ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16

Ako vyplýva z bodov 27 a 33 napadnutého uznesenia, odvolateľky pred Všeobecným súdom uvádzali, že zrušenie sporného rozhodnutia by značne zvýšilo pravdepodobnosť úspechu žalôb o zrušenie, ktoré odvolateľky podali na vnútroštátne súdy proti rozhodnutiu o reštrukturalizácii BES, a že takýto úspech by viedol buď k zrušeniu reštrukturalizácie BES, alebo k právu žiadať náhradu škody. Odvolateľky konkrétne predložili stanovisko portugalského advokáta, v ktorom tento podrobne vysvetlil dôvody, pre ktoré by zrušenie sporného rozhodnutia malo vplyv na uvedené vnútroštátne konanie, napriek tomu, že jeho predmet je odlišný od predmetu žaloby pred Všeobecným súdom. Navyše tento dôkaz nebol v prvostupňovom konaní spochybnený.
9

Uvedené rozhodnutie zmenilo bod b) a pridalo bod c) do článku 20 ods. 1 rozhodnutia 2010/413, ktorý stanovuje zmrazenie finančných prostriedkov osôb a subjektov takto: „b) osôb a subjektov, na ktoré sa nevzťahuje príloha I, ktoré sú zapojené do činností Iránu v jadrovej oblasti citlivých z hľadiska šírenia jadrových zbraní alebo do vývoja nosičov jadrových zbraní alebo sú s týmito činnosťami a vývojom priamo spojené alebo ich podporujú, a to aj prostredníctvom zapojenia do obstarávania zakázaných položiek, tovaru, zariadení, materiálu a technológie…, ako sa uvádzajú v prílohe II; c) iných osôb a subjektov, na ktoré sa nevzťahuje príloha I a ktoré poskytujú podporu iránskej vláde, a osôb a subjektov s nimi spojených, ktorých zoznam sa uvádza v prílohe II.“
25

Vo svojom rozsudku č. 245 Corte costituzionale (Ústavný súd) uviedol, že „prípad, ktorý je predmetom preskúmania v prejednávanej veci, nespadá medzi tieto výnimočné situácie, ako to vyplýva zo samotného odôvodnenia rozhodnutia, ktoré uvádza, že napadnuté ustanovenia by mali vplyv na pravdepodobnosť zadania zákazky žalobkyniam, ktorá ‚by sa znížila až takmer na nulu‘, zatiaľ čo pri zadávacom konaní v rámci provincie a rozdelenom na viaceré časti zákazky by tieto podniky ‚mali veľmi vysokú pravdepodobnosť, že im bude zákazka na službu zadaná, aj keby to bolo len na základe výhody, ktorú predstavuje skutočnosť, že túto službu doposiaľ prevádzkovali‘. Z takéhoto odôvodnenia nevyplýva existencia skutočnej a účinnej prekážky v účasti na zadávacom konaní, ale iba hypotéza prípadnej škody, ktorú môžu napádať tí, ktorí sa konania zúčastnili, výlučne po jeho skončení, v prípade, že im nebola zákazka zadaná“.
6

Článok 3 smernice s názvom „Povinnosti služby vo verejnom záujme a ochrana spotrebiteľa“ vo svojom odseku 14 stanovuje: „Členské štáty sa môžu rozhodnúť, že nebudú uplatňovať ustanovenia článkov 7, 8, 32 a/alebo článku 34 do tej miery, pokiaľ by ich uplatňovanie z právnych alebo skutkových dôvodov bránilo plneniu povinností uložených elektroenergetickým podnikom vo všeobecnom hospodárskom záujme a pokiaľ by nebol ovplyvnený rozvoj obchodu v takom rozsahu, že by to bolo v rozpore so záujmami [Únie]. Medzi záujmy Spoločenstva okrem iného patrí hospodárska súťaž vzhľadom na oprávnených odberateľov v súlade s touto smernicou a článkom [106 ZFEÚ].“
„1.

