Predbežné znenie

NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY

JULIANE KOKOTT

prednesené 20. októbra 2022( )

Vec C‑376/20 P

Európska komisia

proti

CK Telecoms UK Investments Ltd

„Odvolanie – Hospodárska súťaž – Koncentrácie – Bezdrôtové telekomunikačné činnosti – Maloobchodný trh mobilných telekomunikačných služieb – Veľkoobchodný trh so zriadením prístupu a hovorov vo verejných mobilných sieťach – Nadobudnutie spoločnosti Telefónica Europe spoločnosťou Hutchison – Rozhodnutie, ktorým sa koncentrácia vyhlasuje za nezlučiteľnú s vnútorným trhom a fungovaním Dohody o EHP – Oligopolný trh – Značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže – Nekoordinované účinky – Dôkazné bremeno – Dôkazná požiadavka – Miera voľnej úvahy Komisie v hospodárskej oblasti – Rozsah súdneho preskúmania – Usmernenia na posudzovanie horizontálnych fúzií – Pojem ‚významná konkurenčná sila‘ – Pojem ‚blízki konkurenti‘ – Kvantitatívna analýza očakávaného tlaku na zvýšenie cien – Nárast efektívnosti – Dohody o spoločnom používaní siete – Skreslenie – Povinnosť odôvodnenia“





Obsah





I. Úvod

II. Okolnosti predchádzajúce sporu

A. Skutkový stav

B. Sporné rozhodnutie

C. Napadnutý rozsudok

III. Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania

IV. Posúdenie

A. Úvodné pripomienky

B. O prvom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd uplatnil prísnejšiu dôkaznú požiadavku, než aká bola uznaná v judikatúre

C. O druhom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom výklade článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004

1. O prvej časti druhého odvolacieho dôvodu založenej na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd stotožnil podmienky, ktoré majú preukázať, že predmetná koncentrácia môže mať nekoordinované účinky, s podmienkami, ktoré majú preukázať existenciu dominantného postavenia

2. O druhej časti druhého odvolacieho dôvodu založenom na reštriktívnom výklade článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004

D. O treťom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd predovšetkým prekročil hranice súdneho preskúmania pri výklade pojmov „významná konkurenčná sila“ a „blízki konkurenti“, a na skreslení tak sporného rozhodnutia, ako aj predloženého vyjadrenia k žalobe na prvom stupni

1. O prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu založenej na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd prekročil hranice súdneho preskúmania pri výklade pojmov „významná konkurenčná sila“ a „blízki konkurenti“

2. O druhej časti tretieho odvolacieho dôvodu založenej na nesprávnom výklade pojmu „významná konkurenčná sila“ a na skreslení tak sporného rozhodnutia, ako aj vyjadrenia k žalobe na prvom stupni

a) O prvej výhrade

b) O druhej výhrade

3. O tretej časti tretieho odvolacieho dôvodu založenej na nesprávnom výklade pojmu „blízky konkurenti“ a na skreslení sporného rozhodnutia

a) O prvej výhrade

b) O druhej výhrade

4. O štvrtej časti tretieho odvolacieho dôvodu založenej na porušení povinnosti odôvodnenia, pokiaľ ide o možnú nezlučiteľnosť usmernení s nariadením č. 139/2004

E. O štvrtom odvolacom dôvode založenom na skreslení argumentácie Komisie týkajúcej sa jej kvantitatívnej analýzy a na nesprávnych právnych posúdeniach

1. O účinnosti štvrtého odvolacieho dôvodu

2. O prvej časti štvrtého odvolacieho dôvodu založenej na skreslení argumentácie Komisie týkajúcej sa zvýšenia cien, ktoré by mohlo vyplývať z predmetnej koncentrácie, a na nesprávnom právnom posúdení Všeobecného súdu pri hodnotení kvantitatívnej analýzy

3. O druhej časti štvrtého odvolacieho dôvodu založenej na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd od Komisie vyžadoval, aby do svojej analýzy UPP zahrnula „štandardný“ nárast efektívnosti

F. O piatom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd neposúdil všetky relevantné faktory a dôkazy

G. O šiestom odvolacom dôvode založenom na skreslení sporného rozhodnutia a porušení povinnosti odôvodnenia

1. O účinnosti šiesteho odvolacieho dôvodu

2. O prvej časti šiesteho odvolacieho dôvodu založenej na skreslení sporného rozhodnutia

3. O druhej časti šiesteho odvolacieho dôvodu založenej na porušení povinnosti odôvodnenia

V. O vrátení veci Všeobecnému súdu

VI. Návrh





I. Úvod

1. Prejednávaná vec poskytuje Súdnemu dvoru po veciach Komisia/Tetra Laval( ) a Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala( ) ďalšiu príležitosť objasniť zásadné otázky týkajúce sa požiadaviek na výkon, dôkazné bremeno a úroveň dokazovania, ktoré je Európska komisia povinná dodržiavať v oblasti kontroly koncentrácií, ako aj rozsahu preskúmania, ktoré majú v tejto súvislosti vykonávať súdy Únie.

2. Konkrétne sa mal Súdny dvor v týchto veciach vyjadriť k týmto požiadavkám v rámci koncentrácií vedúcich k vytvoreniu alebo posilneniu dominantného postavenia zlúčeného subjektu „konglomerátneho“ alebo „kolektívneho“ typu. Naproti tomu prejednávaná vec je prvou vecou týkajúcou sa koncentrácie na oligopolnom trhu, ktorá podľa Komisie vedie k značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže v zmysle článku 2 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 139/2004 z 20. januára 2004 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi („nariadenie ES o fúziách“)( ), z dôvodu tzv. „nekoordinovaných“ alebo „jednostranných“ horizontálnych účinkov, teda pri neexistencii dominantného postavenia zlúčeného subjektu. Z toho vyplýva, že táto vec je tiež prvou vecou, v ktorej má Súdny dvor príležitosť spresniť rozsah pojmu „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“, pokiaľ je založený na takýchto nekoordinovaných alebo jednostranných účinkoch. Tento pojem bol totiž jadrom reformy uskutočnenej prijatím nariadenia č. 139/2004, o čom svedčia najmä jeho odôvodnenia 25 a 26, ako aj bod 24 a nasl. usmernení Komisie na posudzovanie horizontálnych fúzií podľa nariadenia Rady o kontrole koncentrácií medzi podnikmi (ďalej len „usmernenia“)( ).

3. V prejednávanej veci sa Komisia svojím odvolaním domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 28. mája 2020, CK Telecoms UK Investments/Komisia (ďalej len „napadnutý rozsudok“)( ), ktorým tento súd zrušil rozhodnutie Komisie C(2016) 2796 final z 11. mája 2016, ktorým sa koncentrácia týkajúca sa nadobudnutia spoločnosti Telefónica Europe plc spoločnosťou Hutchison 3G UK Investments Ltd vyhlasuje za nezlučiteľnú s vnútorným trhom (ďalej len „sporné rozhodnutie“)( ). Podľa Všeobecného súdu Komisia predovšetkým porušila dôkazné požiadavky uplatniteľné v oblasti kontroly koncentrácií vedúcich k nekoordinovaným účinkom na oligopolný trh. Komisia v rámci svojho odvolania v podstate spochybňuje tak tieto požiadavky, ako aj rozsah preskúmania, ktoré Všeobecný súd v tejto súvislosti vykonal, ako nezlučiteľné s relevantnými kritériami vyplývajúcimi z judikatúry Súdneho dvora, najmä z rozsudku z 10. júla 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala( ).

II. Okolnosti predchádzajúce sporu

A. Skutkový stav

4. Všeobecný súd uviedol okolnosti predchádzajúce sporu v bodoch 1 až 25 napadnutého rozsudku, ktoré pre potreby tohto odvolacieho konania možno zhrnúť nasledujúcim spôsobom.

5. Dňa 11. septembra 2015 bolo Komisii v súlade s článkom 4 nariadenia č. 139/2004 doručené oznámenie o koncentrácii, ktorou CK Hutchison Holdings Ltd prostredníctvom svojej nepriamej dcérskej spoločnosti Hutchison 3G UK Investments, ktorá sa stala žalobkyňou na prvom stupni CK Telecoms UK Investments Ltd (ďalej len „CK Telecoms“), chcela získať v zmysle článku 3 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia výlučnú kontrolu nad spoločnosťou Telefónica Europe (ďalej len „O2“).

6. V čase skutkových okolností prejednávanej veci boli na maloobchodnom trhu mobilných telekomunikačných služieb v Spojenom kráľovstve (ďalej len „maloobchodný trh“) štyria prevádzkovatelia mobilnej siete: EE Ltd, ktorá je dcérskou spoločnosťou skupiny BT Group plc, ktorú táto skupina získala v roku 2016 (ďalej spoločne len „BT/EE“), O2, Vodafone a Hutchison 3G UK Ltd (ďalej len „Three“), nepriama dcérska spoločnosť spoločnosti CK Hutchison Holdings, ktorých podiely na trhu z hľadiska počtu účastníkov boli pre EE Ltd približne [30 až 40 %], pre O2 [20 až 30 %], pre Vodafone [10 až 20 %] a pre Hutchison 3G UK Ltd [10 až 20 %]. Koncentrácia, ktorá je predmetom tohto sporu (ďalej len „predmetná koncentrácia“) by umožnila zlúčenému subjektu, ktorý združuje spoločnosti Three a O2 (ďalej spoločne len „účastníci koncentrácie“), získať približne [30 až 40 %] maloobchodného trhu a stať sa tak hlavným aktérom tohto trhu pred niekdajším tradičným prevádzkovateľom spoločnosťou BT/EE a spoločnosťou Vodafone.

7. Okrem týchto prevádzkovateľov mobilnej siete sa na maloobchodnom trhu zúčastňovali aj viacerí prevádzkovatelia virtuálnych mobilných sietí, akými sú Tesco Mobile, Virgin Mobile a TalkTalk, ktorí neboli vlastníkmi sietí, ktoré používali na poskytovanie mobilných služieb spotrebiteľom v Spojenom kráľovstve, a teda uzavreli dohody s jedným z prevádzkovateľov mobilnej siete s cieľom získať prístup k jeho sieti za veľkoobchodné ceny. Spoločnosť Tesco Mobile vlastnia rovnakým dielom Tesco a O2. Na maloobchodnom trhu sa nachádzali tiež predajcovia (ďalej len, spolu s prevádzkovateľmi virtuálnych mobilných sietí, „iné subjekty ako PMS“) a nezávislí maloobchodníci, ako je napríklad spoločnosť Dixons.

8. Charakteristickou črtou tohto trhu bolo, že BT/EE a Three na jednej strane a Vodafone a O2 na druhej strane upevnili svoje siete prostredníctvom dohôd o spoločnom používaní siete. To umožňovalo spoločnostiam BT/EE a Three (dohoda MBNL, ďalej len „MBNL“) a spoločnostiam Vodafone a O2 (dohoda Beacon, ďalej len „Beacon“) rozdeliť náklady na zavedenie ich sietí, pričom z hľadiska maloobchodu zostali naďalej konkurentmi.

9. Dňa 2. októbra 2015 Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska prostredníctvom Competition and Markets Authority (CMA) (Úrad pre hospodársku súťaž a trhy, Spojené kráľovstvo) podalo žiadosť o postúpenie predmetnej koncentrácie na základe článku 9 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 139/2004. Spojené kráľovstvo sa v tejto žiadosti domnievalo, že existuje hrozba, že koncentrácia značne naruší hospodársku súťaž na maloobchodnom trhu, ako aj na veľkoobchodnom trhu so zriadením prístupu a hovorov vo verejných mobilných sieťach v Spojenom kráľovstve (ďalej len „veľkoobchodný trh“). Spojené kráľovstvo navyše tvrdilo, že má najlepšie podmienky na posúdenie koncentrácie.

10. Dňa 4. decembra 2015 Komisia prijala rozhodnutie C(2015) 8534 final týkajúce sa článku 9 nariadenia č. 139/2004 vo veci M.7612 Hutchison 3G UK/Telefónica UK, ktorým túto žiadosť o postúpenie zamietla. V tomto rozhodnutí sa odvolávala najmä na potrebu preukázať koherenciu a jednotnosť pri posudzovaní koncentrácií v odvetví telekomunikácií v rôznych členských štátoch a na značnú skúsenosť, ktorú získala pri posudzovaní koncentrácií na európskych trhoch mobilných telekomunikácií.

11. Na konci prvej fázy prešetrovania Komisia dospela k záveru, že transakcia vyvoláva vážne pochybnosti o jej zlučiteľnosti s vnútorným trhom, a 30. októbra 2015 rozhodla o začatí konania podľa článku 6 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 139/2004.

12. Komisia na základe druhej fázy prešetrovania, ktorá doplnila závery prvej fázy, vydala 4. februára 2016 oznámenie o výhradách. Dňa 26. februára 2016 predložila CK Telecoms svoje písomné pripomienky k oznámeniu o výhradách.

13. Na vyriešenie problémov hospodárskej súťaže uvedených v oznámení o výhradách predložila táto spoločnosť 2. marca 2016 prvý súbor záväzkov.

14. Na žiadosť uvedenej spoločnosti sa 7. marca 2016 konalo vypočutie.

15. Dňa 15. marca 2016 tá istá spoločnosť predložila zmenené záväzky (ďalej len „druhý súbor záväzkov“). Dňa 18. marca 2016 Komisia tento druhý súbor záväzkov konzultovala s aktérmi trhu. Táto konzultácia sa uskutočnila po prvé so súčasnými a potenciálnymi poskytovateľmi mobilných telekomunikačných služieb v Spojenom kráľovstve, poskytovateľmi služieb infraštruktúry v odvetví mobilných telekomunikácií, ako aj združeniami MVNO Europe a iMVNOx a v druhom rade s vnútroštátnymi orgánmi pre reguláciu telekomunikácií, medzi ktoré patrí orgán Spojeného kráľovstva pre reguláciu telekomunikácií (ďalej len „Ofcom“). Okrem toho vnútroštátne orgány pre hospodársku súťaž Spojeného kráľovstva, Nemecka a Holandska vyjadrili svoje stanovisko k druhému súboru záväzkov.

16. V dňoch 17. a 23. marca 2016 Komisia zaslala spoločnosti CK Telecoms listy, v ktorých uviedla nové dôkazy uvedené v jej spise a pripojené k predbežným záverom oznámenia o výhradách. Dňa 29. marca a 4. apríla 2016 CK Telecoms predložila písomné pripomienky ako odpoveď na opis skutkových okolností zo 17. a 23. marca 2016.

