Predbežné znenie

NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

6. decembra 2018 ( )

Vec C‑596/17

Japan Tobacco International SA,

Japan Tobacco International France SAS

proti

Premier ministre,

Ministre de l’Action et des Comptes publics,

Ministre des Solidarités et de la Santé

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Conseil d’État (Štátna rada, Francúzsko)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 2011/64/EÚ – Spotrebné dane uplatniteľné na tabakové výrobky – Článok 15 ods. 1 – Voľné stanovovanie maximálnych maloobchodných cien – Vnútroštátna právna úprava ukladajúca výrobcom a dovozcom povinnosť stanoviť jednotnú maloobchodnú cenu vyjadrenú na 1 000 kusov alebo 1 000 gramov pre každý výrobok z tabaku bez možnosti upravovať túto cenu v závislosti od objemu jednotkových balení“





I. Úvod

1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Conseil d’État (Štátna rada, Francúzsko), sa týka výkladu článku 15 smernice 2011/64/EÚ o štruktúre a sadzbách spotrebnej dane z tabakových výrobkov( ) v spojení s článkami 2 až 5 tejto smernice.

2. Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania bol podaný v rámci konania o žalobe na zrušenie niektorých ustanovení dvoch listov, ktoré zaslali francúzske orgány autorizovaným výrobcom a dodávateľom výrobkov z tabaku, týkajúcich sa pravidiel schvaľovania maloobchodných cien tabakových výrobkov vyrobených v kontinentálnej časti Francúzska. Podľa týchto listov, ktoré opakujú ustanovenia článku 572 code général des impôts (všeobecný daňový poriadok, ďalej len „CGI“), jednotnú maloobchodnú cenu pre každý výrobok z tabaku stanovujú voľne títo podnikatelia a musí byť vyjadrená za množstvo 1 000 kusov alebo 1 000 gramov. Tento systém spôsobuje, že jednotná cena pre výrobok zostáva rovnaká bez ohľadu na objem balenia, v ktorom je uvedený na spotrebu. Výrobcovia a dovozcovia nemôžu teda upravovať maloobchodnú cenu každého z výrobkov v závislosti od jednotkového balenia, v ktorom sú tieto výrobky ponúkané.

3. Vnútroštátny súd chce v podstate zistiť, či vnútroštátna právna úprava, akou je článok 572 CGI, keďže spôsobuje takéto účinky, je zlučiteľná s článkom 15 ods. 1 smernice 2011/64. Podľa tohto ustanovenia výrobcovia alebo dovozcovia určujú voľne maximálnu maloobchodnú cenu pre každý z výrobkov, ktorá potom predstavuje základ pre proporcionálnu spotrebnú daň uplatniteľnú na tabakové výrobky.

4. Na záver mojej analýzy som dospel k záveru, že článok 15 ods. 1 tejto smernice nebráni takejto vnútroštátnej právnej úprave.

II. Právny rámec

A. Právo Únie

5. Podľa článku 1 smernice 2011/64 táto smernica „určuje všeobecné zásady harmonizácie štruktúry a sadzieb spotrebných daní, ktorým podliehajú tabakové výrobky v členských krajinách“.

6. Článok 2 ods. 1 tejto smernice stanovuje:

„Na účely tejto smernice sa za tabakové výrobky považujú:

a) cigarety;

b) cigary a cigarky;

c) tabak na fajčenie:

i) jemne rezaný tabak na vlastnoručné zhotovenie cigariet;

ii) iný tabak na fajčenie.“

7. Články 3, 4 a 5 uvedenej smernice definujú cigarety, cigary, cigarky a tabak na fajčenie.

8. Článok 15 ods. 1 tej istej smernice je formulovaný takto:

„Výrobcovia alebo prípadne ich zástupcovia alebo splnomocnenci v Únii, ako aj dovozcovia z tretích krajín voľne stanovujú pre každý zo svojich výrobkov a pre každý členský štát, v ktorom majú byť tieto výrobky dané do obehu, maximálnu maloobchodnú cenu.

Prvý pododsek však nemôže byť postavený proti [nemôže brániť – neoficiálny preklad] presadzovaniu vnútroštátnych systémov právnych predpisov o dozore nad cenami alebo dodržiavaní predpísaných cien, za predpokladu, že sú zlučiteľné s právnymi predpismi Únie.“

B. Francúzske právo

9. Článok 572 CGI, v znení vyplývajúcom z loi du 26 janvier 2016 de modernisation du système de santé (zákon z 26. januára 2016 o modernizácii systému zdravotníctva), stanovuje:

„Maloobchodná cena každého výrobku vyjadrená za množstvo 1 000 kusov alebo 1 000 gramov je jednotná na celom území a je voľne stanovovaná autorizovanými výrobcami a dodávateľmi. Je uplatniteľná po jej schválení spoločnou vyhláškou ministra zdravotníctva a ministra pre rozpočet za podmienok definovaných dekrétom Štátnej rady. Cenu však nemožno schváliť vtedy, ak je nižšia ako súčet obstarávacej ceny a všetkých daní.

…“

III. Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie pred Súdnym dvorom

10. Dňa 30. septembra 2016 a 20. januára 2017 spoločnosti Japan Tobacco International SA a Japan Tobacco International France SAS (ďalej spolu len „spoločnosti Japan Tobacco“) podali na Conseil d’État (Štátna rada) žaloby, ktorými sa domáhali, z dôvodu prekročenia právomoci, zrušenia určitých ustanovení dvoch listov datovaných zo 6. apríla 2016 a z 22. novembra 2016, zaslaných francúzskymi orgánmi autorizovaným výrobcom a dodávateľom výrobkov z tabaku. Tieto listy opisujú pravidlá schvaľovania maloobchodných cien tabakových výrobkov v kontinentálnom Francúzsku, tak ako ich stanovuje článok 572 CGI.

