ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

Navyše keďže belgická vláda tvrdí, že opravný prostriedok s automatickým odkladným účinkom by mal byť v každom prípade zaručený len proti rozhodnutiu o odsune, a nie proti rozhodnutiu o návrate, treba spresniť, že súdna ochrana zaručená štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, voči ktorému bolo vydané rozhodnutie o návrate, ktorého výkon by ho mohol vystaviť reálnemu riziku zaobchádzania v rozpore s článkom 19 ods. 2 Charty, by bola nedostatočná, ak by tento štátny príslušník tretej krajiny nemal k dispozícii takýto opravný prostriedok s odkladným účinkom proti tomuto rozhodnutiu od jeho doručenia.
28

V súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora v rámci spolupráce medzi týmto súdom a vnútroštátnymi súdmi zakotvenej v článku 267 ZFEÚ prináleží iba vnútroštátnemu súdu, ktorý prejednáva spor a ktorý musí niesť zodpovednosť za následné súdne rozhodnutie, aby so zreteľom na osobitosti veci posúdil tak potrebu rozhodnutia v prejudiciálnom konaní pre vyhlásenie svojho rozsudku, ako aj dôležitosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Preto pokiaľ sa predložené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (rozsudok zo 4. decembra 2018, Minister for Justice and Equality a Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, bod 26, ako aj citovaná judikatúra).
14

Za týchto podmienok Amtsgericht Potsdam (Okresný súd Postupim) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku: „Je právo na odstúpenie od zmluvy podľa článku 16 písm. c) smernice 2011/83 vylúčené aj vtedy, ak sa tovar síce vyrobí podľa špecifikácie spotrebiteľa, predávajúci však ešte nezačal s výrobou a prispôsobenie u samotného spotrebiteľa by uskutočnil sám, nie prostredníctvom tretej osoby? Záleží na tom, či by sa tovar dal znova uviesť do stavu pred individuálnym prispôsobením len s nepatrnými nákladmi na demontáž, napríklad približne vo výške 5 percent hodnoty tovaru?“
48

Treba konštatovať, že neistota spojená s konečnou povahou nezaplatenia by mohla byť zohľadnená tak, že sa prizná zníženie základu dane na účely DPH, ak veriteľ pred skončením insolvenčného konania alebo likvidácie dostatočne jasne preukáže, že tento dlh nebude pravdepodobne zaplatený, s tým, že ak by k zaplateniu napriek tomu došlo, uvedený základ dane bude prehodnotený smerom nahor. Vnútroštátnym orgánom teda prislúcha, aby pri dodržaní zásady proporcionality a s možnosťou súdneho preskúmania určili dôkazy pravdepodobného dlhého trvania nezaplatenia, ktoré má predložiť veriteľ v závislosti od osobitostí uplatniteľného vnútroštátneho práva. Takýto postup by bol efektívny na dosiahnutie sledovaného cieľa, pričom by bol zároveň menej obmedzujúci pre veriteľa, ktorý zabezpečuje predfinancovanie DPH, vyberajúc ju na účet štátu (pozri analogicky rozsudok z 23. novembra 2017, Di Maura, C‑246/16, EU:C:2017:887, bod 27).
11

Podľa článku 1 ods. 2 tohto vykonávacieho nariadenia sa na kyselinu citrónovú a trinátrium‑citrát dihydrát vyrobené spoločnosťou Weifang Ensign Industry Co. Ltd (ďalej len „Weifang“) so sídlom v Číne uplatňuje sadzba konečného antidumpingového cla uplatniteľná na čistú frankocenu na hranici Únie pred preclením, a to vo výške 33,8 %.
35

Aby sa však predmetné pravidlá mohli považovať za „iné právne predpisy [práva Únie]“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. a) smernice 2008/98, nemôžu sa obmedzovať na konkrétnu látku, ale musia zahŕňať presné ustanovenia upravujúce nakladanie s nimi ako „s odpadom“ v zmysle článku 3 bodu 1 smernice 2008/98. V opačnom prípade by nakladanie s uvedeným odpadom neupravovala ani posledná uvedená smernica, ani iná smernica, ani vnútroštátna právna úprava, čo by bolo v rozpore tak so znením článku 2 ods. 2 uvedenej smernice, ako aj so samotným cieľom právnej úpravy Únie v oblasti odpadov (pozri analogicky, pokiaľ ide o článok 2 ods. 1 smernice 75/442, rozsudok z 10. mája 2007, Thames Water Utilities, C‑252/05, EU:C:2007:276, bod 33 a citovanú judikatúru).
6