Majú sa článok 2 ods. 1 písm. c), článok 64 ods. 1, článok 66 prvý odsek písm. a) a článok 73 smernice [o DPH] vykladať v tom zmysle, že poskytovateľ telekomunikačných služieb (televízia, internet, mobilná a pevná telefónna sieť) je povinný zaplatiť [DPH] z vopred stanovenej sumy, ktorú vyúčtuje svojim zákazníkom – v prípade, keď z dôvodu, za ktorý zodpovedá zákazník, dôjde k ukončeniu zmluvy so záväzne dohodnutou dobou platnosti (doba viazanosti) pred uplynutím tejto doby, – a ktorá sa rovná výške základného mesačného poplatku, ktorý je klient povinný platiť podľa zmluvy, vynásobenej počtom mesiacov, ktoré zostávajú do skončenia doby viazanosti, za okolností, keď v čase vyúčtovania uvedenej sumy – bez ohľadu na to, či bola v skutočnosti zaplatená, – poskytovateľ už prestal poskytovať služby, v prípade, ak: a) zmluvným účelom vyfakturovanej sumy je odradiť klienta od nedodržania doby viazanosti, ktorú sa zaviazal dodržať, a nahradiť škody, ktoré vznikajú poskytovateľovi z dôvodu nedodržania doby viazanosti, a to najmä ušlý zisk, ktorý by poskytovateľ dosiahol, ak by zmluva bola platná až do konca uvedeného obdobia, zníženie poplatkov, poskytnutie zariadení alebo iné ponuky, a to bezplatne alebo za nižšiu cenu, alebo výdavky na reklamu a získavanie klientov; b) zo zmlúv s dobou viazanosti, ktoré boli uzatvorené, vyplýva pre osoby, ktoré sprostredkovali ich uzatvorenie, väčšia odmena než v prípade zmlúv bez doby viazanosti, ktoré uzatvorili, pokiaľ sa odmena v jednom aj druhom prípade (teda pri zmluvách s dobou viazanosti aj bez nej) počíta na základe sumy mesačných poplatkov stanovenej v uzatvorených zmluvách; c) fakturovanú sumu možno podľa vnútroštátneho práva považovať za zmluvnú pokutu?
12

Skupina spoločností tak bude zaťažená menej ako podnik, ktorý nie je členom skupiny. V prípade skupiny má totiž kritérium nekonsolidovania automaticky za následok vylúčenie bilančných súm dcérskych spoločností so sídlom v inom členskom štáte ako Rakúsko z vymeriavacieho základu predmetných poplatkov. Bolo by to inak v prípade samostatnej spoločnosti, ktorá sama alebo prostredníctvom pobočky poskytuje služby v iných členských štátoch ako Rakúsko, keďže tieto služby sú automaticky zahrnuté do bilančnej sumy tejto spoločnosti a do vymeriavacieho základu stabilizačného poplatku, ktorý musí táto spoločnosť uhradiť. Táto situácia predstavuje diskrimináciu, čo vyplýva z rozsudku z 5. februára 2014, Hervis Sport‑ és Divatkereskedelmi (C‑385/12, EU:C:2014:47). Táto diskriminácia môže narúšať poskytovanie bankových služieb v iných členských štátoch ako Rakúsko. Bolo možné sa jej vyhnúť, ak by bol vymeriavací základ stabilizačného poplatku a osobitného príspevku na tento poplatok určený podľa konsolidovanej bilančnej sumy, pričom by sa umožnilo započítať prípadné poplatky rovnakej povahy, ktoré musia byť uhradené dcérskou spoločnosťou v inom členskom štáte.
60

Je pravda, že ak by sa spoločnosť nerezident nestala pred skončením svojej činnosti opäť ziskovou, viedlo by to k skutočnému oslobodeniu od dane príjmy pochádzajúce z dividend, čo by znamenalo daňové straty v členskom štáte zdanenia.
26

Pokiaľ ide o všeobecnú štruktúru nariadenia č. 861/2007, je potrebné uviesť, ako to urobil vnútroštátny súd, že toto nariadenie upravuje len práva a povinnosti žalobcu a žalovaného vo veci samej. Tlačivá A a C uvedené v prílohách I a III tohto nariadenia teda musia vyplniť žalobca, teda „navrhovateľ“, pokiaľ ide o tlačivo A, a žalovaný, teda „odporca“, pokiaľ ide o tlačivo C. Naopak, okrem tých rubrík tlačív, ktorých vyplnenie nariadenie č. 861/2007 vyhradzuje príslušnému súdu, žiadna ďalšia rubrika nie je určená pre iné osoby potenciálne zapojené do sporu vo veci samej.
18