11. Toto ustanovenie ukladá výrobcom a dodávateľom povinnosť stanoviť jednotnú maloobchodnú cenu pre každý výrobok z tabaku, vyjadrenú za 1 000 kusov alebo 1 000 gramov, nezávisle od objemu balenia výrobkov. Podľa listu z 22. novembra 2016 je každý výrobok definovaný v tomto kontexte ako asociácia s určitou značkou a obchodným názvom. Toto pravidlo, nazvané ďalej len „pravidlo ceny za 1 000“, implikuje, že cena za každý výrobok zostáva jednotná bez ohľadu na jednotkové balenie (nazvané „referenčné“), v ktorom je ponúkaný. Účelom pravidla ceny za 1 000 je predísť nárastu spotreby tabaku, ku ktorému by mohlo dôjsť v dôsledku zníženia cien určitých výrobkov, ak sú balené vo väčších množstvách.

12. Na podporu svojich žalôb spoločnosti Japan Tobacco tvrdia, popri iných dôvodoch, že článok 572 CGI, na ktorom sa zakladajú napadnuté listy, porušuje zásadu voľného stanovovania maximálnych maloobchodných cien výrobkov z tabaku, stanovenú v článku 15 ods. 1 smernice 2011/64, čo bráni tomu, aby sa zohľadnili pri stanovovaní týchto cien prípadné rozdiely v nákladoch na balenie súvisiace s balenými množstvami.

13. V tejto súvislosti má vnútroštátny súd pochybnosti v prvom rade, pokiaľ ide o pôsobnosť tejto smernice. Uvádza, že uvedenú smernicu možno vykladať v súlade s jej daňovým cieľom tak, že upravuje výlučne ceny výrobkov z tabaku v rozsahu, v akom podliehajú spotrebným daniam, teda cenu cigariet, cigár, cigariek a tabaku na fajčenie, tak ako sú definované v článkoch 2 až 5 tej istej smernice.( ) Zásada zakotvená v článku 15 ods. 1 smernice 2011/64 sa preto neuplatní na jednotkové balenie týchto výrobkov. Preto pravidlo ceny za 1000 v rozsahu, v akom zakazuje zmenu ceny výrobkov v závislosti od objemu jednotkových balení, nemôže narušovať túto zásadu.

14. Conseil d’État (Štátna rada) však pripomína, že v dvoch rozsudkoch, ktorými bolo vyhlásené nesplnenie povinnosti, vydaných v roku 2002( ) a v roku 2010( ) Súdny dvor vyhlásil za v rozpore s týmto ustanovením dve skoršie verzie článku 572 CGI, ktoré stanovovali okrem pravidla ceny za 1000 aj režimy povinných minimálnych maloobchodných cien výrobkov z tabaku. Podľa Súdneho dvora tieto režimy mohli narušiť hospodársku súťaž tým, že bránili niektorým výrobcom a dovozcom, aby využili to, že majú nižšie obstarávacie ceny ako ich konkurenti. Vnútroštátny súd chce vedieť, či tieto rozsudky predstavujú úmysel Súdneho dvora, aby prevládla zásada voľnej hospodárskej súťaže nad daňovým cieľom smernice 2011/64. Pýta sa takisto, či stanovenie cien výrobkov z tabaku v závislosti od ich objemu balenia patrí, bez ohľadu na definície stanovené v článkoch 2 až 5 tejto smernice, do pôsobnosti slobody výrobcov a dovozcov zaručenej článkom 15 ods. 1 uvedenej smernice.

15. V druhom rade v prípade, že by Súdny dvor poskytol kladnú odpoveď na túto otázku, vnútroštátny súd sa pýta na zlučiteľnosť článku 572 CGI v rozsahu, v akom bráni týmto podnikateľom upravovať maloobchodné ceny ich výrobkov v závislosti od objemu ich balenia, s článkom 15 ods. 1 smernice 2011/64. V tejto súvislosti vnútroštátny súd zdôrazňuje, že pravidlo ceny za 1000 im zakazuje nie premietnuť celkovo do cien predložených na schvaľovanie rozdiely v obstarávacích nákladoch bez ohľadu na ich pôvod, ale iba upravovať tieto ceny v závislosti od objemu balenia.

16. V tomto kontexte Conseil d’État (Štátna rada) rozhodla prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

„1. Má sa smernica [2011/64] vykladať v tom zmysle, že vzhľadom na definície výrobkov z tabaku obsiahnuté v jej článkoch 2, 3 a 4 upravuje tiež cenu výrobkov z tabaku v baleniach?

2. V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku má sa článok 15 smernice [2011/64] v rozsahu, v akom vyjadruje zásadu voľného stanovovania cien výrobkov z tabaku, vykladať v tom zmysle, že zakazuje pravidlo určovania cien týchto výrobkov za 1 000 kusov alebo za 1 000 gramov, ktorého účinkom je zakázať, aby výrobcovia výrobkov z tabaku upravovali svoje ceny v závislosti od prípadných rozdielov v nákladoch na balenie týchto výrobkov?“

17. Spoločnosti Japan Tobacco, francúzska, talianska a portugalská vláda, ako aj Európska komisia predložili Súdnemu dvoru písomné pripomienky.

