Keywords

Summary



Keywords

1. Rybolov – Zachovanie morských zdrojov – Kontrolné opatrenia – Povinnosti kontroly a sankcionovanie členských štátov – Dosah

(Nariadenie Rady č. 2847/93)

2. Žaloba o nesplnenie povinnosti – Rozsudok Súdneho dvora o určení nesplnenia povinnosti – Nesplnenie povinnosti vykonať rozsudok – Peňažné sankcie – Penále – Paušálna pokuta – Kumulácia dvoch sankcií – Prípustnosť – Podmienky – Porušenie zásad ne bis in idem a rovnosti zaobchádzania – Neexistencia

(Článok 228 ods. 2 ES)

3. Žaloba o nesplnenie povinnosti – Rozsudok Súdneho dvora o určení nesplnenia povinnosti – Nesplnenie povinnosti vykonať rozsudok – Peňažné sankcie – Spôsoby výpočtu – Voľná úvaha Súdneho dvora – Neexistencia vplyvu usmernení prijatých Komisiou

(Článok 228 ods. 2 ES)

4. Žaloba o nesplnenie povinnosti – Rozsudok Súdneho dvora o určení nesplnenia povinnosti – Nesplnenie povinnosti vykonať rozsudok – Peňažné sankcie – Voľná úvaha Súdneho dvora – Uloženie sankcie nezávisle od návrhov Komisie – Prípustnosť

(Článok 228 ods. 2 ES)

5. Žaloba o nesplnenie povinnosti – Rozsudok Súdneho dvora o určení nesplnenia povinnosti – Nesplnenie povinnosti vykonať rozsudok – Peňažné sankcie – Penále – Určenie výšky – Kritériá

(Článok 228 ods. 2 ES)

Summary

1. Dodržiavanie povinností vyplývajúcich pre členské štáty zo systému Spoločenstva v oblasti opatrení na zachovanie a riadenie zdrojov v oblasti rybolovu má zásadný význam pre zabezpečenie ochrany miest rybolovu a morských biologických zdrojov a pre ich využívanie na trvalo udržateľnom základe za hospodársky a spoločensky primeraných podmienok. Nariadenie č. 2847/93, ktorým sa zriaďuje kontrolný systém spoločnej politiky rybolovu, v tejto súvislosti stanovuje spoločnú zodpovednosť členských štátov, ktorá znamená, že nesplnenie povinnosti jedným členským štátom spôsobuje ujmu na záujmoch ostatných členských štátov a ich hospodárskych subjektov.

Uvedené nariadenie č.º2847/93 tiež presne vymedzuje obsah opatrení, ktoré majú členské štáty prijať na zabezpečenie efektívnosti dotknutého systému Spoločenstva. Tieto opatrenia majú smerovať k zabezpečeniu vykonávania rybárskych činností v súlade s právom s cieľom jednak predchádzať prípadným porušeniam práva a jednak ich sankcionovať. Z tohto cieľa vyplýva, že uplatňované opatrenia musia byť účinné, primerané a odstrašujúce. Osoby vykonávajúce rybárske činnosti alebo súvisiace činnosti musia byť vystavené vážnemu riziku, že v prípade porušenia pravidiel spoločnej politiky rybolovu budú odhalení a uložia sa im primerané sankcie. Ak by sa príslušné orgány členského štátu systematicky zdráhali postihovať osoby, ktoré sa dopustili týchto porušení, spochybnilo by sa tak zachovanie a riadenie zdrojov rybolovu, ako aj jednotné uplatňovanie spoločnej politiky rybolovu.

(pozri body 33 – 34, 37, 69)

2. Cieľom konania upraveného v článku 228 ods. 2 ES je podnietiť porušujúci členský štát k vykonaniu rozsudku, ktorého sa nesplnenie povinnosti týka, a zabezpečiť tak účinné uplatňovanie práva Spoločenstva. Obe opatrenia upravené v tomto ustanovení, t. j. paušálna pokuta a penále, sledujú tento istý cieľ.

Uplatnenie jedného alebo druhého z týchto dvoch opatrení závisí od spôsobilosti každého z nich dosiahnuť sledovaný cieľ v závislosti od okolností daného prípadu. Aj keď sa penále zdá byť osobitne vhodné na podnietenie členského štátu k tomu, aby v čo najkratšej dobe ukončil nesplnenie povinnosti, ktoré by mohlo bez prijatia tohto opatrenia pretrvávať, uloženie paušálnej pokuty sa zakladá skôr na hodnotení dôsledkov, ktoré má nevykonanie povinností dotknutým členským štátom na súkromné a verejné záujmy, najmä ak nesplnenie povinnosti pretrvávalo počas dlhej doby po rozsudku, v ktorom bolo pôvodne určené.

Za týchto okolností, najmä ak nesplnenie povinnosti trvalo dlhú dobu a zároveň môže pretrvávať ďalej, sa nevylučuje použitie oboch typov sankcií stanovených v článku 228 ods. 2 ES, použitie spojky „alebo“ uvedeného odseku 2 sa má chápať v kumulatívnom zmysle a nie v alternatívnom zmysle.

