ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pokiaľ ide o relatívne dôvody zamietnutia uvedené v článku 8 nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Európskej únie, zo štruktúry tohto nariadenia a zo znenia tohto ustanovenia vyplýva, že jeho cieľom je vyriešiť prípadné konflikty medzi prihlasovanou ochrannou známkou a právami majiteľov staršej ochrannej známky, napríklad, ak sú dotknuté ochranné známky a dotknuté výrobky rovnaké alebo podobné a existuje nebezpečenstvo zámeny. Záujem, ktorého ochrana by mala byť na základe tohto článku zabezpečená, je teda čisto súkromnej povahy, aj keď chráni určitý verejný záujem a zároveň záujem na tom, aby sa zabránilo nebezpečenstvu zámeny u spotrebiteľov.

Z článku 76 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Európskej únie vyplýva, že pri preskúmaní absolútnych dôvodov zamietnutia odvolacie senáty Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo musia pristúpiť k preskúmaniu skutočností ex offo s cieľom určiť, či sa na ochrannú známku, ktorej zápis sa žiada, vzťahuje alebo nevzťahuje jeden z dôvodov zamietnutia zápisu uvedených v článku 7 toho istého nariadenia.

V rámci konania o vyhlásenie neplatnosti však Úrad nemá povinnosť opätovne ex offo preskúmať relevantné skutočnosti, na základe ktorých by mohol uplatniť absolútne dôvody zamietnutia, ktoré už preskúmal prieskumový pracovník. Z ustanovení článkov 52 a 55 nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Európskej únie vyplýva, že ochranná známka Európskej únie sa považuje za platnú dovtedy, kým ju Úrad nevyhlási za neplatnú na základe konania o vyhlásenie neplatnosti. Vzťahuje sa na ňu teda domnienka platnosti, ktorá je logickým dôsledkom kontroly Úradu v rámci preskúmania prihlášky.

Táto domnienka platnosti obmedzuje povinnosť Úradu uvedenú v článku 76 ods. 1 nariadenia č. 207/2009, podľa ktorej musí ex offo preskúmať relevantné skutočnosti, na základe ktorých by mohol uplatniť absolútne dôvody zamietnutia, na preskúmanie prihlášky ochrannej známky Európskej únie vykonávané prieskumovými pracovníkmi Úradu a v odvolacom konaní odvolacími senátmi v rámci konania o zápise uvedenej ochrannej známky. Vzhľadom na to, že sa na zapísanú ochrannú známku Európskej únie uplatní domnienka platnosti, osobe, ktorá podala návrh na vyhlásenie neplatnosti, potom v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti prináleží, aby v konaní pred Úradom uviedla konkrétne skutočnosti, ktoré spochybňujú jej platnosť.

Z uvedených skutočností vyplýva, že v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti odvolací senát nemal povinnosť ex offo preskúmať relevantné skutočnosti, na základe ktorých by mohol uplatniť absolútny dôvod zamietnutia vyplývajúci z článku 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia č. 207/2009.

(pozri body 46 – 49)
Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 28. septembra 2016 –

The Art Company B & S/EUIPO – G‑Star Raw (THE ART OF RAW)

(vec T‑593/15)

„Ochranná známka Európskej únie — Námietkové konanie — Prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie THE ART OF RAW — Skoršia národná obrazová ochranná známka a skoršia obrazová ochranná známka Európskej únie art a skoršia obrazová ochranná známka Európskej únie The Art Company — Relatívny dôvod zamietnutia — Neexistencia pravdepodobnosti zámeny — Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009“

1. Ochranná známka Európskej únie — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Európskej únie — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou — Kritériá posúdenia [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 18, 19)

2. Ochranná známka Európskej únie — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Európskej únie — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Podobnosť medzi dotknutými ochrannými známkami — Kritériá posúdenia [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 20, 21)

3. Ochranná známka Európskej únie — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Európskej únie — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou — Slovná ochranná známka THE ART OF RAW — Obrazové ochranné známky art a The Art Company [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 23, 24, 49 – 53, 57, 58)

4. Ochranná známka Európskej únie — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Európskej únie — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou — Nepatrná rozlišovacia spôsobilosť skoršej ochrannej známky — Vplyv [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 37, 39)

Predmet

Žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu EUIPO z 9. júla 2015 (vec R 1980/2014‑1) týkajúcemu sa námietkového konania medzi spoločnosťami The Art Company B & S a G‑Star Raw

