Vec T‑138/07

Schindler Holding Ltd a i.

proti

Európskej komisii

„Hospodárska súťaž – Kartely – Trh montáže a údržby výťahov a eskalátorov – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Manipulovanie verejných obchodných súťaží – Rozdelenie trhov – Určenie cien“

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Právo na spravodlivý proces – Neuplatniteľnosť článku 6 Európskeho dohovoru o ľudských právach

(Článok 81 ES; Charta základných práv Európskej únie, článok 47)

2. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie a ukladajú sa pokuty – Trestnoprávny charakter – Neexistencia

(Články 81 ES a 229 ES; nariadenie č. 1/2003, článok 23 ods. 5 a článok 31)

3. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Použitie vyhlásení iných podnikov, ktoré sa zúčastnili na porušení, ako dôkazných prostriedkov – Prípustnosť – Podmienky

(Články 81 ES a 82 ES)

4. Akty inštitúcií – Oznámenie – Nezrovnalosti – Účinky – Odklad lehoty na podanie žaloby

(Článok 230 piaty odsek ES a článok 254 ods. 3 ES)

5. Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska jednotka – Kritériá posúdenia – Domnienka rozhodujúceho vplyvu uplatňovaného materskou spoločnosťou na dcérske spoločnosti, ktoré sú v 100 % vlastníctve materskej spoločnosti

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

6. Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Domnienka rozhodujúceho vplyvu uplatňovaného materskou spoločnosťou na dcérske spoločnosti, ktoré sú v 100 % vlastníctve materskej spoločnosti

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

7. Právo Únie – Všeobecné zásady práva – Právna istota – Zákonnosť trestov – Rozsah

8. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Voľná úvaha priznaná Komisii článkom 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 – Porušenie zásady zákonnosti trestov – Neexistencia – Predvídateľnosť zmien stanovených usmerneniami

(Článok 229 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2 a článok 31; oznámenia Komisie 98/C 9/03 a 2002/C 45/03)

9. Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Porušenia – Pokuty – Určenie – Kritériá – Zvýšenie všeobecnej úrovne pokút

(Nariadenie č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

10. Hospodárska súťaž – Pokuty – Vlastná právomoc Komisie vyplývajúca zo Zmluvy

[Články 81 ES, 82 ES, článok 83 ods. 1 ES a článok 83 ods. 2 písm. a) a d) ES, článok 202 tretia zarážka ES a článok 211 prvá zarážka ES; nariadenia Rady č. 17 a 1/2003]

11. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Uplatnenie usmernení k metóde stanovovania pokút – Porušenie zásady zákazu retroaktivity trestných zákonov – Neexistencia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

12. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Uplatnenie usmernení k metóde stanovovania pokút – Prípustnosť – Porušenie zásad ochrany legitímnej dôvery, transparentnosti a predvídateľnosti – Neexistencia

(Oznámenie Komisie 1998/C 9/03)

13. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Uplatnenie oznámenia o spolupráci – Porušenie zásad zákazu retroaktivity a ochrany legitímnej dôvery – Neexistencia

(Oznámenie Komisie 2002/C 45/03)

14. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Neuloženie alebo zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Porušenie práva neprispieť k vlastnému obvineniu a zásad prezumpcie neviny a proporcionality – Neexistencia – Prekročenie voľnej úvahy Komisie pri prijatí oznámenia o spolupráci – Neexistencia

(Článok 81 ES; Charta základných práv Európskej únie, článok 48; nariadenie Rady č. 1/2003, články 18 až 21 a 23; oznámenie Komisie 2002/C 45/03, body 11 a 23)

15. Právo Únie – Zásady – Základné práva – Právo vlastniť majetok – Obmedzenia – Prípustnosť

(Články 81 ES, 82 ES a 295 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

16. Hospodárska súťaž – Pokuty – Usmernenia k metóde stanovovania pokút – Právna povaha

(Oznámenie Komisie 98/C 9/03)

17. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Povinnosť zohľadniť konkrétny dopad na trh – Neexistencia – Prednostná úloha kritéria založeného na povahe porušenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

18. Hospodárska súťaž – Pokuty – Rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah

(Článok 253 ES; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

19. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Povinnosť zohľadniť veľkosť trhu – Neexistencia

(Oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A druhý odsek tretia zarážka)

20. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Zohľadnenie skutočnej ekonomickej schopnosti podniku spôsobiť škodu – Povinnosť stanoviť výšku pokuty proporcionálne k veľkosti podniku – Neexistencia – Stanovenie výšky pokuty v závislosti od rozdelenia členov kartelu do kategórií – Podmienky – Súdne preskúmanie

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

21. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Poľahčujúce okolnosti – Ukončenie porušenia pred zásahom Komisie – Prípad závažného porušenia – Vylúčenie

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3 tretia zarážka)

22. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Poľahčujúce okolnosti – Povinnosť Komisie zohľadniť program dotknutého podniku na dosiahnutie súladu s pravidlami hospodárskej súťaže – Neexistencia

(Článok 81 ES; nariadenie č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

23. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 2002/C 45/03)

24. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Postoj podniku počas správneho konania – Posúdenie miery spolupráce poskytnutej každým podnikom, ktorý sa zúčastnil na karteli

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 2002/C 45/03)

25. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Miera voľnej úvahy vyhradená Komisii – Hranice – Dodržiavanie zásady proporcionality – Podmienky

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

1. Zásada, podľa ktorej má každý právo na spravodlivý proces, je všeobecnou zásadou práva Únie, potvrdenou článkom 47 Charty základných práv Európskej únie a zaručenou článkom 6 Európskeho dohovoru o ľudských právach. Táto zásada vychádza zo základných práv tvoriacich neoddeliteľnú súčasť všeobecných zásad práva Únie, ktorých dodržiavanie Súdny dvor zabezpečuje, pričom podnety získava z ústavných tradícií spoločných pre členské štáty, ako aj z usmernení, ktoré poskytuje najmä Európsky súd pre ľudské práva. Hoci orgány Európskeho dohovoru o ľudských právach tým, že podali autonómny výklad pojmu „trestné obvinenie“, vytvorili základ pre postupné rozšírenie uplatňovania trestnoprávneho aspektu článku 6 na oblasti, ktoré formálne nepatria k tradičným kategóriám trestného práva, ako sú peňažné sankcie uložené za porušenie práva hospodárskej súťaže, pokiaľ však ide o kategórie, ktoré netvoria súčasť tvrdého jadra trestného práva, záruky poskytované trestnoprávnym aspektom tohto ustanovenia sa nemusia nevyhnutne uplatňovať v celom rozsahu.

(pozri body 51, 52)

2. Rozhodnutia Komisie, ktorými sa ukladajú pokuty za porušenie práva hospodárskej súťaže, nemajú trestnoprávny charakter. Konanie, v rámci ktorého Komisia prijíma rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie a ukladajú pokuty, ktoré môže neskôr podliehať preskúmaniu súdov Únie, tak spĺňa požiadavky článku 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ľudských právach. Hoci je pravda, že Komisia nie je súdom v zmysle článku 6 tohto dohovoru, je napriek tomu povinná rešpektovať v priebehu správneho konania všeobecné zásady práva Únie.