17. Dňa 6. apríla 2016 po konzultácii s aktérmi na trhu táto spoločnosť predložila nový súbor zmenených záväzkov.

18. Poradný výbor pre koncentrácie preskúmal návrh rozhodnutia Komisie 27. apríla 2016 a vydal kladné stanovisko.

19. Dňa 11. mája 2016 Komisia prijala sporné rozhodnutie.

B. Sporné rozhodnutie

20. V spornom rozhodnutí Komisia vymedzila dva relevantné trhy, a to maloobchodný trh a veľkoobchodný trh.

21. Komisia rozvinula tri teórie ujmy, ktoré všetky spočívajú na existencii tzv. „nekoordinovaných“ účinkov na oligopolný trh.

22. Prvé dve teórie ujmy sa týkajú maloobchodného trhu, zatiaľ čo tretia teória sa týka veľkoobchodného trhu.

23. Prvá teória ujmy sa konkrétne týka existencie nekoordinovaných účinkov na maloobchodný trh spojených s odstránením dôležitých konkurenčných obmedzení. Podľa Komisie by v podstate výrazné zníženie hospodárskej súťaže, ku ktorému by došlo v dôsledku predmetnej koncentrácie, pravdepodobne spôsobilo zvýšenie cien mobilných telefónnych služieb v Spojenom kráľovstve a obmedzenie výberu pre spotrebiteľov.

24. Podľa druhej teórie ujmy týkajúcej sa existencie nekoordinovaných účinkov na maloobchodný trh spojených so spoločným používaním siete by transakcia mohla tiež negatívne ovplyvniť kvalitu služieb pre spotrebiteľov v Spojenom kráľovstve tým, že by bránila rozvoju infraštruktúry mobilnej siete v Spojenom kráľovstve.

25. Tretia teória ujmy sa týka existencie nekoordinovaných účinkov spojených s odstránením dôležitých konkurenčných obmedzení na veľkoobchodnom trhu. Na tomto trhu poskytujú štyria prevádzkovatelia mobilnej siete hostingové služby iným subjektom ako PMS, ktorí potom ponúkajú účastníkom maloobchodné služby. Podľa Komisie existuje riziko, že predmetná koncentrácia bude mať významné nekoordinované účinky na veľkoobchodný trh vyplývajúce zo zníženia počtu prevádzkovateľov mobilnej siete zo štyroch na troch, odstránenia spoločnosti Three ako významnej konkurenčnej sily, odstránenia dôležitých konkurenčných obmedzení, ktoré účastníci predtým navzájom voči sebe uplatňovali, a zo zníženia konkurenčných tlakov na zvyšné trhové subjekty.

26. Pokiaľ ide o nárast efektívnosti uvádzaný spoločnosťou CK Telecoms, Komisia sa domnieva, že tento nárast nie je preukázateľný, nie je špecifický pre predmetnú koncentráciu a nemôže byť prospešný pre spotrebiteľov.

27. V poslednej časti sporného rozhodnutia Komisia preskúmala nápravné opatrenia, ktoré CK Telecoms navrhla vo forme záväzkov. Komisia usúdila, že druhý súbor záväzkov neodstránil zistené problémy hospodárskej súťaže a že tretí súbor záväzkov navrhnutý 6. apríla 2016 by úplne neodstránil zistené problémy hospodárskej súťaže a nebol by vo všetkých ohľadoch komplexný a účinný.

28. V dôsledku toho Komisia vyhlásila koncentráciu za nezlučiteľnú s vnútorným trhom.

C. Napadnutý rozsudok

29. Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 25. júla 2016 podala CK Telecoms žalobu o zrušenie sporného rozhodnutia.

30. Na podporu tejto žaloby CK Telecoms uviedla päť žalobných dôvodov, ktoré postupne spochybňovali tri teórie ujmy rozvinuté v spornom rozhodnutí, ako aj závery Komisie týkajúce sa záväzkov prijatých s cieľom reagovať na obavy tejto inštitúcie.

31. Prvý a štvrtý žalobný dôvod sa týkali prvej a tretej teórie ujmy, ktoré boli rozvinuté v spornom rozhodnutí a ktoré sa týkali odstránenia hospodárskej súťaže medzi spoločnosťami Three a O2 na maloobchodnom trhu (prvý žalobný dôvod) a na veľkoobchodnom trhu (štvrtý žalobný dôvod). Druhý žalobný dôvod sa týkal vyhodnotenia scenára protichodných situácií uskutočneného Komisiou, z ktorého vychádza posúdenie maloobchodného a veľkoobchodného trhu. Tretí žalobný dôvod sa týkal druhej teórie ujmy týkajúcej sa maloobchodného trhu, ktorá sa zaoberá spoločným používaním siete, a záväzkov týkajúcich sa spoločného používania siete. Piaty žalobný dôvod sa týkal ostatných záväzkov, ktoré predložila spoločnosť CK Telecoms.

32. Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zrušil sporné rozhodnutie v celom rozsahu najmä z dôvodu, že Komisia nesplnila dôkazné požiadavky týkajúce sa preukázania koordinovaných účinkov, ktoré viedli k značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže v zmysle článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004. Na tento účel Všeobecný súd vyhovel niektorým výhradám v rámci druhej časti prvého žalobného dôvodu týkajúcim sa kvalifikácie spoločnosti Three ako „významnej konkurenčnej sily“, ako aj tretej a piatej časti tohto žalobného dôvodu, ktoré sa týkali v príslušnom poradí posúdenia blízkosti hospodárskej súťaže a kvantitatívnych účinkov koncentrácie na ceny. Vyhovel tiež prvej, tretej, štvrtej, piatej a šiestej časti tretieho žalobného dôvodu, ktoré sa týkajú nevyhnutnosti a rozsahu konvergencie medzi stranami dohôd o spoločnom používaní siete, schopnosti spoločnosti Three brániť jednostranným využívaniam spoločnosti BT/EE alebo ich oneskoriť, prípadného negatívneho vplyvu koncentrácie na konkurentov, a nie na hospodársku súťaž, narušenia konkurenčného postavenia ostatných prevádzkovateľov mobilnej siete a vplyvu zvýšenej transparentnosti na celkové investície do sietí. Napokon Všeobecný súd vyhovel prvým trom častiam štvrtého žalobného dôvodu týkajúcim sa nekoordinovaných účinkov na veľkoobchodný trh.

III. Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania

33. Podaním doručeným do kancelárie Súdneho dvora 7. augusta 2020 podala Komisia toto odvolanie.

34. Ďalším podaním doručeným v ten istý deň Komisia požiadala Súdny dvor, aby jej výlučne voči účastníkovi konania spoločnosti EE, jednému z dvoch vedľajších účastníkov konania na prvom stupni, poskytol dôverné zaobchádzanie s niektorými časťami tohto odvolania, ktoré obsahovali informácie podliehajúce obchodnému tajomstvu a ktoré zodpovedali informáciám, v súvislosti s ktorými Všeobecný súd povolil dôverné zaobchádzanie v konaní na prvom stupni. Uznesením z 1. októbra 2020, Komisia/CK Telecoms UK Investments( ), predseda Súdneho dvora vyhovel tejto žiadosti.

35. Podaním doručeným do kancelárie Súdneho dvora 20. novembra 2020 CK Telecoms požiadala Súdny dvor, aby jej výlučne voči účastníkovi konania spoločnosti EE poskytol dôverné zaobchádzanie s niektorými informáciami uvedenými v jej vyjadrení k odvolaniu, ktoré podliehali obchodnému tajomstvu a z tohto dôvodu nemali byť oznámené spoločnosti EE ako konkurentovi spoločnosti CK Telecoms a ktoré zodpovedali informáciám, v súvislosti s ktorými Všeobecný súd povolil dôverné zaobchádzanie v konaní na prvom stupni voči spoločnosti EE. Uznesením z 26. januára 2021, Komisia/CK Telecoms UK Investments( ), predseda Súdneho dvora poskytol dôverné zaobchádzanie s týmto vyjadrením voči spoločnosti EE.

36. Podaním doručeným do kancelárie Súdneho dvora 24. marca 2021 Dozorný úrad EZVO požiadal o vstup do tohto konania ako vedľajší účastník na podporu návrhov Komisie. Uznesením zo 4. júna 2021, Komisia/CK Telecoms UK Investments( ), predseda Súdneho dvora umožnil Dozornému úradu EZVO predložiť svoje pripomienky na pojednávaní.

37. Komisia podporovaná Dozorným úradom EZVO navrhuje, aby Súdny dvor:

– zrušil napadnutý rozsudok,

– vrátil vec Všeobecnému súdu,

– uložil spoločnosti CK Telecoms povinnosť nahradiť trovy konania súvisiace s týmto odvolacím konaním a

– rozhodol, že o trovách konania na prvom stupni sa rozhodne neskôr.

38. CK Telecoms navrhuje, aby Súdny dvor:

– zamietol odvolanie a

– uložil Komisii a vedľajším účastníkom konania povinnosť nahradiť trovy konania tak na Všeobecnom súde, ako aj na Súdnom dvore.

39. Dňa 5. mája 2022 Súdny dvor vyzval účastníkov konania a Dozorný orgán EZVO, aby odpovedali na písomné otázky sčasti písomne, čo vykonali v stanovených lehotách, a sčasti na pojednávaní.

40. Účastníci konania a Dozorný úrad EZVO predniesli svoje pripomienky a odpovede na otázky Súdneho dvora na pojednávaní 14. júna 2022.

IV. Posúdenie

A. Úvodné pripomienky

41. Prejednávaná vec je prvou vecou, ktorá Súdnemu dvoru ponúka možnosť vyjadriť sa k pojmu „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“ v rozsahu, v akom je založený na nekoordinovaných účinkoch, a poskytnúť spresnenia, pokiaľ ide tak o dôkazné požiadavky, ktoré je Komisia povinná dodržiavať na účely uplatňovania tohto pojmu, ako aj o rozsah preskúmania zákonnosti, ktoré má v tejto súvislosti vykonať súd Únie.

42. V prejednávanej veci je totiž nesporné, že predmetná koncentrácia neviedla k vytvoreniu alebo posilneniu dominantného postavenia na relevantných trhoch s oligopolnou štruktúrou. Podľa sporného rozhodnutia však môže na týchto trhoch vytvárať nekoordinované účinky, ktoré v zásade postačujú na naplnenie pojmu „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“ v zmysle článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004. S cieľom preukázať existenciu takéhoto narušenia spôsobeného nekoordinovanými účinkami Komisia v tomto rozhodnutí vychádzala z troch teórií ujmy týkajúcich sa relevantných maloobchodných a veľkoobchodných trhov (pozri body 21 až 25 vyššie).

43. Vzhľadom na to, že Všeobecný súd považoval tento prístup Komisie vo veľkej miere za protiprávny, Komisia uvádza šesť odvolacích dôvodov, ktoré sú v podstate založené po prvé na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd uplatnil prísnejšiu dôkaznú požiadavku, než akú uznal Súdny dvor, po druhé na nesprávnom výklade pojmu „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“ uvedeného v článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004, po tretie na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd výkladom pojmov „významná konkurenčná sila“ a „blízki konkurenti“ údajne prekročil hranice súdneho preskúmania a nesprávne prijal výklad založený na skreslení sporného rozhodnutia, ako aj predloženého vyjadrenia k žalobe, po štvrté na skreslení argumentácie Komisie týkajúcej sa jej kvantitatívnej analýzy očakávaného tlaku na zvýšenie cien (upward pricing pressure, ďalej len „kvantitatívna analýza“ alebo „analýza UPP“) a na nesprávnom právnom posúdení tejto analýzy zo strany Všeobecného súdu, po piate na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd neposúdil všetky relevantné faktory a dôkazy, a po šieste na skreslení napadnutého rozhodnutia, pokiaľ ide o analýzu možného zhoršenia kvality siete zlúčeného subjektu, a na porušení povinnosti odôvodnenia.

44. Komisia sa domnieva, že každé z týchto údajných nesprávnych právnych posúdení samo osebe postačuje na zrušenie napadnutého rozsudku. Vzhľadom na dôležitosť otázok nastolených v tejto veci a skutočnosť, že táto vec sa má podľa nej vrátiť Všeobecnému súdu, Komisia pritom žiada Súdny dvor, aby v čo najväčšej miere objasnil predložené právne otázky s cieľom poskytnúť Všeobecnému súdu potrebné usmernenia na konečné rozhodnutie v spore.

45. Prvý až tretí odvolací dôvod, ktoré sa v príslušnom poradí týkajú dôkazných požiadaviek a rozsahu pojmu „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“, sú teda hlavnou témou tohto odvolacieho konania. V tejto súvislosti presné určenie požiadaviek na preukázanie existencie nekoordinovaných účinkov na jednej strane a preskúmanie, ktoré majú súdy Únie vykonávať v súvislosti s uplatňovaním tohto pojmu na druhej strane, sa vzájomne ovplyvňujú a môžu prinajmenšom sčasti predurčiť odpovede, ktoré treba poskytnúť na jednotlivé časti týchto odvolacích dôvodov. Takéto spresnenie sa zdá byť o to dôležitejšie, že z kontradiktórnej diskusie medzi účastníkmi konania, a to aj na pojednávaní, vyplýva, že pojem „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“, rozsah súdneho preskúmania týkajúceho sa jeho uplatňovania Komisiou, ako aj s tým súvisiace dôkazné požiadavky môžu byť neprimerane zlúčené či dokonca zamenené.( )

B. O prvom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd uplatnil prísnejšiu dôkaznú požiadavku, než aká bola uznaná v judikatúre

46. Vo svojom prvom odvolacom dôvode Komisia tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 118 napadnutého rozsudku konštatoval, že bola povinná predložiť dostatok dôkazov na to, aby s „veľkou pravdepodobnosťou“ preukázala existenciu značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže, čím uplatnil prísnejšiu dôkaznú požiadavku, než aká bola uznaná v judikatúre Súdneho dvora v oblasti kontroly koncentrácií. Okrem toho Komisia vo svojom druhom odvolacom dôvode uvádza, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia jednak tým, že stotožnil podmienky, ktoré musia byť splnené na účely konštatovania, že predmetná koncentrácia mohla mať nekoordinované účinky, s podmienkami, ktoré musia byť splnené na preukázanie existencie dominantného postavenia (prvá časť), a jednak tým, že uplatnil príliš reštriktívny výklad článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004 (druhá časť).

