Právo Európskej únie, a najmä článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá jednak podmieňuje oslobodenie od poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie v prípade výrobcov a dovozcov prístrojov a nosičov určených na zjavne odlišné účely, než je vyhotovovanie rozmnoženiny na súkromné použitie, uzavretím zmlúv subjektom disponujúcim zákonným monopolom na zastupovanie autorov diel s osobami povinnými platiť kompenzáciu alebo s ich odvetvovými združeniami a jednak stanovuje, že vrátenie takého poplatku, ak bol nedôvodne zaplatený, môže požadovať len koncový používateľ uvedených prístrojov a nosičov.

Systém financovania primeranej kompenzácie je totiž zlučiteľný s požiadavkami „spravodlivej rovnováhy“ uvedenej v odôvodnení 31 smernice 2001/29 medzi právami a záujmami jednak autorov, ktorým táto kompenzácia prináleží, a jednak používateľov predmetov ochrany len vtedy, ak sa predmetné zariadenia, prístroje a nosiče môžu používať na vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie, čiže môžu autorovi chráneného diela spôsobiť ujmu. Okrem toho pri uplatnení výnimiek stanovených v článku 5 smernice 2001/29 sa musí dodržať zásada rovnosti zaobchádzania, ktorá predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie zakotvenú v článku 20 Charty základných práv Európskej únie a ktorá vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a aby sa s rozdielnymi situáciami nezaobchádzalo rovnako, pokiaľ takéto zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené. Členské štáty preto nemôžu stanoviť podrobnú úpravu primeranej kompenzácie, ktorá by zavádzala neodôvodnené nerovnaké zaobchádzanie s jednotlivými kategóriami hospodárskych subjektov, ktoré uvádzajú na trh porovnateľný tovar, na ktorý sa vzťahuje výnimka pre rozmnoženiny na súkromné použitie, alebo s jednotlivými kategóriami používateľov predmetov ochrany. Platí to rovnako, pokiaľ ide o vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá nestanovuje všeobecne uplatniteľné ustanovenie, ktoré by oslobodzovalo od platenia poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie výrobcov a dovozcov, ktorí preukážu, že prístroje a nosiče boli nadobudnuté inými než fyzickými osobami na zjavne iné účely, než je vyhotovenie rozmnoženín na súkromné použitie, a ktorá len ukladá súkromnému subjektu povinnosť spôsobu, pričom tento subjekt má len povinnosť presadzovať uzatváranie zmluvných protokolov s osobami, ktoré sú povinné platiť poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie. Z toho vyplýva, že je možné, že s výrobcami a dovozcami, ktorí sa nachádzajú v porovnateľných situáciách, sa zaobchádza rozdielne podľa toho, či uzavreli, alebo neuzavreli zmluvný protokol s týmto subjektom. Napokon, keďže uzavretie takých protokolov je ponechané na zmluvnú voľnosť medzi jednak uvedeným subjektom a jednak osobami povinnými platiť primeranú kompenzáciu alebo ich odvetvovými združeniami, treba uviesť, že aj keby sa také protokoly uzavreli so všetkými osobami, ktoré sa môžu domáhať oslobodenia od poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie, neexistuje záruka, že s výrobcami a dovozcami nachádzajúcimi sa v porovnateľných situáciách sa bude zaobchádzať rovnako, pretože znenie takých zmlúv je výsledkom rokovaní podľa súkromného práva.

Okrem toho, ako vyplýva z odôvodnenia 31 smernice 2001/29, treba zachovať primeranú rovnováhu medzi nositeľmi práv a používateľmi predmetov ochrany. Systém spravodlivého odškodnenia musí teda zahŕňať mechanizmy, najmä mechanizmus vrátenia poplatku, ktorými sa má napraviť každá situácia nadmernej kompenzácie na úkor niektorej z kategórií používateľov, ktorá by nebola zlučiteľná s požiadavkou uvedenou v danom odôvodnení. V tomto ohľade takéto právo na vrátenie nemožno považovať za účinné, pretože naň nemajú nárok fyzické osoby ani vtedy, ak preukážu, že nadobúdajú prístroje a nosiče na zjavne iné účely, než je vyhotovenie rozmnoženín na súkromné použitie.

(pozri body 29, 42, 44, 45, 47, 49, 54 – 56 a výrok)