580/2001 o určitých obmedzujúcich opatreniach zameraných proti určitým osobám a subjektom s cieľom boja proti terorizmu (Ú. v. ES L 344, s. 70; Mim. vyd. 18/001, s. 207).

6 Podľa článku 2 nariadenia č. 2580/2001:

„1. S výnimkou toho, čo je povolené podľa článkov 5 a 6:

a) všetky fondy, iné finančné aktíva a ekonomické zdroje, ktoré vlastní alebo má v držbe právnická osoba [fyzická osoba alebo právnická osoba – neoficiálny preklad], skupina alebo subjekt zaradené do zoznamu uvedeného v odseku 3 sa zmrazia;

b) žiadne fondy, finančné aktíva alebo ekonomické zdroje nebudú priamo alebo nepriamo sprístupnené fyzickej alebo právnickej osobe, skupine alebo subjektu alebo v ich prospech, ktoré sú zaradené do zoznamu uvedeného v odseku 3.

2. S výnimkou toho, čo je povolené podľa článkov 5 a 6, je zakázané poskytnúť finančné služby fyzickej alebo právnickej osobe, skupine alebo subjektu alebo v ich prospech, zaradeným do zoznamu uvedeného v odseku 3.

3. Rada konajúc jednomyseľne vypracuje, preskúma a zmení a doplní zoznam osôb, skupín a subjektov, na ktoré sa podľa ustanovení stanovených v článku 1 ods. 4, 5 a 6 spoločnej pozície 2001/931/SZBP vzťahuje toto nariadenie; takýto zoznam bude pozostávať z:

i) fyzických osôb, ktoré páchajú, pokúšajú sa o spáchanie, zúčastňujú sa alebo napomáhajú spáchaniu ktoréhokoľvek teroristického činu;

ii) právnických osôb, skupín alebo subjektov, ktoré páchajú, pokúšajú sa o spáchanie, zúčastňujú sa alebo napomáhajú spáchaniu ktoréhokoľvek teroristického činu;

iii) právnických osôb, skupín alebo subjektov, ktoré vlastní alebo riadi jedna alebo niekoľko fyzických alebo právnických osôb, skupín alebo subjektov uvedených v bodoch i) a ii);

iv) fyzických alebo právnických osôb, skupín alebo subjektov, ktoré konajú v mene alebo riadia jednu alebo niekoľko [alebo podľa pokynov jednej alebo viacerých – neoficiálny preklad] fyzických alebo právnických osôb, skupín alebo subjektov uvedených v bodoch i) a ii).“

7 Dňa 2. mája 2002 Rada prijala rozhodnutie 2002/334/ES, ktorým sa vykonáva článok 2 ods. 3 nariadenia č. 2580/2001 a ktorým sa zrušuje rozhodnutie 2001/927/ES (Ú. v. ES L 116, s. 33, ďalej len „sporné rozhodnutie“). Toto rozhodnutie zahrnulo PKK do zoznamu upraveného v článku 2 ods. 3 nariadenia č. 2580/2001 (ďalej len „sporný zoznam“).

8 Dňa 17. júna 2002 Rada prijala rozhodnutie 2002/460/ES, ktorým sa vykonáva článok 2 ods. 3 nariadenia (ES) č. 2580/2001 a ktorým sa zrušuje rozhodnutie 2002/334/ES (Ú. v. ES L 160, s. 26). Názov PKK na spornom zozname zostal. Rada neskôr svojimi rozhodnutiami pravidelne tento zoznam aktualizovala.

Konanie a návrhy účastníkov konania

9 KNK, v zastúpení: jeho predseda Serif Vanly, návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 2. júla 2002 podal žalobu o neplatnosť, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

10 Uznesením z 24. februára 2003 bolo vyhovené návrhu Komisie a Spojeného kráľovstva na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu Rady.