New Nicotine Alliance, registrovaná organizácia, ktorej cieľom je podpora verejného zdravia prostredníctvom zníženia škodlivosti tabaku (ďalej len „NNA“) na vnútroštátnom súde uviedla, že zákaz uvádzania tabakových výrobkov na orálne použitie na trh je v rozpore so zásadou proporcionality a porušuje články 1, 7 a 35 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“). Taký zákaz by bol totiž neprimeraný na dosiahnutie cieľa, ktorým je ochrana verejného zdravia, pretože by spotrebiteľov, ktorí sa chcú vyhnúť fajčeniu cigariet a konzumácii iných tabakových výrobkov na fajčenie, oberal o možnosť vyskúšať menej toxický výrobok, ako v tejto súvislosti preukazuje úspech elektronických cigariet, ako aj vedecké poznatky týkajúce sa škodlivých účinkov tabaku vo Švédsku. Snus je spolu s inými výrobkami znižujúcimi nepriaznivé účinky spôsobené tabakom, ktoré sú už dostupné v Spojenom kráľovstve, súčasťou ucelenej stratégie znižovania týchto nepriaznivých účinkov.
15

Vnútroštátny súd však zdôrazňuje, že k dojednávaniu a uzatváraniu zmlúv dochádzalo výlučne v priestoroch spoločnosti Sanidel. Okrem toho tento súd uvádza, že Zako bola poverená úlohami, ktoré nesúviseli s dojednávaním a uzatváraním zmlúv na účet spoločnosti Sanidel, a to konkrétne riadením pracovníkov oddelenia sektorových kuchýň, stykom nielen so zákazníkmi, ale aj so všetkými dodávateľmi a odberateľmi, a vyhotovovaním nielen objednávok, ale aj plánov a ponúk kuchýň, ako aj uskutočňovaním meraní kuchýň.
9

Článok 23 ods. 2 uvedenej smernice stanovuje: „Držiteľ [PUT] bezodkladne poskytne príslušnému vnútroštátnemu orgánu všetky nové informácie, ktoré by mohli viesť k zmene údajov alebo dokumentov uvedených v článku 8 ods. 3, v článkoch 10, 10a, 10b a 11 alebo v článku 32 ods. 5 alebo v prílohe I. Držiteľ [PUT] predovšetkým bezodkladne informuje príslušný vnútroštátny orgán o každom zákaze alebo obmedzení zavedenom príslušnými orgánmi ktorejkoľvek krajiny, v ktorej sa liek uvádza na trh, a o každej inej novej informácii, ktorá by mohla mať vplyv na posúdenie prínosov a rizík daného lieku. Táto informácia má obsahovať pozitívne i negatívne výsledky klinických skúšok alebo iných štúdií v prípade všetkých indikácií a populácií, a to bez ohľadu na to, či sú alebo nie sú súčasťou [PUT], a takisto údaje o používaní lieku, ak takýto spôsob použitia lieku je nad rámec [PUT].“
24

Rozsudkom z 26. januára 2015 tento súd zamietol žaloby najmä z dôvodu, že na listinách o prijatí dotknutých osôb nebol uvedený dátum ukončenia zamestnania, že prijímanie do zamestnania dočasných zamestnancov musí vychádzať z preukázaných dôvodov potreby a naliehavosti, pričom pominutie týchto dôvodov predstavuje zákonný dôvod skončenia pracovného pomeru týchto zamestnancov a to aj v prípade, že dátum skončenia zamestnania bol uvedený na výplatných páskach a že koniec výučby mohol znamenať pominutie potreby alebo naliehavosti, ktorá odôvodnila prijatie uvedených zamestnancov do zamestnania. Navyše Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 2 (Toledo) [Provinčný správny súd č. 2 (Toledo)] konštatoval, že zásada rovnosti zaobchádzania nebola porušená z dôvodu, že situácia, v ktorej sa nachádzali dočasní zamestnanci, ktorých pracovný pomer so správou je predovšetkým dočasný, nie je porovnateľná so situáciou stálych zamestnancov, ktorých pracovný pomer so správou je stály.
40

