ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Článok 3 smernice 2008/95 nazvaný „Dôvody pre zamietnutie alebo neplatnosť“ vo svojich odsekoch 1 a 3 stanovuje: „1. Do registra nebudú zapísané, alebo ak už sú zapísané, musia byť vyhlásené za neplatné: … b) ochranné známky, ktoré nemajú žiadnu rozlišovaciu spôsobilosť; c) ochranné známky, ktoré tvoria výlučne označenia alebo znaky, ktoré môžu slúžiť v obchode na označenie druhu, kvality, množstva, zamýšľaného účelu, hodnoty, zemepisného pôvodu alebo času výroby tovarov alebo poskytovania služieb, prípadne iných vlastností tovarov alebo služieb; … 3. Prihláška ochrannej známky nebude zamietnutá alebo vyhlásená za neplatnú na základe odseku 1 písm. b), c) alebo d), ak táto ochranná známka nadobudla ešte pred dňom podania prihlášky na základe svojho používania rozlišovaciu spôsobilosť. Okrem toho môže každý členský štát ustanoviť, že toto ustanovenie sa vzťahuje aj na prípad, keď ochranná známka získala túto svoju rozlišovaciu spôsobilosť po dátume podania prihlášky alebo po dátume zápisu.“
32

Nakoniec odlišný výklad článku 23 ods. 1 tretej vety nariadenia č. 1008/2008 by mohol zbaviť toto ustanovenie akéhokoľvek potrebného účinku. Na jednej strane by totiž čiastočné zahrnutie položiek uvedených v článku 23 ods. 1 tretej vete písm. b) až d) nariadenia č. 1008/2008 do leteckého cestovného viedlo k tomu, že by sa uvádzali len sumy bez vzťahu s realitou. Na druhej strane by výsledkom úplného zahrnutia týchto položiek do leteckého cestovného bolo, že suma uvedená ako letecké cestovné by sa mohla rovnať konečnej cene, ktorá sa má zaplatiť. Povinnosť uviesť konečnú cenu, ktorá sa má zaplatiť, je už stanovená v článku 23 ods. 1 druhej vete tohto nariadenia.
(11)

S cieľom zabezpečiť bezproblémový prechod a vysokú jednotnú úroveň bezpečnosti civilného letectva v Únii by mali vykonávacie opatrenia odzrkadľovať najnovší stav techniky vrátane najlepších postupov, ako aj vedecký a technický pokrok v oblasti výcviku pilotov a zdravotnej spôsobilosti posádky lietadla. Zodpovedajúcim spôsobom by sa mali zohľadniť aj technické požiadavky a administratívne postupy, na ktorých sa do 30. júna 2009 dohodlo v rámci Medzinárodnej organizácie civilného letectva (ďalej len „ICAO“ International Civil Aviation Organisation) a Spojených leteckých úradov, ako aj platné právne predpisy týkajúce sa konkrétneho prostredia v jednotlivých štátoch.“
21

Extenzívny výklad tohto ustanovenia, ktorý by zahŕňal služby, ktoré nie sú poskytované priamo vývozcovi, dovozcovi alebo príjemcovi takýchto tovarov, by mohol v prípade členských štátov a dotknutých prevádzkovateľov vyústiť do ťažkostí, ktoré by boli nezlučiteľné so správnym a jednoduchým uplatňovaním oslobodení, ktoré je zakotvené v článku 131 smernice 2006/112.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Georgiom Leventisom a pánom Nikolaom Vafeiasom, ktorí sú zástupcami charterovej námornej spoločnosti, Brave Bulk Transport ltd., na jednej strane, a spoločnosťou Malcon Navigation Co. ltd. (ďalej len „Malcon Navigation“) na druhej strane, vo veci návrhu na náhradu škody podaného touto spoločnosťou proti spoločnosti Brave Bulk Transport, ako aj proti pánovi Leventisovi a pánovi Vafeiasovi spoločne a nerozdielne, pričom v súvislosti s týmto návrhom na náhradu škody sa spochybňuje právomoc gréckych súdov.
31