Podľa článku 1 OUG č. 52/2017: „1. Daňovníci, ktorí zaplatili osobitnú daň z osobných automobilov a iných motorových vozidiel, upravenú v článkoch 2141‑2143 zákona č. 571/2003, daňového zákonníka, v znení neskorších predpisov, daň zo znečistenia motorovými vozidlami upravenú mimoriadnym nariadením vlády č. 50/2008, ktorým sa stanovuje daň zo znečisťovania motorovými vozidlami, schváleným zákonom č. 140/2011, daň zo znečisťujúcich emisií z motorových vozidiel, upravenú zákonom č. 9/2012, ktorým sa stanovuje daň zo znečisťujúcich emisií z motorových vozidiel, v znení neskorších predpisov, a kolkovú environmentálnu daň z motorových vozidiel upravenú [OUG] č. 9/2013, ktorým sa stanovuje kolková environmentálna daň z motorových vozidiel, schváleným, zmeneným a doplneným zákonom č. 37/2014, v znení neskorších predpisov, a ktorým do nadobudnutia účinnosti tohto mimoriadneho nariadenia vlády neboli vrátené peniaze, môžu požiadať o ich vrátenie spolu s úrokmi splatnými za obdobie odo dňa výberu do dňa vrátenia, a to žiadosťou podanou príslušnému ústrednému daňovému orgánu. V tejto súvislosti sa uplatňuje úroková sadzba stanovená v článku 174 ods. 5 zákona č. 207/2015, daňového poriadku, v znení neskorších predpisov. 2. Právo daňovníkov požiadať o vrátenie dane podľa odseku 1 vzniká dňom nadobudnutia účinnosti tohto mimoriadneho nariadenia vlády, a to bez ohľadu na dátum výberu dane, pričom žiadosť o vrátenie je, odchylne od ustanovení článku 219 zákona č. 207/2015 [, daňového poriadku,] v znení neskorších predpisov, potrebné podať v prekluzívnej lehote, ktorá uplynie 31. augusta 2018. …“
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťami United Biscuits (Pension Trustees) Ltd (ďalej len „United Biscuits Pension“) a United Biscuits Pension Investments Ltd (ďalej len „UB“) na jednej strane a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (Daňová a colná správa Spojeného kráľovstva) na druhej strane vo veci zdanenia služieb správy dôchodkových fondov daňou z pridanej hodnoty (DPH).
16

V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že ak by sa ustanovenia WWAG mali kvalifikovať ako „technické predpisy“ v zmysle smernice 2015/1535, nedodržanie povinnosti vopred oznámiť tieto ustanovenia Komisii by malo za následok zákaz výberu spornej dane a že v dôsledku toho by bolo potrebné konštatovať neexistenciu daňovej povinnosti navrhovateľov v konaní o opravnom prostriedku „Revision“.
32

Treba pritom konštatovať, že ak by sa umožnilo organizačným zložkám obchodných spoločností nerezidentov previesť svoje zisky vo forme nezvyčajných alebo bezodplatných výhod do svojich materských spoločností, mohlo by to ohroziť vyvážené rozdelenie daňovej právomoci medzi členskými štátmi. To by mohlo ohroziť samotný systém rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi, pretože členský štát organizačnej zložky, ktorá poskytuje nezvyčajné alebo bezodplatné výhody, by bol ako štát miesta tejto stálej prevádzkarne prípadne nútený vzdať sa svojho práva zdaniť jej príjmy v prospech členského štátu sídla prijímajúcej materskej spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. januára 2010, SGI, C‑311/08, EU:C:2010:26, bod 63).
50