11 Samostatným podaním Rada vzniesla námietku neprípustnosti na základe článku 114 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa. Žalobca a Komisia podali svoje pripomienky k tejto námietke v stanovených lehotách. Spojené kráľovstvo sa vzdalo práva podať takéto pripomienky.

12 Rada s podporou Komisie navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– vyhlásil žalobu za neprípustnú,

– zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.

13 Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– určil generálneho advokáta,

– uložil Európskemu parlamentu povinnosť poskytnúť zvukový záznam zo zmiešaného parlamentného stretnutia EÚ ‑ Turecko zo 17. a z 18. júna 2002,

– vyhlásil žalobu za prípustnú,

– zaviazal Radu na náhradu trov tohto incidenčného konania.

O prípustnosti

Tvrdenia účastníkov konania

14 Rada s podporou Komisie tvrdí, že KNK sa sporné rozhodnutie priamo a osobne netýka.

15 V prvom rade tvrdia, že KNK nie je adresátom tohto rozhodnutia a nie je v ňom uvedený ani explicitne, ani implicitne. Tvrdia, že samotný záujem, ktorý uvádza KNK – a to ujma na jeho diplomatickej činnosti, povesti a dôveryhodnosti – nie je dostatočný na to, aby ho individualizoval.

16 V druhom rade Rada a Komisia tvrdia, že KNK nie je ani oprávnený konať v mene jedného z jeho členov. Na jednej strane PKK už nie je členom KNK. Na druhej strane Rada subsidiárne tvrdí, že KNK vzhľadom na rôznosť jeho členov nie je združením založeným na účely obrany kolektívnych záujmov jeho členov v zmysle judikatúry.

17 V treťom rade by malo byť tvrdenie žalobcu, podľa ktorého je žaloba v dôsledku neexistencie účinného opravného prostriedku prípustná, zamietnuté vzhľadom na rozsudok Súdneho dvora z 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Rada (C‑50/00 P, Zb. s. I‑6677, bod 43).

18 V štvrtom rade Rada a Komisia usudzujú, že KNK nemá žiadny záujem konať, keďže netvrdí, že zmrazením fondov, ktoré vykonalo sporné rozhodnutie, boli dotknuté jeho finančné aktíva.

19 KNK na úvod tvrdí, že mu nejde ani tak o ochranu vlastných záujmov, ako o potvrdenie historickej pravdy, a to dobrovoľného zrušenia PKK a skutočnosti, že táto strana ukončila akúkoľvek násilnú činnosť. Žaloba KNK teda nesmeruje proti účinkom nariadenia č. 2580/2001, ani k napadnutiu budúcich finančných sankcií, ktoré KNK nikdy nepostihnú.

20 KNK sa naopak svojou žalobou domáha zrušenia sporného rozhodnutia, pretože spôsobuje závažnú ujmu legitimite jeho politickej činnosti. Zneužívajúce zaradenie PKK do sporného zoznamu údajne citeľne narušuje dôveryhodnosť boja, ktorý vedie KNK. KNK v tejto súvislosti pripomína, že podľa článku 7 ods. A jeho charty mu jeho členovia zverili poslanie „podporovať ich boj vo svetle vyšších záujmov kurdského národa“.

21 KNK pripomína, že PKK sa zrušila v apríli 2002, čím si navždy znemožnila napadnúť rozhodnutie, ktoré jej je určené. V dôsledku tohto zrušenia má KNK údajne povinnosť konať s cieľom dosiahnuť zrušenie. V tejto súvislosti KNK poukazuje na to, že Rada uznala, že ak by PKK zostala členom KNK, KNK by sa sporné rozhodnutie osobne týkalo.

22 V Rade Európy údajne len niekoľko dní po prijatí sporného rozhodnutia nastali viaceré okolnosti. Okrem iného bola dvom z jej významných členov odňatá možnosť zúčastniť sa na zmiešanom parlamentnom stretnutí EÚ - Turecko zo 17. a z 18. júna 2002 z dôvodu, že boli teroristami.