Okrem toho preskúmanie rozhodnutí Komisie, ktoré vykonávajú súdy Únie, zaručuje splnenie požiadaviek spravodlivého procesu v zmysle článku 6 ods. 1 uvedeného dohovoru. V tejto súvislosti je potrebné, aby dotknutý podnik mohol predložiť akékoľvek rozhodnutie, ktoré bolo takto voči nemu vydané, súdnemu orgánu s neobmedzenou právomocou, ktorý má najmä právomoc zmeniť vydané rozhodnutie vo všetkých skutkových aj právnych otázkach. Keď však súd Únie preskúmava zákonnosť rozhodnutia, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES, môže na základe návrhov žalobcov vykonať úplné preskúmanie týkajúce sa tak vecného zistenia skutkového stavu, ako aj právneho posúdenia skutkového stavu zo strany Komisie. Okrem toho tento súd disponuje v oblasti pokút neobmedzenou právomocou podľa článku 229 ES a článku 31 nariadenia č. 1/2003.

(pozri body 53 – 56)

3. Žiadne ustanovenie ani všeobecná zásada práva Únie nezakazuje Komisii, aby voči podniku použila vyhlásenia iných podnikov. Ak by to bolo inak, bremeno preukázania správaní odporujúcich článkom 81 ES a 82 ES, ktoré nesie Komisia, by nebolo možné uniesť a toto bremeno by bolo nezlučiteľné s úlohou dohľadu nad riadnym uplatňovaním týchto ustanovení, ktorú Komisii priznáva Zmluva. Vyhlásenie podniku obvineného z účasti na karteli, ktorého správnosť viaceré obvinené podniky spochybňujú, však nemožno považovať za dostatočný dôkaz o predmetnom skutkovom stave, pokiaľ nie je podporené inými dôkazmi.

(pozri bod 57)

4. Vady postupu oznámenia rozhodnutia sa netýkajú samotného aktu, a teda nemajú vplyv na jeho zákonnosť. Takéto vady môžu za určitých okolností iba brániť začatiu plynutia lehoty na podanie žaloby stanovenej v článku 230 piatom odseku ES. Nie je tomu tak vtedy, keď sa žalobca nepochybne dozvedel o obsahu rozhodnutia a využil svoje právo podať žalobu v lehote stanovenej v tomto článku.

(pozri bod 61)

5. Správanie dcérskej spoločnosti možno pripísať materskej spoločnosti najmä vtedy, keď dcérska spoločnosť napriek tomu, že má vlastnú právnu subjektivitu, neurčuje svoje správanie na trhu nezávisle, ale v podstatnej časti plní pokyny, ktoré jej dáva materská spoločnosť, berúc do úvahy najmä hospodárske, organizačné a právne väzby medzi týmito dvoma právnymi subjektmi. V takej situácii sú totiž materská a dcérska spoločnosť súčasťou tej istej hospodárskej jednotky, a preto tvoria jeden podnik. Skutočnosť, že materská a dcérska spoločnosť tvoria jeden podnik v zmysle článku 81 ES, tak Komisii umožňuje adresovať rozhodnutie o uložení pokuty materskej spoločnosti bez toho, aby bolo potrebné preukázať jej osobnú účasť na porušení.

V osobitnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, jednak táto materská spoločnosť môže uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti a jednak existuje vyvrátiteľná domnienka, že uvedená materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti.

Za týchto okolností stačí na to, aby sa bolo možné domnievať, že materská spoločnosť vykonáva rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku dcérskej spoločnosti, ak Komisia preukáže, že materská spoločnosť vlastní celé základné imanie tejto dcérskej spoločnosti. Následne môže Komisia považovať materskú spoločnosť za solidárne zodpovednú za zaplatenie pokuty, ktorá bola uložená dcérskej spoločnosti, ibaže by táto materská spoločnosť, ktorej prináleží vyvrátenie tejto domnienky, predložila dostatočné dôkazy, ktoré preukazujú, že jej dcérska spoločnosť sa na trhu správa nezávisle.

(pozri body 69 – 72, 82)

6. V osobitnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, si pripísanie protiprávneho správania dcérskej spoločnosti jej materskej spoločnosti nevyžaduje preukázanie toho, že materská spoločnosť ovplyvňuje politiku dcérskej spoločnosti v konkrétnej oblasti, v ktorej dochádzalo k porušovaniu. Naopak, organizačné, hospodárske a právne väzby existujúce medzi materskou spoločnosťou a jej dcérskou spoločnosťou môžu preukázať existenciu vplyvu materskej spoločnosti na stratégiu dcérskej spoločnosti a v dôsledku toho odôvodniť skutočnosť, že sa považujú za jeden hospodársky subjekt. Ak teda Komisia preukáže, že celé základné imanie dcérskej spoločnosti vlastní jej materská spoločnosť, môže rozhodnúť, že materská spoločnosť spoločne a nerozdielne zodpovedá za zaplatenie pokuty uloženej svojej dcérskej spoločnosti, ibaže materská spoločnosť preukáže, že jej dcérska spoločnosť sa na trhu správa nezávisle. Skutočnosťou, ktorá oprávňuje Komisiu na to, aby rozhodnutie ukladajúce pokuty určila materskej spoločnosti skupiny spoločností, totiž nie je ani podnecovanie dcérskej spoločnosti materskou spoločnosťou, aby sa dopustila porušenia, a už vôbec nie účasť materskej spoločnosti na tomto porušení, ale to, že tvoria jediný podnik v zmysle článku 81 ES.

Okolnosť, že materská spoločnosť nedávala svojim dcérskym spoločnostiam pokyny, ktoré by umožnili alebo podporovali kontakty odporujúce článku 81 ES, a že o nich nevedela, neumožňuje preukázať samostatnosť uvedených dcérskych spoločností. Okolnosť, že dcérske spoločnosti sa podieľali na samostatných porušeniach odlišnej povahy v štyroch rôznych krajinách, tiež nemôže vyvrátiť domnienku zodpovednosti, pokiaľ Komisia nepripísala materskej spoločnosti správanie jej dcérskych spoločností na základe prípadnej súbežnosti zistených porušení. Rovnako skutočnosť, že materská spoločnosť prijala kódex správania, ktorý mal zabrániť porušovaniu práva hospodárskej súťaže zo strany dcérskych spoločností, a zodpovedajúce usmernenia jednak nič nemení na existencii porušenia konštatovaného vo vzťahu k nej a jednak neumožňuje preukázať, že uvedené dcérske spoločnosti určovali svoju obchodnú politiku samostatne. Naopak uplatňovanie uvedeného kódexu svedčí skôr o tom, že materská spoločnosť skutočne ovládala obchodnú politiku svojich dcérskych spoločností.

(pozri body 82, 85, 87, 88)

7. Zásada zákonnosti trestov je dôsledkom zásady právnej istoty, ktorá predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie a najmä vyžaduje, aby akákoľvek právna úprava Únie, osobitne pokiaľ ukladá alebo umožňuje uložiť sankcie, bola jasná a presná, aby dotknuté osoby mohli jednoznačne poznať práva a povinnosti, ktoré z nej vyplývajú, a v dôsledku toho mohli prijať náležité opatrenia.

Zásada zákonnosti trestov, ktorá je súčasťou všeobecných zásad práva Únie tvoriacich základ spoločných ústavných tradícií členských štátov, je tiež zakotvená v rôznych medzinárodných zmluvách a najmä v článku 7 Európskeho dohovoru o ľudských právach.

Táto zásada vyžaduje, aby zákon jasne vymedzoval porušenia a tresty za ne. Táto podmienka je splnená, pokiaľ právny subjekt môže zo znenia relevantného ustanovenia a v prípade potreby za pomoci výkladu, ktorý mu dávajú súdne orgány, zistiť, aké konania alebo opomenutia zakladajú jeho trestnú zodpovednosť. Okrem toho podľa judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva sa jednoznačnosť zákona posudzuje nielen z hľadiska znenia relevantného ustanovenia, ale aj z hľadiska spresnení vyplývajúcich z ustálenej a zverejnenej judikatúry.