18. Spoločnosti Japan Tobacco, francúzska vláda a Komisia boli zastúpené na účely prednesenia svojich pripomienok na pojednávaní 5. septembra 2018.

IV. Analýza

A. Úvodné pripomienky

1. O rozsahu prejudiciálnych otázok

19. Conseil d’État (Štátna rada) svojimi dvoma otázkami, ktoré budem skúmať spoločne, chce v podstate zistiť, či vnútroštátna právna úprava, akou je článok 572 CGI, ktorý kladie povinnosť výrobcom a dovozcom vyjadriť jednotnú maloobchodnú cenu každého zo svojich výrobkov za 1 000 kusov alebo 1 000 gramov a bráni im tak upravovať túto cenu v závislosti od objemu rôznych balení, do ktorých sa balia tieto výrobky na spotrebu, je zlučiteľná s článkom 15 ods. 1 smernice 2011/64.

20. V zmysle prvej otázky sa tento súd pýta Súdneho dvora, či táto smernica upravuje stanovenie cien výrobkov z tabaku v balení. Ako vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, táto otázka sa týka presnejšie dosahu zásady stanovenej v článku 15 ods. 1 uvedenej smernice, podľa ktorej majú výrobcovia a dovozcovia voľne určiť maximálnu maloobchodnú cenu pre každý z ich výrobkov.

21. Na jednej strane, ako to tvrdia všetci dotknutí s výnimkou spoločností Japan Tobacco, sloboda výrobcov a dovozcov zakotvená v tomto ustanovení môže mať ako cieľ stanovenie maloobchodných cien „každého z ich výrobkov“, vnímaných tak, že sa odkazuje na každý výrobok z tabaku určitej značky a typu, zodpovedajúci jednej z definícií stanovených v článkoch 2 až 5 uvedenej smernice, nezávisle od objemu jeho balenia (napríklad každá cigareta značky X a typu Y).( )

22. Na druhej strane, ako tvrdia spoločnosti Japan Tobacco, pojem „každý z ich výrobkov“ by sa mohol vykladať tak, že označuje každé jednotkové balenie takéhoto výrobku (napríklad každý balíček 20, 25 alebo 30 cigariet značky X a typu Y). Článok 15 ods. 1 smernice 2011/64 zaručuje takto slobodu výrobcov a dovozcov určiť maloobchodnú cenu každej referencie, ktorú uvádzajú na trh.

23. Druhá otázka bola položená Súdnemu dvoru iba pre prípad, že by prijal v odpovedi na prvú otázku výklad článku 15 ods. 1 smernice 2011/64 uvedený v predchádzajúcom bode. Conseil d’État (Štátna rada) sa pýta Súdneho dvora, či taká vnútroštátna právna úprava, akou je pravidlo ceny za 1000 vo veci samej, porušuje teda toto ustanovenie, keďže bráni výrobcom a dovozcom stanoviť voľne rozdiel v cene medzi jednotlivými baleniami rôznych objemov.

24. V prípade, že by Súdny dvor naopak dospel k záveru, že „výrobky“ v zmysle článku 15 ods. 1 smernice 2011/64 označujú tabakové výrobky ako také, nezávisle od objemu ich balenia, vnútroštátny súd sa domnieva, že článok 572 CGI nemôže porušovať toto ustanovenie. Je to tak preto, že samotné znenie článku 572 CGI uvádza, že takto definované ceny výrobkov sa určujú voľne.

25. Hoci súhlasím s týmto posledným uvedeným stanoviskom, v spoločnej analýze prejudiciálnych otázok spresním dôvody, pre ktoré vnútroštátna právna úprava, akou je pravidlo ceny za 1000, stanovené v článku 572 CGI, neobmedzuje, ani nepriamo, slobodu zaručenú v článku 15 ods. 1 smernice 2011/64. Bude potrebné najmä vysvetliť, v čom sa takáto právna úprava odlišuje od skorších verzií článku 572 CGI, odmietnutých Súdnym dvorom z dôvodu, že obmedzovali túto slobodu.( )

2. O účinku vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej a ktorej sa týkajú prejudiciálne otázky

26. Zdá sa mi rovnako užitočné zdôrazniť na úvod, že hoci článok 572 CGI má niekoľko obmedzujúcich účinkov na obchodnú politiku výrobcov a dovozcov tabakových výrobkov, iba jeden z týchto účinkov je predmetom tohto prejudiciálneho konania. Conseil d’État (Štátna rada) sa pýta Súdneho dvora, či článok 15 ods. 1 smernice 2011/64 bráni tomuto ustanoveniu vnútroštátnej právnej úpravy výlučne v rozsahu, v akom kladie týmto podnikateľom povinnosť vyjadriť maloobchodné ceny za 1 000 kusov alebo 1 000 gramov pre každý z ich výrobkov, pričom táto cena zostáva rovnaká bez ohľadu na objem jednotkového balenia, v ktorom sa predmetný výrobok uvádza na spotrebu.

27. Prejudiciálne otázky sa však netýkajú súladu článku 572 CGI so zásadou voľného stanovovania cien, keďže toto ustanovenie navyše vedie k tomu, po prvé, že sa vyžaduje, aby bola maloobchodná cena každého výrobku jednotná na celom území kontinentálneho Francúzska, po druhé, že sa ukladá cenový strop( ) a po tretie, že to bráni výrobcom a dovozcom, aby upravovali smerom nahor alebo nadol maloobchodnú cenu schválenú správnym orgánom.