V nadväznosti na to, ako to poznamenala generálna advokátka v bode 25 svojich návrhov, návrh na začatie prejudiciálneho konania uvádza relevantné ustanovenia dohody z 3. januára 1979, španielskeho daňového práva, ako aj správnej praxe a vnútroštátnej judikatúry, ktorá s nimi súvisí, pričom španielska vláda nekonkretizovala žiadnu skutočnosť, ktorá by bola užitočná pre pochopenie veci a ktorú by vnútroštátny súd opomenul uviesť.
8

V článku 5 tejto smernice sa uvádza: „1. Pokiaľ členské štáty nezabezpečia [nestanovia – neoficiálny preklad] inak, články 3 a 4 neplatia pre prevody podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov, pri ktorých je prevádzateľ subjektom konkurzného konania alebo iného podobného konania riešiaceho platobnú neschopnosť [iného insolvenčného konania – neoficiálny preklad], ktoré bolo ustanovené v súvislosti s likvidáciou majetku prevádzateľa a ktoré je pod dozorom príslušného verejného orgánu (ktorým môže byť profesionálny odborník vo veciach platobnej neschopnosti [môže byť správca – neoficiálny preklad] splnomocnený príslušným verejným orgánom). 2. Keď sa články 3 a 4 vzťahujú na prevod počas konkurzného konania, ktoré sa začalo vo vzťahu k prevádzateľovi (bez ohľadu na to, či bolo toto konanie ustanovené v súvislosti s likvidáciou majetku prevádzateľa alebo nie) a za predpokladu, že takéto konania sú pod dozorom príslušného verejného orgánu (ktorým môže byť profesionálny odborník vo veciach platobnej neschopnosti [môže byť správca – neoficiálny preklad] ustanovený podľa vnútroštátnych právnych predpisov), môže členský štát zabezpečiť, aby: a) bez ohľadu na článok 3 ods. 1 dlhy prevádzateľa vyplývajúce z akýchkoľvek pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov a splatné pred prevodom alebo pred začatím konkurzného konania sa neprevedú na nadobúdateľa za predpokladu, že také[t]o konanie zabezpečí podľa zákona daného členského štátu najmenej takú rovnocennú ochranu, aká je zabezpečená v situáciách, na ktoré sa vzťahuje smernica Rady 80/987/EHS z 20. októbra 1980 o aproximácii právnych predpisov členských štátov vzťahujúcich sa na ochranu zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa [JO L 283, 1980, s. 23; Mim. vyd. 05/001, s. 217)], alebo že b) nadobúdateľ, prevádzateľ alebo osoba, alebo osoby vykonávajúce funkcie prevádzateľa na jednej strane a zástupcovia zamestnancov na druhej strane môžu odsúhlasiť, pokiaľ to platné právne predpisy alebo prax umožňujú, zmeny zamestnaneckých podmienok zamestnancov určených na zachovanie pracovných príležitostí tým, že sa zabezpečí prežitie podniku, závodu alebo časti podniku alebo závodu. 3. Členský štát môže uplatniť odsek 2 písm. b) na každý prevod, ak sa prevádzateľ nachádza vo vážnej hospodárskej kríze, ktorá je definovaná vnútroštátnymi právnymi predpismi, za predpokladu, že takúto situáciu vyhlási príslušný verejný orgán a že je pod súdnym dozorom, za podmienky, že tieto ustanovenia už existovali vo vnútroštátnych predpisoch 17. júla 1998. … 4. Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabránenie zneužívania postupov pre prípad platobnej neschopnosti, ktoré by viedli k odňatiu práv zamestnancov stanovených touto smernicou.“
26

Maďarský daňový orgán tiež uviedol, že vzhľadom na to, že vyhláška, ktorá má byť prijatá, spadá do pôsobnosti smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/34/ES z 22. júna 1998 o postupe pri poskytovaní informácií v oblasti technických noriem a predpisov (Ú. v. ES L 204, 1998, s. 37; Mim. vyd. 13/020, s. 337), jej oznámenie Európskej komisii bolo nevyhnutným predpokladom na nadobudnutie jej účinnosti. Podľa tohto orgánu aj za predpokladu, že by maďarská právna úprava nebola v súlade s právom Únie, by nebolo možné tvrdiť, že na maďarskom území možno organizovať online hazardné hry bez akéhokoľvek povolenia alebo obmedzenia.
63