Toto odstupné by sa malo poskytnúť pri skončení platnosti tak pracovných zmlúv o dočasnom obsadení pracovného miesta, ako aj iných pracovných zmlúv na dobu určitú, čo by viedlo k odstráneniu rozdielu medzi týmito dvoma kategóriami zmlúv na dobu určitú, ktorý stanovil španielsky zákonodarca, keď prijal článok 49 ods. 1 písm. c) Zákonníka práce, ktorý stanovuje vyplatenie odstupného vo výške dvanásťnásobku dennej mzdy za každý odpracovaný rok v podniku v prípade skončenia platnosti iných pracovných zmlúv na dobu určitú, než sú zmluvy o dočasnom obsadení pracovného miesta.
19

Podľa znenia článku 10 nariadenia vlády č. 679/2003: „1. Profesionálny rodič má voči deťom, ktoré sa mu zverili do starostlivosti alebo opatery, tieto povinnosti: a) zabezpečiť výchovu, starostlivosť a vzdelávanie detí s cieľom zaručiť ich harmonický fyzický, duševný, intelektuálny a emocionálny vývoj; b) zabezpečiť integráciu detí do vlastnej rodiny, pri zaručení rovnakého zaobchádzania ako s ostatnými členmi rodiny; c) zabezpečiť integráciu detí do života spoločnosti; d) prispieť k príprave na opätovné začlenenie detí do ich biologickej rodiny alebo, ak je to vhodné, na integráciu do adoptívnej rodiny; e) umožniť odborníkom špecializovanej verejnej služby na ochranu detí alebo oprávnenému súkromnému subjektu dohliadať na ich profesionálnu činnosť a hodnotiť vývoj detí; f) zabezpečiť nepretržitý charakter vykonávanej činnosti aj počas obdobia čerpania zákonom stanovenej dovolenky, s výnimkou prípadu, keď odluku od detí zverených do starostlivosti alebo opatery schváli pre dané obdobie zamestnávateľ; … 2. Profesionálni rodičia sú povinní bezodkladne informovať špecializovanú verejnú službu na ochranu detí alebo oprávnený súkromný subjekt, ktoré dohliadajú na ich činnosť, o akejkoľvek zmene v ich osobnej, rodinnej alebo spoločenskej situácii, ktorá by mohla mať vplyv na ich profesionálnu činnosť. …“
4

Odôvodnenia 4, 15 a 16 nariadenia č. 1215/2012 stanovujú: „(4) Niektoré odlišnosti vnútroštátnych právnych noriem upravujúcich právomoc súdov a uznávanie a výkon rozsudkov bránia zdravému fungovaniu vnútorného trhu. Vyžadujú sa ustanovenia harmonizujúce normy konfliktu právomoci v občianskych a obchodných veciach a zabezpečujúce rýchle a jednoduché uznávanie a výkon rozsudkov vydaných v niektorom členskom štáte. … (15) Normy právomoci by mali byť ľahko predvídateľné a vychádzať zo zásady, že právomoc sa všeobecne zakladá podľa bydliska žalovaného. Právomoc založená na tomto kritériu by mala byť vždy k dispozícii, okrem určitých presne vymedzených situácií, keď predmet sporu alebo zmluvná voľnosť účastníkov odôvodňuje iný hraničný ukazovateľ. Bydlisko právnickej osoby treba definovať osobitne, aby boli spoločné pravidlá prehľadnejšie a vyhlo sa konfliktu právomoci. (16) Okrem bydliska žalovaného musia byť k dispozícii aj alternatívne kritériá právomoci založené na úzkej väzbe medzi súdom a žalobou alebo na účely uľahčenia efektívneho riadneho výkonu súdnictva. Existencia takejto úzkej väzby by mala zaručiť právnu istotu a vylúčiť, že osoba by bola žalovaná na súde členského štátu, s čím nemohla rozumne predvídať. Je to dôležité predovšetkým v prípade sporov týkajúcich sa mimozmluvných záväzkov vyplývajúcich z porušenia práva na súkromie a práva na ochranu osobnosti vrátane poškodzovania dobrého mena.“
15