Z toho vyplýva, že spoločné uloženie penále a paušálnej pokuty neporušuje zásadu ne bis in idem, pokiaľ ide o dĺžku trvania nesplnenia povinnosti, ktorá sa zohľadňuje ako jedno z viacerých kritérií s cieľom určiť primeranú úroveň donútenia a odstrašenia, a nepredstavuje zásah do rovnosti zaobchádzania, ak so zreteľom na povahu, závažnosť a dĺžku trvania zisteného nesplnenia povinnosti sa zdá byť takéto spojenie primerané, pričom skutočnosť, že k takejto kumulácii neprišlo v minulosti, nemôže predstavovať v tomto ohľade prekážku.

(pozri body 80 – 86)

3. Ak Súdny dvor v rámci konania upraveného v článku 228 ods. 2 ES zistí, že členský štát nevyhovel jeho rozsudku, môže mu uložiť penále alebo paušálnu pokutu. Výkon tejto právomoci nie je podmienený tým, že Komisia prijme usmernenia upravujúce spôsoby výpočtu výšky paušálnych pokút alebo penále, ktoré zamýšľa navrhovať Súdnemu dvoru, aj keď takéto usmernenia účinne prispievajú k zabezpečeniu transparentnosti, predvídateľnosti a právnej istoty pri činnostiach Komisie. V žiadnom prípade by tieto usmernenia nemohli byť pre Súdny dvor záväzné.

(pozri bod 85)

4. Ak Súdny dvor v rámci konania upraveného v článku 228 ods. 2 ES zistí, že členský štát nevyhovel jeho rozsudku, môže mu uložiť peňažné sankcie. V tomto ohľade sa Súdny dvor môže odchýliť od návrhov Komisie a uložiť dotknutému štátu povinnosť zaplatiť paušálnu pokutu, aj keď Komisia takýto návrh vôbec nepodala.

Čo sa týka najskôr politickej legitimity Súdneho dvora pre rozhodnutie o peňažnej sankcii, ktorú Komisia nenavrhla, keďže otázka, či členský štát vykonal predchádzajúci rozsudok Súdneho dvora alebo nie, sa skúma v rámci súdneho konania, v ktorom sú politické úvahy irelevantné, možnosť uložiť peňažnú sankciu a výber najvhodnejšej sankcie za okolností prejednávanej veci sa dá posúdiť iba vo svetle zistení Súdneho dvora v rozsudku, ktorý sa má vyhlásiť na základe článku 228 ods. 2 ES, a preto sa vymyká zo sféry politiky.

Na druhej strane nemožno prijať tvrdenie, v zmysle ktorého ak sa Súdny dvor odchýli od návrhov Komisie alebo ide nad ich rámec, poruší zásadu občianskeho súdneho konania, v zmysle ktorej sudca nemôže ísť nad rámec návrhov účastníkov konania. Konanie podľa článku 228 ods. 2 ES je totiž osobitným súdnym konaním podľa práva Spoločenstva, ktoré sa nemôže stotožniť s občianskym súdnym konaním, a uloženie povinnosti zaplatiť penále a/alebo paušálnu pokutu nesmeruje k nahradeniu žiadnej škody, ktorú by spôsobil dotknutý členský štát, ale k hospodárskemu tlaku na tento členský štát, ktorý ho podnecuje k ukončeniu zisteného nesplnenia povinnosti.

Rovnako nemožno prijať tvrdenie, že došlo k porušeniu práva na obhajobu. Konanie upravené v článku 228 ods. 2 ES sa totiž musí považovať za osobitné súdne konanie určené na vykonanie rozsudkov, inými slovami, za spôsob výkonu rozhodnutí. Procedurálne záruky priznané dotknutému členskému štátu je preto potrebné hodnotiť v tomto kontexte. Preto akonáhle sa zistí pretrvávanie nesplnenia práva Spoločenstva v rámci kontradiktórneho konania, právo na obhajobu, ktoré sa musí v súvislosti s predvídanými peňažnými sankciami zaručiť členskému štátu, ktorý si nesplnil svoju povinnosť, musí zohľadniť sledovaný cieľ, ktorým je zabezpečiť a zaručiť obnovenie dodržiavania práva.

(pozri body 87, 90 – 93)

5. Pokiaľ ide o uloženie penále členskému štátu ako sankciu za nevykonanie rozsudku o určení nesplnenia povinnosti, návrhy Komisie týkajúce sa výšky penále nemôžu zaväzovať Súdny dvor a predstavujú iba vhodný východiskový bod. Pri výkone svojej voľnej úvahy prislúcha Súdnemu dvoru, aby stanovil také penále, ktoré je jednak prispôsobené okolnostiam a jednak primerané zistenému nesplneniu povinnosti, ako aj platobnej schopnosti dotknutého členského štátu. V tomto ohľade základnými kritériami, ktoré je potrebné zohľadniť na zabezpečenie donucujúcej povahy penále s cieľom jednotného a účinného uplatňovania práva Spoločenstva, sú v zásade dĺžka trvania porušenia, stupeň jeho závažnosti a platobná schopnosť dotknutého členského štátu. Pri uplatnení týchto kritérií je potrebné zohľadniť najmä dôsledky, ktoré nevykonanie rozsudku spôsobuje na súkromných a verejných záujmoch, a naliehavosť donútenia dotknutého členského štátu k splneniu svojich povinností.

(pozri body 103 – 104)