Na druhej strane, keby ustanovenia § 10 ods. 2 bod 1 EStG z roku 2002 umožňovali zohľadniť príspevky na sociálne zabezpečenie zaplatené vo Francúzsku pri výpočte zdaniteľného príjmu v Nemecku, boli by v rozpore so zásadou koherencie daňových systémov v tom zmysle, že hoci sa oslobodené príjmy vyplatené vo Francúzsku nezohľadnia pri výpočte základu dane, žalobkyňa vo veci samej by aj tak mohla odpočítať výdavky na poistenie budúcich rizík v rámci spoločného zdanenia so svojím manželom. Zvýšená daňová sadzba manželov v rámci výhrady progresivity by bola upravená prostredníctvom odpočítania výdavkov pri výpočte zdaniteľného príjmu. Okrem toho výhoda vyplývajúca z odpočítania príspevkov na poistenie má priamu súvislosť so zdanením príslušných príjmov a v predmetnom prípade, aj keby bola žalobkyni vo veci samej odmietnutá teoretická výhoda odpočítania týchto príspevkov na zabezpečenie, získala by výhodu, že jej francúzske príjmy nebudú zdanené v Nemecku.
11

Smernicu 2011/98 do vnútroštátneho práva prebral decreto legislativo n. 40 – Attuazione della direttiva 2011/98/UE relativa a una procedura unica di domanda per il rilascio di un permesso unico che consente ai cittadini di Paesi terzi di soggiornare e lavorare nel territorio di uno Stato membro e a un insieme comune di diritti per i lavoratori di Paesi terzi che soggiornano regolarmente in uno Stato membro (legislatívny dekrét č. 40, ktorým sa preberá smernica 2011/98) zo 4. marca 2014 (GURI č. 68 z 22. marca 2014), ktorý zaviedol „jednotné pracovné povolenie“.
57

Konkrétne § 23 ods. 1 bod 3 BPolG neobsahuje nijaké spresnenia ani obmedzenia takto priznanej právomoci, ktoré by sa týkali najmä intenzity a početnosti kontrol, ktoré môžu byť na tomto právnom základe vykonávané, a ktorých cieľom by bolo zabrániť tomu, aby využitie tejto právomoci príslušnými orgánmi v praxi viedlo k tomu, že kontroly budú mať účinok rovnocenný hraničným kontrolám v zmysle článku 21 písm. a) nariadenia č. 562/2006 (pozri analogicky rozsudok z 22. júna 2010, Melki a Abdeli, C‑188/10 a C‑189/10, EU:C:2010:363, bod 73). Je však úlohou vnútroštátneho súdu, ktorý jediný má právomoc rozhodnúť vo veci samej, aby overil, či je to naozaj tak.
4

Odôvodnenia 15 a 16 uvedeného nariadenia stanovujú: „15) Normy právomoci by mali byť ľahko predvídateľné a vychádzať zo zásady, že právomoc sa všeobecne zakladá podľa bydliska žalovaného. Právomoc založená na tomto kritériu by mala byť vždy k dispozícii, okrem určitých presne vymedzených situácií, keď predmet sporu alebo zmluvná voľnosť účastníkov odôvodňuje iný hraničný ukazovateľ. Bydlisko právnickej osoby treba definovať osobitne, aby boli spoločné pravidlá prehľadnejšie a vyhlo sa konfliktu právomoci. 16) Okrem bydliska žalovaného musia byť k dispozícii aj alternatívne kritériá právomoci založené na úzkej väzbe medzi súdom a žalobou alebo na účely uľahčenia efektívneho riadneho výkonu súdnictva. Existencia takejto úzkej väzby by mala zaručiť právnu istotu a vylúčiť, že osoba by bola žalovaná na súde členského štátu, s čím nemohla rozumne predvídať. Je to dôležité predovšetkým v prípade sporov týkajúcich sa mimozmluvných záväzkov vyplývajúcich z porušenia práva na súkromie a práva na ochranu osobnosti vrátane poškodzovania dobrého mena.“
8