Ak by sa navyše pripustilo, že uznanie za subjekt sociálnej povahy vyplýva len z okolnosti, že dotknutá zdaniteľná osoba bola poverená inou zdaniteľnou osobou, ktorá je ako taká už uznaná, v konečnom dôsledku by to viedlo k tomu, že tejto zdaniteľnej osobe sa povoľuje vykonávať voľnú úvahu ponechanú členskému štátu, a ako to v podstate uviedla nemecká vláda, hrozilo by, že sa umožní obchádzanie kritérií stanovených vnútroštátnym právom na účely priznania tohto uznania.
11

Článok 289 zákona č. 1/2011 stanovuje: „1. Vek odchodu do dôchodku pedagogických a výskumných pracovníkov je 65 rokov. … 3. Akademické senáty štátnych, osobitných a cirkevných univerzít môžu na základe kritérií pracovného výkonu a finančnej situácie rozhodnúť, že pedagogický alebo výskumný pracovník môže pokračovať vo výkone svojej činnosti po odchode do dôchodku na základe zmluvy na dobu určitú na jeden rok s možnosťou jej každoročného obnovenia v súlade s univerzitnou chartou, a to bez vekovej hranice. Akademický senát univerzity môže rozhodnúť udeliť čestný titul emeritného profesora za výnimočne vynikajúcu pedagogickú a výskumnú činnosť pedagogickým pracovníkom, ktorí dosiahli vek odchodu do dôchodku. Pedagogickí pracovníci na dôchodku môžu byť odmeňovaní v rámci systému platieb na základe hodinových sadzieb. … 6. Odchylne od odseku 1 platí, že ak inštitúcie vyššieho vzdelávania nemôžu pokryť vyučovacie hodiny s učiteľmi v trvalom pomere, môžu rozhodnúť o zachovaní postavenia učiteľa v trvalom pomere v oblasti vzdelávania a/alebo výskumu so všetkými právami a povinnosťami, ktoré z toho vyplývajú, na základe každoročného hodnotenia akademických výkonov v súlade s metodikou stanovenou akademickým senátom univerzity. 7. Opätovné zamestnanie učiteľov na dôchodku na pracovné miesto pedagogických pracovníkov sa vykonáva každoročne, pričom sa zachovajú práva a povinnosti, ktoré vyplývajú z pedagogickej činnosti vykonávanej pred odchodom do dôchodku, na základe schválenia akademickým senátom univerzity v súlade s metodikou uvedenou v odseku 6, pod podmienkou pozastavenia vyplácania starobného dôchodku počas obdobia opätovného zamestnania.“
15

Dňa 30. novembra 2015 kohlpharma oznámila Federálnemu inštitútu pre lieky podľa článku 29 AMG určité zmeny informačného letáku a technických charakteristík týkajúcich sa dávkovania lieku, ktoré dováža do Nemecka, pričom analogicky prebrala indikácie týkajúce sa dávkovania kvapiek povolených v tomto členskom štáte. Konkrétnejšie, odporúčané dávkovanie farmaceutického prípravku vo forme kvapiek Impromen Tropfen 2 mg/ml, pre ktoré bolo vydané PUT príslušnými orgánmi Spolkovej republiky Nemecko, bolo prevzaté a zahrnuté do informačného letáku tohto lieku vo forme tabliet dovezeného do Nemecka spoločnosťou kohlpharma. V tomto letáku sa uvádza, že v prípade predpisovania konkrétneho dávkovania, ktoré nezodpovedá dávkovaniu tabliet, je Impromen tiež dostupný vo forme kvapiek.
15

Zástupca verejného záujmu v tejto súvislosti tvrdí, že podľa článku 79 ods. 2 písm. a) Colného kódexu tento dlh vznikol v okamihu, keď malo byť predložené potvrdenie o prepustení tovaru z colného režimu, teda 22. februára 2018. K tomuto dátumu však tovar, o ktorý ide vo veci samej, už opustil colné územie Únie z dôvodu jeho opätovného vývozu 11. decembra 2017. K použitiu tovaru teda nedošlo ani v čase, keď colný dlh vznikol, ani neskôr. Jeho použitie pred vznikom colného dlhu nebolo spojené so vzniknutým colným dlhom a bolo v súlade so zušľachťovacím stykom povoleným colným úradom. Napokon neexistuje žiadna skutočnosť, ktorá by naznačovala, že Combinova sa pokúsila konať podvodne.
16