28. Spoločnosti Japan Tobacco však vo svojich pripomienkach kritizujú takisto toto ustanovenie v rozsahu, v akom spôsobuje tento trojitý účinok. Namietajú najmä nezlučiteľnosť článku 572 CGI so zásadou voľného stanovovania cien z dôvodu, že maloobchodná cena, stanovená v súlade s týmto ustanovením, predstavuje po schvaľovaní nielen maximálnu cenu, ale takisto minimálnu cenu, a preto fixnú cenu pri predaji.

29. S cieľom vyhnutia sa akémukoľvek pomýleniu v tejto záležitosti, spresňujem hneď na začiatku, že tento aspekt článku 572 CGI, týkajúci sa cenovej politiky, nemá žiadnu relevantnosť vzhľadom na článok 15 ods. 1 smernice 2011/64. Ako vyplýva z judikatúry uvedenej ďalej,( ) toto ustanovenie implikuje výlučne to, že maximálnu maloobchodnú cenu každého z výrobkov výrobcov alebo dovozcov, v rozsahu v akom predstavuje základ pre spotrebnú daň ad valorem, majú voľne stanoviť títo výrobcovia alebo dovozcovia. Nebráni vnútroštátnemu opatreniu vyžadujúcemu, aby výrobcovia a dovozcovia dodržiavali fixnú cenu, ktorú sami voľne stanovili.

30. V tejto súvislosti Súdny dvor konštatoval, že smernica 2011/64 nebráni cenovej politike, pokiaľ táto politika nie je v rozpore s cieľmi tejto smernice, najmä s cieľom vylúčenia skreslenia hospodárskej súťaže medzi rôznymi kategóriami tabakových výrobkov patriacich do tej istej skupiny.( )

31. V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol v rozsudku Etablissements Fr. Colruyt( ), že článok 15 ods. 1 uvedenej smernice nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá zakazuje maloobchodným predajcom predávať výrobky z tabaku za jednotnú cenu, ktorá by bola nižšia ako cena, ktorú výrobca alebo dovozca uviedol na daňovom kolku umiestnenom na týchto výrobkoch, za predpokladu, že táto cena bola voľne stanovená dovozcom. Podľa Súdneho dvora takáto právna úprava „nespadá pod situáciu upravenú článkom 15 ods. 1 smernice 2011/64“.( )

32. Rovnako toto ustanovenie nezakazuje vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá stanovuje, že schválená maloobchodná cena je len jedna – teda fixná a súčasne maximálna a minimálna –, ak túto cenu voľne stanovili výrobcovia alebo dovozcovia.

B. O výklade článku 15 ods. 1 smernice 2011/64

33. Ako bolo uvedené vyššie, Conseil d’État (Štátna rada) vyzvala Súdny dvor, aby určil, či výraz „každý z ich výrobkov“ v zmysle článku 15 ods. 1 smernice 2011/64 odkazuje na každý z tabakových výrobkov určitej značky a typu, ktoré boli uvedené na spotrebu výrobcami a dovozcami, alebo na každé z jednotkových balení týchto tabakových výrobkov. Vnútroštátny súd predložil Súdnemu dvoru túto otázku s cieľom, aby sa mohol vyjadriť k súladu pravidla ceny za 1000 s týmto ustanovením v rozsahu, v akom bráni úprave maloobchodnej ceny každého z uvedených tabakových výrobkov v závislosti od objemu jeho rôznych balení.

34. Keďže znenie článku 15 ods. 1 smernice 2011/64 nespresňuje dosah predmetného výrazu, musí byť tento dosah stanovený tak, že sa poskytne výklad tohto ustanovenia vzhľadom na všeobecný systém tejto smernice, ako aj na účel, ktorý sledujú uvedené ustanovenie a smernica, ktorej je súčasťou.( )

1. Výklad vzhľadom na všeobecný systém

35. Na účely harmonizácie štruktúr spotrebnej dane, ktorú vykonáva smernica 2011/64, slúži maximálna maloobchodná cena každého z výrobkov výrobcov a dovozcov, na ktorú odkazuje článok 15 ods. 1 tejto smernice, ako základ pre výpočet proporcionálnej časti spotrebnej dane z tabakových výrobkov.( )

36. V tomto kontexte „výrobky“ uvedené v tomto ustanovení, ktorých maximálnu maloobchodnú cenu musia stanoviť voľne títo podnikatelia, podľa mňa znamenajú tabakové výrobky v rozsahu, v akom podliehajú spotrebnej dani.

37. V tejto súvislosti článok 2 ods. 1 smernice 2011/64 stanovuje, že „tabakové výrobky“, ktoré patria do pôsobnosti harmonizovanej spotrebnej dane, zahŕňajú po prvé cigarety, po druhé cigary a cigarky, a po tretie tabak na fajčenie. Články 3 až 5 tejto smernice definujú tieto tri kategórie tabakových výrobkov v závislosti od ich charakteristiky a použitia, na ktoré sú určené.( ) Tieto definície berú do úvahy len „primárne“ balenie, ktoré umožňuje spotrebu tabaku,( ) bez rozlišovania tabakových výrobkov v závislosti od ich „vonkajšieho“ balenia.( )

38. Na druhej strane vonkajšie balenie výrobkov z tabaku je, ako uviedli francúzska vláda a Komisia, predmetom harmonizačných opatrení v rámci smernice 2014/40. Článok 2 bod 4 tejto smernice definuje „výrobky z tabaku“. „Cigareta“ a „cigara“ sú definované v bodoch 10 a 11 tohto článku odkazom na definície stanovené v článku 3 a v článku 4 ods. 1 smernice 2011/64. Tieto pojmy sa odlišujú od pojmu jednotkové balenie, ktorý článok 2 bod 30 smernice 2014/40 definuje ako „najmenšie individuálne balenie tabakového alebo súvisiaceho výrobku, ktorý sa uvádza na trh“. V tejto súvislosti článok 14 ods. 1 tejto smernice upravuje minimálny objem jednotkových balení určitých výrobkov z tabaku.

