ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Z toho vyplýva, že Komisia je v zásade oprávnená zahrnúť do súm splatných na základe článku 32 ods. 5 nariadenia č. 1290/2005 úroky z pohľadávok, v prípade ktorých sa vymáhanie neuskutočnilo v lehote stanovenej v uvedenom ustanovení. Toto zahrnutie úrokov je však v danom prípade nevyhnutne podmienené existenciou povinnosti dotknutého členského štátu požadovať zaplatenie úrokov z predmetných súm.

Hoci je v tejto súvislosti pravda, že vyňatie úrokov zo sumy, ktorá sa má vymôcť, a teda zníženie sumy na ťarchu dotknutého členského štátu na základe článku 32 ods. 5 nariadenia č. 1290/2005 by bolo nezlučiteľné s ochranou finančných záujmov rozpočtu Únie, naproti tomu z toho nemožno vyvodiť zakotvenie všeobecnej zásady, že členské štáty sú povinné požadovať úroky pri vymáhaní súm splatných v dôsledku nezrovnalostí.

V oblasti vymáhania poľnohospodárskych pohľadávok v prípade neexistencie akejkoľvek povinnosti vyžadovať úroky z takýchto pohľadávok tak v odvetvových nariadeniach, ako aj v nariadení č. 1290/2005 môže takáto povinnosť prípadne vychádzať zo zásady ekvivalencie, pokiaľ vnútroštátne právo príslušného členského štátu stanovuje výber úrokov v rámci vymáhania rovnakého druhu výhod neoprávnene získaných z jeho vnútroštátneho rozpočtu. To isté platí aj pre poplatky za finančné služby, ktoré sú orgány verejnej moci členských štátov poverené vyberať v prospech Únie.

Na účely uplatnenia zásady ekvivalencie nemožno považovať za rovnocenné pohľadávky týkajúce sa dodatočných poplatkov v odvetví mlieka a vývozné náhrady na jednej strane s vnútroštátnymi daňovými pohľadávkami na druhej strane. Dodatočné poplatky za mlieko sú totiž určené na zabezpečenie financovania rozpočtu Únie a vzhľadom na svoju úlohu sa vyznačujú tým, že regulujú poľnohospodárske trhy, zatiaľ čo pre vnútroštátne dane je charakteristická ich kľúčová, ak nie jediná funkcia vytvárania príjmov vnútroštátneho rozpočtu. Navyše poľnohospodárske poplatky sa vyberajú od striktne vymedzenej kategórie zdaniteľných osôb a nie od obyvateľstva ako celku a príjmy z dodatočných poplatkov sú určené na financovanie výdavkov v sektore mlieka a presnejšie na odbyt produkcie výrobcov, ktorí prekročili svoje kvóty.

Okrem toho cieľom systému vývozných náhrad je umožniť vývoz európskych výrobkov, ktorý by pre prevádzkovateľa inak nebol ziskový. Vývozné náhrady, ktoré predstavujú výhodu poskytnutú poľnohospodárom, sa tak svojou povahou odlišujú od vnútroštátnych daní. Zatiaľ čo vývozné náhrady sa financujú z rozpočtu Únie, vnútroštátne dane plnia štátny rozpočet. Hoci je pravda, že sumy týkajúce sa neoprávnene vyplatených a vymožených vývozných náhrad sa uvádzajú ako príjmy rozpočtu Únie, nič to nemení na tom, že na rozdiel od výberu vnútroštátnych daní vrátenie neoprávnene vyplatených vývozných náhrad konkrétne neplní rozpočet Únie, ale vracia do neho sumy, ktoré nemali nikdy byť vyplatené.