Táto zásada sa vzťahuje tak na normy trestnoprávnej povahy, ako aj na osobitné administratívnoprávne nástroje, ktoré ukladajú alebo umožňujú uložiť administratívne sankcie. Uplatňuje sa nielen na normy, ktoré stanovujú znaky skutkovej podstaty porušenia, ale aj na normy, ktoré vymedzujú následky vyplývajúce z porušenia týchto uvedených noriem.

Článok 7 ods. 1 Európskeho dohovoru o ľudských právach nevyžaduje, aby znenie ustanovení, na základe ktorých sa tieto sankcie ukladajú, bolo presné do tej miery, že následky, ktoré môžu vyplynúť z porušenia týchto ustanovení, sú predvídateľné s absolútnou istotou. Podľa judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva totiž skutočnosť, že zákon priznáva diskrečnú právomoc, sama osebe neodporuje požiadavke predvídateľnosti pod podmienkou, že rozsah a podmienky výkonu takej právomoci sú vymedzené so zreteľom na sledovaný legitímny cieľ dostatočne jasne, aby jednotlivcovi poskytovali primeranú ochranu proti svojvôli. V tejto súvislosti Európsky súd pre ľudské práva okrem samotného znenia zákona zohľadňuje skutočnosť, či použité neurčité pojmy boli spresnené v ustálenej a zverejnenej judikatúre.

(pozri body 95 – 97, 99)

8. Pokiaľ ide o zákonnosť článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 z hľadiska zásady zákonnosti trestov, normotvorca Únie nepriznal Komisii neprimeranú alebo svojvoľnú mieru voľnej úvahy pri stanovovaní pokút za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže.

Po prvé totiž toto ustanovenie obmedzuje výkon uvedenej miery voľnej úvahy zavedením objektívnych kritérií, ktoré Komisia musí dodržiavať. V tejto súvislosti na jednej strane výška pokuty, ktorú možno uložiť, má vyčísliteľnú a absolútnu hornú hranicu, ktorá sa vypočítava v závislosti od konkrétneho podniku pre každý prípad porušenia, takže maximálna výška pokuty, ktorú možno uložiť danému podniku, je stanoviteľná vopred. Toto ustanovenie na druhej strane ukladá Komisii povinnosť stanoviť pokuty v každom posudzovanom prípade s prihliadnutím nielen na závažnosť porušenia, ale aj na dĺžku trvania porušenia.

Po druhé pri výkone svojej diskrečnej právomoci v súvislosti s pokutami uloženými na základe článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 musí Komisia rešpektovať všeobecné právne zásady, osobitne zásady rovnosti zaobchádzania a proporcionality.

Po tretie v záujme zabezpečenia predvídateľnosti a transparentnosti konania Komisie je výkon diskrečnej právomoci zo strany Komisie tiež obmedzený pravidlami správania, ktoré si stanovila v oznámení o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípadoch kartelov a v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO. Na tento účel uvedené oznámenie a usmernenia na jednej strane stanovujú pravidlá správania, od ktorých sa Komisia nemôže odchýliť bez toho, aby nebola prípadne sankcionovaná z dôvodu porušenia všeobecných právnych zásad, akými sú zásady rovnakého zaobchádzania a ochrany legitímnej dôvery, a na druhej strane zabezpečujú právnu istotu dotknutých podnikov, keďže stanovujú metodológiu, ktorú sa Komisia zaviazala uplatňovať pri stanovení výšky pokút uložených na základe článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003.

Okrem toho prijatie uvedených usmernení a následne prijatie usmernení k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1/2003 Komisiou vzhľadom na to, že spadalo do zákonného rámca vymedzeného článkom 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článkom 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, len prispelo k spresneniu obmedzení výkonu diskrečnej právomoci Komisie, ktoré vyplývajú už z týchto ustanovení, pričom však z neho nemožno vyvodiť záver, že normotvorca Únie pôvodne nedostatočne stanovil obmedzenia právomoci Komisie v predmetnej oblasti.

Po štvrté podľa článku 229 ES a článku 31 nariadenia č. 1/2003 má súd Únie neobmedzenú právomoc rozhodovať o žalobách proti rozhodnutiam, ktorými Komisia uložila pokuty, a môže tak nielen zrušiť tieto rozhodnutia, ale tiež uloženú pokutu zrušiť, znížiť alebo zvýšiť. Správna prax Komisie, ktorá je známa a dostupná, teda podlieha úplnému preskúmaniu súdov Únie. Toto preskúmanie prostredníctvom ustálenej a zverejňovanej judikatúry umožnilo spresniť neurčité pojmy, ktoré mohol článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a neskôr článok 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 obsahovať. Obozretný hospodársky subjekt tak môže, za prípadnej pomoci právneho poradcu, s dostatočnou presnosťou predvídať metódu výpočtu a rádovú výšku pokút, ktoré mu hrozia za dané správanie. Skutočnosť, že tento subjekt nemôže vopred poznať presnú výšku pokút, ktoré Komisia v jednotlivých prípadoch uloží, nemôže predstavovať porušenie zásady zákonnosti trestov.

(pozri body 101, 102, 105 – 108)

9. Pokiaľ ide o zvýšenie úrovne pokút v nadväznosti na prijatie usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, Komisia môže kedykoľvek prispôsobiť úroveň pokút, ak si to vyžaduje účinné uplatňovanie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, takže takéto pozmenenie správnej praxe možno považovať za objektívne odôvodnené cieľom všeobecného predchádzania porušovaniu pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže. Zvýšenie pokút sa teda nemôže samo osebe považovať za nezákonné s ohľadom na zásadu zákonnosti trestov, pokiaľ neprekračuje právny rámec vymedzený článkom 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článkom 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003.

(pozri bod 112)

10. Pokiaľ ide o právomoc Komisie ukladať pokuty za porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, právomoc uložiť takéto pokuty sa nemôže považovať za pôvodne prislúchajúcu Rade, ktorá ju zverila či jej výkonom poverila Komisiu v zmysle článku 202 tretej zarážky ES. V súlade s ustanoveniami článkov 81 a 82 ES, článku 83 ods. 1 ES, článku 83 ods. 2 písm. a) a d) ES a článku 202 tretej zarážky ES, táto právomoc spadá do úlohy zverenej Komisii zabezpečovať uplatňovanie práva Únie, pričom táto úloha, pokiaľ ide o uplatňovanie článkov 81 ES a 82 ES, bola spresnená, upravená a formalizovaná nariadeniami č. 17 a č. 1/2003. Právomoc ukladať pokuty, ktorú tieto nariadenia priznávajú Komisii, teda vyplýva z ustanovení samotnej Zmluvy a jej cieľom je umožniť účinné uplatňovanie zákazov stanovených v uvedených článkoch.

(pozri bod 115)

11. Zásada zákazu retroaktivity trestných zákonov zakotvená v článku 7 Európskeho dohovoru o ľudských právach predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie, ktorá sa musí dodržiavať pri ukladaní pokút za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, a vyžaduje, aby uložené sankcie zodpovedali sankciám stanoveným v čase spáchania porušenia. Prijatie usmernení, ktoré môžu zmeniť všeobecnú politiku hospodárskej súťaže Komisie v oblasti pokút, môže v zásade spadať do pôsobnosti zásady zákazu retroaktivity.