Podľa odôvodnení 16, 19 a 45 smernice 2013/11: „(16) Táto smernica by sa mala vzťahovať na spory medzi spotrebiteľmi a obchodníkmi… Nemala by sa vzťahovať na sťažnosti, ktoré podali obchodníci na spotrebiteľov, ani na spory medzi obchodníkmi. Nemala by však členským štátom brániť v tom, aby prijali alebo si zachovali v platnosti ustanovenia o postupoch mimosúdneho riešenia takýchto sporov. … (19) Niektoré existujúce právne akty Únie už obsahujú ustanovenia o [alternatívnom riešení sporov (ARS)]. V záujme zabezpečenia právnej istoty by sa malo ustanoviť, že v prípade kolízie právnych noriem má prednosť táto smernica, pokiaľ sa v nej výslovne neustanovuje inak. Predovšetkým by touto smernicou nemala byť dotknutá smernica [2008/52], ktorou sa už stanovuje rámec pre systémy mediácie na úrovni Únie, pre cezhraničné spory, pričom sa nebráni jej uplatňovaniu na vnútroštátne systémy mediácie. Táto smernica by sa mala uplatňovať horizontálne na všetky typy postupov ARS vrátane postupov ARS, na ktoré sa vzťahuje smernica [2008/52]. … (45) Právo na účinný prostriedok nápravy a právo na spravodlivý proces sú základnými právami ustanovenými v článku 47 Charty základných práv Európskej únie. Z tohto dôvodu by sa postupy ARS nemali navrhovať s cieľom nahradiť súdne konanie a nemali by spotrebiteľov ani obchodníkov zbaviť ich práva na súdnu ochranu. Táto smernica by nemala brániť účastníkom uplatniť ich právo na prístup k súdnemu systému. V prípadoch, keď spor nemožno vyriešiť prostredníctvom daného postupu ARS, ktorého výsledok nie je záväzný, by sa účastníkom nemalo brániť v začatí súdneho konania v súvislosti s týmto sporom. Voľba vhodných prostriedkov na dosiahnutie tohto cieľa náleží členským štátom. Členské štáty by mali mať okrem iného možnosť ustanoviť, že počas postupu ARS neuplynie premlčacia ani prekluzívna lehota.“
40

Súdny dvor nepochybne v bode 112 tohto rozsudku stanovil, že keďže normotvorca Európskej únie zastáva názor, že subjekt, ktorého existencia je sporná, existuje na to, aby bol predmetom obmedzujúcich opatrení, potom koherencia a spravodlivosť vedú k uznaniu toho, že tento subjekt takisto dostatočne existuje na to, aby mohol napádať takéto opatrenie. Akýkoľvek iný záver by totiž mal za následok, že organizácia by mohla byť zahrnutá do sporného zoznamu bez toho, aby mohla podať žalobu proti tomuto zahrnutiu.
6