(pozri body 91, 92, 97 – 100, 104, 106, 110, 111)
Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 11. decembra 2015 – Hikari Miso/ÚHVT – Nishimoto Trading (Hikari)

(vec T‑751/14)

„Ochranná známka Spoločenstva — Námietkové konanie — Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva Hikari — Skoršia národná slovná ochranná známka HIKARI — Relatívny dôvod zamietnutia — Pravdepodobnosť zámeny — Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009“

1. Ochranná známka Spoločenstva — Procesné ustanovenia — Odôvodnenie rozhodnutí — Článok 75 prvá veta nariadenia č. 207/2009 — Rovnaký význam ako článok 296 ZFEÚ (článok 296 ZFEÚ; nariadenie Rady č. 207/2009, článok 75 prvá veta) (pozri bod 15)

2. Ochranná známka Spoločenstva — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou — Kritériá posúdenia [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 21 – 23, 51)

3. Ochranná známka Spoločenstva — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou — Posúdenie pravdepodobnosti zámeny — Určenie príslušnej skupiny verejnosti — Úroveň pozornosti verejnosti [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri bod 26)

4. Ochranná známka Spoločenstva — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Podobnosť medzi dotknutými tovarmi — Kritériá posúdenia [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri bod 38)

5. Ochranná známka Spoločenstva — Procesné ustanovenia — Dôkazná sila dôkazných prostriedkov — Články pochádzajúce z kolektívnej encyklopédie vytvorenej na internete (pozri bod 43)

6. Ochranná známka Spoločenstva — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Podobnosť medzi dotknutými ochrannými známkami — Kritériá posúdenia [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri bod 49)

7. Ochranná známka Spoločenstva — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou — Slovná ochranná známka Hikari a slovné ochranné známky Hikari [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 50, 52 – 56)

Predmet

Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 8. septembra 2014 (vec R 2394/2013‑4) týkajúcemu sa námietkového konania medzi spoločnosťami Nishimoto Trading Co. Ltd a Hikari Miso Co. Ltd

Výrok

1. Žaloba sa zamieta.
Podľa jednoznačného znenia druhého pododseku článku 55 ods. 1 nariadenia č. 1974/2006, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania nariadenia č. 1698/2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom EPFRV, členské štáty disponujú voľnou úvahou pri zriadení a vykonávaní odlišného a špeciálneho režimu pre mikropodniky, malé a stredné podniky, keďže v tejto súvislosti môžu v riadne opodstatnených prípadoch stanoviť podmienky, za ktorých možno kúpu použitého zariadenia považovať za oprávnený výdavok. Vzhľadom na štruktúru uvedeného druhého pododseku je za týchto podmienok kritérium riadne opodstatnených prípadov priamo spojené s oprávnením a voľnou úvahou členského štátu na zriadenie a vykonávanie odlišného a špeciálneho režimu pre mikropodniky, malé a stredné podniky.

Kritérium riadne opodstatneného prípadu sa obmedzuje na označenie spôsobu, akým má členský štát vykonávať svoju voľnú úvahu na základe druhého pododseku a predovšetkým odôvodniť tento výkon. Inak povedané, zakaždým, keď členský štát považuje za vhodné použiť svoje oprávnenie a uvedenú voľnú úvahu, je povinný buď v rámci prípadného rozhodnutia prijať všeobecne záväzné pravidlá, alebo v rámci prípadného rozhodnutia týkajúceho sa individuálneho prípadu nákupu použitého zariadenia uviesť relevantné dôvody na podporu tohto rozhodnutia tak, aby bolo splnené uvedené kritérium a aby sa Komisii umožnila jeho kontrola. Je nutné konštatovať, že toto ponímanie je rovnaké vo všetkých jazykových verziách druhého pododseku a že stačí na zabezpečenie možnosti Komisie vykonávať primeranú kontrolu a posteriori výkonu voľnej úvahy členským štátom v zmysle druhého pododseku v súlade s cieľmi relevantných pravidiel Únie.

Okrem toho ak mal normotvorca Únie zámer vyžadovať od členských štátov, aby stanovili všeobecne záväzné pravidlá, ktoré by vopred spresňovali všetky prípady, kedy môže byť nákup použitého materiálu a zariadenia považovaný za oprávnený, mal to jasne uviesť. V súlade so zásadou právnej istoty by však osoby podliehajúce súdnej právomoci, vrátane členských štátov, nemali znášať ťažkosti súvisiace s výkladom z dôvodu nepresnej právnej úpravy, ktorá stanovuje voči nim nepriaznivé finančné dôsledky.