Pokiaľ ide o rešpektovanie zásady zákazu retroaktivity usmerneniami k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, zvýšenie úrovne pokút spadá do právneho rámca vymedzeného článkom 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článkom 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, keďže tieto usmernenia v bode 5 písm. a) výslovne stanovujú, že uložené pokuty nesmú v nijakom prípade prekročiť maximálnu hranicu 10 % obratu stanovenú v uvedených ustanoveniach.

Zásadná inovácia uvedených usmernení spočíva v tom, že ako východisková suma pre výpočet sa berie základná čiastka určená podľa rozpätí stanovených na tento účel, pričom tieto rozpätia odrážajú rôzne stupne závažnosti porušenia, ale samy osebe nemajú vzťah k relevantnému obratu. Táto metóda teda v podstate spočíva v – hoci aj relatívnej a pružnej – tarifikácii pokút.

Skutočnosť, že Komisia uložila v minulosti pokuty v určitej výške za určité typy porušení, ju nemôže zbaviť možnosti zvýšiť túto výšku v rozsahu stanovenom v nariadeniach č. 17 a č. 1/2003, ak je to potrebné na implementáciu politiky hospodárskej súťaže Únie. Naopak účinné uplatňovanie pravidiel v oblasti hospodárskej súťaže si vyžaduje, aby Komisia mohla kedykoľvek prispôsobiť výšku pokút potrebám tejto politiky.

Z toho vyplýva, že podniky zúčastnené na správnom konaní, ktoré môže viesť k uloženiu pokuty, nemôžu nadobudnúť legitímnu dôveru v skutočnosť, že Komisia neprekročí úroveň pokút používanú v minulosti, ani v metódu ich stanovenia. Uvedené podniky preto musia počítať s možnosťou, že Komisia môže kedykoľvek rozhodnúť o zvýšení úrovne pokút v porovnaní s úrovňou uplatňovanou v minulosti.

Za týchto okolností uvedené usmernenia neporušujú zásadu zákazu retroaktivity tým, že viedli k uloženiu pokút, ktoré sú vyššie ako pokuty ukladané v minulosti, alebo že došlo k prekročeniu hraníc predvídateľnosti. Usmernenia a najmä nová metóda výpočtu pokút, ktorá je v nich obsiahnutá, aj keby táto metóda mala za následok zvýšenie uložených pokút, boli totiž primerane predvídateľné.

(pozri body 118, 119, 123 – 128, 133)

12. Komisia zverejnila usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO a uviedla v nich metódu výpočtu, ktorú sa zaviazala dodržať v každom jednotlivom prípade v záujme transparentnosti a na zvýšenie právnej istoty dotknutých podnikov. Komisia sa prijatím takýchto pravidiel správania a tým, že ich zverejnením oznámila, že ich v budúcnosti uplatní na prípady, ktorých sa týkajú, sama obmedzuje vo výkone svojej diskrečnej právomoci a nemôže sa od nich odchýliť bez toho, aby bola prípadne sankcionovaná z dôvodu porušenia všeobecných právnych zásad, ako sú zásady rovnosti zaobchádzania alebo ochrany legitímnej dôvery. Usmernenia všeobecne a abstraktne určujú metodológiu, ktorú sa Komisia zaviazala uplatňovať pri stanovení výšky pokút, a v dôsledku toho zaisťujú právnu istotu podnikov. Na druhej strane obozretný hospodársky subjekt môže za prípadnej pomoci právneho poradcu s dostatočnou presnosťou predvídať metódu výpočtu a rádovú výšku pokút, ktoré mu hrozia za dané správanie. Je pravda, že hospodársky subjekt nemôže na základe týchto usmernení vopred poznať presnú výšku pokuty, ktorú Komisia v jednotlivom prípade uloží. Z dôvodu závažnosti porušení, ktoré má Komisia sankcionovať, však ciele potlačovania a odstrašovania odôvodňujú, že dotknutým podnikom sa znemožní odhadnúť zisk, ktorý by im vyplynul z účasti na porušení tým, že by vopred zohľadnili výšku pokuty, ktorá im bude z dôvodu tohto protiprávneho správania uložená.

(pozri body 135, 136, 201, 202)

13. Zohľadnenie oznámenia o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípadoch kartelov počas stanovovania výšky pokút ukladaných za porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže neporušuje ani zásadu zákazu retroaktivity, ani zásadu ochrany legitímnej dôvery. Prvá z týchto dvoch zásad totiž nebráni uplatneniu usmernení majúcich prípadne za následok zvýšenie pokút pod podmienkou, že politiku, ktorú uskutočňujú, bolo možné rozumne predvídať. Pokiaľ ide o druhú zásadu, hospodárske subjekty nemôžu legitímne veriť, že zostane zachovaná existujúca situácia, ktorú môžu inštitúcie v rámci svojej diskrečnej právomoci zmeniť.

(pozri body 143, 144)

14. Hoci je pravda, že na základe všeobecných zásad práva Únie, ktorých neoddeliteľnou súčasťou sú základné práva a z hľadiska ktorých sa musia právne predpisy Únie vykladať, podniky majú právo na to, aby ich Komisia nenútila k priznaniu ich účasti na porušení pravidiel hospodárskej súťaže, Komisia je oprávnená zohľadniť pri stanovení výšky pokuty pomoc, ktorú jej podnik dobrovoľne poskytol na účely preukázania existencie porušenia. V tejto súvislosti je spolupráca podľa oznámenia o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípadoch kartelov pre dotknutý podnik úplne dobrovoľná. Dotknutý podnik totiž nie je nijakým spôsobom nútený, aby predložil dôkazy týkajúce sa údajného kartelu. Miera spolupráce, ktorú chce podnik v priebehu správneho konania poskytnúť, teda závisí výlučne od jeho slobodného rozhodnutia a v žiadnom prípade nie je stanovená oznámením o spolupráci. Navyše žiadne ustanovenie tohto oznámenia nevyžaduje, aby dotknutý podnik nespochybnil alebo neopravil nesprávne skutkové tvrdenia iného podniku.

Toto oznámenie neporušuje ani zásadu in dubio pro reo, ani zásadu prezumpcie neviny, tak ako vyplýva okrem iného z článku 6 ods. 2 Európskeho dohovoru o ľudských právach, ktorá je rovnako súčasťou základných práv, ktoré sú podľa judikatúry Súdneho dvora, ktorá bola navyše potvrdená článkom 6 ods. 2 EÚ, ako aj článkom 48 Charty základných práv Európskej únie, uznané v právnom poriadku Únie. Spolupráca podľa tohto oznámenia je totiž na jednej strane pre dotknutý podnik úplne dobrovoľná a nevyplýva z nej nijaká povinnosť podniku predložiť dôkazy a na druhej strane nemá vplyv na povinnosť Komisie, ktorá v súvislosti so zisteným porušením znáša dôkazné bremeno predložiť dôkazy, ktoré môžu z právneho hľadiska dostatočne doložiť existenciu skutkových okolností zakladajúcich porušenie. Na tento účel Komisia môže vychádzať bez toho, aby porušila zásadu prezumpcie neviny, nielen z dokumentov, ktoré získala pri kontrolách podľa nariadení č. 17 a č. 1/2003 alebo ktoré získala na základe žiadostí o informácie podľa uvedených nariadení, ale aj z dôkazov, ktoré jej podnik dobrovoľne predložil podľa tohto oznámenia.