39. Ustanovenia smernice 2011/64 týkajúce sa výpočtu harmonizovanej spotrebnej dane však už neodkazujú na jednotkové balenie, v ktorom sú predávané tabakové výrobky, rovnako ako ani články 2 až 5 tejto smernice.

40. Pokiaľ ide o cigarety, tieto podliehajú podľa článku 7 ods. 1 uvedenej smernice spotrebnej dani ad valorem vypočítanej z maximálnej maloobchodnej ceny, vrátane ciel, ako aj špecifickej spotrebnej dani vypočítanej na jednotku výrobku. Na rozdiel od toho, čo tvrdia spoločnosti Japan Tobacco, pojem „maximálna maloobchodná cena“ neodkazuje vôbec v tomto kontexte na jednotkové balenia výrobkov v protiklade s pojmom „jednotka výrobku“. „Maximálna maloobchodná cena“ sa totiž odlišuje od jednotky výrobku, keďže prvý uvedený pojem predstavuje základ pre proporcionálnu spotrebnú daň, ktorý vyplýva z uplatnenia rovnakej sadzby pre všetky cigarety na túto cenu, kým druhý pojem slúži ako základ na výpočet špecifickej spotrebnej dane, ktorej samotná výška je rovnaká pre všetky cigarety.( )

41. Ako to poznamenala francúzska vláda, žiadne ustanovenie smernice 2011/64 nestanovuje balíček cigariet ako mernú jednotku na účely výpočtu niektorej zo zložiek spotrebnej dane. Okrem toho, keďže sadzba spotrebnej dane ad valorem a fixná čiastka špecifickej spotrebnej dane musia byť rovnaké pre všetky cigarety, nemôžu sa líšiť v závislosti od objemu jednotkových balení.

42. Spoločnosti Japan Tobacco podľa môjho názoru takisto nesprávne tvrdia, že pojem „vážená priemerná maloobchodná cena“, uvedený v článku 8 ods. 2 a v článku 10 smernice 2011/64, má účinný význam iba za predpokladu, že sa jednotná cena cigarety môže líšiť v závislosti od veľkosti balíčka. Tento pojem totiž slúži ako odkaz pre určenie významu špecifickej spotrebnej dane v rámci celkového daňového zaťaženia a minimálnej celkovej spotrebnej dane z cigariet. V tejto súvislosti sa „vážená priemerná maloobchodná cena“ vypočíta tak, že sa celková hodnota všetkých cigariet (všetky značky spolu) uvedených na spotrebu, na základe maloobchodnej ceny vrátane všetkých daní vydelí celkovým množstvom cigariet uvedených na spotrebu v priebehu predchádzajúceho kalendárneho roku. Prospešnosť uvedeného pojmu teda nezávisí od existencie rozdielov medzi cenami tej istej cigarety v závislosti od rôznych jednotkových balení, v ktorých je predávaná.

43. Tabakové výrobky s výnimkou cigariet sú podľa článku 14 ods. 1 smernice 2011/64 podriadené spotrebnej dani, ktorá môže byť ad valorem (vypočítaná z voľne určených maximálnych maloobchodných cien), špecifická (vyjadrená na kilogram alebo počtom kusov pre cigary alebo cigarky) alebo zmiešaná. Ani jednotkové balenie nepredstavuje v tomto kontexte referenciu na účely výpočtu spotrebnej dane.

44. Okrem toho toto ustanovenie stanovuje, že členské štáty môžu stanoviť minimálnu sumu spotrebnej dane ad valorem alebo špecifickej spotrebnej dane, kým odsek 2 tohto článku stanovuje určité minimálne sadzby alebo sumy, ktoré musí dosiahnuť celková spotrebná daň. V súlade s odsekom 3 uvedeného článku tieto sadzby alebo sumy patria pre všetky výrobky patriace do skupiny dotknutých tabakových výrobkov,( ) bez rozlišovania v rámci každej skupiny v závislosti najmä od prezentácie. Ako tvrdila francúzska vláda, toto ustanovenie predpokladá, že minimálne sadzby a sumy spotrebnej dane sa nemôžu upravovať podľa balenia, v ktorom sú prezentované výrobky danej skupiny.

45. Všetky tieto úvahy vedú k tomu, že tabakovými výrobkami podliehajúcimi harmonizovanej spotrebnej dani sú nie jednotkové balenia výrobkov z tabaku, ale cigarety, cigary, cigarky a tabak na fajčenie, tak ako sú definované v článkoch 2 až 5 smernice 2011/64, nezávisle od ich objemu balenia.

46. Podľa mňa táto definícia predmetu harmonizovanej spotrebnej dane vymedzuje takisto obrysy pojmu „výrobky“ v zmysle článku 15 ods. 1 tejto smernice. Takto teda, keď maximálna maloobchodná cena každého z výrobkov výrobcov a dovozcov, nimi voľne určená, predstavuje základ spotrebnej dane ad valorem, týmito výrobkami sa myslia tabakové výrobky, tak ako sú definované v predchádzajúcom bode.