Vysvetlivka k HS týkajúca sa triedy XV, ktorá sa vzťahuje na základné kovy a tovary z týchto kovov a ktorá okrem iného obsahuje kapitolu 73, znie: „Všeobecné úvahy … C. Časti a súčasti Vo všeobecnosti jednoznačne rozpoznateľné časti a súčasti tovarov spadajú do príslušných položiek nomenklatúry určených pre tieto časti a súčasti. Samostatné časti a súčasti určené na všeobecné použitie (pozri poznámku 2 tejto triedy) sa však nepovažujú za súčasti iných výrobkov, ale podliehajú osobitnému režimu. Tak je to napríklad v prípade špeciálnych svorníkov určených pre radiátory centrálneho vykurovania alebo pri špeciálnych pružinách pre motorové vozidlá. Prvé uvedené sú zaradené ako svorníky do položky č. 7318, a nie ako časti radiátorov do položky č. 7322, kým druhé v poradí patria do položky č. 7320, ktorá sa vzťahuje na pružiny, a nie do položky č. 8708, ktorá zahŕňa náhradné diely a príslušenstvo motorových vozidiel.“
22

Finančné riaditeľstvo rozhodnutím z 15. júla 2015 zamietlo sťažnosť spoločnosti Arex podanú proti týmto platobným výmerom. Stotožnilo sa so závermi daňového orgánu, zároveň však najprv odmietlo, že by sa na túto vec mal uplatňovať článok 138 ods. 2 písm. b) smernice o DPH. Ďalej s odkazom na rozsudok zo 14. júla 2005, British American Tobacco a Newman Shipping (C‑435/03, EU:C:2005:464), zdôraznilo, že vznik daňovej povinnosti k DPH nie je viazaný na spotrebné dane. Napokon zamietlo argumenty spoločnosti Arex, že počas prepravy a až do prepustenia paliva do voľného obehu na území Českej republiky s ním táto spoločnosť vzhľadom na režim pozastavenia spotrebnej dane nemohla nakladať ako vlastník. Odmietlo tiež tvrdenie spoločnosti Arex, že by bolo možné jednu prepravu v rámci Spoločenstva rozdeliť na účely DPH na čiastkové prepravy.
32

Všeobecný súd ešte v bode 175 napadnutého rozsudku spresnil, že „prípadný nesúlad medzi ochranou základných práv na Ukrajine a v Únii by mohol mať dosah na zákonnosť [napadnutých aktov] len v prípade, že by sa ukázalo, že politická voľba Rady spočívajúca v podpore nového ukrajinského režimu… je zjavne nesprávna“. Všeobecný súd na to, aby dospel k takému záveru, vychádzal – ako to vyplýva z bodov 173 a 174 napadnutého rozsudku – z judikatúry vyplývajúcej z rozsudku z 21. apríla 2015, Anbouba/Rada (C‑630/13 P, EU:C:2015:247, bod 42), podľa ktorej Súdny dvor priznal normotvorcovi Únie širokú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o vymedzenie všeobecných kritérií na zaradenie do zoznamu, ktoré treba použiť pri uplatňovaní reštriktívnych opatrení.
50

Takéto kontroly, aj keď ich vykonávajú dopravcovia, preto patria do pôsobnosti článku 21 písm. a) nariadenia č. 562/2006. V opačnom prípade by mohlo byť toto ustanovenie obchádzané, pričom jeho potrebný účinok by bol narušený.
28

V oblasti, na ktorú sa vzťahuje rámcové rozhodnutie 2002/584, sa zásada vzájomného uznávania, ktorá predstavuje, ako to vyplýva najmä z odôvodnenia 6 tohto rámcového rozhodnutia, „základný kameň“ súdnej spolupráce v trestných veciach, uplatňuje v článku 1 ods. 2 tohto rámcového rozhodnutia, ktorý zakotvuje pravidlo, podľa ktorého sú členské štáty povinné vykonať každý európsky zatykač na základe zásady vzájomného uznávania a v súlade s ustanoveniami tohto rámcového rozhodnutia. Vykonávajúce súdne orgány teda môžu v zásade odmietnuť vykonať takýto zatykač len z dôvodov nevykonania, ktoré sú vyčerpávajúcim spôsobom upravené v rámcovom rozhodnutí 2002/584, pričom výkon európskeho zatykača možno podriadiť iba podmienkam, ktoré sú taxatívne stanovené v článku 5 tohto rámcového rozhodnutia. V dôsledku toho platí, že vzhľadom na to, že vykonanie európskeho zatykača predstavuje zásadu, odmietnutie vykonania je poňaté ako výnimka, ktorá sa musí vykladať reštriktívne [rozsudok z 25. júla 2018, Minister for Justice and Equality (Nedostatky súdneho systému), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, bod 41, ako aj citovaná judikatúra].
59