Oznámenie o spolupráci neporušuje ani zásadu proporcionality. Toto oznámenie sa javí ako vhodný a nevyhnutný nástroj na preukázanie existencie tajných horizontálnych kartelov, a teda na usmernenie správania podnikov v zmysle dodržiavania pravidiel hospodárskej súťaže. Hoci totiž nástroje uvedené v článkoch 18 až 21 nariadenia č. 1/2003, konkrétne žiadosti o informácie a inšpekcie, predstavujú nevyhnutné opatrenia pri stíhaní porušení práva hospodárskej súťaže, tajné kartely je často ťažké zistiť a objasniť bez spolupráce dotknutých podnikov. Účastník kartelu, ktorý chce ukončiť svoju účasť, tak môže byť odradený od informovania Komisie o karteli z dôvodu vysokej pokuty, ktorá mu hrozí. Oznámenie o spolupráci má tým, že stanovuje priznanie oslobodenia od pokút alebo výrazné zníženie pokuty pre podniky, ktoré predložia Komisii dôkazy o existencii horizontálneho kartelu, zabrániť tomu, aby takýto účastník neposkytol Komisii informácie o existencii kartelu.

Napokon, Komisia si bez toho, aby prekročila právomoci, ktoré jej vyplývajú z nariadenia č. 1/2003, stanovila v oznámení o spolupráci pravidlá správania na usmernenie výkonu svojej diskrečnej právomoci v oblasti určovania pokút s cieľom zohľadniť najmä správanie podnikov v priebehu správneho konania a tým lepšie zaručiť rovnosť zaobchádzania s dotknutými podnikmi. Komisia je totiž oprávnená, ale nie povinná uložiť pokutu podniku, ktorý porušil článok 81 ES. Okrem toho článok 23 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1/2003 neobsahuje taxatívny výpočet kritérií, ktoré môže Komisia vziať do úvahy pri stanovení výšky pokuty. Správanie podniku v priebehu správneho konania teda môže patriť k faktorom, ktoré je potrebné zohľadniť pri stanovení výšky pokuty.

(pozri body 149, 150, 153, 155, 160, 162, 163, 168, 169, 171, 174 – 176)

15. Právomoci Spoločenstva sa musia vykonávať v súlade s medzinárodným právom. Právo vlastniť majetok nie je chránené len medzinárodným právom, ale patrí tiež k všeobecným zásadám práva Únie. Prednosť medzinárodného práva pred právom Únie sa však nevzťahuje na primárne právo a osobitne na všeobecné zásady, medzi ktoré patria základné práva. V tejto súvislosti právo vlastniť majetok nie je absolútnym privilégiom, ale treba ho posudzovať s ohľadom na jeho spoločenskú funkciu. V dôsledku toho môže byť výkon práva vlastniť majetok obmedzený pod podmienkou, že toto obmedzenie skutočne zodpovedá cieľom všeobecného záujmu sledovaným Spoločenstvom a nepredstavuje vzhľadom na sledovaný cieľ neprimeraný a neprípustný zásah do samotnej podstaty takto zaručeného práva. Keďže uplatňovanie článkov 81 ES a 82 ES predstavuje jeden z aspektov verejného záujmu Spoločenstva, na základe týchto článkov možno obmedziť výkon práva vlastniť majetok pod podmienkou, že takéto obmedzenia nie sú neprimerané a nezasahujú do samotnej podstaty tohto práva.

(pozri body 187 – 190)

16. Aj keď usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO nemožno kvalifikovať ako právne pravidlá, ktoré by bol správny orgán povinný v každej situácii dodržiavať, stanovujú orientačné pravidlá postupu správneho orgánu, od ktorých sa nemôže v konkrétnom prípade odkloniť bez udania dôvodov, ktoré sú v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania. Komisia sa prijatím takýchto pravidiel správania a tým, že ich zverejnením oznámila, že ich v budúcnosti uplatní na prípady, ktorých sa týkajú, sama obmedzuje vo výkone svojej diskrečnej právomoci a nemôže sa od týchto pravidiel odchýliť bez toho, aby bola prípadne sankcionovaná z dôvodu porušenia všeobecných právnych zásad, ako sú zásady rovnosti zaobchádzania alebo ochrany legitímnej dôvery. Okrem toho uvedené usmernenia všeobecne a abstraktne určujú metodológiu, ktorú sa Komisia zaviazala uplatňovať pri stanovení výšky pokút, a ktorá v dôsledku toho zaisťuje právnu istotu podnikov.

(pozri body 200 – 202)

17. Závažnosť porušení práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže sa musí určiť na základe veľkého množstva skutočností, akými sú najmä konkrétne okolnosti prípadu, jeho kontext a odstrašujúci účinok pokút, a to bez toho, aby existoval záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré sa nevyhnutne musia zohľadniť.

V súlade s bodom 1 A prvým odsekom usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO Komisia musí v rámci posúdenia závažnosti porušenia vykonať posúdenie konkrétneho dopadu na trh iba vtedy, keď sa zdá, že tento dopad je merateľný. Komisia musí pri posudzovaní tohto dopadu vychádzať z hospodárskej súťaže, aká by normálne existovala, keby k porušeniu nedošlo. Pokiaľ teda žalobcovia nepreukazujú, že konkrétny dopad kartelov bol merateľný, nie je Komisia povinná zohľadniť konkrétny dopad porušení na účely posúdenia ich závažnosti. Účinok protisúťažného postupu nie je totiž určujúcim kritériom pri posudzovaní závažnosti porušenia. Skutočnosti týkajúce sa úmyslu môžu byť dôležitejšie ako tie, ktoré sa týkajú uvedených účinkov, najmä ak ide o porušenia, ktoré sú už svojou povahou závažné, ako je rozdelenie trhov. Povaha porušenia má zásadný význam, a to najmä pri kvalifikácii porušenia ako „veľmi závažného“. Z opisu veľmi závažných porušení v uvedených usmerneniach vyplýva, že dohody alebo zosúladené postupy, ktorých cieľom je najmä rozdelenie trhov, môžu mať iba na základe ich samotnej povahy za následok kvalifikáciu porušenia ako „veľmi závažného“ bez toho, aby sa takéto správanie muselo vyznačovať osobitným dopadom alebo geografickým rozsahom a bez toho, aby nezohľadnenie konkrétneho dopadu porušení mohlo viesť k porušeniu zásady prezumpcie neviny.

Za týchto okolností nezávisle od údajne rozmanitej štruktúry kartelov porušenia pravidiel hospodárskej súťaže konštatované v rozhodnutí Komisie patria už svojou povahou medzi najzávažnejšie porušenia článku 81 ES, pokiaľ spočívajú v tajných dohodách medzi súťažiteľmi o tom, že si rozdelia trhy alebo zmrazia trhové podiely tým, že si rozdelia zadávanie projektov predaja a montáže nových výťahov a/alebo eskalátorov a že si nebudú konkurovať, pokiaľ ide o údržbu a modernizáciu výťahov a eskalátorov. Okrem toho, že spôsobujú vážne narušenie hospodárskej súťaže, tieto kartelové dohody odporujú hlavnému cieľu Zmluvy týkajúcemu sa integrácie trhu Spoločenstva tým, že zaväzujú účastníkov k rešpektovaniu existencie oddelených trhov, často vymedzených podľa štátnych hraníc, čo vedie k izolácii týchto trhov. Takéto porušenia, najmä v prípade horizontálnych kartelov, sú kvalifikované ako osobitne závažné alebo ako zjavné porušenia.