47. Výklad, ktorý zastávam, implikuje, že toto ustanovenie zakotvuje výlučne slobodu týchto podnikateľov určiť jednotnú cenu ich cigariet, cigár a cigariek alebo cenu za jednotku váhy ich tabaku na fajčenie určitej značky a typu, bez toho, aby bolo zaručené, že budú môcť upravovať tieto ceny podľa objemu balení, v ktorých sú tieto výrobky prezentované.

48. Tento výklad potvrdzuje aj cieľ uvedenej smernice vo všeobecnosti a najmä článok 15 ods. 1 tejto smernice.

2. Teleologický výklad

49. Účelom smernice 2011/64, ako uvádza jej článok 1, je stanoviť všeobecné zásady harmonizácie štruktúr a sadzieb spotrebnej dane, ktorej podriadia členské štáty tabakové výrobky. Táto harmonizácia má najmä za cieľ, ako uvádza odôvodnenie 9 tejto smernice, zabezpečiť „aby konkurencia medzi kategóriami tabakových výrobkov patriacich do rovnakej skupiny nebola následkom zdanenia znehodnotená a aby došlo k otvoreniu národných trhov členských krajín.“ Podľa odôvodnenia 10 uvedenej smernice „nevyhnutné požiadavky voľnej súťaže zahŕňajú voľnú tvorbu cien všetkých skupín tabakových výrobkov“.

50. V tejto optike podľa judikatúry článok 15 ods. 1 smernice 2011/64 sleduje cieľ na jednej strane zabezpečiť, aby určenie základu proporcionálnej spotrebnej dane z výrobkov z tabaku, teda maximálna maloobchodná cena týchto výrobkov, podliehala rovnakým pravidlám vo všetkých členských štátoch. Toto ustanovenie chce na druhej strane zachovať slobodu týchto podnikateľov, aby mohli účinne využívať konkurenčné výhody vyplývajúce z prípadných nižších obstarávacích nákladov preto, aby mohli ponúkať atraktívnejšie maloobchodné ceny.( )

51. Okrem toho Súdny dvor už spresnil, že článok 15 ods. 1 smernice 2011/64 implikuje v rámci mechanizmu zdanenia tabaku, že cena každého výrobku, potom ako je určená výrobcom alebo dovozcom a schválená verejným orgánom, platí ako maximálna cena a musí byť dodržiavaná ako taká na všetkých úrovniach distribučných kanálov až po predaj spotrebiteľovi. Toto pravidlo umožňuje vyhnúť sa tomu, aby prekročením tejto ceny bola narušená integrita daňových príjmov.( ) Zaručuje, že v okamihu výberu dane výrobcovia a dovozcovia neoznámia nižšiu cenu, aby znížili svoje daňové zaťaženie, ale potom predajú tovar za vyššiu cenu.( )

52. Dosahovanie týchto cieľov si vyžaduje podľa mňa výlučne to, aby títo podnikatelia voľne určili jednotnú cenu cigariet, cigár alebo cigariek, alebo cenu za jednotku váhy tabaku na fajčenie určitej značky a typu, ktoré potom uvádzajú na spotrebu. Dosahovanie týchto cieľov nepredpokladá, že by sa článok 15 ods. 1 smernice 2011/64 mal vykladať takým spôsobom, že vyžaduje okrem toho aj to, aby títo poslední uvedení mohli upravovať maloobchodnú cenu každého z týchto výrobkov v závislosti od jednotkových balení, v ktorých sú prezentované.

53. Pokiaľ ide konkrétne o cieľ týkajúci sa voľnej hospodárskej súťaže, Súdny dvor zdôraznil, že článok 15 ods. 1 smernice 2011/64 stanovuje, že výrobcovia a dovozcovia voľne určujú maximálnu maloobchodnú cenu pre každý z ich výrobkov „aby sa zaručilo, že medzi nimi bude naozaj prebiehať hospodárska súťaž“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).( ) Zásada voľného určenia maximálnej maloobchodnej ceny tak zabezpečuje, že spôsob zdanenia stanovený smernicou 2011/64 nebude mať ako sekundárny efekt skreslenie hospodárskej súťaže a vznik prekážky voľnému pohybu tovaru.( )

54. V tomto kontexte konkurenčná výhoda, ktorá sa má zachovať, podľa mňa odkazuje na akúkoľvek výhodu z hľadiska obstarávacích nákladov, ktorú výrobca alebo dovozca využíva oproti iným výrobcom a dovozcom.( ) Neoznačuje konkurenčnú výhodu, ktorú má jednotkové balenie výrobku z tabaku určitej značky a typu oproti inému jednotkovému baleniu toho istého výrobku z tabaku predávanému tým istým podnikateľom.