Článok 31 ods. 1 smernice 78/660 stanovuje: „Členské štáty musia zabezpečiť, aby pre oceňovanie položiek ročnej účtovnej závierky platili nasledujúce všeobecné zásady: … c) oceňovanie sa musí prevádzať obozretne čo predovšetkým znamená, že: aa) ku dňu závierky sa smú vykazovať len tie zisky, ktoré boli vytvorené; bb) musia sa zohľadniť všetky tie záväzky, ktoré vzniknú počas dotknutého finančného roka alebo predchádzajúceho finančného roka, dokonca aj keď sa takéto pasíva stanú zjavnými až medzi dátumom, ku ktorému je zostavená súvaha a dátumom, keď je prekladaná; cc) do úvahy sa musia brať všetky odpisy bez ohľadu na to, či je výsledkom účtovného roka zisk alebo strata; d) musia sa zohľadniť všetky náklady a výnosy toho účtovného roka, na ktoré sa vzťahujú, bez ohľadu na dátum príjmu či platby týchto výnosov alebo nákladov; e) prvky položiek aktív a pasív sa musia oceňovať samostatne; …“
Tvrdilo sa, že chýba analýza potenciálnych výhod nezachovania opatrení pre dovozcov. V tejto súvislosti treba uviesť, že na základe znenia článku 21 základného antidumpingového nariadenia je potrebné analyzovať, či existujú naliehavé dôvody neuložiť antidumpingové opatrenia. V rámci preskúmania pred uplynutím platnosti to znamená, že je potrebné analyzovať, či existujú naliehavé dôvody nezachovať opatrenia, t. j. je potrebné identifikovať nepriaznivý vplyv predĺženia týchto opatrení a tento vplyv je potrebné vyvážiť výhodami výrobného odvetvia Únie s cieľom posúdiť, či je tento nepriaznivý vplyv nadmerný. Tento opačný scenár, t. j. uplynutie platnosti opatrení, by teda bolo potrebné ďalej analyzovať iba keby existovali osobitné indikácie v prípade, že by to predstavovalo nadmernú záťaž pre dovozcov, maloobchodníkov alebo spotrebiteľov. Nezistili sa žiadne takéto indikácie. V súvislosti s pravdepodobným vplyvom uplynutia platnosti opatrení na dovozcov, maloobchodníkov a spotrebiteľov však možno výlučne na účely tohto tvrdenia uviesť nasledujúce skutočnosti. Pokiaľ ide o dovozcov, zisťovaním sa ukázalo, že určitú časť straty ich ziskovosti od roku 2005 do [obdobia revízneho zisťovania] možno pripísať zaplatenému antidumpingovému clu. Ak by uplynula platnosť opatrení a ak by všetky ostatné náklady zostali stabilné, tieto náklady by prestali existovať a úrovne ziskovosti by sa vzhľadom na to mohli zvýšiť na úroveň vyššiu ako približne 20 % zistenú počas zisťovania. V prípade maloobchodníkov nie je z dostupných informácií jasné, či by mali z uplynutia platnosti opatrení výhody, pretože dovozcovia zaradení do vzorky neprispôsobili svoje predajné ceny vždy keď poklesli dovozné ceny, ako vyplýva z porovnania aritmetického priemeru dovozných cien a aritmetického priemeru predajných cien od roku 2007 do [obdobia revízneho zisťovania].

Pokiaľ ide o vplyv na spotrebiteľov, je ešte menej pravdepodobné, že uplynutie platnosti opatrení by viedlo k zníženiu cien, vzhľadom na to, že maloobchodné ceny zostali od roku 2005 do [obdobia revízneho zisťovania] do veľkej miery stabilné napriek cenovým výkyvom na úrovni dovozu. Okrem toho je takisto nepravdepodobné, že spotrebitelia by mali k dispozícii väčší výber výrobkov, pretože neexistujú žiadne dôkazy o tom, že uloženie antidumpingového cla malo vplyv na výber výrobkov pre spotrebiteľov. V každom prípade, uvedené skutočnosti nemôžu zmeniť celkové závery, že neexistujú naliehavé dôvody nezachovať opatrenia.“
45

Stanovenie takej podmienky by bolo navyše v rozpore so štruktúrou tohto ustanovenia, ako aj s kontextom a cieľmi prechodného režimu DPH, ktorý sa uplatňuje na obchod v rámci Spoločenstva, ako je to pripomenuté v bodoch 37 až 39 tohto rozsudku. Odmietnutím oslobodenia od dane pre dodávku v rámci Spoločenstva z jediného dôvodu, že nadobúdateľ nového dopravného prostriedku nemá sídlo alebo bydlisko v členskom štáte určenia, nezávisle od splnenia hmotnoprávnych podmienok pre oslobodenie od dane, by členský štát dodania bol vedený k zdaneniu plnenia, ktoré by s výhradou splnenia uvedených podmienok malo byť zdanené ako nadobudnutie v rámci Spoločenstva v členskom štáte určenia. Vyplývalo by z toho dvojité zdanenie, ktoré odporuje zásade daňovej neutrality.
11

Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) [Odvolací súd (Anglicko a Wales) (občianskoprávne oddelenie), Spojené kráľovstvo] uplatňoval túto judikatúru aj v oblasti žiadostí o odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe, pretože Spojené kráľovstvo od 1. mája 1997 tiež skrátilo premlčaciu lehotu týchto žiadostí zo šiestich rokov na tri roky. Uvedený súd vo veci Michael Fleming (t/a Bodycraft)/Commissioners [(2006) EWCA Civ 70] rozhodol, že z dôvodu, že sa toto skrátenie premlčanej lehoty uskutočnilo bez prechodného obdobia, musí sa osobám, ktorých právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe vzniklo pred 1. májom 1997, povoliť podať takú žiadosť a táto nová lehota sa na ne nesmie uplatniť. House od Lords vo svojom rozsudku Fleming a Condé Nast/Commissioners [(2008) UKHL 2] z 23. januára 2008 tento rozsudok Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) [Odvolací súd (Anglicko a Wales) (občianskoprávne oddelenie)] potvrdil.
44