Vnútroštátny súd po prvé vysvetľuje, že článok 121 ods. 1 colného kódexu by sa mohol vykladať v tom zmysle, že pojem „podklady“ v zmysle tohto ustanovenia zahŕňa dovozné clo a zvýhodnené sadzobné zaobchádzanie uvedené v článku 20 ods. 3 tohto kódexu. Podľa tohto výkladu je žiadanou sumou tak pri dovážaných tovaroch v nezmenenom stave, ako aj pri zošľachtených výrobkoch suma, ktorá by bola splatná, ak by dovážaný tovar nebol prepustený do colného režimu aktívneho zošľachťujúceho styku s uplatnením podmienečného oslobodenia od cla, ale priamo prepustený do voľného obehu. To by v prejednávanej veci znamenalo, že predmetné výrobky by podliehali podľa článku 121 ods. 1 colného kódexu dovoznému clu so sadzbami uvedenými v článku 20 ods. 3 písm. c) tohto kódexu, ktoré sa bežne uplatňovali na hydrolyzáty v čase prijatia colných vyhlásení o prepustení tohto tovaru do režimu aktívneho zošľachťujúceho styku, t. j. zvýhodnenej sadzby 8,9 %, a že Exter tak mohla využiť túto sadzbu na rok 2014.
3

V odôvodneniach 37, 42, 51 a 54 smernice 2009/72 sa uvádza: „(37) Energetickí regulátori by mali mať právomoc vydávať záväzné rozhodnutia pre elektroenergetické podniky a ukladať elektroenergetickým podnikom, ktoré si neplnia povinnosti, účinné, primerané a odrádzajúce sankcie, alebo navrhnúť, aby takéto sankcie uložil príslušný súd… Energetickým regulátorom by sa rovnako mala udeliť právomoc prispievať k zabezpečovaniu vysokej úrovne univerzálnej služby a služby vo verejnom záujme v súlade s otvorením sa trhu, ochrane zraniteľných odberateľov a úplnej účinnosti opatrení na ochranu spotrebiteľov. … … (42) Všetky priemyselné odvetvia a obchod [Európskej únie], vrátane malých a stredných podnikov a všetci občania Únie, ktorí majú hospodárske výhody z vnútorného trhu, by tiež mali mať možnosť využívať vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa… Títo odberatelia by tiež mali mať právo na voľbu, spravodlivosť, zastupovanie svojich záujmov a mechanizmy urovnávania sporov. … (51) Záujmy spotrebiteľov by mali byť stredobodom tejto smernice a hlavnou zodpovednosťou elektroenergetických podnikov by mala byť kvalita služieb. Existujúce práva spotrebiteľov sa musia posilniť a zaručiť a mali by byť transparentnejšie. Ochrana spotrebiteľa by mala zabezpečiť, aby všetci spotrebitelia v širšom meradle [Únie] mali úžitok z konkurenčného trhu. Členské štáty alebo, ak tak ustanoví členský štát, regulačné orgány by mali presadzovať práva spotrebiteľov. … (54) Dostupnosť efektívnych prostriedkov urovnávania sporov pre všetkých spotrebiteľov zaručuje väčšiu ochranu spotrebiteľa. Členské štáty by mali zaviesť rýchle a efektívne postupy na vybavovanie sťažností.“
28

V tomto ohľade treba pripomenúť, že v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora v rámci spolupráce medzi týmto súdom a vnútroštátnymi súdmi zakotvenej v článku 267 ZFEÚ prináleží iba vnútroštátnemu súdu, ktorý prejednáva spor a ktorý musí niesť zodpovednosť za následné súdne rozhodnutie, aby so zreteľom na osobitosti veci posúdil tak potrebu rozhodnutia v prejudiciálnom konaní pre vyhlásenie svojho rozsudku, ako aj dôležitosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Preto pokiaľ sa predložené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (rozsudok zo 4. decembra 2018, Minister for Justice and Equality a Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, bod 26, ako aj citovaná judikatúra).
15