55. Tento výklad nie je spochybnený rozsudkami, v ktorých Súdny dvor konštatoval nezlučiteľnosť, so zásadou voľného stanovovania cien, režimov povinných minimálnych maloobchodných cien tabakových výrobkov, ktoré predtým boli zriadené vo viacerých členských štátoch, okrem iného vo Francúzskou.( )

56. V tejto súvislosti sa v rozsudku z 27. februára 2002, Komisia/Francúzsko( ) rozhodlo, že článok 572 CGI v znení predchádzajúcom zneniu, o ktoré ide vo veci samej, bol v rozpore s článkom 9 ods. 1 smernice 95/59/ES( ) (ktorého obsah je prebratý v článku 15 ods. 1 smernice 2011/64). Táto skoršia verzia stanovovala oproti verzii článku 572 CGI uplatniteľnej v tejto veci ešte ďalšie obmedzenie spočívajúce v tom, že cena za 1 000 jednotiek výrobku kategórie cigarety, ktoré sa predávali pod tou istou značkou, nemohla byť nižšia, bez ohľadu na spôsob balenia alebo jednotkové balenie, ako cena uplatňovaná na najpredávanejší výrobok tejto značky. Súdny dvor dospel k záveru, že predmetné vnútroštátne ustanovenie ukladalo v skutočnosti minimálnu maloobchodnú cenu pre cigarety, aj keď táto minimálna cena bola stanovená nepriamo. Podľa Súdneho dvora stanovenie minimálnej maloobchodnej ceny verejnými orgánmi obmedzuje nevyhnutne slobodu výrobcov a dovozcov určiť maximálnu maloobchodnú cenu pre každý z ich výrobkov, pretože v každom prípade táto cena nemôže byť nižšia ako povinná minimálna cena.

57. V rozsudku zo 4. marca 2010, Komisia/Francúzsko( ) sa rozhodlo, že článok 572 CGI, v inom skoršom znení, ktoré ukladalo výrobcom a dovozcom minimálnu maloobchodnú cenu pre cigarety zodpovedajúcu určitému percentuálnemu podielu, stanovenému dekrétom, priemernej ceny cigariet dosahovanej na trhu, bol v rozpore so zásadou voľného stanovovania cien. Takto nastavený režim mohol spôsobiť zrušenie rozdielov medzi cenami konkurenčných výrobkov a konvergenciu týchto cien k cene najdrahšieho výrobku. Tento režim tým porušoval slobodu výrobcov a dovozcov určiť maximálnu maloobchodnú cenu ich výrobkov. Súdny dvor odmietol v ten istý deň podobné režimy zriadené v Rakúsku a Írsku( ) a v ten istý rok systém minimálnej povinnej ceny stanovený v Taliansku.( )

58. Súdny dvor spresnil v týchto štyroch rozsudkoch vydaných v roku 2010, že na druhej strane je v súlade so zásadou voľného stanovovania cien systém minimálnej ceny, ktorý je zriadený takým spôsobom, že vylučuje v každom prípade, aby bola narušená konkurenčná výhoda, ktorý by mohla vyplývať v prípade niektorých výrobcov alebo dovozcov, z nižších obstarávacích cien, a preto vylučuje, aby nastalo skreslenie hospodárskej súťaže.( )

59. V predmetnom prípade spoločnosti Japan Tobacco tvrdia, že pravidlo ceny za 1000 spôsobuje ten istý efekt ako systém minimálnej ceny, ktorý Súdny dvor odmietol v rozsudku z 27. februára 2002, Komisia/Francúzsko( ). Podľa týchto spoločností je výrobca alebo dovozca nútený zvoliť si ako referenčnú cenu pre každý výrobok určitej značky a obchodného názvu cenu jedného z jednotkových balení tohto výrobku a používať ho rovnakým spôsobom pre všetky jednotkové balenia uvedeného výrobku. Konkurenčná výhoda, ktorú by tento výrobca mohol využiť z dôvodu nižšej obstarávacej ceny jednotkových balení obsahujúcich väčšie objemy tabakových výrobkov, by bola neutralizovaná. Totižto, tomuto výrobcovi sa bráni orientovať spotrebiteľov k výrobkom, ktorých jednotná cena je nižšia preto, že sú balené vo väčších množstvách.

60. Táto argumentácia ma nepresvedčila.

61. V tejto súvislosti pripomínam, že nepatrí k cieľu sledovanému článkom 15 ods. 1 smernice 2011/64 možnosť, aby výrobca alebo dovozca využil výhodu vyplývajúcu z nižších obstarávacích nákladov spojených s balením jeho výrobkov vo väčších množstvách, a to na účely nasmerovania dopytu k najväčším balíčkom, v ktorých sa predávajú jeho výrobky z tabaku určitej značky a typu. Dôležité je len to, aby tento subjekt mohol využiť potenciálnu konkurenčnú výhodu spojenú s nižšími obstarávacími nákladmi na jeho výrobky v porovnaní s nákladmi jeho konkurentov.( )

62. Výklad tohto ustanovenia, ktorý negarantuje výrobcom a dovozcom slobodu upravovať cenu každého ich tabakového výrobku v závislosti od objemu jeho balenia, a ktorý teda povoľuje takú vnútroštátnu právnu úpravu, ako je pravidlo ceny za 1 000, o ktorú ide vo veci samej, nemá pritom za následok zánik takej konkurenčnej výhody.

63. Ako zdôraznil vnútroštátny súd, jediné obmedzenie spôsobené týmto pravidlom spočíva v nemožnosti vyhlásiť odlišnú maloobchodnú cenu pre výrobok rovnakej značky a rovnakého obchodného názvu podľa jednotkového balenia, v akom sú prezentované. Dotknutý výrobca alebo dovozca môže navyše naďalej voľne určiť cenu za 1 000 kusov alebo 1 000 gramov tohto výrobku, bez toho, aby bol viazaný cenou najpredávanejšieho balíčka. Pravidlo ceny za 1000 neobmedzuje možnosť, aby výrobcovia a dovozcovia globálne reflektovali do maloobchodnej ceny svojich výrobkov prípadne nižšie obstarávacie náklady, ako sú tie, ktoré majú výrobky ich konkurentov.