(pozri body 198, 214, 215, 221 – 223, 234, 235, 254)

18. Pokiaľ ide o rozhodnutia Komisie, ktorými sa konštatuje porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže a ukladajú pokuty, požiadavky podstatnej formálnej náležitosti, ktorú predstavuje povinnosť odôvodnenia, sú splnené vtedy, keď vo svojom rozhodnutí Komisia uvedie kritériá posúdenia, ktoré jej umožnili posúdiť závažnosť a trvanie porušenia, bez toho, aby v ňom bola povinná uviesť podrobnejšie vysvetlenie alebo číselné údaje týkajúce sa spôsobu výpočtu pokuty. Pokiaľ Komisia v napadnutom rozhodnutí uvedie, že východiskové sumy pokút boli stanovené s prihliadnutím na povahu porušení a rozsah relevantného geografického trhu a že analyzovala závažnosť porušení vo vzťahu k vlastnostiam účastníkov, pričom pre každé porušenie rozlíšila dotknuté podniky v závislosti od ich obratov na trhu s výrobkami, ktoré boli predmetom kartelu v krajine, ktorej sa porušenie týkalo, kritériá posúdenia, ktoré umožnili Komisii zmerať závažnosť zistených porušení, sú v napadnutom rozhodnutí dostatočne uvedené v súlade s článkom 253 ES.

(pozri body 203, 240, 243 – 245)

19. Pokiaľ ide o rozhodnutia Komisie, ktorými sa konštatuje porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže a ukladajú pokuty, veľkosť relevantného trhu v zásade nie je povinným faktorom, ale len jednou z okolností relevantných na účely posúdenia závažnosti porušenia, pričom Komisia navyše nie je povinná vymedziť relevantný trh alebo posúdiť jeho veľkosť, pokiaľ má predmetné porušenie protisúťažný cieľ. Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO totiž nestanovujú, že suma pokút sa vypočíta v závislosti od celkového obratu alebo od obratu, ktorý podniky dosiahli na relevantnom trhu. Nebránia však ani tomu, aby sa tieto obraty vzali do úvahy pri stanovení výšky pokuty s cieľom dodržať všeobecné zásady práva Únie, pokiaľ si to okolnosti vyžadujú.

Za týchto okolností nie sú neprimerané východiskové sumy pokút, ktoré boli stanovené za porušenie, ku ktorému došlo v Luxembursku, zodpovedajúce jednej polovici minimálnej hodnoty, ktorá je štandardne stanovená v usmerneniach pre veľmi závažné porušenie.

(pozri body 247, 248)

20. V rámci výpočtu pokút uložených na základe článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 je rozdielne zaobchádzanie s dotknutými podnikmi neoddeliteľne späté s výkonom právomocí, ktoré plynú Komisii z tohto ustanovenia. V rámci svojho priestoru na voľnú úvahu Komisia totiž musí individuálne prispôsobiť sankcie v závislosti od samotného správania a charakteristík dotknutých podnikov, aby v každom jednotlivom prípade zabezpečila plnú účinnosť pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže. Podľa usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO tak pre porušenie určitej závažnosti môže byť nevyhnutné v prípade, ktorý sa týka viacerých podnikov, ako sú kartely, vážiť všeobecnú východiskovú sumu, aby sa dosiahla konkrétna východisková suma zohľadňujúca váhu, a teda skutočný dopad protiprávneho správania každého podniku na hospodársku súťaž, najmä ak existuje značný rozdiel vo veľkosti podnikov, ktoré sa dopustili porušenia rovnakej povahy. Osobitne je nevyhnutné brať do úvahy skutočnú hospodársku schopnosť porušovateľov spôsobiť značnú škodu iným subjektom na trhu, najmä spotrebiteľom.

Okrem toho právo Únie neobsahuje všeobecne uplatniteľnú zásadu, podľa ktorej musí byť sankcia primeraná vo vzťahu k významu podniku na trhu s výrobkami, ktorý je predmetom porušenia.

Napokon, pokiaľ ide o posúdenie závažnosti porušenia v závislosti od zaradenia členov kartelu do kategórií, pri posudzovaní, či je také rozdelenie v súlade so zásadami rovnosti zaobchádzania a proporcionality, sa súd Únie v rámci skúmania zákonnosti výkonu diskrečnej právomoci, ktorú ma Komisia v predmetnej oblasti, musí obmedziť na preskúmanie koherentnosti a objektívnej odôvodnenosti tohto rozdelenia. Okrem toho podľa vyššie uvedených usmernení k metóde stanovovania pokút zásada rovnakého postihu za to isté konanie môže viesť k uloženiu rôznych pokút dotknutým podnikom bez toho, aby sa toto rozlišovanie riadilo aritmetickým výpočtom.

(pozri body 255 – 258, 263, 265)

21. Poľahčujúcu okolnosť na základe bodu 3 tretej zarážky usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO nemožno uznať v prípade, ak sa porušenie skončilo ešte pred prvým zásahom Komisie. O poľahčujúcu okolnosť v zmysle uvedeného ustanovenia totiž logicky môže ísť len vtedy, keď bol podnet na ukončenie protisúťažného správania dotknutých podnikov vyvolaný zásahom Komisie. Účelom tohto ustanovenia je v prípade, keď Komisia začne v tomto smere vyšetrovanie, podnietiť podniky, aby okamžite ukončili svoje protisúťažné správanie, takže zníženie pokuty z tohto dôvodu nemožno použiť v prípade, ak sa porušenie skončilo ešte pred prvým zásahom Komisie. Uplatnenie zníženia za takých okolností by totiž viedlo k dvojitému zohľadneniu dĺžky trvania porušenia pri stanovení výšky pokút.

(pozri bod 274)

22. Prijatie programu na dosiahnutie súladu s pravidlami hospodárskej súťaže podnikom, ktorý sa dopustil porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, nezaväzuje Komisiu, aby znížila pokutu na základe tejto skutočnosti. Okrem toho, hoci je iste dôležité, aby podnik prijal opatrenia na zabránenie tomu, aby sa jeho zamestnanci v budúcnosti dopúšťali ďalšieho porušovania súťažného práva Únie, prijatie takých opatrení nič nemení na existencii konštatovaného porušenia. Komisia preto nie je povinná prihliadnuť na túto okolnosť ako na poľahčujúcu okolnosť, najmä ak porušenia konštatované v napadnutom rozhodnutí predstavujú zjavné porušenie článku 81 ES.

(pozri bod 282)

23. Oznámenie o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípadoch kartelov je nástroj, ktorého účelom je určiť v súlade s predpismi vyššej právnej sily kritériá, ktoré Komisia zamýšľa uplatňovať v rámci výkonu svojej diskrečnej právomoci pri stanovovaní pokút ukladaných za porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže. Z toho vyplýva samoobmedzenie tejto právomoci, ktoré však nie je nezlučiteľné so zachovaním značnej miery voľnej úvahy Komisie.

Komisia teda disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri posudzovaní otázky, či majú dôkazy predložené podnikom, ktorý požiadal o uplatnenie oznámenia o spolupráci, významnú pridanú hodnotu v zmysle bodu 21 uvedeného oznámenia.

Rovnako po konštatovaní, že dôkazy predstavujú významnú pridanú hodnotu v zmysle bodu 21 oznámenia o spolupráci, Komisia disponuje určitou mierou voľnej úvahy, keď má stanoviť presnú úroveň zníženia pokuty, ktoré sa má priznať dotknutému podniku. Bod 23 písm. b) prvý odsek oznámenia o spolupráci totiž stanovuje pásma na zníženie pokuty pre rôzne kategórie dotknutých podnikov. Vzhľadom na uvedenú mieru voľnej úvahy jej súd Únie môže vytknúť iba zjavné prekročenie tejto miery voľnej úvahy.