47. Na úvod treba odmietnuť tvrdenie spoločnosti CK Telecoms, podľa ktorého odvolanie, a najmä jeho prvý odvolací dôvod, sú neúčinné z dôvodu, že Komisia nespochybnila konštatovania Všeobecného súdu, ktorými jej vytýka, že nesprávne uplatnila pojem „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“, najmä „značný“ charakter tohto narušenia údajne spôsobeného predmetnými nekoordinovanými účinkami, a to aj pokiaľ ide o posúdenie pojmov „významná konkurenčná sila“ a „blízki konkurenti“. Ako správne uvádza Komisia, predovšetkým z bodov 119, 172, 216, 281 a 396 napadnutého rozsudku vyplýva, že úroveň dokazovania uvedená v bode 118 tohto rozsudku predstavuje samotný základ následného posúdenia relevantných skutkových okolností a dôkazov Všeobecným súdom, na účely záveru, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala existenciu značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže, a to aj v kontexte odôvodnenia v uvedenom rozsudku týkajúceho sa pojmov „významná konkurenčná sila“ a „blízki konkurenti“, ktoré sú predmetom tretieho odvolacieho dôvodu.

48. V prvom rade treba pripomenúť, ako to urobil aj Všeobecný súd v bode 81 a nasl. napadnutého rozsudku, že pojem „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“ v zmysle článku 2 ods. 2 a 3 nariadenia č. 139/2004 bol predmetom zásadných zmien, ku ktorým došlo prijatím tohto nariadenia, o čom svedčia jeho odôvodnenia 25 a 26. Na základe uvedených ustanovení alebo článku 2 ods. 2 a 3 nariadenia Rady (EHS)č. 4064/89 z 21. decembra 1989 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi( ) bol totiž tento pojem stále úzko spojený s vytvorením alebo posilnením dominantného postavenia( ). Inak povedané, ako vyplýva z uvedených odôvodnení nariadenia č. 139/2004, tzv. kritérium „dominancie“, ktorého dôsledkom môžu byť významné prekážky účinnej hospodárskej súťaže, bolo nahradené širším kritériom „značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže“, ktoré zahŕňa nielen koncept dominancie, ale aj koncept nekoordinovaných účinkov na oligopolné trhy.

49. Zo žiadneho legislatívneho textu ani z judikatúry však nevyplýva, že tento nový širší pojem „značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže“ by mal byť ľahšie alebo ťažšie uplatniteľný zo strany Komisie alebo že by dôkaz o menšej miere škodlivosti pre hospodársku súťaž postačoval na to, aby táto inštitúcia zakázala koncentráciu na základe článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004. Naopak, tak pred reformou z roku 2004, ako aj po nej, Komisia bola a stále je povinná preukázať „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“ bez ohľadu na to, či toto narušenie bolo/je alebo nebolo/nie je dôsledkom dominantného postavenia.

50. V druhom rade z toho vyplýva, že rozsah súdneho preskúmania vo vzťahu k uplatňovaniu pojmu „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“, ktorý je právnym pojmom, musí byť rovnaký bez ohľadu na typ dotknutej koncentrácie, ktorá môže viesť k takémuto narušeniu

51. V tejto súvislosti judikatúra spresnila kritériá, ktorými sa riadi súdne preskúmanie komplexných ekonomických posúdení Komisie, vrátane jej budúcich posúdení, v rámci kontroly koncentrácií. Táto inštitúcia totiž disponuje na účely použitia hmotnoprávnych pravidiel nariadenia č. 139/2004, a najmä jeho článku 2, istou mierou voľnej úvahy v ekonomickej oblasti. Z toho vyplýva, že preskúmanie rozhodnutia Komisie prijatého v oblasti koncentrácií zo strany súdu sa obmedzuje na overenie vecnej presnosti skutkových zistení a na absenciu zjavne nesprávneho posúdenia. Tomuto súdu tak neprináleží, aby na účely použitia týchto pravidiel nahrádzal ekonomické posúdenie Komisie svojím posúdením, aj keď to neznamená, že sa musí zdržať preskúmania právnej kvalifikácie údajov ekonomickej povahy vykonanej Komisiou.( )

52. Zásadami uvedenými v predchádzajúcom bode nie sú dotknuté spresnenia, ktoré Súdny dvor uviedol v oblasti dôkazného bremena, vykonávania a úrovne dokazovania( ) pri výkone voľnej úvahy zo strany Komisie( ), ktorými sa budem zaoberať nižšie. Navyše v napadnutom rozsudku Všeobecný súd tieto zásady výslovne neprijal a obmedzil sa len na to, že v úvode sa vyjadril jednak k „rozsahu zmeny zavedenej nariadením č. 139/2004“( ), a jednak k „dôkaznému bremenu a úrovni dokazovania v oblasti koncentrácií“( ). Nič to však nemení na tom, že v tomto rozsudku sa Všeobecný súd na viacerých miestach odklonil od pojmu „zjavne nesprávne posúdenie“, aby dospel k záveru o existencii obyčajných „nesprávnych posúdení“( ). Aj keď Komisia vo svojom odvolaní priamo nespochybňuje tento prístup, takže ho v prejednávanej veci nemožno ďalej skúmať, sama uvádza, že Všeobecný súd vykonal prísnejšie súdne preskúmanie ako to, ktoré je opísané v bode 51 vyššie.

53. V treťom rade treba bližšie preskúmať kritériá, ktorými sa riadi dôkazné bremeno a vedenie dokazovania, ako aj úroveň dokazovania, a ktoré musí súd Únie vyžadovať od Komisie, ak táto zakáže koncentráciu z dôvodu značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže vyplývajúceho z nekoordinovaných účinkov na oligopolný trh.

54. V tejto súvislosti sa domnievam, že sú potrebné dve zásadné úvahy, pričom prvú z nich podľa všetkého nespochybnil, najmä na pojednávaní, žiadny z účastníkov konania.

55. Na jednej strane, ako vyplýva z rozsudku z 10. júla 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala( ), článok 2 ods. 2 a 3 nariadenia č. 139/2004 nestanovuje rozdielne dôkazné požiadavky v súvislosti s rozhodnutiami o povolení alebo zákaze koncentrácie, keďže tieto požiadavky sú úplne symetrické.

56. Na druhej strane, aj keď Súdny dvor v tomto rozsudku( ) výslovne nevymedzuje relevantné kritérium, ktorým sa riadi požadovaná úroveň dokazovania, ako kritérium „zváženia pravdepodobností“, faktom zostáva, že od Komisie požadoval, aby predložila dôkaz o „najväčšej pravdepodobnosti…“ alebo „prijateľnosti“ jej analýzy budúceho vývoja, ktorá spočíva v skúmaní toho, ako by dotknutá koncentrácia mohla vzhľadom na rôzne predstaviteľné reťazce príčin viesť k značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže.( ) Zdá sa mi, ako správne tvrdia Komisia a Dozorný orgán EZVO, že požiadavka preukázať najväčšiu pravdepodobnosť alebo prijateľnosť ekonomickej analýzy budúceho vývoja pritom presne zodpovedá kritériu „zváženia pravdepodobností“, ako bolo opísané v návrhoch, ktoré som predniesla v tejto veci, a podľa ktorého nie je potrebné, aby predpokladaný vývoj trhu bol „veľmi pravdepodobný“ alebo „osobitne pravdepodobný“ či dokonca preukázaný „bez dôvodných pochybností“ (beyond a reasonable doubt) na obzvlášť vysokej úrovni, ktorá sa uplatňuje v trestných alebo podobných veciach( ). Okrem toho, na rozdiel od dojmu, ktorý vyvoláva záver bodu 118 napadnutého rozsudku, Súdny dvor, podobne ako generálny advokát Tizzano, neprijal najmä v prípade koncentrácií „konglomerátneho“ typu úroveň dokazovania, ktorá by zodpovedala potrebe preukázať „veľkú pravdepodobnosť“ vytvorenia alebo posilnenia dominantného postavenia, a teda nevyhnutne aj značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže.( ) V každom prípade úroveň dokazovania spojená iba s kritériom „prijateľnosti“ alebo „zváženia pravdepodobností“ sa mi zdá byť zlučiteľná s diskrečnou právomocou, ktorou disponuje Komisia v rámci svojich (budúcich) komplexných analýz v oblasti koncentrácií, čo je dôvod, pre ktorý je rozsah súdneho preskúmania v podstate obmedzený na zistenie zjavne nesprávneho posúdenia (pozri bod 51 vyššie).( )

57. Naproti tomu bod 118 napadnutého rozsudku uvádza na jednej strane, že Komisia je povinná predložiť dostatok dôkazov na to, aby s „veľkou pravdepodobnosťou“ preukázala existenciu značného narušenia spôsobeného predmetnou koncentráciou, a na druhej strane, že uplatniteľná dôkazná požiadavka je preto „prísnejšia“ ako požiadavka, podľa ktorej má byť značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže „viac pravdepodobné ako nepravdepodobné“ na základe „zváženia pravdepodobností“. Ako správne tvrdí Komisia, Všeobecný súd tým vyžadoval vyššiu úroveň dokazovania v rozpore s premisami judikatúry uvedenými v bodoch 55 a 56 vyššie, a teda sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia.

58. Tento záver platí o to viac, že prognóza budúcnosti nemôže byť „objektívnym“ dôkazom, ani nie je zbavená neistoty či pochybností. Zo všeobecného alebo abstraktného hľadiska sa teda akákoľvek analýza budúceho vývoja relevantného trhu a budúceho správania subjektov, ktoré na ňom pôsobia alebo budú pôsobiť, môže zakladať len na určení väčšej či menšej pravdepodobnosti, ktorej prijateľnosť v zmysle úrovne dokazovania založenej na „zvážení pravdepodobností“ je taká, že v konkrétnom prípade stačí na preukázanie dôvodnosti tvrdenia Komisie.( )

59. Iba v konkrétnom prípade pri výkone voľného posúdenia dôkazov súdom Únie sa totiž vynára otázka, ako možno takúto prijateľnosť na presvedčenie tohto súdu podložiť dostatočne významnými a presvedčivými dôkazmi, dôležitosť kvality ktorých zdôraznila judikatúra v súvislosti s koncentráciami vedúcimi k dominantnému postaveniu „konglomerátneho“ alebo „kolektívneho“ typu.( ) Naproti tomu, ako bolo spresnené v judikatúre, vo všeobecnosti ani typ koncentrácie, ani komplexnosť posúdenia prijateľnosti účinkov koncentrácie, nemajú ako také vplyv na požadovanú úroveň dokazovania, ktorá teda zostáva vo všetkých prípadoch jednotná.( ) Naopak, vzhľadom na jedinečnosť pojmu „závažné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“ bez ohľadu na typ dotknutej koncentrácie (pozri bod 49 vyššie), a symetriu dôkazných požiadaviek pripomenutých v bode 55 vyššie, neexistuje dôvod na to, aby sa vyžadovala vyššia úroveň dokazovania v prípade koncentrácií vedúcich k nekoordinovaným účinkom na oligopolné trhy ako v prípade koncentrácií, ktoré vedú k dominantnému postaveniu „konglomerátneho“ alebo „kolektívneho“ typu.

60. Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že bod 118 napadnutého rozsudku vychádza z nesprávneho právneho posúdenia. To isté platí pre konštatovanie uvedené v bode 111 tohto rozsudku, podľa ktorého súd Únie musí v podstate vyžadovať vyššiu úroveň dokazovania, ak Komisia na podporu značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže uvádzaného vo vzťahu k koncentrácii predloží teóriu ujmy, ktorá je zložitá alebo neistá, alebo vyplýva zo vzťahu príčiny a následku, ktorý je ťažké preukázať.

61. V týchto bodoch si Všeobecný súd zamieňa presvedčenie, ktoré musí súd Únie nadobudnúť v konkrétnom prípade pri výkone voľného posúdenia dôkazov, ktoré mu boli predložené na podporu prijateľnosti rôznych dôsledkov tejto koncentrácie a určenie toho, ktorý je najpravdepodobnejší,( ) s jednotnou a všeobecne uplatniteľnou úrovňou dokazovania založenou na kritériu „zváženia pravdepodobností“. Okrem toho, hoci Všeobecný súd v závere bodu 113 napadnutého rozsudku sám tvrdí, že sa hlási ku kritériu „pravdepodobnost[i, ktorá] je najväčšia“, napokon toto kritérium v bode 118 uvedeného rozsudku kontradiktórne a chybne zamieta, pričom požaduje prísnejšiu úroveň dokazovania. Napokon najmä body 332 a 368 uvedeného rozsudku, ktoré odkazujú na bod 111 tohto rozsudku, preukazujú, že toto nesprávne právne posúdenie malo skutočne vplyv na ďalšie posúdenie Všeobecného súdu.( )

62. Z toho vyplýva, že úvahy rozvinuté v bodoch 110 až 118 napadnutého rozsudku vychádzajú z nesprávneho právneho posúdenia.

63. V tejto súvislosti nemožno uznať tvrdenie spoločnosti CK Telecoms uvedené na pojednávaní, podľa ktorého úroveň dokazovania vyžadovaná v prejednávanej veci musí byť vyššia, aby sa zabránilo tomu, že Komisia pri výkone svojej diskrečnej právomoci systematicky pristúpi k zákazu horizontálnych koncentrácií na oligopolných trhoch z dôvodu údajných nekoordinovaných účinkov. CK Telecoms neuvádza žiadnu presvedčivú skutočnosť, ktorá by preukazovala, že by bol takýto prístup zamýšľaný alebo skutočne možný vzhľadom na kritériá judikatúry uvedené v bodoch 51 a 56 vyššie.

64. Platí to o to menej, že v súlade s bodmi 26 až 38 usmernení má Komisia preskúmať a posúdiť množstvo faktorov a dôkazov, ktoré môžu viesť k záveru o existencii nekoordinovaných účinkov, a teda k značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže, čo je prístup, ktorý Komisia v prejednávanej veci dodržala. Ako v tejto súvislosti Všeobecný súd sám uznal v bode 287 napadnutého rozsudku, táto inštitúcia postupne preskúmala rôzne faktory v odôvodneniach 330 až 1174 sporného rozhodnutia a zhrnula svoje kvalitatívne a kvantitatívne hodnotenie v odôvodneniach 1175 až 1225 tohto rozhodnutia, a následne vykonala celkové posúdenie v odôvodneniach 1226 a 1227 uvedeného rozhodnutia.

65. Prvému odvolaciemu dôvodu preto treba vyhovieť.

66. Z toho navyše vyplýva, že ak by sa Súdny dvor riadil vyššie navrhovaným prístupom, tieto nesprávne právne posúdenia by v zásade samy osebe postačovali na zrušenie napadnutého rozsudku bez toho, aby skúmal ostatné odvolacie dôvody Komisie, a na vrátenie veci Všeobecnému súdu.