V rámci tohto konania MO vyhlásil, že vstúpil do Španielska v roku 2009 vo veku 17 rokov na základe víza spojeného s povolením na pobyt vydaným na účely zlúčenia rodiny so svojou matkou. Predložil cestovný pas platný do 24. decembra 2018, povolenie na pobyt platné do roku 2013, ako aj potvrdenie o prihlásení pobytu v obci Talavera de la Reina, pričom k tomuto prihláseniu došlo v roku 2015. MO potvrdil, že počas svojho pobytu v Španielsku často pracoval a predložil viacero pracovných zmlúv, ako aj potvrdenie o zamestnaní a bankový výpis. Vyhlásil, že nemá zápis v registri trestov a má trvalé bydlisko v Talavera de la Reina. MO taktiež predložil ďalšie dokumenty, najmä kartu mestskej knižnice, kartu zdravotného poistenia, ako aj osvedčenia potvrdzujúce navštevované kurzy a absolvované vzdelávanie.
(22)

ako časť nového spoločného regulačného rámca pre bezpečnosť železníc by mali byť vo všetkých členských štátoch zriadené národné orgány na reguláciu a dozor nad bezpečnosťou železníc. Aby sa uľahčila ich spolupráca na úrovni spoločenstva, mali by mať rovnaké minimálne úlohy a zodpovednosť. Národné bezpečnostné orgány by mali mať vysoký stupeň nezávislosti. Svoje úlohy by mali plniť otvoreným a nediskriminujúcim spôsobom, aby tak pomohli vytvoriť jednotný železničný systém spoločenstva a mali by spolupracovať pri koordinácii svojich rozhodovacích kritérií, najmä pokiaľ ide o bezpečnostnú certifikáciu železničných podnikov vykonávajúcich medzinárodnú dopravu.“
11

Žalobou o zdržanie sa konania podanou na Bezirksgericht Zell am See (Okresný súd Zell am See, Rakúsko) SP navrhol ukončenie tohto „turistického používania“ z dôvodu, že je v rozpore s účelom využitia tejto nehnuteľnosti a bez súhlasu ostatných bytových spoluvlastníkov je svojvoľné, a teda porušuje jeho spoluvlastnícke právo. Pokiaľ ide o právomoc tohto súdu, SP sa odvolal na výlučnú právomoc stanovenú v článku 24 bode 1 prvom pododseku nariadenia č. 1215/2012.
5

Estatuto de los Trabajadores (Zákonník práce) vyplýva z Real Decreto Legislativo 2/2015, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (kráľovský legislatívny dekrét č. 2/2015, ktorým bolo schválené konsolidované znenie Zákonníka práce), z 23. októbra 2015 (BOE č. 255 z 24. októbra 2015, s. 100224). Článok 51 tohto zákonníka s názvom „Hromadné prepúšťanie“ v odseku 1 stanovuje: „Na účely tohto zákona sa za ‚hromadné prepúšťanie‘ považuje ukončenie pracovných zmlúv z ekonomických, technických, organizačných alebo výrobných dôvodov, pokiaľ sa počas 90 dní toto ukončenie týka aspoň: a) 10 zamestnancov v podnikoch, ktoré zamestnávajú menej než 100 zamestnancov; b) 10 % počtu zamestnancov v podnikoch, ktoré zamestnávajú od 100 do 300 zamestnancov; c) 30 zamestnancov v podnikoch, ktoré zamestnávajú viac než 300 zamestnancov. … Na účely určenia počtu ukončení zmlúv, na ktorý odkazuje prvý pododsek tohto odseku, sa zohľadnia tiež akékoľvek ďalšie ukončenia, ktoré nastanú v príslušnom období na podnet zamestnávateľa z iných dôvodov, ktoré sa netýkajú osoby zamestnanca a ktoré sú odlišné od dôvodov stanovených v článku 49 ods. 1 písm. c) tohto zákona, pokiaľ ich počet dosiahne aspoň päť. Ak podnik počas po sebe nasledujúcich 90‑dňových období a s cieľom vyhnúť sa požiadavkám stanoveným v tomto článku pristúpi k ukončeniam zmlúv na základe článku 52 písm. c) toho zákona v prípade nižšieho počtu, než je uvedený limitný počet, a bez toho, aby existoval nový dôvod pre také konanie, považujú sa tieto nové ukončenia za vykonané s cieľom obchádzať zákon a vyhlásia sa za neplatné a neúčinné. “
8