Ako však uviedol generálny advokát v bodoch 57, 69 a 70 svojich návrhov a ako Súdny dvor už konštatoval, zachovanie bankovej záruky, rovnako ako jej zriadenie, spadá do diskrečnej právomoci dotknutého podniku so zreteľom na jeho finančné záujmy. Žiadne ustanovenie práva Únie totiž nebráni tomu, aby tento podnik kedykoľvek ukončil bankovú záruku, ktorú zriadil, a zaplatil uloženú pokutu, ak so zreteľom na vývoj okolností v porovnaní s okolnosťami existujúcimi v čase zriadenia tejto záruky sa uvedený podnik domnieva, že táto možnosť je preň výhodnejšia. Tak by to mohlo byť najmä v prípade, že na základe priebehu konania na Všeobecnom súde sa dotknutý podnik domnieva, že rozsudok bude vydaný neskôr, ako pôvodne predpokladal, a v dôsledku toho budú náklady na bankovú záruku vyššie ako náklady, s ktorými počítal pri jej zriadení (rozsudok z tohto dňa, C‑138/17 P a C‑146/17 P, Európska únia/Gascogne Sack Deutschland a Gascogne, bod 29).
8

Článok 31 smernice univerzálnej služby s názvom „Povinnosti ‚prenosu‘“ vo svojom odseku 1 stanovuje: „Členské štáty môžu v rámci svojej jurisdikcie uložiť podnikom, ktoré poskytujú elektronické komunikačné siete používané na šírenie rádiových alebo televíznych vysielacích kanálov pre verejnosť, primerané povinnosti ‚prenosu‘ týkajúce sa vysielania určených rádiových a televíznych vysielacích kanálov a doplnkových služieb (najmä dostupnosti služieb), umožňujúce primeraný prístup koncovým užívateľom so zdravotným postihnutím, a to v prípade, ak značný počet koncových užívateľov takýchto sietí ich používa ako hlavný prostriedok príjmu rádiových a televíznych vysielacích kanálov. Takéto povinnosti sa uložia len vtedy, keď je to potrebné na splnenie cieľov všeobecného záujmu, ktoré jasne vymedzí každý členský štát, pričom uvedené povinnosti musia byť primerané a transparentné. Povinnosti uvedené v prvom pododseku členské štáty preskúmajú najneskôr do jedného roka od 25. mája 2011 s výnimkou prípadov, keď členské štáty vykonali takéto preskúmanie v priebehu predchádzajúcich dvoch rokov. Členské štáty pravidelne preskúmavajú povinnosti ‚prenosu‘.“
38

Holzkamm a nemecká vláda v tejto súvislosti v podstate uvádzajú, že cieľom sledovaným kolektívnou zmluvou v stavebníctve je umožniť väčšiu flexibilitu podnikom v odvetví stavebníctva, aby sa mohli vyhnúť prepúšťaniu svojich zamestnancov z ekonomických dôvodov počas období slabého dopytu na základe využitia skrátenej pracovnej doby. Takáto zamestnanecká výhoda by mohla byť spochybnená, ak by podniky mali povinnosť zaplatiť celú peňažnú náhradu za dovolenku, na ktorú by mali zamestnanci právo, ak by pracovali všetky dni v roku. Podľa spoločnosti Holzkamm prípadné prepúšťanie by malo pre dotknutých zamestnancov podstatne významnejšie negatívne dôsledky, ako sú tie, ktoré môžu vyplývať zo zníženia peňažnej náhrady za dovolenku.
30