64. Totižto, cieľom ceny za cigaretu, cigaru alebo cigaretku a za jednotku váhy tabaku na fajčenie určitej značky a typu, stanovenej voľne týmito podnikateľmi, je integrovať časť všetkých obstarávacích nákladov týkajúcich sa výrobkov tejto značky a typu. Náklady na balenie sú v tejto cene zahrnuté ako zložky výrobných nákladov, ktoré samotné tiež predstavujú prvok obstarávacích nákladov. Ako zdôraznila Komisia, sloboda výrobcov a dovozcov určiť jednotnú cenu pre každý z ich tabakových výrobkov implikuje slobodu preniesť do nej náklady spojené s rôznymi baleniami, v ktorých sú tieto výrobky uvádzané na trh, v rozsahu a spôsobom, aký si zvolia.

65. Títo podnikatelia sa môžu napríklad rozhodnúť, že stanovia cenu na cigaretu určitej značky a typu, odrážajúc priemer nákladov na balenie týkajúcich sa každého z balíčkov, v ktorých je predávaná táto cigareta. Takisto okrem iného môžu určiť cenu, ktorá zahŕňa náklady na balenie týkajúce sa balíčkov, v prípade ktorých sú tieto náklady najvyššie alebo najnižšie.

66. V dôsledku toho pravidlo ceny za 1000 nebráni výrobcom a dovozcom preniesť do ceny každého z ich tabakových výrobkov prípadnú konkurenčnú výhodu založenú na obstarávacích nákladoch, vrátane nákladov na balenie, nižších, ako sú náklady ich konkurentov. Táto konkurenčná výhoda by sa však mala rozdeliť medzi všetky jednotkové balenia výrobku tej istej značky a typu.

67. Z týchto úvah vyplynulo, že taká vnútroštátna právna úprava, akou je pravidlo ceny za 1000, nemôže byť považovaná z hľadiska svojich účinkov za systém povinnej minimálnej ceny. Právna úprava tohto typu neobmedzuje slobodu výrobcova a dovozcov stanoviť maximálnu maloobchodnú cenu ich výrobkov a preto ani neobmedzuje účinnú hospodársku súťaž medzi týmito podnikateľmi.

3. Záverečné poznámky

68. Vzhľadom na všetko vyššie uvedené sa domnievam, že cieľom slobody stanovenej v článku 15 ods. 1 smernice 2011/64 je to, aby výrobcovia a dovozcovia stanovili maximálnu maloobchodnú cenu pre každý z ich tabakových výrobkov v rozsahu, v akom podliehajú spotrebnej dani. Týmito výrobkami sú cigarety, cigary alebo cigarky a tabak na fajčenie určitej značky a typu, nezávisle od objemu ich balenia.

69. Z toho vyplýva, že toto ustanovenie nebráni takej vnútroštátnej právnej úprave, akou je článok 572 CGI, ktorá stanovuje, že jednotná cena každého výrobku určitej značky a typu, stanovená voľne týmito podnikateľmi, musí byť vyjadrená ako cena za 1 000 kusov alebo 1 000 gramov a v dôsledku toho sa nemôže upravovať v závislosti od objemu jednotkových balení, v ktorých je výrobok uvedený na spotrebu.

70. V snahe o podanie vyčerpávajúcej odpovede spresňujem, že tento záver neprejudikuje odpoveď na otázku, či, ako to tvrdia talianska vláda a Komisia, článok 15 ods. 1 smernice 2011/64 nielen že tomu nebráni, ale dokonca vyžaduje, aby maximálna maloobchodná cena každého výrobku, ktorá slúži ako základ pre výpočet spotrebnej dane ad valorem, bola rovnaká na kus (alebo váhu) bez ohľadu na objem, v ktorom je prezentovaný.( )

71. Na účely poskytnutia takej odpovede vnútroštátnemu súdu, ktorá mu umožní vyriešiť spor vo veci samej, stačí objasniť, že toto ustanovenie nezaručuje výrobcom a dovozcom slobodu upravovať ceny ich výrobkov v závislosti od objemu ich balení, a preto nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá neumožňuje takéto upravovanie. Netreba skúmať, či si v rámci harmonizácie štruktúr spotrebnej dane, ktorú vykonala smernica 2011/64, členské štáty zachovali, alebo nie, možnosť povoliť týmto podnikateľom, aby sa upravovala maximálna maloobchodná cena pre každý z ich výrobkov, ktorá je základom pre proporcionálnu spotrebnú daň, v závislosti od jednotkového balenia, v rámci ktorého sú tieto výrobky uvedené na spotrebu.

V. Návrh

72. Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal spoločne na prejudiciálne otázky, ktoré predložila Conseil d’État (Štátna rada, Francúzsko), takto:

Článok 15 ods. 1 smernice Rady 2011/64/EÚ z 21. júna 2011 o štruktúre a sadzbách spotrebnej dane z tabakových výrobkov nebráni takému vnútroštátnemu právnemu ustanoveniu, o aké ide vo veci samej, ktoré stanovuje, že výrobcovia a dovozcovia voľne určujú jednotnú maloobchodnú cenu pre každý z ich tabakových výrobkov určitej značky a typu, vyjadrenú ako cenu za 1 000 kusov alebo 1 000 gramov, pričom táto cena sa nemôže upravovať v závislosti od objemu jednotkových balení, v ktorých sa každý z týchto výrobkov uvádza na spotrebu.