Výrok

1. Žaloba sa zamieta.
Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 22. septembra 2016 – Intercon/Komisia

(vec T‑206/15)

„Arbitrážna doložka — Siedmy rámcový program v oblasti výskumu, technického rozvoja a demonštračných činností (2007 2013) — Dohoda o grante týkajúcom sa projektu ‚Virtual Pathological Heart of the Virtual Physiological Human‘ — Rozhodnutie Komisie požadovať vrátenie časti vyplatených súm — Neprípustnosť — Článok 44 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu z 2. mája 1991 — Dokumenty a pripomienky predložené po uplynutí stanovených lehôt“

Súdne konanie — Návrh na začatie konania — Formálne náležitosti — Zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený [Rokovací poriadok Všeobecného súdu (1991), článok 44 ods. 1 písm. c)] (pozri bod 30)

Predmet

Návrh podaný na základe článku 272 ZFEÚ na určenie, že na jednej strane Komisia porušila ustanovenia dohody o grante č. 224635 týkajúcom sa financovania projektu „Virtual Pathological Heart of the Virtual Physiological Human (VPH2)“, a na druhej strane, že sumy vyplatené ako finančný príspevok Európskej únie zodpovedajú oprávneným nákladom, a že suma 70620 eur požadovaná od žalobkyne listom Komisie z 28. januára 2015 a oznámením o dlhu v prílohe tohto listu v dôsledku toho nemusí byť vrátená

Výrok

1. Žaloba sa zamieta.
2.

Ochranná známka Európskej únie — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Európskej únie — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou — Obrazová ochranná známka Roméo has a Gun by Romano Ricci a slovné ochranné známky NINA RICCI a RICCI [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 33, 34, 50, 51, 64 – 66, 74, 78)
2.

Ochranná známka Európskej únie — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Európskej únie — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou — Obrazová ochranná známka Roméo has a Gun by Romano Ricci a slovné ochranné známky NINA RICCI a RICCI [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 36, 37, 53, 54, 67 – 69, 77, 81)
Rozsudok Všeobecného súdu (siedma komora) z 1. marca 2017 –

Universiteit Antwerpen/REA

(vec T‑208/15)

„Arbitrážna doložka – Siedmy rámcový program v oblasti výskumu, technického rozvoja a demonštračných činností (2007 – 2013) – Akcie Marie Curie – Začínajúci výskumní pracovníci – Výzva na predkladanie návrhov FP7‑People‑ITN‑2008 – Dohody o dotáciách – Oprávnené náklady – Vrátenie vyplatených súm – Hosťovanie výskumných pracovníkov – Proporcionalita“

1. Súdne konanie–Podanie návrhu na Všeobecný súd na základe arbitrážnej doložky–Zmluva, ktorá sa riadi vnútroštátnym právom–Uplatniteľnosť vnútroštátneho hmotného práva–Neuplatniteľnosť vnútroštátnej právnej úpravy v oblasti právomoci (článok 272 ZFEÚ) (pozri body 52 – 55)

2. Súdne konanie–Podanie návrhu na Všeobecný súd na základe arbitrážnej doložky–Zmluvy uzavreté v rámci osobitného programu pre výskum, technický rozvoj a demonštračné činnosti–Ciele (článok 272 ZFEÚ) (pozri bod 65)

3. Súdne konanie–Podanie návrhu na Všeobecný súd na základe arbitrážnej doložky–Zmluvy uzavreté v rámci osobitného programu pre výskum, technický rozvoj a demonštračné činnosti–Hosťovanie výskumných pracovníkov (článok 272 ZFEÚ) (pozri body 81 – 85, 93, 104, 116)

Predmet

Návrh podaný na základe článku 272 ZFEÚ jednak na vyhlásenie, že dohody o dotáciách č. 238214 „C7“ (Cerebellar‑Cortical Control: Cells, Circuits, Computation, and Clinic) a č. 238686 „Cerebnet“ (Timing and plasticity in the olivo‑cerebellar system), uzavreté v rámci výzvy na predkladanie návrhov FP7‑PEOPLE‑ITN‑2008, nemožno vykladať v tom zmysle, že príjemcom dotácie stanovujú povinnosť poskytovať začínajúcim výskumným pracovníkom odbornú prípravu výlučne vo svojich vlastných priestoroch, a v dôsledku toho potvrdiť, že REA nemôže odmietnuť ako neoprávnenú časť nákladov súvisiacich s odbornou prípravou troch začínajúcich výskumných pracovníkov mimo priestorov žalobkyne, a jednak na uloženie povinnosti REA zaplatiť všetky náklady súvisiace s odbornou prípravou týchto začínajúcich výskumných pracovníkov, ako ich uviedla žalobkyňa, spolu s úrokmi odo dňa splatnosti platieb v súlade s dohodami