67. Pre úplnosť však v súlade s požiadavkou Komisie a s ohľadom na veľký počet výčitiek, ktoré Všeobecný súd vzniesol voči nej za porušovanie uplatniteľných pravidiel, preskúmam aj ostatné odvolacie dôvody. Okrem toho považujem za užitočné objasniť čo najviac právnych otázok s ohľadom na prípadné vrátenie tejto veci Všeobecnému súdu.

C. O druhom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom výklade článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004

68. Druhý odvolací dôvod sa skladá z dvoch častí, z ktorých prvá je založená na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd stotožnil podmienky, ktoré majú preukázať, že predmetná koncentrácia môže mať nekoordinované účinky, s podmienkami, ktoré majú preukázať existenciu dominantného postavenia, a druhá na reštriktívnom výklade článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004.

1. O prvej časti druhého odvolacieho dôvodu založenej na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd stotožnil podmienky, ktoré majú preukázať, že predmetná koncentrácia môže mať nekoordinované účinky, s podmienkami, ktoré majú preukázať existenciu dominantného postavenia

69. V prvej časti druhého odvolacieho dôvodu sa Komisia domnieva, že Všeobecný súd tým, že v bode 90 napadnutého rozsudku použil výraz „vlastné“, stotožnil podmienky, ktoré majú preukázať, že predmetná koncentrácia môže mať nekoordinované účinky, s podmienkami, ktoré majú preukázať existenciu dominantného postavenia, a preto sa dopustil reštriktívneho výkladu článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004.

70. Ako pritom tvrdí CK Telecoms, táto argumentácia je neúčinná v rozsahu, v akom spochybňuje všeobecnú úvahu Všeobecného súdu, ktorá nebola základom pre konkrétne posúdenie údajného pochybenia Komisie pri uplatnení pojmu „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“ v zmysle článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004. Komisia tak v napadnutom rozsudku neoznačuje nijakú pasáž, ktorá by bola založená na tejto úvahe v tom zmysle, že táto inštitúcia v spornom rozhodnutí vychádzala z trhovej sily zlúčeného subjektu, ktorá by sa rovnala trhovej sile spojenej s dominantným postavením a dávala by mu možnosť určiť (jednostranne) parametre hospodárskej súťaže, či dokonca ceny.

71. Prvej časti druhého odvolacieho dôvodu preto nemožno vyhovieť.

2. O druhej časti druhého odvolacieho dôvodu založenom na reštriktívnom výklade článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004

72. V druhej časti druhého odvolacieho dôvodu Komisia tvrdí, že v bodoch 95 a 96 napadnutého rozsudku Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že článok 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004 v spojení s jeho odôvodnením 25 sa má vykladať v tom zmysle, že v prípade neexistencie vytvorenia alebo posilnenia dominantného postavenia v nadväznosti na koncentráciu možno konštatovať značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže len vtedy, ak Komisia preukáže, že boli splnené dve kumulatívne a vyčerpávajúce podmienky, a to jednak odstránenie dôležitých konkurenčných obmedzení, ktoré voči sebe uplatňovali účastníci koncentrácie, a jednak zníženie konkurenčných tlakov na ostatných účastníkov hospodárskej súťaže. Tvrdí najmä, že prístup Všeobecného súdu podlieha príliš reštriktívnemu výkladu pojmu „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“ v rámci uplatnenia ktorého je povinná zohľadniť nielen zníženie konkurenčného tlaku vyvíjaného na konkurentov, ale aj obmedzenia konkurenčného tlaku, ktorý je vyvíjaný zo strany konkurentov, ako je to v prípade druhej teórie ujmy uplatnenej v spornom rozhodnutí, ktorú Všeobecný súd v bode 370 napadnutého rozsudku označil za nedostatočnú.

73. Súhlasím s tézou Komisie, podľa ktorej body 95 a 96 (a napokon aj 370) napadnutého rozsudku, ktorých obsah správne pripomenula, predstavujú dôkaz o tak formalistickom, ako aj zužujúcom výklade pojmu „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“ v zmysle článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004, ktorý ho obmedzuje na dve údajne kumulatívne podmienky uvedené v jeho odôvodnení 25. Je pravda, že podľa vôle normotvorcu Únie predstavuje dôležitý prvok pri určovaní rozsahu tohto pojmu. Naproti tomu toto odôvodnenie nie je ani ako také právne záväzné,( ) ani nemôže byť základom výkladu tohto článku 2, ktorý by bol v rozpore s cieľmi sledovanými týmto nariadením, a to najmä účinnou kontrolou akejkoľvek koncentrácie spadajúcej do jeho pôsobnosti, ktorá by mohla značne narušiť účinnú hospodársku súťaž, a to aj na oligopolných trhoch. To isté navyše platí v prípade bodu 25 usmernení, ktorého znenie sa do veľkej miery zhoduje so znením odôvodnenia 25 nariadenia č. 139/2004, keďže takéto pravidlá postupu prijaté Komisiou nie sú právne záväzné ani pre súdy Únie, ani pre členské štáty.( )

74. Treba pritom konštatovať, že ak by sa mal prijať výklad článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004 uvedený v bode 96 napadnutého rozsudku, tento výklad by Komisii bránil nielen preskúmať, zohľadniť a zvážiť všetky konkurenčné vzťahy a sily, ktoré určujú fungovanie oligopolného trhu, ale tiež v súvislosti s plánovanou koncentráciou na takomto trhu rozvinúť teórie ujmy, ktoré nespĺňajú dve údajne kumulatívne či dokonca vyčerpávajúce podmienky stanovené Všeobecným súdom. V prejednávanej veci by tak mohla zodpovedať týmto požiadavkám iba prvá teória ujmy Komisie, ako je opísaná v bodoch 128 až 133 napadnutého rozsudku, ale nie jej druhá teória ujmy posúdená v bode 330 a nasl. tohto rozsudku, ako to potvrdzuje jeho bod 370.

75. Kategorický prístup Všeobecného súdu by mal mať za následok najmä odmietnutie zohľadnenia zníženia konkurenčného tlaku vyvíjaného zo strany konkurentov v nadväznosti na koncentráciu z dôvodu rozporu s článkom 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004. Zo všeobecného hľadiska je pritom takýto tlak neoddeliteľnou súčasťou každej analýzy na účely uplatnenia pravidiel hospodárskej súťaže Únie, vrátane analýzy zameranej na určenie relevantného trhu, trhovej sily subjektov prítomných na tomto trhu, alebo správania, ktoré by mohlo viesť k protisúťažnému vylúčeniu konkurentov z trhu.( ) Takýto reštriktívny výklad sa mi teda nezdá byť odôvodnený nijakou presvedčivou úvahou.

76. Takýto prístup je o to menej možný, že odôvodnenie 25 nariadenia č. 139/2004, keďže používa spojku „ako aj“, možno bez ohľadu na jeho právne nezáväzný charakter vykladať aj v tom zmysle, že len ako príklad špecifikuje dve osobitne relevantné alebo opakujúce sa situácie, ktoré môžu viesť k značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže spôsobenému nekoordinovanými horizontálnymi účinkami. Tým, že sa toto odôvodnenie obmedzuje na uvedenie týchto príkladov, nevylučuje iné situácie, ktoré by mohli vytvárať rovnaké účinky alebo prispieť k ich vzniku, a to najmä situáciu, v ktorej by sa výrazne znížil konkurenčný tlak vyvíjaný zo strany konkurentov. Napokon sa nezdá byť vylúčené ani to, že iba jedna z týchto situácií, ktorých účinky môžu byť osobitne škodlivé pre hospodársku súťaž, postačuje na vyvodenie záveru o existencii takéhoto značného narušenia.

77. Posúdenie uvedené v bode 96 napadnutého rozsudku je preto dvojnásobne nesprávne, keďže na jednej strane kvalifikuje dve podmienky uvedené v odôvodnení 25 nariadenia č. 139/2004 jednak ako „kumulatívne“, a jednak prinajmenšom implicitne ako vyčerpávajúce, a na druhej strane sa opiera o tento výklad na účel určenia rozsahu pojmu „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“ podľa článku 2 ods. 3 tohto nariadenia.

78. Navyše, ako správne tvrdí Komisia, z bodu 370 napadnutého rozsudku vyplýva, že prístup Všeobecného súdu je v tomto ohľade rozporuplný, keďže zohľadnil konkurenciu vyvíjanú zo strany konkurentov, hoci nie je uvedená v odôvodnení 25 nariadenia č. 139/2004. Konkrétne v tomto bode Súdny dvor nevylúčil relevantnosť možného účinku zníženia konkurenčného tlaku vyvíjaného ostatnými konkurentmi na trhu, pokiaľ ide o kvalitu, ale spresnil, že tento účinok sám osebe nepostačuje na preukázanie značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže.

79. Okrem toho Všeobecný súd neodmietol prvú z čiastkových teórií uvádzaných v rámci druhej teórie ujmy, zhrnutú v bode 298 napadnutého rozsudku a v odôvodnení 1232 sporného rozhodnutia, z dôvodu, že táto čiastková teória nespĺňala kumulatívne podmienky uvedené v bode 96 tohto rozsudku. Táto čiastková teória totiž v podstate spočíva v konštatovaní zníženia konkurenčného tlaku vyvíjaného ostatnými konkurentmi, teda spoločnosťami BT/EE a Vodafone, na zlúčený subjekt v nadväznosti na predmetnú koncentráciu. Všeobecný súd bez ohľadu na svoj (chybný) výklad rozsahu odôvodnenia 25 nariadenia č. 139/2004 túto čiastkovú teóriu preskúmal a zamietol vo veci samej, keďže podľa neho Komisia z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala neschopnosť spoločností BT/EE a Vodafone vyvíjať účinný konkurenčný tlak na zlúčený subjekt.( ) Napokon, napriek tomu, že Všeobecný súd v bode 359 napadnutého rozsudku opäť trval na potrebe splnenia kumulatívnych podmienok uvedených v bode 96 tohto rozsudku, opomenul zohľadniť druhú údajne kumulatívnu podmienku, podľa ktorej je Komisia povinná preukázať, že predmetná koncentrácia vedie k „zníženiu konkurenčných tlakov na ostatných účastníkov hospodárskej súťaže“ (kurzívou zvýraznila generálna advokátka)

80. Všeobecný súd však tým, že postupoval týmto spôsobom, prejavil rozporuplný prístup a dopustil sa nesprávnych právnych posúdení pri výklade kritérií požadovaných na preukázanie značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže, takže druhej časti druhého odvolacieho dôvodu treba vyhovieť.

D. O treťom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd predovšetkým prekročil hranice súdneho preskúmania pri výklade pojmov „významná konkurenčná sila“ a „blízki konkurenti“, a na skreslení tak sporného rozhodnutia, ako aj predloženého vyjadrenia k žalobe na prvom stupni

81. Tretí odvolací dôvod v podstate obsahuje štyri časti, z ktorých prvá časť je založená na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd prekročil hranice súdneho preskúmania pri výklade pojmov „významná konkurenčná sila“ a „blízki konkurenti“, druhá na nesprávnom výklade pojmu „významná konkurenčná sila“ a skreslení tak sporného rozhodnutia, ako aj vyjadrenia k žalobe na prvom stupni, tretia na nesprávnom výklade pojmu „blízki konkurenti“ a skreslení tohto rozhodnutia, a štvrtá, uvádzaná subsidiárne, na porušení povinnosti odôvodnenia v súvislosti s možným nesúladom usmernení s nariadením č. 139/2004.

1. O prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu založenej na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd prekročil hranice súdneho preskúmania pri výklade pojmov „významná konkurenčná sila“ a „blízki konkurenti“

82. V prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu Komisia v podstate tvrdí, že Všeobecný súd tým, že konštatoval na jednej strane v bode 174 napadnutého rozsudku, že podnik možno kvalifikovať ako „významnú konkurenčnú silu“, len ak sa odlišuje od svojich konkurentov z hľadiska vplyvu na hospodársku súťaž, a na druhej strane v bode 242 tohto rozsudku, že Komisia musí preukázať, že účastníci koncentrácie sú „osobitne blízkymi konkurentmi“, sa odklonil od definícií pojmov „významná konkurenčná sila“ a „blízki konkurenti“ uvedených v usmerneniach a od ekonomického rámca, ktorý je v nich stanovený. V dôsledku toho nezohľadnil mieru voľnej úvahy Komisie v ekonomickej oblasti a neoprávnene nahradil ekonomické posúdenie tejto inštitúcie svojím vlastným posúdením. Všeobecný súd tým podľa Komisie prekročil hranice súdneho preskúmania.

83. Ako vyplýva z úvodných pripomienok Komisie v rámci tretieho odvolacieho dôvodu, domnieva sa, že na základe svojej voľnej úvahy v ekonomickej oblasti má výlučnú výsadu vykladať ekonomické pojmy, ktoré sa nachádzajú v usmerneniach. Táto inštitúcia sa konkrétne domnieva, že pokiaľ sú tieto usmernenia zlučiteľné s požiadavkami nariadenia č. 139/2004 a primárneho práva Únie, súdne preskúmanie vykonávané Všeobecným súdom sa musí obmedziť na overenie, či je sporné rozhodnutie v súlade s kritériami, ktoré v nich stanovila Komisia v rámci výkonu tejto voľnej úvahy.

84. Je pravda, že v rámci svojej kontroly koncentrácií má Komisia priestor na voľnú úvahu v ekonomickej oblasti. Ako bolo uvedené v bode 51 vyššie, v rozsahu, v akom má Komisia v tejto súvislosti vykonať komplexné ekonomické posúdenia, je zakázané, aby Všeobecný súd nahrádzal ekonomické posúdenie tejto inštitúcie svojím vlastným posúdením.

85. Z ustálenej judikatúry uvedenej v bode 73 vyššie pritom tiež vyplýva, že usmernenia nemôžu byť právne záväzné pre súdy Únie. Sú záväzné len pre samotnú Komisiu, ktorá sa ich prijatím sama obmedzila pri výkone svojej voľnej úvahy, takže sa od nich nemôže odchýliť bez objektívneho odôvodnenia, inak by bola dokonca narušená predovšetkým zásada rovnosti zaobchádzania.( ) Iba v tomto kontexte judikatúra nevylúčila, že za určitých podmienok a v závislosti od ich obsahu môžu takéto pravidlá postupu so všeobecnou pôsobnosťou vyvolávať právne účinky.( ) Týka sa to najmä ekonomických pojmov, ktoré Komisia spresňuje v kontexte takýchto usmernení s cieľom riadiť svoju správnu prax.

