Prvá podmienka týkajúca sa protiprávneho konania vytýkaného dotknutej inštitúcii alebo orgánu vyžaduje v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti Únie preukázanie dostatočne závažného porušenia právnej normy, ktorej cieľom je priznanie práv jednotlivcom. Cieľom tejto požiadavky je bez ohľadu na povahu dotknutého protiprávneho aktu zabrániť tomu, aby hrozba povinnosti nahradiť škodu, ktorú údajne utrpeli dotknuté podniky, neobmedzovala schopnosť príslušnej inštitúcie vykonávať v plnom rozsahu a vo všeobecnom záujme svoje právomoci, a to tak v legislatívnej oblasti alebo v oblasti zahrnujúcej rozhodnutia hospodárskej politiky, ako aj vo sfére administratívnych právomocí tejto inštitúcie, a to bez toho, aby jednotlivci museli znášať dôsledky závažných a neospravedlniteľných porušení povinností.

Nariadenia č. 318/2007 a č. 139/2013, ktorými sa ustanovujú zdravotné podmienky pre zvieratá pri dovoze určitých druhov vtákov do Spoločenstva a podmienky karantény, nepredstavujú ochranné opatrenia založené na článku 18 ods. 1 smernice 91/496 stanovujúcej princípy, ktoré sa týkajú organizácie veterinárnych kontrol zvierat vstupujúcich do Spoločenstva z tretích krajín, ale v súlade s ich právnymi základmi stanovujú pre všetky tretie krajiny všeobecné zdravotné podmienky pre dovoz zvierat do Únie. Právne základy, z ktorých tieto nariadenia vychádzajú, totiž neobsahujú žiadnu zmienku o konkrétnej tretej krajine, v ktorej existuje preukázané zdravotné riziko.

Právna úprava podmieňujúca dovoz vtákov do Únie z tretích krajín, ktoré môžu poskytnúť záruky rovnocenné zárukám v Únii, ako je obsiahnutá v nariadeniach č. 318/2007 a č. 139/2013, ktorými sa ustanovujú zdravotné podmienky pre zvieratá pri dovoze určitých druhov vtákov do Spoločenstva a podmienky karantény, je v súlade s cieľmi a požiadavkami smernice 92/65, ktorou sa ustanovujú veterinárne požiadavky na obchodovanie so zvieratami, spermou, vajíčkami a embryami, na ktoré sa nevzťahujú veterinárne požiadavky ustanovené v osobitných právnych predpisoch Spoločenstva uvedených v prílohe A oddiele I smernice 90/425/EHS, a na ich dovoz do Spoločenstva, ako aj so zásadou predchádzania škodám, pričom nie je neprimeraná.

Pokiaľ ide v tejto súvislosti o požiadavku obsiahnutú v nariadeniach č. 318/2007 a č. 139/2013, podľa ktorej musia zvieratá pochádzať zo schváleného chovného zariadenia, v ktorom sú chované v zajatí, a nie z voľnej prírody, berúc do úvahy neistoty o zdravotnom stave odchytených voľne žijúcich vtákov, treba konštatovať, že táto požiadavka v spojení s požiadavkou účinného veterinárneho systému je nevyhnutnou podmienkou veterinárneho dohľadu a preventívnej kontroly v tretích krajinách pôvodu, ktoré sú zas podmienkou toho, aby tieto tretie krajiny dodržali záruky, ktoré sú rovnocenné zárukám stanoveným v Únii, a aby boli zaradené na zoznam tretích krajín, z ktorých je dovoz zvierat do Únie povolený. Uplatňovanie zásady predchádzajúceho povolenia, ktorá je stanovená v súlade s právnymi základmi uvedených nariadení a so zásadou predchádzania škodám, sa preto nemôže opierať o domnienky o všeobecnej veterinárnej situácii v tretej krajine pôvodu, ale o záruky týkajúce sa veterinárneho dohľadu nad vtákmi odchovanými v schválených chovných zariadeniach tejto krajiny. Tieto záruky umožňujú najmä určiť s dostatočnou vedeckou istotou, či v uvedenej krajine nie sú choroby, a to nezávisle od jej zemepisnej polohy a takýchto domnienok.

Z toho vyplýva, že vzhľadom na to, že zákaz dovozu odchytených voľne žijúcich vtákov do Únie je prejavom záruk vyžadovaných zásadou predchádzajúceho povolenia tretích krajín, Komisia sa tým, že vyžadovala tieto záruky v nariadeniach č. 318/2007 a č. 139/2013 v rámci svojej širokej miery voľnej úvahy podľa článku 43 ZFEÚ, nedopustila žiadneho zjavného posúdenia, ani závažného porušenia zásady proporcionality alebo zásady predchádzania škodám. Rovnako, pokiaľ ide o primeranosť geografického rozsahu zákazu dovozu odchytených voľne žijúcich vtákov do Únie, sa treba domnievať, že Komisia mohla prekročiť svoju mieru voľnej úvahy a porušiť zásadu proporcionality iba vtedy, ak by nepovolila dovoz takých vtákov z oblastí, v ktorých sa vtáčia chrípka zjavne nevyskytovala. No vzhľadom na to, že neboli predložené dôkazy preukazujúce jasne a dostatočne dôveryhodne, že niektoré krajiny alebo niektoré kontinenty, predovšetkým Južná Amerika a Oceánia, sú dlhodobo bez vírusu vtáčej chrípky alebo sú pred týmto vírusom chránené, alebo že odchytené voľne žijúce vtáky vo všeobecnosti nepredstavujú žiadne riziko šírenia tohto vírusu, treba tak konštatovať, že vedecká neistota týkajúca sa rizika šírenia vtáčej chrípky prostredníctvom dovozu odchytených voľne žijúcich vtákov do Únie z tretích krajín celého sveta naďalej pretrváva vo zvýšenej miere.

(pozri body 66, 68 – 72, 84, 85)