(pozri body 33 – 36)
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (odvolacia komora)

z 13. októbra 2015

Catherine Teughels

proti

Európskej komisii

„Odvolanie — Vzájomné odvolanie — Verejná služba — Úradníci — Dôchodky — Prevod vnútroštátnych práv na dôchodok — Návrhy na započítanie odpracovaných rokov — Akt nespôsobujúci ujmu — Neprípustnosť žaloby v prvostupňovom konaní — Článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku“

Predmet:

Odvolanie podané proti rozsudku Súdu pre verejnú službu Európskej únie (plénum) z 11. decembra 2013,Teughels/Komisia (F‑117/11, Zb. VS, EU:F:2013:196), smerujúce k zrušeniu tohto rozsudku

Rozhodnutie:

Rozsudok Súdu pre verejnú službu Európskej únie (plénum) z 11. decembra 2013, Teughels/Komisia (F‑117/11), sa zrušuje. Žaloba, ktorú podala Catherine Teughels na Súd pre verejnú službu vo veci F‑117/11, sa zamieta. C. Teughels znáša svoje vlastné trovy konania spojené s týmto konaním, a je povinná nahradiť trovy, ktoré vynaložila Európska komisia spojené s odvolaním. Komisia znáša svoje vlastné trovy konania spojené so vzájomným odvolaním. C. Teughels, ako aj Komisia znášajú svoje vlastné trovy konania spojené s prvostupňovým konaním.

Abstrakt

Žaloby úradníkov — Akt spôsobujúci ujmu — Pojem — Návrh na započítanie odpracovaných rokov na účely prevodu práv na dôchodok nadobudnutých pred nástupom do služby Únie do systému Únie — Vylúčenie — Rozhodnutie o uznaní odpracovaných rokov prijaté po prevode kapitálu predstavujúceho nadobudnuté práva na dôchodok — Zahrnutie (Služobný poriadok úradníkov, článok 91 ods. 1, a príloha VIII, článok 11 ods. 2) Úradníci — Dôchodky — Práva na dôchodok nadobudnuté pre nástupom do služby Únie — Prevod do systému Únie — Právo dotknutej osoby poznať pred prevodom konečný počet uznaných odpracovaných rokov na účely dôchodku — Právo vopred požiadať súd Únie o zaujatie stanoviska — Neexistencia (Služobný poriadok úradníkov, príloha VIII, článok 11 ods. 2) Žaloby úradníkov — Právomoc súdu Únie — Poradné stanovisko — Vylúčenie (Článok 270 ZFEÚ; služobný poriadok úradníkov, článok 91 ods. 1)
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (odvolacia komora)

z 22. októbra 2015

Rada Európskej únie

proti

Erikovi Simpsonovi

„Odvolanie — Verejná služba — Úradníci — Postup do vyššej platovej triedy — Zaradenie do platovej triedy — Rozhodnutie o nepriznaní platovej triedy AD 9 dotknutej osobe po jej úspešnom absolvovaní verejného výberového konania do platovej triedy AD 9 — Skreslenie dôkazov“

Predmet:

Odvolanie podané proti rozsudku Súdu pre verejnú službu (prvá komora) z 12. decembra 2013vo veci Simpson/Rada (F‑142/11, Zb. VS, EU:F:2013:201), smerujúce k čiastočnému zrušenie tohto rozsudku

Rozhodnutie:

Rozsudok Súdu pre verejnú službu Európskej únie (prvá komora) z 12. decembra 2013, Simpson/Rada (F‑142/11, Zb. VS, EU:F:2013:201) sa zrušuje v rozsahu, v akom Súd pre verejnú službu zrušil rozhodnutie, ktorým Rada Európskej únie zamietla žiadosť Erika Simpsona smerujúcu k postúpeniu do platovej triedy AD 9 z dôvodu, že úspešne absolvoval výberové konanie EPSO/AD/113/07 a v rozsahu, v akom rozhodol o tom, že Rada je povinná nahradiť všetky trovy konania (body 1 a 3 výroku tohto rozsudku). Vec sa vracia Súdu pre verejnú službu na ďalšie konanie. O trovách konania sa rozhodne neskôr.