86. Naproti tomu, ak uvedené pojmy vychádzajú z právnych pojmov primárneho alebo sekundárneho práva Únie alebo od nich závisia, situácia je odlišná. Pokiaľ totiž ide o (neurčité) právne pojmy, vrátane pojmu značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže, súd Únie má výlučnú právomoc konečného výkladu.( )

87. Vzhľadom na uvedené teda konštatovanie obsiahnuté v bode 100 napadnutého rozsudku, podľa ktorého v podstate usmernenia Komisie, rovnako ako jej predchádzajúca prax, v žiadnom prípade nemôžu zaväzovať súd Únie, ktorý má jediný právomoc vykladať právo Únie, nie je postihnuté nesprávnym právnym posúdením.

88. Treba spresniť, že absencia právnej záväznosti v striktnom zmysle slova v prípade aktu Komisie, akým sú usmernenia, nebráni Súdnemu dvoru pristúpiť k jeho výkladu predovšetkým v rámci prejudiciálneho konania podľa článku 267 prvého odseku písm. b) ZFEÚ.( ) Okrem toho nie je vylúčené, že súd Únie sa pri spresnení rozsahu právnych pojmov práva Únie či dokonca uznaní nových právnych pojmov alebo kritérií inšpiruje ekonomickými pojmami vyplývajúcimi z pravidiel postupu alebo správnej praxe Komisie. Naopak v tejto súvislosti existuje množstvo príkladov z judikatúry, a to aj v oblasti hospodárskej súťaže v širšom zmysle.( ) Úvaha uvedená v bodoch 101 a 163 napadnutého rozsudku, podľa ktorej sa Všeobecný súd môže v prípade potreby stotožniť s usmernením a ekonomickými alebo právnymi posúdeniami obsiahnutými v rozhodovacej praxi Komisie alebo v usmerneniach, nie je postihnutá nesprávnym právnym posúdením.

89. Z toho vyplýva, že súdu Únie v zásade nič nebráni, aby spresnil rozsah pojmov „blízki konkurenti“ a „významná konkurenčná sila“ uvedených v bodoch 28, 37 a 38 usmernení, s cieľom určiť najmä to, či Komisia v prejednávanej veci správne uplatnila tieto pojmy pre vyvodenie záveru o existencii značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže alebo či konala v medziach pravidiel postupu, ktoré si sama stanovila.

90. V dôsledku toho Všeobecný súd tým, že podal takýto koncepčný výklad, neporušil mieru voľnej úvahy Komisie v hospodárskej oblasti, ani neoprávnene nenahradil ekonomické posúdenie tejto inštitúcie svojím vlastným posúdením a ani neprekročil hranice súdneho preskúmania.

91. Prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu preto nemožno vyhovieť.

2. O druhej časti tretieho odvolacieho dôvodu založenej na nesprávnom výklade pojmu „významná konkurenčná sila“ a na skreslení tak sporného rozhodnutia, ako aj vyjadrenia k žalobe na prvom stupni

92. Druhá časť tretieho odvolacieho dôvodu obsahuje dve výhrady.

a) O prvej výhrade

93. V prvej výhrade v rámci druhej časti tretieho odvolacieho dôvodu Komisia tvrdí, že Všeobecný súd skreslil tak sporné rozhodnutie, ako aj vyjadrenie k žalobe na prvom stupni, čo viedlo k nesprávnemu posúdeniu uvedenému v bodoch 173 až 175 napadnutého rozsudku. Na jednej strane Komisia vytýka Všeobecnému súdu, že v bode 171 tohto rozsudku nesprávne dospel k záveru, že v spornom rozhodnutí považovala skutočnosť, že účastník koncentrácie bol kvalifikovaný ako „významná konkurenčná sila“ na oligopolnom trhu, za postačujúcu na konštatovanie, že predmetná koncentrácia viedla k značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže. Na druhej strane tvrdí, že Všeobecný súd v bode 170 uvedeného rozsudku skreslil bod 39 tohto vyjadrenia, čo viedlo tento súd k vytvoreniu vlastnej definície pojmu „významná konkurenčná sila“, odlišnej od definície prijatej v bode 37 usmernení.

94. V prvom rade, pokiaľ ide o údajné skreslenie sporného rozhodnutia, z porovnania bodov 155 a 171 napadnutého rozsudku vyplýva, že odôvodnenie Všeobecného súdu je skutočne rozporuplné.

95. V bode 155 napadnutého rozsudku Všeobecný súd správne konštatuje, že z odôvodnenia 777 sporného rozhodnutia vyplýva, že „jedným z faktorov, ktoré Komisia použila na vyvodenie záveru, že koncentrácia vyvoláva nekoordinované účinky, [je] skutočnosť, že ‚Three predstavuje významnú konkurenčnú silu na maloobchodnom trhu… v zmysle bodu 37 usmernení alebo v každom prípade vykonáva dôležité konkurenčné obmedzenie na tomto trhu, ktoré by pravdepodobne naďalej vyvíjala, ak by sa koncentrácia neuskutočnila‘“( ).

96. Naproti tomu v bode 171 napadnutého rozsudku sa uvádza, že „z[o sporného] rozhodnutia vyplýva, že pokiaľ ide o vylúčenie ‚významnej konkurenčnej sily‘, Komisia sa domnieva, že samotné zníženie konkurenčného tlaku, ktoré by vyplývalo najmä zo zániku podniku, ktorý má významnejšiu úlohu, než naznačujú jeho podiely na trhu, by samo osebe postačovalo na preukázanie značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže“( ).

97. Navyše na rozdiel od toho, čo vyplýva z bodu 171 napadnutého rozsudku, sa Komisia vo všeobecných častiach nazvaných „Posúdenie hospodárskej súťaže“ a „Analytický rámec“( ) sporného rozhodnutia, ako aj v časti nazvanej „Vecné kritérium“( ), a konkrétnejšie v odôvodneniach 313 a 321 tohto rozhodnutia domnievala, že usmernenia obsahujú určitý počet faktorov, ktoré by mohli mať vplyv na to, či koncentrácia môže mať horizontálne nekoordinované účinky na relevantný trh alebo ich mať nemôže. Hoci je pravda, že Komisia v týchto odôvodneniach tiež spresnila, že všetky tieto faktory nemusia byť nutne splnené na to, aby boli takéto účinky pravdepodobné, a že prítomnosť uvedených faktorov by mohla mať vplyv na stupeň týchto nekoordinovaných účinkov, nič to nemení na tom, že z toho nevyvodila, že prítomnosť jedného z týchto kritérií postačuje na konštatovanie, že táto koncentrácia môže mať za následok značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže.

98. Napokon ani sporné rozhodnutie, ani písomné podania spoločnosti CK Telecoms neuvádzajú, že Komisia v rámci svojho posúdenia predmetnej koncentrácie skutočne dospela k záveru, ktorý je uvedený v bode 171 napadnutého rozsudku. Uvedené sa zdá byť o to menej vierohodné, že v súlade s bodom 26 usmernení, ktorý Komisia v prejednávanej veci uplatnila, je okolnosť, že jedného z účastníkov koncentrácie možno kvalifikovať ako „významnú konkurenčnú silu“, len jedným z faktorov vymenovaných v bodoch 27 až 38 uvedených usmernení, ktoré môžu mať vplyv na pravdepodobnosť, že koncentrácia spôsobí významné nekoordinované účinky.

99. Preto sa domnievam, že bod 171 napadnutého rozsudku v skutočnosti predstavuje skreslenie, ktoré zjavne vyplýva z listín založených v spise bez toho, aby bolo potrebné vykonať nové posúdenie skutkového stavu a dôkazov.( ) Ako vyplýva najmä z bodov 172 až 174 tohto rozsudku, dôsledkom tohto skreslenia bolo to, že okrem iných úvah viedlo Všeobecný súd k záveru, že došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu a k „nesprávnemu posúdeniu“, ktoré postihuje odôvodnenie 326 napadnutého rozhodnutia.

100. V dôsledku toho treba prvej výhrade vyhovieť v rozsahu, v akom Všeobecnému súdu vytýka, že v bode 171 napadnutého rozsudku skreslil sporné rozhodnutie.

101. V druhom rade, pokiaľ ide o tvrdenie, že Všeobecný súd vytvoril vlastnú definíciu pojmu „významná konkurenčná sila“, na jeho odmietnutie postačujú dôvody uvedené v bodoch 83 až 90 vyššie.

102. V treťom rade sa domnievam, že treba vyhovieť prvej výhrade v rozsahu, v akom Komisia vytýka Všeobecnému súdu, že skreslil bod 39 jej vyjadrenia k žalobe, keď v bode 170 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia v tomto vyjadrení „pripustila, že ‚významná konkurenčná sila‘ musí mať dôležitejšiu úlohu, ako umožňujú predpokladať podiely na trhu, uskutočňovať osobitne agresívnu hospodársku súťaž a nútiť ostatných účastníkov, aby nasledovali toto správanie“.

103. Ako totiž vyplýva z poslednej časti vety bodu 216 tohto rozsudku, Všeobecný súd vychádza z tejto definície pojmu „významná konkurenčná sila“, ktorá bola údajne použitá v uvedenom vyjadrení, aby overil, či Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala, že Three vykonávala osobitne agresívnu hospodársku súťaž z hľadiska cien a že nútila ostatných aktérov na trhu, aby zosúladili svoje ceny s cenami, ktoré uplatňuje, alebo že jej cenová politika bola spôsobilá významne zmeniť dynamiku hospodárskej súťaže na trhu. Napokon z toho vyvodil záver o existencii „nesprávneho posúdenia“ Komisie v tejto súvislosti z dôvodu, že tento podnik nemožno kvalifikovať ako „významnú konkurenčnú silu“.

104. Treba však konštatovať, že zo sporného rozhodnutia, vrátane jeho odôvodnenia 326, ktorého zákonnosť Všeobecný súd v tomto kontexte preskúmal, žiadna takáto definícia nevyplýva.( ) Je potrebné dodať, že dve posledné vety bodu 39 vyjadrenia k žalobe uvádzajú iba príklad na podporu tézy Komisie, podľa ktorej „všetci konkurenti na oligopolnom trhu nemajú významnejšiu úlohu v hospodárskej súťaži, než je zrejmé z ich podielu na trhu alebo podobných ukazovateľov“.

105. Prvej výhrade v rámci druhej časti tretieho odvolacieho dôvodu preto treba vyhovieť v rozsahu, v akom vytýka Všeobecnému súdu skreslenie sporného rozhodnutia a vyjadrenia k žalobe na prvom stupni.

b) O druhej výhrade

106. Svojou druhou výhradou Komisia v podstate vytýka Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia v rozsahu, v akom stanovil neprimerané požiadavky na kvalifikáciu podniku ako „významnej konkurenčnej sily“. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v bode 174 napadnutého rozsudku sa uvádza, že Komisia musí na účely takejto kvalifikácie predovšetkým preskúmať, či sa tento podnik odlišuje od svojich konkurentov z hľadiska vplyvu na hospodársku súťaž. Okrem toho sa v bodoch 170 a 216 tohto rozsudku spresňuje, že Komisia je povinná z právneho hľadiska dostatočne preukázať, že uvedený podnik „vykonáva osobitne agresívnu hospodársku súťaž z hľadiska cien“ a „núti ostatných aktérov na trhu, aby zosúladili svoje ceny s cenami, ktoré uplatňuje, alebo že [jeho] cenová politika [je] spôsobilá významne zmeniť dynamiku hospodárskej súťaže na trhu v súlade s definíciou pojmu ‚významná konkurenčná sila'“.

107. Naproti tomu v bode 37 usmernení, ktorý Komisia uplatnila v prejednávanej veci, sa len uvádza, že „niektoré spoločnosti majú na proces súťaže väčší vplyv, než je zrejmé z ich podielu na trhu alebo podobných ukazovateľov“ a že „fúzia, ktorej sa zúčastňuje takáto spoločnosť, môže významne v neprospech súťaže zmeniť jej dynamiku, najmä ak je stupeň koncentrácie na trhu vysoký“. V tomto bode sa tak spomína príklad podniku, ktorý nedávno vstúpil na trh a v budúcnosti by mohol vyvíjať „značný konkurenčnú tlak na iné spoločnosti na trhu“.( )

108. V dôsledku toho ani bod 37, ani bod 38 uvedených usmernení nepredpokladajú, že podnik kvalifikovaný ako „významná konkurenčná sila“ sa musí odlišovať od svojich konkurentov z hľadiska jeho vplyvu na hospodársku súťaž, či dokonca preukazovať „osobitne agresívnu hospodársku súťaž z hľadiska cien“, čím núti týchto konkurentov, aby zosúladili svoje ceny s cenami, ktoré uplatňuje. Stačí, aby mal významnejšiu úlohu v rámci hospodárskej súťaže, než je zrejmé z jeho podielu na trhu alebo podobného ukazovateľa, a to nezávisle od ostatných konkurentov na trhu.

109. Preto Všeobecný súd nemal právo vytýkať Komisii, hoci aj implicitne, že sa v spornom rozhodnutí odklonila od kritérií, ktoré si stanovila v bodoch 37 a 38 usmernení. Navyše dve kritériá uvádzané v bodoch 170 a 216 napadnutého rozsudku, ktoré neboli zahrnuté v tomto rozhodnutí, sa v skutočnosti týkali iba príkladu uvedeného vo vyjadrení k žalobe na prvom stupni, ktorého obsah bol skreslený Všeobecným súdom (pozri body 102 a 103 vyššie). Tento príklad sa totiž týka situácie, v ktorej by sa dalo usudzovať, že podnik spadá pod pojem „významná konkurenčná sila“, a nie spresnenia rozsahu uvedeného pojmu vo všeobecnosti. Rovnako skutočnosť, že Komisia vo svojej skoršej rozhodovacej praxi, ako bola pripomenutá v bodoch 164 až 167 napadnutého rozsudku, ktorá nezaväzuje súd Únie,( ) konštatovala, že niektoré podniky zohrávali osobitnú úlohu ako „narušitelia trhu“, neznamená, že to boli jediné prípady, v ktorých sa vyskytuje koncept „významnej konkurenčnej sily“.