Odôvodnenia 32 a 42 nariadenia 2016/679 znejú takto: „(32) Súhlas by sa mal poskytnúť jasným prejavom vôle, ktorý je slobodným, konkrétnym, informovaným a jednoznačným vyjadrením súhlasu dotknutej osoby so spracúvaním osobných údajov, ktoré sa jej týkajú, a to napríklad písomným vyhlásením vrátane vyhlásenia prostredníctvom elektronických prostriedkov alebo ústnym vyhlásením. Mohlo by to zahŕňať označenie políčka pri návšteve internetového webového sídla, zvolenie technických nastavení služieb informačnej spoločnosti alebo akékoľvek iné vyhlásenie či úkon, ktorý v tomto kontexte jasne znamená, že dotknutá osoba súhlasí s navrhovaným spracúvaním jej osobných údajov. Mlčanie, vopred označené políčka alebo nečinnosť by sa preto nemali pokladať za súhlas. Súhlas by sa mal vzťahovať na všetky spracovateľské činnosti vykonávané na ten istý účel alebo účely. Ak sa spracúvanie vykonáva na viaceré účely, súhlas by sa mal udeliť na všetky tieto účely. Ak má dotknutá osoba poskytnúť súhlas na základe požiadavky elektronickými prostriedkami, požiadavka musí byť jasná a stručná a nemala by pôsobiť zbytočne rušivo na používanie služby, pre ktorú sa poskytuje. … (42) Ak je spracúvanie založené na súhlase dotknutej osoby, prevádzkovateľ by mal vedieť preukázať, že dotknutá osoba vyjadrila súhlas so spracúvaním. Najmä v kontexte písomného vyhlásenia v inej záležitosti by záruky mali zabezpečovať, že dotknutá osoba si je vedomá, že dáva súhlas a v akom rozsahu ho udeľuje. V súlade so smernicou Rady 93/13/EHS [z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288)] by vyjadrenie súhlasu, ktoré vopred naformuloval prevádzkovateľ, malo byť v zrozumiteľnej a ľahko dostupnej forme a formulované jasne a jednoducho a nemalo by obsahovať nekalé podmienky. Aby sa zaistilo, že súhlas bude informovaný, dotknutá osoba by si mala byť vedomá aspoň identity prevádzkovateľa a zamýšľaných účelov spracúvania osobných údajov. Súhlas by sa nemal považovať za slobodný, ak dotknutá osoba nemá skutočnú alebo slobodnú voľbu alebo nemôže odmietnuť či odvolať súhlas bez nepriaznivých následkov.“
53

Súdny dvor tiež rozhodol, že riziko zneužitia údajov obsiahnutých v dokumente, ku ktorému sa žiada prístup, môže za určitých okolností poškodiť obchodné záujmy podniku. S ohľadom na požiadavku poskytnúť vysvetlenia, ako sú uvedené v bode 52 tohto rozsudku, je potrebné existenciu takéhoto rizika preukázať. V tejto súvislosti samotné tvrdenie, ktoré nemá oporu v súvislosti so všeobecným rizikom zneužívania, nemôže viesť k tomu, aby sa tieto údaje považovali za spadajúce pod výnimku stanovenú v článku 4 ods. 2 prvej zarážke nariadenia č. 1049/2001, a to bez akéhokoľvek spresnenia, ktoré by osoba, ktorá žiada inštitúciu, orgán, úrad alebo agentúru o uplatnenie tejto výnimky, poskytla predtým, ako táto inštitúcia, orgán, úrad alebo agentúra prijme rozhodnutie v tejto súvislosti, so zreteľom na povahu, predmet a rozsah uvedených údajov, ktoré by mohlo súdu Únie objasniť, ako by ich zverejnenie mohlo primerane predvídateľným spôsobom ohroziť obchodné záujmy osôb, ktorých sa tieto údaje týkajú (rozsudky z 22. januára 2020, PTC Therapeutics International/EMA, C‑175/18 P, EU:C:2020:30, bod 96, ako aj MSD Animal Health Innovation a Intervet international/EMA, C‑178/18 P, EU:C:2020:24, bod 95).
(8)