Výrok

1. Výkonná agentúra pre výskum (REA) je povinná zaplatiť Universiteit Antwerpen sumu vo výške 45526,73 eura zodpovedajúcu zaplateniu niektorých oprávnených nákladov v súlade s dohodou „Cerebnet“ č. 238686, uzavretej v rámci Siedmeho rámcového programu v oblasti výskumu, technického rozvoja a demonštračných činností (2007 – 2013), navýšenú o zmluvné úroky odo dňa splatnosti tejto sumy v súlade s uvedenou dohodou.

2. V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
Navyše identifikácia určitej látky ako látky vzbudzujúcej veľmi veľké obavy, ktorá je výsledkom postupu podľa článku 59 nariadenia č. 1907/2006, zakladá informačné povinnosti bez toho, aby boli potrebné ešte ďalšie opatrenia. Konkrétne nasledujúca fáza postupu autorizácie, ktorá spočíva v zahrnutí látok navrhovaných na zahrnutie do prílohy XIV nariadenia č. 1907/2006 v prioritnom poradí, teda na zoznam látok podliehajúcich autorizácii, nie je opatrením na vykonanie rozhodnutia smerujúceho k zahrnutiu látky do zoznamu navrhovaných látok.

Európska chemická agentúra (ECHA) je oprávnená doplniť už existujúci zápis v zozname navrhovaných látok, t. j. zozname látok navrhovaných na zahrnutie do prílohy XIV nariadenia č. 1907/2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemických látok (REACH), na základe iného dôvodu v zmysle niektorého z písmen článku 57 nariadenia.

V situácii, keď je určitá látka z dôvodu, že vykazuje podstatné vlastnosti v zmysle niektorého z písmen článku 57 písm. a) až f) nariadenia č. 1907/2006, zaradená do zoznamu navrhovaných látok ako látka vzbudzujúca veľmi veľké obavy, totiž ani znenie článku 57 nariadenia č. 1907/2006 a článku 59 ods. 8 tohto nariadenia, ani znenie žiadneho iného ustanovenia uvedeného nariadenia nezakazuje agentúre ECHA overiť, či má táto látka iné podstatné vlastnosti než vlastnosti, ktoré viedli k jej počiatočnému zaradeniu do zoznamu. Identifikácia látky ako látky spĺňajúcej podmienky iného písmena článku 57 nariadenia č. 1907/2006 než písmena, ktoré bolo základom pre jej počiatočné zaradenie do zoznamu navrhovaných látok, má v tejto súvislosti z technického hľadiska formu doplnenia už existujúceho zápisu.

Je síce pravda, že žiadne ustanovenie výslovne a formálne nestanovuje, že ECHA je oprávnená dopĺňať už existujúce zápisy nachádzajúce sa na zozname navrhovaných látok na základe nových dôvodov v zmysle článku 57 nariadenia č. 1907/2006, takéto výslovné oprávnenie ECHA však nemožno považovať za nevyhnutné, keďže jej právomoc postupovať takýmto spôsobom vyplýva z článku 59 ods. 8 nariadenia č. 1907/2006 vykladaného v súlade so všeobecnou systematikou ustanovení tohto nariadenia, ako aj z cieľa týkajúceho sa identifikácie látky ako vzbudzujúcej veľké obavy.

(pozri body 54, 55, 67, 70)
Konaním pred Všeobecným súdom v dvoch veciach z oblasti hospodárskej súťaže, ktorého dĺžka dosiahla 5 rokov a 9 mesiacov, a nemožno ju odôvodniť žiadnou z okolností uvedených vecí, bol porušený článok 47 druhý odsek Charty základných práv Európskej únie tým, že toto konanie presiahlo primeranú lehotu na rozhodnutie, čo predstavuje dostatočne závažné porušenie právnej normy Únie, ktorá priznáva práva jednotlivcom.