Ako však uviedol generálny advokát v bodoch 37, 50 a 51 svojich návrhov a ako Súdny dvor už konštatoval, zachovanie bankovej záruky, rovnako ako jej zriadenie, spadá do diskrečnej právomoci dotknutého podniku so zreteľom na jeho finančné záujmy. Žiadne ustanovenie práva Únie totiž nebráni tomu, aby tento podnik kedykoľvek ukončil bankovú záruku, ktorú zriadil, a zaplatil uloženú pokutu, ak so zreteľom na vývoj okolností v porovnaní s okolnosťami existujúcimi v čase zriadenia tejto záruky sa uvedený podnik domnieva, že táto možnosť je preň výhodnejšia. Tak by to mohlo byť najmä v prípade, že na základe priebehu konania na Všeobecnom súde sa dotknutý podnik domnieva, že rozsudok bude vydaný neskôr, ako pôvodne predpokladal a v dôsledku toho budú náklady na bankovú záruku vyššie ako náklady, s ktorými počítal pri zriadení tejto záruky (rozsudok z tohto dňa, C‑138/17 P a C‑146/17 P, Európska únia/Gascogne Sack Deutschland a Gascogne, bod 29).
29

Ako však uviedol generálny advokát v bodoch 37, 49 a 50 svojich návrhov, zachovanie bankovej záruky, rovnako ako jej zriadenie, spadá do diskrečnej právomoci dotknutého podniku so zreteľom na jeho finančné záujmy. Žiadne ustanovenie práva Únie totiž nebráni tomu, aby tento podnik kedykoľvek ukončil bankovú záruku, ktorú zriadil, a zaplatil uloženú pokutu, ak so zreteľom na vývoj okolností v porovnaní s okolnosťami existujúcimi v čase zriadenia tejto záruky sa uvedený podnik domnieva, že táto možnosť je preň výhodnejšia. Tak by to mohlo byť najmä v prípade, že na základe priebehu konania na Všeobecnom súde sa dotknutý podnik domnieva, že rozsudok bude vydaný neskôr, ako pôvodne predpokladal a v dôsledku toho budú náklady na bankovú záruku vyššie ako náklady, s ktorými počítal pri jej zriadení.
12

Odôvodnenia 3 až 6 rozhodnutia 2017/100 znejú: „(3) Rada guvernérov 8. decembra 2016 v súlade so svojím mandátom na zabezpečenie cenovej stability rozhodla za účelom dosiahnutia cieľov APP upraviť niektoré jeho prvky. Tieto úpravy sú v súlade s mandátom Rady guvernérov v oblasti menovej politiky, v plnom rozsahu v súlade s povinnosťami centrálnych bánk podľa zmlúv a náležite zohľadňujú otázky spojené s riadením rizík. (4) Konkrétne by sa mal zamýšľaný časový horizont nákupov v rámci APP predĺžiť do konca decembra 2017 alebo v prípade potreby na ešte dlhšiu dobu, a v každom prípade až kým Rada guvernérov nezistí, že sa vývoj inflácie udržateľne upravil, čo je v súlade s cieľom dosiahnuť mieru inflácie na úrovni tesne pod 2 % v strednodobom horizonte. (5) Likvidita dodaná trhu prostredníctvom kombinovaných mesačných nákupov v rámci APP by mala naďalej do konca marca 2017 dosahovať objem 80 miliárd [eur]. Od apríla 2017 by mali kombinované mesačné nákupy v rámci APP pokračovať v objeme 60 miliárd [eur] do konca decembra 2017 alebo v prípade potreby na ešte dlhšiu dobu, a v každom prípade až kým Rada guvernérov nezistí, že sa vývoj inflácie udržateľne upravil v súlade s jej inflačným cieľom. Ak medzitým dôjde k zhoršeniu výhľadu vývoja alebo ak finančné podmienky prestanú zodpovedať ďalšiemu napredovaniu k udržateľnej úprave vývoja inflácie, má Rada guvernérov v úmysle zväčšiť rozsah programu a/alebo predĺžiť jeho trvanie. (6) S cieľom zabezpečiť pokračovanie plynulého uskutočňovania nákupov v rámci APP počas zamýšľaného časového horizontu by sa mal rozsah splatnosti pri PSPP rozšíriť tak, že sa skráti minimálna zostatková splatnosť akceptovateľných cenných papierov z dvoch rokov na jeden. Mali by sa navyše v nevyhnutnom rozsahu povoliť nákupy cenných papierov v rámci APP s výnosom do splatnosti nižším ako sadzba jednodňovej sterilizačnej operácie ECB.“