23 Ďalej žiadny iný opravný prostriedok neumožňuje napadnúť zákonnosť sporného rozhodnutia. Preto ak sa nemajú porušiť všeobecné zásady vyplývajúce z článkov 6 a 13 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, žaloba by mala byť vyhlásená za prípustnú. Z tohto hľadiska rozsudok Unión de Pequeños Agricultores/Rada, už citovaný v bode 17 vyššie, nie je prekážkou, pretože v tomto prípade nie je potrebné skúmať vnútroštátne procesné právo, keďže KNK je zasiahnutý samotným prijatím sporného rozhodnutia.

Posúdenie Súdom prvého stupňa

24 Podľa článku 114 ods. 1 rokovacieho poriadku, ak niektorý účastník konania o to požiada, Súd prvého stupňa môže rozhodnúť o neprípustnosti pred prejednaním veci samej. V súlade s odsekom 3 toho istého článku sa námietka neprípustnosti ďalej prejednáva v rámci ústnej časti konania, ak Súd prvého stupňa nerozhodne inak.

25 Súd prvého stupňa usudzuje, že sa s touto vecou dostatočne oboznámil na základe spisového materiálu, a nie je potrebné otvoriť ústnu časť konania. Najmä vzhľadom na jasnosť judikatúry nie je potrebné určiť generálneho advokáta. Rovnako treba zamietnuť návrh na predloženie dokumentu Európskeho parlamentu, keďže ani za predpokladu, že takýto dokument by preukázal tvrdenia žalobcu, by nebola ovplyvnená prípustnosť žaloby.

26 Je nesporné, že žalobcu nemožno považovať za adresáta sporného rozhodnutia, keďže jeho názov nie je na spornom zozname zapísaný.

27 Na základe ustálenej judikatúry nemožno na združenie založené na presadzovanie kolektívnych záujmov niektorej skupiny osôb podliehajúcich súdnej právomoci hľadieť tak, že sa ho v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES osobne týka akt ovplyvňujúci všeobecné záujmy tejto skupiny, a preto nie je prípustné, aby podalo žalobu o neplatnosť, ak to nemôžu urobiť jeho členovia osobne (rozsudok Súdneho dvora zo 14. decembra 1962, Fédération nationale de la boucherie en gros et du commerce en gros des viandes a i./Rada, 19/62 až 22/62, Zb. s. 943, 960 a rozsudok Súdu prvého stupňa z 21. marca 2001, Hamburger Hafen- und Lagerhaus a i./Komisia, T‑69/96, Zb. s. II‑1037, bod 49).

28 V tejto veci treba konštatovať, že podľa článku 7 ods. A zakladajúcej charty žalobcu je jeho poslaním posilniť jednotu a spoluprácu Kurdov vo všetkých častiach Kurdistanu a podporovať ich boj vo svetle vyšších záujmov kurdského národa. Preto ho treba považovať za združenie založené na presadzovanie kolektívnych záujmov niektorej skupiny osôb podliehajúcich súdnej právomoci.

29 Tento záver je preukázaný aj prvým tvrdením žalobcu, podľa ktorého zápis PKK spôsobuje závažnú ujmu legitimite a výkonu politickej činnosti žalobcu. Žalobca tým poukazuje na obranu kolektívnych záujmov jeho členov. Na základe vyššie pripomenutej judikatúry naňho nemožno hľadieť tak, že sa ho na tomto základe akt osobne týka.

30 Ďalej je vhodné preveriť, či sa žalobca môže odvolávať na skutočnosť, že by bolo prípustné, aby jeden alebo viacerí z jeho členov podali žalobu o neplatnosť proti spornému rozhodnutiu.

31 Žalobca poukazuje na skutočnosť, že PKK bola jedným z jeho členov a že by bolo prípustné, aby podala žalobu proti spornému rozhodnutiu.