Počas tohto obdobia medzi skončením písomnej časti konania predložením dupliky a otvorením ústnej časti konania sa totiž pristúpilo okrem iného k syntéze tvrdení účastníkov konania, príprave vecí, skutkovej a právnej analýze sporov a príprave ústnej časti konania. Dĺžka trvania tohto obdobia teda závisí predovšetkým od zložitosti sporu, ako aj správania účastníkov konania a existencie prekážok v konaní.

Po prvé, pokiaľ ide o zložitosť sporu, žaloby, ktoré sa týkajú uplatnenia práva hospodárskej súťaže Komisiou, predstavujú vyšší stupeň zložitosti ako iné druhy vecí, okrem iného vzhľadom na dĺžku napadnutého rozhodnutia, veľkosť spisu a potrebu vykonať podrobné preskúmanie viacerých zložitých skutkových okolností, ktoré sú často veľmi komplexné z hľadiska času a priestoru. Obdobie 15 mesiacov od ukončenia písomnej časti konania do začatia ústnej časti konania tak v zásade predstavuje primeranú lehotu na riešenie vecí, ktoré sa týkajú uplatnenia práva hospodárskej súťaže. Ďalej, žaloby podané proti tomu istému rozhodnutiu prijatému Komisiou uplatňujúcou právo hospodárskej súťaže Únie v zásade vyžadujú súbežné riešenie, a to vrátane prípadu, že tieto žaloby nie sú spojené. Toto súbežné riešenie je okrem iného odôvodnené zložitosťou uvedených žalôb, ako aj potrebou zabezpečiť koherenciu v analýze týchto rozsudkov a v odpovedi, ktorú treba poskytnúť. Súbežné riešenie súvisiacich vecí môže teda odôvodniť predĺženie doby od skončenia písomnej časti konania do začatia ústnej časti tohto konania o dobu jedného mesiaca za ďalšiu súvisiacu vec. Napokon v prípade, ak dcérska spoločnosť a jej materská spoločnosť podajú každá žalobu proti rozhodnutiu prijatému na základe práva hospodárskej súťaže, ktorým boli spoločne a nerozdielne zaviazané na zaplatenie pokuty, predmetné veci majú veľmi úzku spojitosť, ktorá odôvodňuje, aby sa v týchto veciach konalo spoločne a rovnakým tempom. Za tohto predpokladu je teda odôvodnené, aby bola ústna časť konania v oboch veciach začatá v rovnakom čase a písomná časť konania ukončená v jednej z vecí skôr.

Po druhé treba zohľadniť skutočnosť, že lehota, ktorá uplynula od ukončenia písomnej časti konania do začatia ústnej časti konania v každej z týchto vecí, nebola vôbec ovplyvnená správaním účastníkov konania alebo výskytom prekážok v konaní.

Preto z doby 46 mesiacov, ktorá uplynula od skončenia písomnej časti konania do začatia ústnej časti konania v prvej veci, ako aj z doby 50 mesiacov, ktorá uplynula od skončenia písomnej časti konania do začatia ústnej časti konania v druhej veci, vyplýva neodôvodnené obdobie nečinnosti 20 mesiacov v oboch týchto veciach.

(pozri body 62, 63, 66, 68, 69, 71, 72, 76 – 78, 80, 81, 83)
Skúmanie dôvodov zamietnutia sa musí týkať každého z výrobkov alebo služieb, pre ktoré sa požaduje zápis ochrannej známky. Ak sa rovnaký dôvod zamietnutia namieta voči kategórii alebo skupine výrobkov alebo služieb, odôvodnenie môže byť celkové vo vzťahu ku všetkým dotknutým výrobkom alebo službám. Takáto možnosť sa však vzťahuje len na výrobky a služby, ktoré vykazujú dostatočne priamu a konkrétnu vzájomnú spojitosť do takej miery, že tvoria kategóriu alebo skupinu výrobkov alebo služieb s dostatočnou rovnorodosťou. Samotná skutočnosť, že dotknuté výrobky alebo služby patria do tej istej triedy v zmysle Niceskej dohody, nestačí na vyvodenie záveru o takejto rovnorodosti, keďže tieto triedy často obsahujú množstvo výrobkov alebo služieb, medzi ktorými nemusí existovať takáto dostatočne priama a konkrétna spojitosť. Rovnorodosť výrobkov a služieb sa posudzuje so zreteľom na konkrétny dôvod zamietnutia prihlášky predmetnej ochrannej známky, a preto sa možnosť vykonať celkové odôvodnenie pre výrobky alebo služby môže vzťahovať len na výrobky a služby, medzi ktorými existuje dostatočne priama a skutočná spojitosť natoľko, že tvoria dostatočne rovnorodú kategóriu, čo umožní, že všetky skutkové a právne úvahy, ktoré tvoria odôvodnenie predmetného rozhodnutia dostatočne objasnia odôvodnenie pre každý z výrobkov a služieb patriacich do tejto kategórie, a že sa môžu uplatňovať bez rozdielu na každý z týchto výrobkov a každú z týchto služieb.