Z dôvodu bezpečnosti cestnej premávky by sa mali ustanoviť minimálne požiadavky na vydanie vodičského preukazu. Je potrebné harmonizovať normy týkajúce sa vodičských skúšok a udeľovania oprávnení. Na tento účel by sa mali vymedziť vedomosti, zručnosti a správanie súvisiace s vedením motorového vozidla, skúška z vedenia motorových vozidiel by mala vychádzať z týchto princípov a mali by sa znovu vymedziť minimálne požiadavky telesnej a duševnej spôsobilosti na vedenie týchto vozidiel.“
18

Za týchto podmienok Svea hovrätt – Patent‑ och marknadsöverdomstolen (Odvolací súd so sídlom v Štokholme ako odvolací súd pre oblasť duševného vlastníctva a hospodárske záležitosti) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má pojem ‚verejný‘ uvedený v článku 3 ods. 1 a článku 4 ods. 1 smernice [2001/29] jednotný význam? 2. Má sa v prípade kladnej odpovede na prvú otázku súd považovať za spadajúci do rozsahu pojmu ‚verejnosť‘ v zmysle týchto ustanovení? 3. V prípade zápornej odpovede na prvú otázku: a) môže v prípade prenosu chráneného diela súdu tento súd spadať do rozsahu pojmu ‚verejnosť‘? b) môže v prípade šírenia chráneného diela súdu tento súd spadať do rozsahu pojmu ‚verejnosť‘? 4. Má skutočnosť, že vnútroštátna právna úprava stanovuje všeobecnú zásadu prístupu k verejným dokumentom, v zmysle ktorej môže každá osoba, ktorá o to požiada, mať prístup k procesným dokumentom zaslaným súdu, okrem prípadu, keď obsahujú dôverné informácie, vplyv na posúdenie, či zaslanie chráneného diela súdu predstavuje ‚verejný prenos‘ alebo ‚verejné šírenie‘?“
(21)

Povinnosťou Komisie je zabezpečiť, aby sa dodržiavali pravidlá štátnej pomoci a v súlade so zásadou spolupráce stanovenou v článku 4 ods. 3 Zmluvy o Európskej únii by mali členské štáty uľahčiť plnenie tejto úlohy prostredníctvom vytvorenia potrebných nástrojov, ktoré by zabezpečili, aby celková suma pomoci de minimis poskytnutá jedinému podniku v rámci pravidla de minimis nepresiahla celkový povolený strop. Členské štáty by na tieto účely pri poskytovaní pomoci de minimis mali informovať príslušný podnik o výške poskytnutej pomoci de minimis a o skutočnosti, že ide o pomoc de minimis, pričom by sa mali výslovne odvolať na toto nariadenie. Členské štáty by mali mať povinnosť dohliadať na poskytnutú pomoc, aby sa zabezpečilo, že nebudú prekročené príslušné stropy a že budú dodržané pravidlá kumulácie. Na účely splnenia tejto povinnosti by mal príslušný členský štát pred poskytnutím takejto pomoci získať od podniku vyhlásenie o inej pomoci de minimis, na ktorú sa vzťahuje toto nariadenie alebo iné predpisy o pomoci de minimis a ktorú podnik prijal počas príslušného fiškálneho roka a počas dvoch predchádzajúcich fiškálnych rokov. Členské štáty by mali mať aj alternatívnu možnosť zriadiť centrálny register s úplnými informáciami o poskytnutej pomoci de minimis, na základe ktorého by sa kontrolovalo, že akékoľvek nové poskytnutie pomoci neprekračuje príslušný strop.