110. Okrem toho nebolo predložené žiadne presvedčivé tvrdenie, ktoré by smerovalo k preukázaniu, že rozsah pojmu „významná konkurenčná sila“ v zmysle bodov 37 a 38 usmernení sa má vykladať takto reštriktívne alebo inak ako je uvedené v tomto bode 37 a v odôvodnení 326 sporného rozhodnutia. Naopak, takýto výklad by od začiatku mohol podceniť konkurenčné sily existujúce na oligopolnom trhu, ktorý je už koncentrovaný. Hoci prídavné meno „významný“ predpokladá, že dotknutému podniku sa pripisuje dôležité súťažné správanie na tomto trhu, ktorého kvalita môže „významne v neprospech súťaže zmeniť jej dynamiku“ a ktoré prekračuje jeho význam z hľadiska podielov na trhu alebo iného podobného ukazovateľa, nemožno ho vykladať tak, že vyžaduje výkon „osobitne agresívnej hospodárskej súťaže z hľadiska cien“.

111. V tejto súvislosti nemôže uspieť tvrdenie, ktoré bolo napriek tomu prijaté v bode 175 napadnutého rozsudku, podľa ktorého akýkoľvek iný výklad by s veľkou pravdepodobnosťou znamenal, že Komisia by systematicky zakazovala akúkoľvek horizontálnu koncentráciu na oligopolnom trhu. Okrem toho, že takýto vývoj nie je preukázaný (pozri bod 63 vyššie), toto tvrdenie je v konečnom dôsledku založené na zvýšenej dôkaznej požiadavke uloženej Komisii na účely preukázania existencie značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže vyplývajúceho z nekoordinovaných účinkov, pre ktorú neexistuje žiadne presvedčivé odôvodnenie (pozri body 46 až 65 vyššie). Preto práve v tomto kontexte má nerešpektovanie požadovanej úrovne dokazovania zo strany Všeobecného súdu, ako bolo konštatované v odpovedi na prvý a druhý odvolací dôvod, svoje následky. Z rovnakých dôvodov nemožno Komisii vytýkať, ako to urobil Všeobecný súd v bode 173 napadnutého rozsudku, že „značne rozšírila pôsobnosť článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004“, alebo dokonca že zlúčila rôzne právne pojmy.

112. Z toho vyplýva, že Všeobecný súd sa na jednej strane v bodoch 173 až 175 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že ak by bol prijatý výklad Komisie, akýkoľvek podnik na oligopolnom trhu, ktorý vyvíja konkurenčný tlak, by mohol byť kvalifikovaný ako „významná konkurenčná sila“. Na druhej strane Všeobecný súd tiež nesprávne dospel k záveru, že výklad Komisie by viedol k tomu, že skutočnosť, že účastník koncentrácie bol kvalifikovaný ako „významná konkurenčná sila“ na oligopolnom trhu by postačovala na konštatovanie, že predmetná koncentrácia by viedla k značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže.

113. Druhej výhrade v rámci druhej časti tretieho odvolacieho dôvodu treba preto vyhovieť.

3. O tretej časti tretieho odvolacieho dôvodu založenej na nesprávnom výklade pojmu „blízky konkurenti“ a na skreslení sporného rozhodnutia

114. Tretia časť tretieho odvolacieho dôvodu obsahuje dve výhrady.

a) O prvej výhrade

115. Svojou prvou výhradou v rámci tretej časti tretieho odvolacieho dôvodu Komisia vytýka Všeobecnému súdu, že v bode 242 napadnutého rozsudku nesprávne konštatoval, že bola povinná preukázať, že účastníci koncentrácie boli „osobitne blízkymi konkurentmi“. Všeobecný súd tým podľa Komisie vychádzal z neprimeranej dôkaznej požiadavky, ktorá je v rozpore s usmerneniami. Na účely konštatovania existencie blízkosti hospodárskej súťaže medzi účastníkmi koncentrácie ako relevantného faktora na vyvodenie záveru o existencii značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže nie je totiž nevyhnutné, aby boli títo účastníci osobitne blízkymi konkurentmi. Skutočnosť, že iní konkurenti sú rovnako blízki alebo dokonca bližší, nemôže vyvrátiť tento záver.

116. Posúdenie Všeobecného súdu týkajúce sa stupňa blízkosti hospodárskej súťaže medzi účastníkmi koncentrácie je súčasťou jeho preskúmania prvej teórie ujmy predloženej Komisiou, ktorá sa týkala nekoordinovaných účinkov na maloobchodný trh. V súlade s tým, čo je uvedené v bode 128 napadnutého rozsudku, sa Komisia v rámci tejto teórie opierala o dôležité konkurenčné obmedzenie vyvíjané spoločnosťami Three a O2, blízkosť ich konkurenčného vzťahu, ich podiely na trhu a podnecovanie zlúčeného subjektu k zvyšovaniu cien, ako aj o konkurencieschopnosť jeho konkurentov. V odôvodnení 1226 sporného rozhodnutia z toho vyvodila, že predmetná koncentrácia mohla „mať nekoordinované protisúťažné účinky na maloobchodný trh“.

117. V bode 234 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uznal, že pojem „blízky konkurent“ sa nenachádza v nariadení č. 139/2004, ale len v usmerneniach. V bodoch 235 a 241 tohto rozsudku sa pritom v podstate uvádza, že uplatniteľnosť článku 2 ods. 3 nariadenia č. 139/2004 v spojení s odôvodnením 25 tohto nariadenia vyžaduje „odstránenie dôležitých konkurenčných obmedzení“, ktoré voči sebe uplatňovali účastníci koncentrácie, čo predstavuje najpriamejší jednostranný účinok koncentrácie na oligopolný trh. V bodoch 242, 247 a 249 uvedeného rozsudku z toho Všeobecný súd v podstate vyvodil, že Komisia mala v prípade oligopolného trhu, na ktorom sú všetci operátori už zo svojej podstaty viac alebo menej blízki, preukázať, že títo účastníci predstavujú „osobitne blízkych konkurentov“ namiesto „blízkych konkurentov“.

118. Napokon v bodoch 249 a 250 napadnutého rozsudku Všeobecný súd vyhovel argumentácii spoločnosti CK Telecoms týkajúcej sa nízkej dôkaznej sily analýzy blízkosti súťažného vzťahu medzi spoločnosťami Three a O2. Všeobecný súd odôvodnil toto stanovisko tým, že Three a O2 boli len relatívne blízkymi konkurentmi na časti segmentov koncentrovaného trhu, ktorý zahŕňa štyroch prevádzkovateľov mobilnej siete. To by však z hľadiska vyššie uvedených požiadaviek nestačilo, ibaže by sa v zásade zakázala akákoľvek koncentrácia vyplývajúca z prechodu zo štyroch operátorov na troch.

119. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že keď Komisia v spornom rozhodnutí posudzovala kritérium blízkosti hospodárskej súťaže medzi účastníkmi koncentrácie na základe kvalitatívneho hodnotenia ukazovateľov diverzie založených na údajoch o prenosnosti mobilných čísel,( ) uplatnila okrem iného bod 26 usmernení. Podľa tohto bodu je takéto kritérium len jedeným z viacerých relevantných faktorov, ktoré môžu mať vplyv na pravdepodobnosť, že koncentrácia spôsobí významné nekoordinované účinky. Podľa tohto ustanovenia sa táto pravdepodobnosť musí posúdiť s ohľadom na určitý počet faktorov, ktoré nemusia byť rozhodujúce jednotlivo a nemusia byť na tento účel prítomné všetky. Ako potvrdzuje moje preskúmanie druhej výhrady v rámci tretej časti tretieho odvolacieho dôvodu uvedené v bodoch 127 až 131 nižšie, v súlade s uvedeným ustanovením toto kritérium blízkosti hospodárskej súťaže predstavuje len jeden z viacerých faktorov, ktoré Komisia posudzovala na podporu svojej prvej teórie ujmy.( )

120. Okrem toho z bodu 28 usmernení vyplýva, že blízkosť hospodárskej súťaže sa posudzuje v závislosti od stupňa zastupiteľnosti výrobkov účastníkov koncentrácie. Podľa tohto bodu na jednej strane výrobky na relevantnom trhu môžu byť diferencované tak, že niektoré výrobky sú viac vzájomne zastupiteľné než iné, a na druhej strane čím je miera zastupiteľnosti výrobkov účastníkov koncentrácie vyššia, tým je pravdepodobnejšie, že títo účastníci výrazne zvýšia ceny.( ) Ako sa uvádza v odôvodnení 444 sporného rozhodnutia, bod 29 týchto usmernení stanovuje, že stupeň zastupiteľnosti môže byť zistený okrem iného na základe ukazovateľov diverzie( ), čo Komisia v prejednávanej veci urobila.

121. Z toho vyplýva, že usmernenia vychádzajú z predpokladu, že zjavne existujú rôzne úrovne blízkosti hospodárskej súťaže medzi účastníkmi koncentrácie. Z toho však nevyplýva, že na účely posúdenia kritéria blízkosti hospodárskej súťaže ako relevantného faktora na vyvodenie záveru o existencii značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže musí byť relevantným stupňom blízkosti, ako to vyžadujú body 242, 247 a 249 napadnutého rozsudku, stupeň „osobitne blízkych konkurentov“.

122. Preto Všeobecný súd nemal právo vytýkať Komisii, hoci aj implicitne, že v spornom rozhodnutí nerešpektovala kritériá, ktoré si stanovila v bodoch 26, 28 a 29 usmernení. Uvedené sa mi zdá o to menej možné, že kritérium blízkosti hospodárskej súťaže predstavuje len jeden faktor, ktorý treba zohľadniť spoločne s inými relevantnými faktormi na to, aby Komisia mohla dospieť k záveru, že predmetná koncentrácia môže spôsobiť škodlivé nekoordinované účinky, a teda viesť k značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže. Všeobecný súd pritom len na základe zohľadnenia tohto jediného faktora a bez zohľadnenia ďalších faktorov posudzovaných Komisiou nemohol dospieť k záveru, že neexistuje dôkaz o existencii takéhoto narušenia.

123. Rovnako na rozdiel od toho, čo vyplýva zo znenia bodov 235, 241, 242, 245 a 247 napadnutého rozsudku, údajná požiadavka „osobitne“ blízkeho konkurenčného vzťahu účastníkov koncentrácie nemá oporu ani v znení odôvodnenia 25 nariadenia č. 139/2004, podľa ktorého článok 2 ods. 3 tohto nariadenia vyžaduje odstránenie „dôležitých konkurenčných obmedzení, ktoré voči sebe mali účastníci koncentrácie“, ani v samotnom pojme „značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže“.

124. Ako bolo vysvetlené v bode 111 vyššie, táto údajná požiadavka je v konečnom dôsledku založená na zvýšenej úrovni dokazovania, ktorú Všeobecný súd uložil Komisii na účely preukázania existencie značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže vyplývajúceho z nekoordinovaných účinkov a pre ktorú neexistuje žiadne presvedčivé odôvodnenie (pozri body 46 až 65 vyššie). Nerešpektovanie požadovanej úrovne dokazovania zo strany Všeobecného súdu, ako bolo konštatované v odpovedi na prvý a druhý odvolací dôvod, má teda aj v tomto kontexte svoje následky. Potvrdzuje to konštatovanie uvedené v bode 249 napadnutého rozsudku, podľa ktorého skutočnosť, že Komisia preukázala, že Three a O2 sú „relatívne blízkymi konkurentmi“ len v časti segmentov koncentrovaného trhu, ktorý zahŕňa štyroch prevádzkovateľov mobilnej siete, nemôže stačiť na preukázanie značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže, ibaže by sa v zásade zakázala akákoľvek koncentrácia vyplývajúca z prechodu zo štyroch operátorov na troch.

125. Preto sa domnievam, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 250 napadnutého rozsudku konštatoval, že analýza Komisie týkajúca sa blízkosti súťažného vzťahu medzi spoločnosťami Three a O2 bola chybná.

126. Prvej výhrade v rámci tretej časti tretieho odvolacieho dôvodu treba preto vyhovieť.

b) O druhej výhrade

127. Svojou druhou výhradou v rámci tretej časti tretieho odvolacieho dôvodu Komisia vytýka Všeobecnému súdu, že skreslil sporné rozhodnutie a predovšetkým v bode 249 napadnutého rozsudku nesprávne dospel k záveru, že v tomto rozhodnutí vychádzala z predpokladu, že blízkosť hospodárskej súťaže medzi spoločnosťami Three a O2 na relevantnom trhu sama osebe postačuje na konštatovanie, že predmetná koncentrácia by viedla k značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže. V tejto súvislosti Komisia uvádza, že ako samotný Všeobecný súd uviedol v bode 227 napadnutého rozsudku, išlo len o jeden z faktorov, ktoré viedli túto inštitúciu k záveru, že uvedená koncentrácia by vyvolala nekoordinované účinky.

128. Podľa bodu 249 napadnutého rozsudku v podstate preukázanie samotnej skutočnosti, že Three a O2 sú relatívne blízkymi konkurentmi na časti segmentov koncentrovaného trhu, ktorý zahŕňa štyroch prevádzkovateľov mobilnej siete, nemôže stačiť ani na preukázanie odstránenia dôležitých konkurenčných obmedzení, ktoré účastníci koncentrácie na seba navzájom vyvíjali, ani na preukázanie značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže, ibaže by sa v zásade zakázala akákoľvek koncentrácia vyplývajúca z prechodu zo štyroch operátorov na troch.

129. Je pravda, ako uvádza Komisia, že sporné rozhodnutie neobsahuje nijaký dôvod ani kontextový prvok, ktorý by umožňoval jeho výklad v tom zmysle, že potvrdzuje, že blízkosť hospodárskej súťaže medzi spoločnosťami Three a O2 sama osebe postačuje na konštatovanie, že predmetná koncentrácia mohla viesť k značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže. Naopak, ako bolo pripomenuté v bodoch 119 až 121 vyššie, zo znenia odôvodnení 313, 321, 444 a 463 tohto rozhodnutia vyplýva, že Komisia v rámci svojej prvej teórie ujmy uplatnila kritériá uvedené v bodoch 26, 28 a 29 usmernení, ktoré stanovujú viacero faktorov vrátane blízkosti hospodárskej súťaže určenej na základe ukazovateľov diverzie, na účely preukázania, že predmetná koncentrácia mohla mať nekoordinované účinky na relevantný trh.