32 Bez toho, že by bolo namieste spochybniť toto tvrdenie, žalobca ním uznáva, že PKK už nie je jedným z jeho členov. V tejto súvislosti nemožno pripustiť, aby minulá príslušnosť osoby k združeniu umožnila tomuto združeniu odvolávať sa na prípadné konanie tejto osoby. Pripustenie takejto úvahy by totiž viedlo k tomu, že združeniu by sa poskytlo určité trvalé právo konať, a to napriek skutočnosti, že toto združenie už nemôže tvrdiť, že zastupuje záujmy svojho bývalého člena.

33 Okolnosť, že podľa žalobcu sa PKK dobrovoľne rozpustila a že on je teraz z tohto dôvodu jediným subjektom oprávneným konať, nemôže tento záver zmeniť. Toto tvrdenie totiž aj za predpokladu, že je správne, vedie len ku konštatovaniu, že PKK už nemá možnosť podať žalobu. Preto sa žalobca už nemôže odvolávať na možnosť niektorého zo svojich členov osobne podať žalobu nato, aby sám mohol podať žalobu.

34 Žalobca tiež uvádza skutočnosť, že voči určitým jeho členom boli krátko po prijatí sporného nariadenia prijaté negatívne opatrenia v Európskom parlamente aj v Rade Európy.

35 Aj keby boli tieto okolnosti preukázané, žalobca neuvádza, z akého dôvodu by bolo prípustné, aby títo členovia konali s cieľom dosiahnuť zrušenie sporného rozhodnutia. V každom prípade tieto incidenty nemožno považovať za právne účinky sporného rozhodnutia.

36 Napokon žalobca tvrdí, že žiadny iný opravný prostriedok ako táto žaloba neumožňuje napadnúť zákonnosť sporného rozhodnutia v časti, ktorá sa týka PKK.

37 Je potrebné konštatovať, že toto tvrdenie je chybné. Skutočnosť, že nie je prípustné, aby sám žalobca konal s cieľom dosiahnuť zrušenie sporného rozhodnutia, v žiadnom prípade neznamená, že žiadna iná osoba, ktorá je adresátom tohto rozhodnutia, alebo ktorej sa toto rozhodnutie priamo a osobne týka, nemôže podať takýto opravný prostriedok.

38 V tejto súvislosti je verejne známe, že Rada rozhodnutím 2004/306/ES z 2. apríla 2004, ktorým sa vykonáva článok 2 ods. 3 nariadenia č. 2580/2001 a ktorým sa zrušuje rozhodnutie 2003/902/ES (Ú. v. ES L 99, s. 28), na sporný zoznam zapísala KADEK a Kongra‑Gel ako alternatívne názvy PKK. Žalobou podanou 25. júna 2004, zapísanou pod číslom T‑253/04 (Ú. v. EÚ C 262, s. 28), podal Kongra‑Gel návrh na zrušenie tohto rozhodnutia.

39 Keďže žalobca sa nemôže odvolávať na skutočnosť, že je prípustné, aby niektorý z jeho členov podal žalobu o neplatnosť proti spornému rozhodnutiu, je potrebné dospieť k záveru, že sporné rozhodnutie sa ho osobne netýka.

40 Zo všetkého predchádzajúceho vyplýva, že žaloba musí byť zamietnutá ako neprípustná.

O trovách

41 Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania v súlade s návrhom Rady.

42 Podľa článku 87 ods. 4 prvého pododseku toho istého rokovacieho poriadku členské štáty, ktoré vstúpili do konania, znášajú svoje trovy konania. Spojené kráľovstvo a Komisia teda znášajú svoje vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov

SÚD PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)

nariadil:

1. Žaloba sa zamieta.

2. Žalobca znáša svoje vlastné trovy konania a trovy konania Rady.

3. Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska a Komisia znášajú svoje vlastné trovy konania.

V Luxemburgu 15. februára 2005

Tajomník Predseda komory