Abstrakt

Odvolanie — Dôvody — Nesprávne posúdenie skutkového stavu a dôkazných prostriedkov — Neprípustnosť — Preskúmanie posúdenia skutkového stavu a dôkazných prostriedkov Všeobecným súdom — Vylúčenie okrem prípadov skreslenia — Právomoc Všeobecného súdu posúdiť skutkový stav, ku ktorému dospel Súd pre verejnú službu, v rámci preskúmania dodržania povinnosti odôvodnenia

(Článok 257 ZFEÚ; Štatút Súdneho dvora, príloha I, článok 11 ods. 1)

Súd pre verejnú službu má ako jediný právomoc jednak zistiť skutkový stav, okrem prípadu, ak by vecná nesprávnosť jeho zistení vyplývala z dokumentov v spise, ktoré mu boli predložené, a jednak tento skutkový stav posúdiť. Posúdenie skutkového stavu teda s výhradou prípadu skreslenia dôkazov predložených Súdu pre verejnú službu nepredstavuje právnu otázku, ktorá sama osebe podlieha preskúmaniu odvolacím súdom.

Preskúmanie zákonnosti rozhodnutia vykonávané v tomto rámci Všeobecným súdom musí nevyhnutne vziať do úvahy skutočnosti, o ktoré sa oprel Súd pre verejnú službu, aby dospel k záveru, či je odôvodnenie dostačujúce, alebo nedostačujúce.

Okrem toho pokiaľ ide o skreslenie dôkazov, také skreslenie musí zjavne vyplývať z dokumentov v spise bez toho, aby bolo potrebné vykonať nové posúdenie skutkového stavu a dôkazov, ako ani skúmať nové dôkazy.

(pozri body 27, 29 a 31)

Odkaz:

Súdny dvor: rozsudky z 20. novembra 1997, Komisia/V,C‑188/96 P, Zb., EU:C:1997:554, bod 24 a citovaná judikatúra; z 28. mája 1998, New Holland Ford/Komisia,C‑8/95 P, Zb., EU:C:1998:257, bod 72; zo 6. apríla 2006, General Motors/Komisia,C‑551/03 P, Zb., EU:C:2006:229, bod 54, a z 10. júla 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, Zb., EU:C:2008:392, bod 30

Všeobecný súd Európskej únie: rozsudky z 24. októbra 2011, P/Parlament,T‑213/10 P, Zb. VS, EU:T:2011:617, body 47 a 48 a citovaná judikatúra, a z 8. októbra 2013, Rada/AY,T‑167/12 P, Zb. VS, EU:T:2013:524, bod 25
V oblasti mimozmluvnej zodpovednosti Únie podmienka týkajúca sa protiprávneho konania vytýkaného inštitúcii alebo orgánu Únie vyžaduje preukázanie dostatočne závažného porušenia právnej normy, ktorej cieľom je priznať práva jednotlivcom.

V tejto súvislosti nedodržanie vnútroštátnej právnej úpravy tretieho štátu samo osebe nemôže predstavovať také porušenie práva Únie, ktoré by viedlo k vzniku mimozmluvnej zodpovednosti Únie. Naproti tomu, pokiaľ nedodržanie vnútroštátnej právnej úpravy tretieho štátu predstavuje zároveň porušenie právnej normy Únie, najmä všeobecnej zásady práva Únie, mimozmluvná zodpovednosť Únie môže vzniknúť. Pokiaľ ide o také nedodržanie delegáciou Únie týkajúce sa vystavenia potvrdenia o skončení zamestnania pre jej zamestnancov, treba konštatovať, že ide o porušenie zásady riadnej správy veci verejných v zmysle článku 41 Charty základných práv Európskej únie, a najmä zásady primeranej lehoty. Zásada riadnej správy vecí verejných, pokiaľ je vyjadrením osobitného práva, akým je právo na to, aby boli záležitosti jednotlivca vybavené nestranne, spravodlivo a v primeranej lehote v zmysle uvedeného článku 41, musí byť považovaná za pravidlo práva Únie, ktorého cieľom je zveriť práva jednotlivcom. Okrem toho inštitúcie, orgány, úrady a agentúry Únie nedisponujú diskrečnou právomocou, pokiaľ ide v konkrétnom prípade o dodržiavanie zásady riadnej správy vecí verejných. Z tohto dôvodu by konštatovanie obyčajného porušenia tejto zásady delegáciou Únie stačilo na potvrdenie existencie dostatočne závažného porušenia.