V prípade neexistencie takéhoto obmedzenia by tieto názvy už totiž neumožňovali s určitosťou identifikovať výrobky, ktoré vykazujú osobitné vlastnosti súvisiace s prirodzeným zložením živočíšneho mlieka, čo by bolo v rozpore s ochranou spotrebiteľov z dôvodu nebezpečenstva zámeny, ktoré by vzniklo. Bolo by to tiež v rozpore s cieľom spočívajúcim v zlepšení hospodárskych podmienok výroby „mlieka“ a „mliečnych výrobkov“ a ich uvádzania na trh a ich kvality.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Landeskrankenanstalten‑Betriebsgesellschaft – KABEG (ďalej len „KABEG“), verejnoprávnou inštitúciou so sídlom v meste Klagenfurt am Wörthersee (Rakúsko), ktorá prevádzkuje nemocnice na jednej strane, a poisťovňou Mutuelles du Mans assurances – MMA IARD SA (ďalej len „MMA IARD“), poisťovacou spoločnosťou so sídlom vo Francúzsku na strane druhej, ktorého predmetom je návrh KABEG na náhradu škody z dôvodu pokračujúceho vyplácania mzdy svojmu zamestnancovi aj počas jeho dočasnej práceneschopnosti v dôsledku dopravnej nehody, ku ktorej došlo v Taliansku a ktorej účastníkmi boli tento zamestnanec a motorové vozidlo poistené v spoločnosti MMA IARD kryté poistením občianskoprávnej zodpovednosti za škodu.
21

Vnútroštátny súd, podobne ako účastníci konania vo veci samej, sa však pýta, či z dôvodu svojej neurčitosti je pojem „kolúzia“, ako sa nachádza v TUF a vyhláške o emitentoch, v rozpore so zásadou istoty podmienok pre uplatnenie právomoci vnútroštátnych orgánov upraviť cenu ponuky na prevzatie, ktorá je stanovená v článku 5 ods. 4 druhom pododseku smernice 2004/25. Poznamenáva, že účastníci trhu kótovanej spoločnosti nemohli uskutočniť predbežné posúdenia konaní, ktoré treba prijať pred ponukou na prevzatie, čo by znamenalo, že konania, ktoré boli ex ante posúdené ako neutrálne a legálne, by mohli byť ex post kvalifikované, na základe zmeny kvalifikácie zameranej výlučne na objektívne účinky komplexnejšej situácie, ktorá nebola hospodárskym subjektom a zapojeným osobám známa, ako kolúzne konania odôvodňujúce zvýšenie ceny ponuky na prevzatie.
2

Tento návrh bol podaný v rámci konania, ktorého účastníkmi sú spoločnosť Ornua Co‑operative Ltd, predtým The Irish Dairy Board Co‑operative Ltd (ďalej len „Ornua“) a spoločnosť Tindale & Stanton Ltd España SL (ďalej len „T & S“) vo veci používania označenia touto poslednou uvedenou spoločnosťou, ktoré podľa spoločnosti Ornua vyvoláva pravdepodobnosť zámeny s ochrannými známkami Európskej únie, ktorých je majiteľkou, a poškodzuje dobré meno týchto ochranných známok.
9