130. Nič to však nemení na tom, že odôvodnenie Všeobecného súdu uvedené v bode 249 napadnutého rozsudku je nejednoznačné a nemožno ho nevyhnutne chápať tak, že Komisii vytýka, že v spornom rozhodnutí sama konštatovala, že takýto dôkaz bol sám osebe dostatočný. Takýto výklad sporného rozhodnutia sa zdá byť o to menej možný, že Všeobecný súd, ako navyše správne uvádza Komisia, v bode 227 uvedeného rozsudku uznal, že blízkosť konkurenčného vzťahu bola len „faktorom, ktorý Komisia použila na vyvodenie záveru, že [predmetná] koncentrácia by vyvolala nekoordinované účinky“.( ) Toto odôvodnenie nie je ani tak skreslením obsahu uvedeného rozhodnutia, ako skôr súčasťou hodnotenia poznačeného sériou nesprávnych právnych posúdení, ktorých sa dopustil Všeobecný súd, vrátane nesprávneho právneho posúdenia konštatovaného v bodoch 124 a 125 vyššie v rozsahu, v akom vyžadoval príliš vysokú úroveň dokazovania, a to aj pre každý z dôkazov, ktoré tento súd posudzoval na účely určenia, či mohli preukázať existenciu značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže.

131. V tomto rozsahu sa druhá výhrada prekrýva s prvou výhradou v rámci tretej časti tretieho odvolacieho dôvodu (body 115 až 125 vyššie) vyššie) a treba ju zamietnuť v rozsahu, v akom Všeobecnému súdu vytýka, že skreslil sporné rozhodnutie.

4. O štvrtej časti tretieho odvolacieho dôvodu založenej na porušení povinnosti odôvodnenia, pokiaľ ide o možnú nezlučiteľnosť usmernení s nariadením č. 139/2004

132. Vo štvrtej časti tretieho odvolacieho dôvodu Komisia subsidiárne tvrdí, že keďže CK Telecoms na Všeobecnom súde nespochybnila zlučiteľnosť usmernení s článkom 2 nariadenia č. 139/2004, tento súd nemôže túto otázku preskúmať z vlastnej iniciatívy.

133. V tejto súvislosti stačí uviesť, že na jednej strane prvej až tretej hlavnej časti tohto odvolacieho dôvodu treba v podstate vyhovieť (pozri body 82 až 131 vyššie) a na druhej strane Všeobecný súd v napadnutom rozsudku nedospel k záveru, že tieto usmernenia sú nezlučiteľné s článkom 2 nariadenia č. 139/2004. Z toho vyplýva, že nie je potrebné skúmať štvrtú časť tretieho odvolacieho dôvodu.

E. O štvrtom odvolacom dôvode založenom na skreslení argumentácie Komisie týkajúcej sa jej kvantitatívnej analýzy a na nesprávnych právnych posúdeniach

1. O účinnosti štvrtého odvolacieho dôvodu

134. V prvej časti štvrtého odvolacieho dôvodu Komisia na jednej strane uvádza, že Všeobecný súd skreslil jej tvrdenia uvedené vo vyjadrení k žalobe a v duplike na prvom stupni, keďže v bode 273 napadnutého rozsudku konštatoval, že medzi účastníkmi konania je nesporné, že zvýšenie cien, ktoré by mohlo vyplynúť z predmetnej koncentrácie, predstavuje [dôverné] %, hoci Komisia tento údaj v priebehu konania spochybnila. Na druhej strane Komisia vytýka Všeobecnému súdu, že sa v uvedenom bode dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že toto zvýšenie cien nebolo významné, pretože bolo nižšie ako zvýšenie cien stanovené v predchádzajúcich veciach týkajúcich sa koncentrácií, ktoré Komisia povolila za určitých podmienok.

135. V druhej časti štvrtého odvolacieho dôvodu Komisia v podstate tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 277 až 279 napadnutého rozsudku od nej nesprávne vyžadoval, aby do svojej analýzy UPP zahrnula „štandardný“ nárast efektívnosti, ktorý je podľa tohto súdu vlastný každej koncentrácii.

136. Argumentácia spoločnosti CK Telecoms, podľa ktorej je tento odvolací dôvod neúčinný, nemôže uspieť.

137. V tejto súvislosti treba po prvé pripomenúť, že Všeobecný súd v bodoch 255 až 259 napadnutého rozsudku odmietol argumentáciu spoločnosti CK Telecoms, podľa ktorej analýza UPP nemá žiadnu dôkaznú silu a nemôže byť použitá ako dôkaz poukazujúci na značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže.

138. Po druhé, aj keď Všeobecný súd v bode 268 tohto rozsudku usúdil, že analýza UPP nie je rozhodujúcim dôkazom, nepoprel jej dôkaznú silu. Skôr konštatoval, že táto analýza nemôže postačovať na preukázanie toho, že odstránenie dôležitých konkurenčných obmedzení, ktoré účastníci koncentrácie na seba navzájom vyvíjali, by viedlo k výraznému zvýšeniu cien, a teda k značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže.

139. Po tretie Všeobecný súd na to, aby dospel k svojmu záveru uvedenému v bode 282 napadnutého rozsudku, podľa ktorého Komisia s dostatočnou pravdepodobnosťou nepreukázala, že by došlo k takémuto „výraznému“ zvýšeniu cien, v bode 273 tohto rozsudku uviedol, že zvýšenie cien, ktoré by mohlo vyplývať z predmetnej koncentrácie, bolo „podľa [spoločnosti CK Telecoms], pričom Komisia jej tvrdenie v tomto bode nespochybňuje“, o [dôverné] %. Toto zvýšenie je pritom nižšie ako zvýšenie cien stanovené vo veciach COMP/M.6992 – Hutchison 3G UK/Telefonica Ireland (ďalej len „írska vec“) a COMP/M.7018 – Telefónica Deutschland/E‑Plus (ďalej len „nemecká vec“), ktoré bolo v príslušnom poradí o 6,6 % a 9,5 %, čo nebránilo Komisii povoliť tieto transakcie s výhradou dodržania určitých podmienok.

140. Po štvrté Všeobecný súd v bodoch 277 až 281 napadnutého rozsudku Komisii v podstate vytýkal, že do svojej analýzy UPP nezahrnula nárast efektívnosti vyvolaný predmetnou koncentráciou, ktorý je však jej neoddeliteľnou súčasťou. Podľa Všeobecného súdu sa teda Komisii aj z tohto dôvodu nepodarilo preukázať existenciu značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže z dôvodu zhoršenia kvality siete, na ktorej bola čiastočne založená jej druhá teória ujmy.

141. Vzhľadom na vyššie uvedené argumentáciu Komisie, ktorej cieľom je preukázať po prvé, že spochybnila presné percento zvýšenia cien, ktoré by mohlo vyplývať z predmetnej koncentrácie, po druhé, že Všeobecný súd nesprávne porovnal prejednávanú vec s inými už skôr prejednávanými prípadmi koncentrácií, a po tretie, že nebola povinná zahrnúť do svojej analýzy UPP taký nárast efektívnosti, aký bol uvedený v bodoch 277 až 279 napadnutého rozsudku, nemožno považovať za neúčinnú. Každá z týchto troch výhrad totiž môže spochybniť právnu dôvodnosť záveru, ku ktorému Všeobecný súd dospel v bode 282 napadnutého rozsudku.

142. Je teda potrebné preskúmať tieto výhrady z vecného hľadiska.

2. O prvej časti štvrtého odvolacieho dôvodu založenej na skreslení argumentácie Komisie týkajúcej sa zvýšenia cien, ktoré by mohlo vyplývať z predmetnej koncentrácie, a na nesprávnom právnom posúdení Všeobecného súdu pri hodnotení kvantitatívnej analýzy

143. Svojou prvou výhradou rámci prvej časti štvrtého odvolacieho dôvodu Komisia vytýka Všeobecnému súdu, že skreslil jej tvrdenia uvedené v bode 157 vyjadrenia k žalobe a v bode 61 dupliky na prvom stupni tým, že v bode 273 napadnutého rozsudku konštatoval, že je nesporné, že zvýšenie cien, ktoré by mohlo vyplynúť z predmetnej koncentrácie, predstavuje [dôverné] %, hoci Komisia tento údaj v priebehu konania spochybnila.

144. Ako bolo pripomenuté v bode 139 vyššie, Všeobecný súd v bode 273 napadnutého rozsudku uviedol, že Komisia v priebehu konania nespochybnila tvrdenie spoločnosti CK Telecoms, že zvýšenie cien, ktoré by mohlo vyplynúť z predmetnej koncentrácie, predstavuje [dôverné] %.

145. Treba však konštatovať, že v bode 157 vyjadrenia k žalobe Komisia skutočne spochybnila tento číselný údaj a uviedla, že by malo ísť o [dôverné] %, čo potvrdzujú body 159 a 160 tohto vyjadrenia a bod 61 dupliky. V súlade s judikatúrou uvedenou v bode 99 vyššie teda zo spisu zjavne vyplýva, že Všeobecný súd v bode 273 napadnutého rozsudku nielenže skreslil tvrdenia Komisie uvedené v bode 157 vyjadrenia k žalobe, ale tiež nesprávne uplatnil pravidlá, ktorými sa riadi dôkazné bremeno a vedenie dokazovania, keď uznal relevantnú skutočnosť, teda možné zvýšenie cien o [dôverné] %, ako nespornú medzi účastníkmi konania, hoci platil opak.( )

146. V odpovedi na druhú výhradu v rámci prvej časti tohto odvolacieho dôvodu stačí uviesť, že Všeobecný súd už len z tohto dôvodu nemal právo vytýkať Komisii v bode 273 napadnutého rozsudku, že presvedčivo nepreukázala, že zvýšenie cien, ktoré mohlo vyplynúť z predmetnej koncentrácie, nebolo významné z (implicitného) dôvodu, že toto zvýšenie bolo len o [dôverné] % nižšie, ako bolo stanovené v írskej veci (6,6 %) a oveľa nižšie ako v nemeckej veci (9,5 %), v ktorých boli dotknuté koncentrácie povolené za určitých podmienok. Takýto prístup založený na nepreukázanej skutočnosti je v rozpore s pravidlami hodnotenia dôkazov, a teda je z právneho hľadiska nesprávny.

147. Okrem toho, keďže v napadnutom rozsudku nebolo uvedené vysvetlenie týkajúce sa porovnateľnosti predmetných situácií, Všeobecný súd nemal právo založiť tento záver na porovnaní s týmito inými vecami, v ktorých účastníci koncentrácie ponúkli záväzky a podarilo sa im odstrániť obavy Komisie v súvislosti s hospodárskou súťažou. Uvedené prípady teda neboli nevyhnutne porovnateľné s prejednávanou vecou, ktorej špecifické okolnosti viedli k zákazu predmetnej koncentrácie, najmä na základe prvej teórie ujmy. Preto aj z tohto dôvodu Všeobecný súd v bode 273 napadnutého rozsudku nesprávne odmietol dôkazy predložené Komisiou na podporu tejto teórie ako nepresvedčivé.

148. Naproti tomu si nemyslím, že toto pochybenie, ako tvrdí Komisia, sa týka aj zakázaného nahradenia jej komplexného ekonomického posúdenia významnosti zvýšenia cien v rámci jej analýzy UPP. Z bodu 273 napadnutého rozsudku totiž vyplýva, že Všeobecný súd nepresvedčila argumentácia Komisie. Všeobecný súd sa preto pri svojom závere obmedzil na uplatnenie pravidiel týkajúcich sa vedenia dokazovania a dôkazného bremena a využil svoje slobodné hodnotenie dôkazov bez toho, aby pristúpil k vlastnému výpočtu významnosti zvýšenia cien.

149. Vzhľadom na úvahy uvedené v bodoch 145 až 147 vyššie treba teda prvej časti štvrtého odvolacieho dôvodu vyhovieť.

3. O druhej časti štvrtého odvolacieho dôvodu založenej na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd od Komisie vyžadoval, aby do svojej analýzy UPP zahrnula „štandardný“ nárast efektívnosti

150. V druhej časti štvrtého odvolacieho dôvodu Komisia vytýka Všeobecnému súdu, že v bodoch 277 až 279 napadnutého rozsudku nesprávne konštatoval, že mala do svojej analýzy UPP zahrnúť „štandardný“ nárast efektívnosti, ktorý je podľa tohto súdu vlastný každej koncentrácii.

151. Všeobecný súd na základe pomerne novátorského prístupu dospel v bode 277 napadnutého rozsudku k záveru, že každá koncentrácia vedie k nárastu efektívnosti, ktorého rozsah závisí aj od vonkajšieho konkurenčného tlaku. Podľa neho tento nárast vyplýva najmä z racionalizácie a integrácie výrobných a distribučných procesov v rámci zlúčeného subjektu, ktoré ho môžu viesť k zníženiu jeho cien. Ako vyplýva z bodov 278 a 279 tohto rozsudku, Všeobecný súd rozlišoval uvedený nárast efektívnosti od nárastu uvedeného v usmerneniach, ktorého existenciu musí preukázať oznamovateľ, pričom túto existenciu Komisia v tejto veci odmietla.( ) Všeobecný súd spresnil, že zatiaľ čo tento istý nárast efektívnosti sa musí preskúmať v rámci celkového posúdenia koncentrácie z hľadiska hospodárskej súťaže s cieľom určiť jeho schopnosť vyvážiť obmedzujúce účinky koncentrácie, „štandardný“ nárast efektívnosti je vlastný každej koncentrácii a je len „súčasťou kvantitatívneho modelu, ktorého cieľom je zistiť, či koncentrácia môže mať takéto obmedzujúce účinky“. Z toho vyvodzujem, že Všeobecný súd zastával názor, že Komisia bola povinná systematicky a z vlastnej iniciatívy zohľadniť „štandardný“ nárast efektívnosti vo všetkých prípadoch.

152. Táto nová kategória tzv. „štandardných“ nárastov efektívností identifikovaná Všeobecným súdom, o ktorých predpokladá, že sú vlastné každej horizontálnej koncentrácii, zodpovedá typu „predvoleného“ nárastu efektívností, ktorého uznávanie odporúčajú niektorí autori, najmä ekonómovia, ako protiváhu neistoty vyplývajúcej z analýzy UPP.( ) Navrhuje sa tak zahrnúť do takejto analýzy „navýšenie“ určitého percenta, napríklad o 10 % ako „predvoleného“ nárastu efektívnosti priamo spojeného s koncentráciou, ktoré umožní vyvážiť toto percento z hľadiska odhadovaného zvýšenia cien v rámci analýzy UPP.( )

153. Uznanie takejto kategórie nárastu efektívnosti v oblasti kontroly koncentrácií Únie pritom nevyplýva ani z nariadenia č. 139/2004, ani z nariadenia (ES) č. 802/2004( ) a ani z usmernení. Okrem toho Všeobecný súd neuviedol právny základ, ktorý by mohol viesť Súdny dvor k tomu, aby uznal relevantnosť tohto nárastu efektívnosti a založil povinnosť Komisie zohľadniť ho mimo uplatniteľného regulačného rámca, bez toho, aby zasiahol do jej diskrečnej právomoci v oblasti riadenia politiky hospodárskej súťaže a kontroly koncentrácií.