(pozri body 51, 108, 109, 113 – 115)
V prípade, ak nariadenie alebo smernica uplatniteľná na výberové konanie, ani oznámenie o výberovom konaní neobsahujú niečo iné, musí sa požiadavka vlastniť vysokoškolský diplom, ktorá je podmienkou prístupu k verejnému výberovému konaniu, nevyhnutne chápať v zmysle, aký sa tomuto výrazu priznáva v právnej úprave členského štátu, v ktorom uchádzač ukončil štúdium, ktoré uvádza. Vysokoškolskému diplomu, ktorý sa vyžaduje pre prístup k verejnému výberovému konaniu, musia byť z hľadiska právnej úpravy členského štátu, v ktorom bol vydaný, priznané všetky občianskoprávne účinky.

Také odkazy na právnu úpravu členského štátu, v ktorom bol diplom vydaný, umožňujú v prípade neexistencie protichodných ustanovení zaručiť rovnosť zaobchádzania v rámci výberových konaní, do ktorých sa môžu prihlásiť uchádzači, ktorí absolvovali vysokoškolské štúdium v rôznych krajinách a na rôznych inštitúciách, ako aj v rámci výučbových systémov, ktoré sú tiež veľmi rozdielne, pokiaľ ide o ich organizáciu, štruktúru, metódy a obsah. Umožňuje to totiž spravodlivým spôsobom posúdiť situáciu tých uchádzačov, ktorí sa vzhľadom na to, že získali diplom, ktorého právna hodnota je potvrdená povahou úradného dokladu priznaného členským štátom, v podstate nachádzajú zo skutkového i právneho hľadiska v podobnej situácii. Okrem toho, také odkazy umožňujú dotknutým uchádzačom zaručiť najvyššiu úroveň ochrany tým, že sa môžu vopred a s dostatočnou istotou dozvedieť, či ich vysokoškolský diplom bude považovaný za platný na nástup do európskej verejnej služby alebo nebude.

(pozri body 26 – 28 a 33)

Súdny dvor: rozsudok z 13. júla 1989, Jaenicke Cendoya/Komisia,108/88, Zb., EU:C:1989:325, bod 17

Všeobecný súd: rozsudok z 9. decembra 1999, Alonso Morales/Komisia,T‑299/97, Zb. VS, EU:T:1999:314, bod 60
Inštitúcie a orgány Únie disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri organizácii svojich služieb v závislosti od úloh, ktoré sú im zverené, ako aj pri prideľovaní zamestnancov, ktorých majú k dispozícií, pod podmienkou, že toto prideľovanie sa uskutočňuje v záujme služby a rešpektuje sa pri tom rovnocennosť pracovných miest.

Ak teda pridelenie úloh úradníkovi nesmie byť pod úrovňou úloh zodpovedajúcich jeho pracovnej triede a pracovnému miestu, nesmú ani zjavne prekračovať to, čo možno od úradníka v predmetnej pracovnej triede a na príslušnom pracovnom mieste rozumne požadovať, a to tým skôr, ak by taká požiadavka bola zároveň zjavne v rozpore so záujmom služby.

(pozri body 31, 37 a 38)

Súdny dvor: rozsudok z 23. marca 1988, Hecq/Komisia, 19/87, Zb., EU:C:1988:165, bod 6 a citovaná judikatúra
Všeobecný súd: rozsudky z 5. apríla 2005, Hendrickx/Rada, T‑376/03 , Zb. VS, EU:T:2005:116 , bod 56 , a zo 14. júla 2005, Le Voci/Rada, T‑371/03 , Zb. VS, EU:T:2005:290 , bod 123

Na odôvodnenie zamietnutia prístupu k dokumentu, ktorého zverejnenie sa požadovalo na základe nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie, v zásade nestačí, že sa tento dokument vzťahuje na činnosť uvedenú v článku 4 ods. 2 a 3 tohto nariadenia. Dotknutá inštitúcia musí takisto poskytnúť vysvetlenie, pokiaľ ide o to, ako by prístup k uvedenému dokumentu mohol konkrétne a skutočne poškodiť záujem chránený výnimkou upravenou v tomto článku. Dotknutá inštitúcia Únie sa však môže opierať o všeobecné domnienky uplatňujúce sa na určité kategórie dokumentov, pretože na žiadosti o zverejnenie týkajúce sa dokumentov rovnakej povahy je možné uplatniť podobné všeobecné úvahy.