Prvá smernica bola prebratá do portugalského práva prostredníctvom Decreto‑Lei no 522/85 – Seguro Obrigatório de Responsabilidade Civil Automóvel (zákonný dekrét č. 522/85 o povinnom poistení zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorového vozidla) z 31. decembra 1985. Tento zákonný dekrét, v znení zmien a doplnení Decreto‑Lei no 72‑A/2003 – Lei do Seguro Obrigatório (zákonný dekrét č. 72‑A/2003 o zákone o povinnom poistení) zo 14. apríla 2003, ktorý bol v účinnosti v čase skutkových okolností predchádzajúcich sporu vo veci samej (ďalej len „zákonný dekrét č. 522/85“), upravuje v článku 1 ods. 1 povinné poistenie pozemného motorového v tomto znení: „Každý, kto môže niesť občiansko‑právnu zodpovednosť za náhradu majetkovej a nemajetkovej škody vyplývajúcej z ujmy na zdraví alebo nemajetkovej ujmy, ktorá bola spôsobená tretím osobám pozemným motorovým vozidlom, jeho prívesmi alebo návesmi, musí, aby mohli byť tieto vozidlá prevádzkované, byť poistený takým poistením, ktoré zaručuje uvedenú zodpovednosť v súlade s ustanoveniami tohto zákonného dekrétu.“
5

Článok 1 ods. 1 tejto smernice stanovuje: „a) Táto smernica sa vzťahuje na každý prevod podnikov, závodov alebo časť podniku alebo závodu na iného zamestnávateľa v dôsledku právneho prevodu [na základe zmluvného prevodu – neoficiálny preklad] alebo zlúčenia. b) Podľa písmena a) a nasledujúcich ustanovení tohto článku prevod v zmysle tejto smernice je, keď ide o prevod hospodárskeho subjektu, ktorý si ponecháva svoju identitu v zmysle organizovaného zoskupenia zdrojov, ktorého cieľom je vykonávať hospodársku činnosť, bez ohľadu na to, či je táto činnosť hlavná alebo doplnková. c) Táto smernica platí pre verejné a súkromné podniky zaoberajúce sa hospodárskou činnosťou bez ohľadu na to, či fungujú so ziskom, alebo nie [bez ohľadu na to, či je, alebo nie je ich cieľom dosiahnutie zisku – neoficiálny preklad]. Administratívna reorganizácia verejných správnych orgánov alebo prevod správnych funkcií medzi verejnými správnymi orgánmi sa v zmysle tejto smernice nepovažujú za prevod.“
14

Vnútroštátny súd má pochybnosti o súlade článku 34 ods. 2 legislatívneho dekrétu č. 276/2003, v zneniach uplatniteľných na spor vo veci samej, so smernicou 2000/78, ako aj so zásadou zákazu diskriminácie na základe veku. Konkrétne uvádza, že toto ustanovenie zjavne neuvádza nijaký výslovný dôvod, ktorý by bol významný v zmysle článku 6 ods. 1 tejto smernice.
14

Preambula dohody medzi ES a Dánskom znie: „… Berúc do úvahy, že Súdny dvor [Európskej únie] by mal mať právomoc za tých istých podmienok vydávať predbežné rozhodnutia o otázkach týkajúcich sa platnosti a výkladu tejto dohody, ktoré vznesie dánsky súd alebo tribunál, a že dánske súdy a tribunály by preto mali žiadať o vydanie predbežných rozhodnutí za rovnakých podmienok, aké majú v súvislosti s výkladom nariadenia [č. 44/2001] a jeho vykonávacích opatrení súdy a tribunály ostatných členských štátov, …“
4

Odôvodnenie 39 smernice 2004/18 znelo takto: „Overovanie spôsobilosti uchádzačov v otvorených konaniach a záujemcov v užších konaniach a rokovacích konaniach s uverejnením oznámenia o vyhlásení zadávacieho konania [verejného obstarávania – neoficiálny preklad] a v súťažnom dialógu a ich výber by sa mali uskutočniť v transparentných podmienkach. Na tento účel by sa mali určiť nediskriminačné kritériá, ktoré verejní obstarávatelia môžu používať pri výbere účastníkov súťaže a prostriedkov, ktoré hospodárske subjekty môžu používať na preukázanie, že tieto kritériá spĺňajú. V rovnakom duchu transparentnosti by sa malo od verejného obstarávateľa vyžadovať, aby uviedol, hneď ako je zákazka daná do súťaže, kritériá výberu účastníkov, ktoré použije a úroveň osobitnej spôsobilosti, ktorú môže, ale nemusí vyžadovať od hospodárskych subjektov pred ich prijatím do konania verejného obstarávania.“