Za týchto podmienok Komisia zjavne neprekračuje svoju mieru voľnej úvahy, keď sa domnieva, že významnú pridanú hodnotu nemá vyhlásenie, ktoré sa obmedzuje na to, že v určitom rozsahu potvrdí vyhlásenie, ktoré už Komisia mala k dispozícii, keďže takéto vyhlásenie výrazne neuľahčuje úlohu Komisie, a teda nepostačuje na odôvodnenie zníženia pokuty z dôvodu spolupráce.

(pozri body 295, 296, 298 – 300, 309, 311)

24. V rámci posúdenia spolupráce poskytnutej účastníkmi kartelu počas správneho konania Komisia nemôže porušiť zásadu rovnosti zaobchádzania. Pokiaľ totiž postavenie jednotlivých podnikov sankcionovaných pokutou za porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže nie je porovnateľné, Komisia neporuší zásadu rovnosti zaobchádzania, keď prizná zníženia pokút určitým podnikom podľa pridanej hodnoty ich spolupráce a odmietne priznať inému podniku takéto zníženie podľa oznámenia o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípadoch kartelov. V tejto súvislosti sa pridaná hodnota spolupráce posudzuje v závislosti od dôkazov, ktoré Komisia už má k dispozícii. Keď teda podnik predloží dôkazy, ktoré nie sú rozhodujúce pre preukázanie existencie kartelu, ale ktoré iba posilňujú schopnosť Komisie preukázať porušenie tým, že potvrdzujú dôkazy, ktoré už má k dispozícii, alebo keď taký podnik predloží Komisii dôkazy s významnou pridanou hodnotou až niekoľko mesiacov po iných podnikoch a v každom prípade nepredloží listinné dôkazy z relevantného obdobia, Komisia zjavne neprekročí svoju mieru voľnej úvahy, keď pre takýto podnik stanoví zníženie pokuty na veľmi nízke percento.

(pozri body 313, 315, 319, 335, 336, 344, 347)

25. Pokiaľ ide o dodržanie zásady proporcionality v rámci stanovovania výšky pokút za porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, takéto pokuty nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom, čiže vo vzťahu k dodržiavaniu pravidiel hospodárskej súťaže, a výška pokuty uloženej podniku z dôvodu porušenia pravidiel hospodárskej súťaže musí byť primeraná vo vzťahu k porušeniu posudzovanému ako celku, a to najmä s prihliadnutím na závažnosť porušenia. Okrem toho Komisia je oprávnená pri stanovení výšky pokút vziať do úvahy potrebu zaručiť dostatočne odstrašujúci účinok pokút.

V tejto súvislosti po prvé kartely spočívajúce predovšetkým v tajných dohodách medzi súťažiteľmi o tom, že si rozdelia trhy alebo zmrazia trhové podiely tým, že si rozdelia zadávanie projektov predaja a montáže nových výťahov a/alebo eskalátorov a že si nebudú konkurovať, pokiaľ ide o údržbu a modernizáciu výťahov a eskalátorov, predstavujú porušenia, ktoré už svojou povahou patria medzi najzávažnejšie porušenia článku 81 ES.

Po druhé Komisia môže pri výpočte výšky pokút zohľadniť najmä veľkosť a hospodársku silu hospodárskej jednotky, ktorá koná ako podnik v zmysle článku 81 ES. Relevantný podnik, ktorý treba vziať do úvahy, však nezodpovedá každej dcérskej spoločnosti, ktorá sa zúčastnila na porušení, ale materskej spoločnosti a jej dcérskym spoločnostiam. Po tretie, pokiaľ ide o primeranosť pokút vo vzťahu k veľkosti a hospodárskej sile predmetných hospodárskych jednotiek, Komisia je povinná rešpektovať maximálnu hranicu vo výške 10 % uvedenú v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, ktorej cieľom je zabrániť neprimeranosti pokút vo vzťahu k významu podniku. Celkovú výšku pokút predstavujúcu približne 2 % konsolidovaného obratu dotknutého podniku počas hospodárskeho roka predchádzajúceho prijatiu napadnutého rozhodnutia však nemožno považovať za neprimeranú vo vzťahu k veľkosti tohto podniku.

(pozri body 367 – 370)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (ôsma komora)

z 13. júla 2011 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Trh montáže a údržby výťahov a eskalátorov – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Manipulovanie verejných obchodných súťaží – Rozdelenie trhov – Určenie cien“

Vo veci T‑138/07,

Schindler Holding Ltd, so sídlom v Hergiswile (Švajčiarsko),

Schindler Management AG, so sídlom v Ebikone (Švajčiarsko),

Schindler SA, so sídlom v Bruseli (Belgicko),

Schindler Deutschland Holding GmbH, so sídlom v Berlíne (Nemecko),

Schindler Sàrl, so sídlom v Luxemburgu (Luxembursko),

Schindler Liften BV, so sídlom v Haagu (Holandsko),

v zastúpení: R. Bechtold, W. Bosch, U. Soltész a S. Hirsbrunner, advokáti,

žalobkyne,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: K. Mojzesowicz a R. Sauer, splnomocnení zástupcovia,

žalovanej,

ktorú v konaní podporuje:

Rada Európskej únie, v zastúpení: M. Simm a G. Kimberley, splnomocnené zástupkyne,

vedľajší účastník konania,

ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2007) 512 v konečnom znení z 21. februára 2007 o konaní podľa článku 81 [ES] (vec COMP/E-1/38.823 – Výťahy a eskalátory) alebo subsidiárne na zníženie pokút uložených žalobkyniam,

VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora),

v zložení: predsedníčka komory M. E. Martins Ribeiro (spravodajkyňa), sudcovia N. Wahl a A. Dittrich,

tajomník: K. Andová, referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 17. septembra 2009,

vyhlásil tento

Rozsudok

1 Predmetom prejednávanej veci je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2007) 512 v konečnom znení z 21. februára 2007 o konaní podľa článku 81 [ES] (vec COMP/E-1/38.823 – Výťahy a eskalátory) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktorého zhrnutie je uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie z 26. marca 2008 (Ú. v. EÚ C 75, s. 19), alebo subsidiárne na zníženie pokút uložených žalobkyniam.

2 V napadnutom rozhodnutí Komisia Európskych spoločenstiev konštatovala, že tieto spoločnosti porušili článok 81 ES:

– Kone Belgium SA (ďalej len „Kone Belgicko“), Kone GmbH (ďalej len „Kone Nemecko“), Kone Luxembourg Sàrl (ďalej len „Kone Luxembursko“), Kone BV Liften en Roltrappen (ďalej len „Kone Holandsko“) a Kone Oyj (ďalej len „KC“) (ďalej spoločne alebo jednotlivo len „Kone“),

– Otis SA (ďalej len „Otis Belgicko“), Otis GmbH & Co. OHG (ďalej len „Otis Nemecko“), General Technic-Otis Sàrl (ďalej len „GTO“), General Technic Sàrl (ďalej len „GT“), Otis BV (ďalej len „Otis Holandsko“), Otis Elevator Company (ďalej len „OEC“) a United Technologies Corporation (ďalej len „UTC“) (ďalej spoločne alebo jednotlivo len „Otis“),

– Schindler SA (ďalej len „Schindler Belgicko“), Schindler Deutschland Holding GmbH (ďalej len „Schindler Nemecko“), Schindler Sàrl (ďalej len „Schindler Luxembursko“), Schindler Liften BV (ďalej len „Schindler Holandsko“) a Schindler Holding Ltd (ďalej spoločne alebo jednotlivo len „Schindler“),

– ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV (ďalej len „TKLA“), ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (ďalej len „TKA“), ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (ďalej len „TKF“), ThyssenKrupp Elevator AG (ďalej len „TKE“), ThyssenKrupp AG (ďalej len „TKAG“), ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl (ďalej len „TKAL“) a ThyssenKrupp Liften BV (ďalej len „TKL“) (ďalej spoločne alebo jednotlivo len „ThyssenKrupp“), a

– Mitsubishi Elevator Europe BV (ďalej len „MEE“).