V tejto súvislosti, pokiaľ ide o žiadosť o prístup k otázkam s možnosťou výberu z viacerých odpovedí kladených v testoch predbežného výberu verejného výberového konania na prijatie úradníkov Únie, v súlade s cieľmi sledovanými zásadou ochrany tajnosti rokovania výberovej komisie, je Komisie oprávnená domnievať sa, bez konkrétneho a individuálneho preskúmania týchto dokumentov, že zverejnenie takýchto otázok v zásade vážne poškodí jej rozhodovací proces. Uplatnenie takejto všeobecnej domnienky na otázky s možnosťou výberu z viacerých odpovedí kladené vo verejnom výberovom konaní plne zapadá do systému nariadenia č. 1049/2001, ktoré musí byť zosúladené s použiteľnými osobitnými pravidlami odôvodnenými osobitnými cieľmi. Uplatnenie takejto všeobecnej domnienky v prípade, keď sa Komisia pri zamietnutí žiadosti o prístup k otázkam s možnosťou výberu z viacerých odpovedí kladeným vo verejnom výberovom konaní, podanej podľa nariadenia č. 1049/2001, rozhodne odvolať na výnimku týkajúcu sa ochrany rozhodovacieho procesu, preto nemožno chápať ako pridanie novej výnimky.

Okrem toho za určitých osobitných okolností možno túto všeobecnú domnienku vyvrátiť v rámci vyvažovania prítomných záujmov v súlade s úpravou uvedenou v článku 4 nariadenia č. 1049/2001. Je tomu tak vtedy, keď uchádzač konkrétne napáda relevanciu niektorých otázok alebo správnosť odpovedí považovaných za správne, a pod podmienkou, že rozdiel medzi jeho výsledkami a hranicou úspešnosti je taký, že ak by jeho námietka bola dôvodná, mohol by byť medzi uchádzačmi, ktorí uspeli v danej skúške. V takomto prípade je totiž oznámenie znenia príslušných otázok dotknutej osobe nevyhnutné na to, aby sa jej umožnilo posúdiť, či je rozhodnutie vylučujúce ju z výberového konania zákonné a či je vhodné podať žalobu, ako aj na to, aby umožnilo súdne preskúmanie. V takomto prípade právo dotknutej osoby na prístup k informáciám odôvodňujúcim toto rozhodnutie preváži nad zásadou tajnosti rokovania výberovej komisie.

(pozri body 87, 88, 94, 95 a 98)

Súdny dvor: rozsudok z 27. februára 2014, Komisia/EnBW,C‑365/12 P, Zb., EU:C:2014:112, body 64 a 65 a citovaná judikatúra
Záujem na konaní je podmienkou prípustnosti žaloby o neplatnosť podanej fyzickou alebo právnickou osobou. Predpokladom takéhoto záujmu je, že zrušenie napadnutého aktu môže samo osebe vyvolať právne následky a žaloba tak môže v prípade úspešného výsledku priniesť prospech pre toho účastníka konania, ktorý ju podal. Záujem na konaní teda musí skutočne existovať ku dňu, keď bola žaloba podaná a musí pretrvávať až do vyhlásenia rozhodnutia súdu, inak by muselo byť konanie zastavené.

Ak žalobkyňa vzala späť návrh, na základe ktorého mala v úmysle sa domáhať výkonu rozsudku súdu členského štátu zaväzujúceho orgány tohto štátu, aby jej zaplatili náhradu, pričom tieto orgány ho odmietli vykonať, zrušenie rozhodnutia Komisie, podľa ktorého je uvedená náhrada štátnou pomocou, zo strany Všeobecného súdu by malo za následok, že uvedené vnútroštátne orgány by v každom prípade mali naďalej povinnosť vykonať rozsudok dotknutého súdu členského štátu, a to bez ohľadu na späťvzatie návrhu žalobkyne domáhajúceho sa výkonu tohto rozsudku. Za týchto podmienok si žalobkyňa, ktorá podala žalobu o neplatnosť rozhodnutia o štátnej pomoci, zachováva záujem na vyriešení sporu a jej žaloba je prípustná.

(pozri body 64 – 66, 69, 72, 74)