(pozri body 15 – 18)
Podľa článku 7 smernice 2006/42 o strojových zariadeniach, najmä v zmysle odsekov 2 a 3 tohto ustanovenia, uverejnenie odkazu na harmonizovanú normu v úradnom vestníku uskutočnené Komisiou jej dáva právnu silu umožňujúcu výrobcom strojových zariadení alebo ich splnomocnencom profitovať, pokiaľ ide o strojové zariadenia, ktoré vyrábajú a ktoré sú s touto normou v súlade, z predpokladu zhody s relevantnými požiadavkami na ochranu zdravia a bezpečnosti uvedenými v tej istej smernici a zahrnutými do uverejnenej harmonizovanej normy. Toto ustanovenie sa vzťahuje bez obmedzenia na harmonizované normy, na ktoré boli uverejnené odkazy v úradnom vestníku, bez obmedzenia jeho pôsobnosti a obsahu na harmonizované normy, ktorých odkazy boli uverejnené na základe tejto smernice. Toto ustanovenie bráni domnievať sa, že uverejnenia odkazov na harmonizované normy vykonané na základe smernice 98/37 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa strojových zariadení, boli implicitne zrušené v tom istom čase ako táto naposledy uvedená smernica. Z toho vyplýva, že harmonizované normy, na ktoré boli uverejnené odkazy na základe smernice 98/37, patria do pôsobnosti článku 7 smernice 2006/42, v rozsahu, v akom rozhodnutie, ktoré im dáva právnu povahu na to, aby poskytli predpoklad zhody so základnými požiadavkami na ochranu zdravia a bezpečnosti uvedenými v smernici uplatniteľnými v čase uvedenia dotknutého strojového zariadenia na trh alebo do prevádzky, teda v čase uverejnenia ich odkazu v úradnom vestníku, nebolo vyslovene zrušené.

Preto treba zrušiť rozhodnutie Komisie, ktoré potvrdilo posúdenie vnútroštátnych orgánov vo vzťahu k strojovému zariadeniu, ale nie je založené na konkrétnom preukázaní nedodržania základných požiadaviek na ochranu zdravia a bezpečnosti uvedené v smernici 2006/42, ale iba na samotnom nedosiahnutí zhody predmetného zariadenia s harmonizovanou normou, ktorá nahradila harmonizovanú normu uverejnenú na základe smernice 98/37, aj keď, v prípade neexistencie opačnej informácie uverejnenej v úradnom vestníku Komisiou, zhoda so skoršou harmonizovanou normou mu priznala ešte počas dotknutého obdobia predpoklad zhody s uvedenými požiadavkami až do dňa skončenia platnosti stanoveným orgánom pre normalizáciu pri prijatí nasledujúcej harmonizovanej normy.

(pozri body 60, 61, 70, 71)
Hoci zásada subsidiarity, pokiaľ je uplatniteľná, zahrnuje najmä povinnosť overiť, či by mohol byť cieľ plánovaného opatrenia lepšie uskutočnený na úrovni Únie alebo či by takýto cieľ mohol byť rovnako efektívne uskutočnený na vnútroštátnej úrovni, z článku 5 ods. 3 ZEÚ vyplýva, že táto zásada sa uplatňuje len v oblastiach, ktoré nepatria do výlučnej právomoci Únie.

V rámci svojej činnosti dohľadu nad menej významnými subjektmi na základe jednotného mechanizmu dohľadu opísaného v článku 6 nariadenia č. 1024/2013, ktorým sa Európska centrálna banka poveruje osobitnými úlohami, pokiaľ ide o politiky týkajúce sa prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami, konajú vnútroštátne orgány v rámci decentralizovaného výkonu výlučnej právomoci Únie, a nie v rámci výkonu vnútroštátnej právomoci. V dôsledku toho jediná právomoc, ktorá môže byť dotknutá výkonom priameho prudenciálneho dohľadu zo strany Banky, je základná právomoc členských štátov, pokiaľ ide o uplatňovanie práva Únie v ich právnych poriadkoch, zdôraznená v článku 291 ods. 1 ZFEÚ. Toto ustanovenie totiž pripomína, že podľa inštitucionálneho systému Únie a pravidiel upravujúcich vzťahy medzi Úniou a jej členskými štátmi v prípade, že právo Únie nestanovuje inak, prináleží členským štátom, aby zabezpečili vykonávanie práva Únie na svojom území.