154. Je pravda, že Súdny dvor už rozhodol, že Komisia musí vziať do úvahy špecifické pozitívne aspekty pre hospodársku súťaž spojené s dohodou, na ktoré sa odvolávajú účastníci ako na jej ekonomický kontext, aby posúdila, či tieto údajné pozitívne aspekty pre hospodársku súťaž môžu spochybniť konštatovanie, podľa ktorého táto dohoda predstavuje obmedzenie hospodárskej súťaže „z hľadiska cieľa“, a zhodnotila potrebu zmeniť preskúmanie na preskúmanie obmedzenia hospodárskej súťaže „z hľadiska následku“ podľa článku 101 ods. 1 ZFEÚ( ). Súdny dvor však tiež spresnil, že takýto prístup nespadá pod uplatňovanie „pravidla logického uvažovania“ (rule of reason), ako je uznané v práve hospodárskej súťaže Spojených štátov, ktoré by si vyžadovalo, aby Komisia vykonala povinné zváženie všetkých prosúťažných a protisúťažných účinkov v rámci samotného odseku 1 tohto článku( ), pričom takéto zváženie sa musí vykonať v rámci jeho odseku 3.( )

155. Rovnako neexistuje žiadny presvedčivý dôvod na to, aby sa mimo regulačného rámca uplatniteľného na kontrolu koncentrácií uznala povinnosť Komisie zahrnúť do svojho posúdenia existencie značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže, najmä v dôsledku horizontálnych nekoordinovaných účinkov vytvorených koncentráciou na oligopolnom trhu, také preskúmanie „predvoleného“ nárastu efektívnosti, aké požaduje Všeobecný súd v prejednávanej veci. Úlohou Komisie pri výkone svojej diskrečnej právomoci v danej oblasti, najmä v rámci prípadnej revízie usmernení, je nanajvýš overiť potrebu vykonania takejto analýzy z vlastnej iniciatívy.

156. Podľa súčasného stavu práva Únie sa pritom odôvodnenie 29 nariadenia č. 139/2004 obmedzuje na uvedenie pravdepodobného nárastu efektívnosti zdôvodneného dotknutými podnikmi, ktorý musí Komisia zohľadniť pri určovaní účinku koncentrácie na štruktúru hospodárskej súťaže na vnútornom trhu a na ktorý Všeobecný súd odkazuje v bode 279 napadnutého rozsudku. Rovnako v súlade s oddielom 9 prílohy I nariadenia č. 802/2004 prináleží dotknutému podniku, aby poskytol popis každého uvádzaného nárastu efektívnosti, ako aj sprievodnú dokumentáciu. Napokon relevantné kritériá, ktorými sa riadi zohľadnenie takéhoto nárastu efektívnosti, sú uvedené v bodoch 76 až 88 usmernení.

157. Za týchto okolností sa domnievam, že Všeobecný súd sa tým, že od Komisie v bodoch 277 až 279 napadnutého rozsudku vyžadoval, aby do svojej analýzy UPP zahrnula „štandardný“ nárast efektívnosti, ktorý táto právna úprava nestanovuje, dopustil nesprávneho právneho posúdenia.

158. Druhej časti štvrtého odvolacieho dôvodu preto treba tiež vyhovieť a v dôsledku toho aj tomuto odvolaciemu dôvodu v celom rozsahu.

F. O piatom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom Všeobecný súd neposúdil všetky relevantné faktory a dôkazy

159. Svojim piatym odvolacím dôvodom Komisia vytýka Všeobecnému súdu, že nepreskúmal všetky relevantné faktory a dôkazy, ktoré umožňovali domnievať sa, že sa jej v prejednávanej veci podarilo preukázať značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže. Všeobecný súd sa nesprávne obmedzil na preskúmanie niektorých faktorov a skutočností uvádzaných na podporu prvej teórie ujmy a toho, či posudzované samostatne postačovali na tento účel. V tejto súvislosti Všeobecný súd skreslil sporné rozhodnutie, nahradil ekonomické posúdenie Komisie svojím vlastným posúdením, nesprávne uplatnil relevantné právne kritériá a porušil svoju povinnosť odôvodnenia.

160. Na úvod sa domnievam, že na rozdiel od toho, čo tvrdí CK Telecoms, tento odvolací dôvod nie je ani neprípustný, ani neúčinný z dôvodu, že Komisia žiada Súdny dvor, aby rozhodol, že Všeobecný súd by mal vyplniť medzery v spornom rozhodnutí a opätovne preskúmať predmetnú koncentráciu. Komisia v rámci tohto odvolacieho dôvodu nastoľuje právnu otázku týkajúcu sa úplnosti preskúmania relevantných právnych okolností a dôkazov Všeobecným súdom, a teda pravidiel upravujúcich vykonávanie a hodnotenie dôkazov. Táto právna otázka pritom môže mať vplyv na dôvodnosť záveru Všeobecného súdu, podľa ktorého Komisia z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala existenciu značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže. Komisia totiž Všeobecnému súdu vytýka, že nevykonal ani celkovú analýzu, ani zváženie všetkých týchto faktorov a dôkazov, ako boli posúdené v spornom rozhodnutí v rámci rôznych teórií ujmy, ale sa obmedzil len na preskúmanie určitých faktorov a dôkazov na podporu prvej teórie ujmy a ich dostatočnosti na tento účel.

161. Pokiaľ ide o podstatu veci, treba pripomenúť, že Komisia je povinná podložiť rozhodnutie, ktorým sa konštatuje, že koncentrácia spôsobuje alebo nespôsobuje značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže, dostatočne významnými a súhlasnými dôkazmi,( ) pričom, ako bolo uvedené v bode 55 vyššie, dôkazné požiadavky sú v tomto smere úplne symetrické.( )

162. Súd Únie musí najmä overiť nielen vecnú presnosť predložených dôkazov, ich spoľahlivosť a súladnosť, ale aj preskúmať, či tieto dôkazy predstavujú súhrn relevantných údajov, ktoré musia byť zohľadnené pri posúdení komplexnej situácie, a či sú spôsobilé podporiť závery, ktoré sa z nich vyvodili.( ) V dôsledku toho je tento súd v zásade povinný overiť dôkaznú hodnotu všetkých relevantných a súhlasných dôkazov, ktoré však žalobcovia spochybňujú a o ktoré sa Komisia opiera, aby preukázala existenciu značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže. Okrem toho sa Všeobecný súd v bode 76 napadnutého rozsudku podľa všetkého hlási k týmito zásadám.

163. Podobne ako v prípade dôkazných požiadaviek, ktorými sa riadi uplatňovanie článku 101 ods. 1 ZFEÚ,( ) je nepochybne možné, že každý z dôkazov predložených Komisiou nebude sám osebe stačiť na preukázanie, že koncentrácia má nekoordinované účinky, ktoré vedú k značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže. Takéto preukázanie však môže vyplývať z celého radu faktorov a dôkazov posudzovaných celkovo. To zodpovedá prístupu Komisie vymedzenému v bode 26 usmernení, podľa ktorého viacero faktorov, ktoré nemusia byť rozhodujúce jednotlivo, môžu mať ako celok vplyv na pravdepodobnosť, že koncentrácia spôsobí významné nekoordinované účinky, pričom všetky tieto faktory, ktoré nie sú vymenované taxatívne v bodoch 27 až 38 uvedených usmernení, nemusia byť nevyhnutne prítomné, aby sa dospelo k záveru, že takéto účinky sú pravdepodobné.( ) Okrem toho, ako bolo uvedené v bodoch 64, 97 a 119 vyššie a uznané v bode 287 napadnutého rozsudku, Komisia sa v spornom rozhodnutí riadila týmto prístupom.( )

164. Naopak, nie je vylúčené, že niektoré faktory alebo dôkazy môžu byť osobitne dôležité, či dokonca rozhodujúce v rámci analýzy zameranej na preukázanie existencie značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže. V takomto prípade teda na vyhlásenie neplatnosti prístupu Komisie môže stačiť, aby súd Únie konštatoval nedostatok dôkaznej hodnoty takýchto rozhodujúcich faktorov alebo dôkazov.

165. Zdá sa, že týmto posledným predpokladom sa Všeobecný súd prinajmenšom implicitne riadil pri svojich záveroch uvedených v bodoch 149, 171 až 173, 249 a 268 napadnutého rozsudku, spochybňovaných Komisiou v rámci tohto odvolacieho dôvodu, v ktorých v podstate konštatoval, že skúmaný faktor alebo dôkaz sám osebe nestačí na preukázanie existencie značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže.

166. Ako pritom vyplýva z posúdenia uvedeného v bodoch 93 až 100 a 118 až 122 vyššie, jednak bod 171 napadnutého rozsudku, ktorý sa týka preskúmania pojmu „významná konkurenčná sila“, a jednak bod 249 tohto rozsudku, ktorý sa týka preskúmania kritéria blízkosti hospodárskej súťaže, sú poznačené nesprávnym právnym posúdením. V týchto bodoch totiž Všeobecný súd nesprávne vytýka Komisii, že samotné tieto dva faktory považovala za postačujúce na preukázanie existencie značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže. Všeobecný súd im tak v rámci svojho posúdenia dôkazov nesprávne pripísal neprimeranú váhu, či dokonca ich označil za rozhodujúce pre prvú teóriu ujmy, hoci ich Komisia preskúmala len ako jedny z viacerých ďalších faktorov s cieľom preukázať existenciu takéhoto narušenia.

167. Okrem toho, ako tvrdí Komisia, Všeobecný súd posúdil len niektoré faktory a dôkazy, na ktorých je založený záver v spornom rozhodnutí týkajúci sa existencie značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže. Hoci teda body 128 až 136 napadnutého rozsudku zhrňujú podstatu úvah uvedených v tomto rozhodnutí, ktoré sa týkajú prvej teórie ujmy,( ) Všeobecný súd považoval za postačujúce vyhlásiť uvedenú teóriu za neplatnú, a teda aj uvedené rozhodnutie v celom rozsahu, najmä na základe toho, že dva faktory pripomenuté v bode 166 vyššie nemohli založiť „významnú“ povahu identifikovaných nekoordinovaných účinkov a narušenia účinnej hospodárskej súťaže, ktoré z nich vyplynulo. Upustil teda od posúdenia dôkaznej hodnoty ostatných faktorov a dôkazov preskúmaných na tento účel v odôvodneniach 330 až 1174 sporného rozhodnutia.

168. Rovnako v bode 268 napadnutého rozsudku, pokiaľ ide o tú istú teóriu ujmy, Všeobecný súd konštatoval, že analýza UPP nie je rozhodujúcim dôkazom a nemôže postačovať na preukázanie toho, že odstránenie dôležitých konkurenčných obmedzení, ktoré účastníci koncentrácie na seba navzájom vyvíjali, by viedlo k výraznému zvýšeniu cien, a teda k značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže.

169. Navyše, ako uvádza Komisia, Všeobecný súd v bode 455 napadnutého rozsudku konštatoval, že nie je potrebné rozhodnúť o nezávislosti alebo vzájomnej závislosti troch teórií ujmy alebo o ostatných tvrdeniach a žalobných dôvodoch CK Telecoms. Tento súd teda sám nevykonal celkovú analýzu rôznych faktorov a dôkazov spochybnených spoločnosťou CK Telecoms, ktoré boli základom týchto teórií a na ktorých bol založený konečný záver sporného rozhodnutia týkajúci sa existencie značného narušenia účinnej hospodárskej súťaže.

170. Napokon predovšetkým z bodov 291, 397, 417, 418, a 454 napadnutého rozsudku, ako aj z bodu 32 vyššie vyplýva, že Všeobecný súd vyriešil spor len tak, že posúdil a prijal alebo zamietol časť žalobných dôvodov, častí, výhrad a tvrdení vznesených spoločnosťou CK Telecoms.

171. Z toho vyplýva, že Komisia dôvodne vytýka Všeobecnému súdu, že na účely zrušenia sporného rozhodnutia vykonal selektívne a nevyvážené, či dokonca neúplné posúdenie faktorov a dôkazov, ktoré boli napriek tomu v tomto rozhodnutí kvalifikované z hľadiska bodov 26 až 38 usmernení ako relevantné, ako aj žalobných dôvodov a výhrad predložených v tejto súvislosti spoločnosťou CK Telecoms. Takýto prístup je pritom v rozpore s požiadavkami, ktorými sa riadi súdne preskúmanie dôkazov, ako sú pripomenuté v bodoch 162 a 163 vyššie.

172. CK Telecoms nemôže spochybniť tento záver odvolaním sa na body 284 až 291 napadnutého rozsudku, ktoré sa týkajú celkového posúdenia nekoordinovaných účinkov, aj keď Komisia toto posúdenie v rámci svojho odvolania nespochybnila.

173. Je pravda, že na podporu tohto odvolacieho dôvodu Komisia zohľadňuje toto posúdenie len okrajovo.( ) Rovnako priamo nespochybnila bod 289 tohto rozsudku, v ktorom Všeobecný súd vytkol Komisii, že v spornom rozhodnutí „nikdy nespresnila, či identifikované nekoordinované účinky sú ‚významné‘ alebo… vedú k značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže, ako to tvrdí v odôvodnení 1227 [tohto] rozhodnutia.( )

174. Treba však konštatovať, že v bodoch 284 až 291 napadnutého rozsudku Všeobecný súd len odpovedal na výhradu spoločnosti CK Telecoms, podľa ktorej Komisia v rámci svojho celkového posúdenia „nespresnila“ dôvody, na základe ktorých dospela k záveru, že údajné nekoordinované účinky, a teda aj údajné narušenie účinnej hospodárskej súťaže, sú „významné“.( ) Skutočnosť, že v bode 288 tohto rozsudku sú v tejto súvislosti uvedené tri faktory relevantné pre toto posúdenie, neznamená, že Všeobecný súd vykonal nové preskúmanie ich dôkaznej hodnoty. Potvrdzuje to formulácia použitá na začiatku bodu 289 uvedeného rozsudku („bez ohľadu na dôkaznú hodnotu tohto súboru dôkazov a okolností“). Preskúmanie Všeobecného s