Treba však konštatovať, že zachovanie tejto právomoci by nemalo zahŕňať to, že pojem osobitné okolnosti, ktorý umožňuje upustiť od posúdenia úverovej inštitúcie ako „významnej“, v zmysle článku 70 ods. 1 nariadenia č. 468/2014 o rámci pre spoluprácu v rámci jednotného mechanizmu dohľadu medzi Európskou centrálnou bankou, príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a určenými vnútroštátnymi orgánmi, sa bude vykladať v zmysle, že stanovuje povinnosť, aby sa v každom jednotlivom prípade vo vzťahu k inštitúciám, ktoré boli posúdené ako významné z hľadiska kritérií uvedených v článku 6 ods. 4 nariadenia č. 1024/2013, overilo, či ciele tohto nariadenia možno dosiahnuť aj prostredníctvom priameho dohľadu zo strany vnútroštátnych orgánov. Tento výklad by totiž narušil rovnováhu zakotvenú v tomto nariadení, keďže by zahŕňal potrebu preskúmať v každom jednotlivom prípade, či napriek uplatneniu kritérií uvedených v článku 6 ods. 4 uvedeného nariadenia nesmie byť významná inštitúcia podrobená priamemu dohľadu zo strany vnútroštátnych orgánov z dôvodu, že tieto orgány by mohli najlepšie dosiahnuť ciele nariadenia č. 1024/2013. Konkrétnejšie takéto preskúmanie by bolo v priamom rozpore s dvomi prvkami, ktoré majú zásadnú úlohu v rámci logiky tohto ustanovenia, a to jednak so zásadou, že významné inštitúcie podliehajú výlučne dohľadu zo strany Európskej centrálnej banky, a jednak s existenciou konkrétnych alternatívnych kritérií umožňujúcou posúdiť význam úverovej inštitúcie.

(pozri body 72 –76)
2.

Talanton AE – Symvouleftiki‑Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon sa ukladá povinnosť zaplatiť Európskej komisii sumu 253289,63 eura, vyplatenú na základe zmluvy o grante č. 216088 týkajúcej sa realizácie projektu „Point‑of‑care monitoring and diagnostics for autoimmune diseases“, zvýšenú o úroky z omeškania vo výške 3,55 % od 27. januára 2015 a zníženú o sumu 5000 eur zaplatenú Komisii 4. mája 2015, ktorá sa najprv započíta do úrokov z omeškania a neskôr do hlavnej pohľadávky.
V tejto súvislosti škoda, ktorú uplatňuje, totiž vyplýva priamo a jednoznačne z jeho vlastnej voľby nesplniť si svoju povinnosť zaplatiť pokutu v plnej výške. Pokiaľ by sa žalobca rozhodol pre okamžité zaplatenie celej pokuty, vyhol by sa nevyhnutnosti platiť náklady na bankovú záruku na sumu nezaplatenej časti pokuty. Treba preto vylúčiť existenciu dostatočne priamej príčinnej súvislosti medzi údajným dostatočne závažným porušením zásady rovnosti zaobchádzania v spornom rozhodnutí a úhradou nákladov na bankovú záruku.

Pokiaľ ide o návrh na náhradu škody, ktorá údajne vznikla z dôvodu protiprávneho rozhodnutia Komisie, ktorým sa ukladá pokuta za protisúťažné správanie, vzhľadom na to, že žalobca osobne neniesol bremeno spojené so zaplatením pokuty, tak zjavne nemôže platne tvrdiť, že mu vznikla skutočná a určitá škoda spočívajúca v rozdiele medzi jednak úrokmi vrátenými Komisiou z časti pokuty, o ktorej neoprávnenosti rozhodol súd Únie s konečnou platnosťou, a jednak príjmami, ktoré by mohol generovať, keby namiesto toho, aby Komisii zaplatil sumu, o ktorej neoprávnenosti rozhodol Súdny dvor s konečnou platnosťou, investoval do svojich aktivít.

(pozri bod 103)