3 Spoločnosť Schindler je jedným z popredných svetových dodávateľov výťahov a eskalátorov. Jej materskou spoločnosťou je Schindler Holding so sídlom vo Švajčiarsku (odôvodnenie č. 27 napadnutého rozhodnutia). Schindler vykonáva svoju činnosť v oblasti výťahov a eskalátorov prostredníctvom vnútroštátnych dcérskych spoločností. Týmito sú okrem iného v Belgicku Schindler Belgicko, v Nemecku Schindler Nemecko, v Luxembursku Schindler Luxembursko a v Holandsku Schindler Holandsko (odôvodnenia č. 28 až 32 napadnutého rozhodnutia).

Správne konanie

1. Prešetrovanie Komisie

4 V priebehu roka 2003 boli Komisii poskytnuté informácie o možnej existencii kartelu medzi štyrmi najväčšími európskymi výrobcami výťahov a eskalátorov, ktorí vykonávajú obchodnú činnosť v Únii, konkrétne Kone, Otis, Schindler a ThyssenKrupp (odôvodnenia č. 3 a 91 napadnutého rozhodnutia).

Belgicko

5 Od 28. januára 2004 a v priebehu marca 2004 Komisia na základe článku 14 ods. 2 a 3 nariadenia č. 17 Rady zo 6. februára 1962, prvého nariadenia implementujúceho články [81 ES] a [82 ES] (Ú. v. ES 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3), vykonala šetrenia okrem iného v priestoroch dcérskych spoločností spoločností Kone, Otis, Schindler a ThyssenKrupp v Belgicku (odôvodnenia č. 92, 93, 95 a 97 napadnutého rozhodnutia).

6 Kone, Otis, ThyssenKrupp a Schindler postupne podali žiadosti podľa oznámenia Komisie o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípade kartelov (Ú. v. ES C 45, 2002, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155) (ďalej len „oznámenie o spolupráci z roku 2002“). Dotknuté podniky tieto žiadosti doplnili (odôvodnenia č. 94, 96, 98 a 103 napadnutého rozhodnutia).

7 Dňa 29. júna 2004 bolo spoločnosti Kone priznané podmienečné oslobodenie od pokút podľa bodu 8 písm. b) tohto oznámenia (odôvodnenie č. 99 napadnutého rozhodnutia).

8 V období od septembra do decembra 2004 Komisia tiež zaslala podnikom, ktoré sa podieľali na porušení v Belgicku, viacerým zákazníkom v tomto členskom štáte a belgickému združeniu Agoria žiadosti o informácie podľa článku 18 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) (odôvodnenia č. 101 a 102 napadnutého rozhodnutia).

Nemecko

9 Od 28. januára 2004 a v priebehu marca 2004 Komisia na základe článku 14 ods. 3 nariadenia č. 17 vykonala šetrenia okrem iného v priestoroch dcérskych spoločností spoločností Otis a ThyssenKrupp v Nemecku (odôvodnenia č. 104 a 106 napadnutého rozhodnutia).

10 V dňoch 12. a 18. februára 2004 Kone doplnila svoju žiadosť podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 z 2. februára 2004 týkajúcu sa Belgicka o informácie týkajúce sa Nemecka. Otis medzi marcom 2004 a februárom 2005 rovnako doplnila svoju žiadosť týkajúcu sa Belgicka o informácie týkajúce sa Nemecka. Schindler predložila 25. novembra 2004 žiadosť podľa uvedeného oznámenia, ktorá obsahovala informácie týkajúce sa Nemecka a ktorá bola doplnená v období od decembra 2004 do februára 2005. Napokon v decembri 2005 ThyssenKrupp tiež predložila Komisii žiadosť podľa tohto oznámenia týkajúcu sa Nemecka (odôvodnenia č. 105, 107, 112 a 114 napadnutého rozhodnutia).

11 V období od septembra do novembra 2004 Komisia tiež zaslala žiadosti o informácie na základe článku 18 nariadenia č. 1/2003 podnikom, ktoré sa podieľali na porušení v Nemecku, viacerým zákazníkom v tomto členskom štáte a združeniam VDMA, VFA a VMA (odôvodnenia č. 110, 111 a 113 napadnutého rozhodnutia).

Luxembursko

12 Dňa 5. februára 2004 Kone doplnila svoju žiadosť z 2. februára 2004 týkajúcu sa Belgicka o informácie týkajúce sa Luxemburska. Otis a ThyssenKrupp podali ústne žiadosť podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 týkajúcu sa Luxemburska. Spoločnosť Schindler podala žiadosť podľa toho istého oznámenia týkajúcu sa Luxemburska (odôvodnenia č. 115, 118, 119 a 124 napadnutého rozhodnutia).

13 Od 9. marca 2004 Komisia na základe článku 14 ods. 3 nariadenia č. 17 vykonala šetrenia okrem iného v priestoroch dcérskych spoločností spoločností Schindler a ThyssenKrupp v Luxembursku (odôvodnenie č. 116 napadnutého rozhodnutia).

14 Dňa 29. júna 2004 bolo spoločnosti Kone priznané podmienečné oslobodenie od pokút podľa bodu 8 písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 2002, pokiaľ ide o časť jej žiadosti týkajúcej sa Luxemburska (odôvodnenie č. 120 napadnutého rozhodnutia).

15 V septembri a v októbri 2004 Komisia zaslala žiadosti o informácie na základe článku 18 nariadenia č. 1/2003 podnikom, ktoré sa podieľali na porušení v Luxembursku, viacerým zákazníkom v tomto členskom štáte a Fédération luxembourgeoise des ascensoristes (Luxemburský zväz výrobcov výťahov) (odôvodnenia č. 122 a 123 napadnutého rozhodnutia).

Holandsko

16 V marci 2004 Otis podala žiadosť podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 týkajúcu sa Holandska, ktorá bola neskôr doplnená. V apríli 2004 podala ThyssenKrupp žiadosť podľa tohto oznámenia, ktorá bola tiež neskôr viackrát doplnená. Napokon 19. júla 2004 Kone doplnila svoju žiadosť z 2. februára 2004 týkajúcu sa Belgicka o informácie týkajúce sa Holandska (odôvodnenia č. 127, 129 a 130 napadnutého rozhodnutia).

17 Dňa 27. júla 2004 bolo spoločnosti Otis priznané podmienečné oslobodenie od pokút na základe bodu 8 písm. a) uvedeného oznámenia (odôvodnenie č. 131 napadnutého rozhodnutia).

18 Od 28. apríla 2004 Komisia na základe článku 14 ods. 3 nariadenia č. 17 vykonala šetrenia okrem iného v priestoroch dcérskych spoločností spoločností Kone, Schindler, ThyssenKrupp a MEE v Holandsku, ako aj v priestoroch združenia Boschduin (odôvodnenie č. 128 napadnutého rozhodnutia).

19 V septembri 2004 Komisia zaslala žiadosti o informácie na základe článku 18 nariadenia č. 1/2003 podnikom, ktoré sa podieľali na porušení v Holandsku, viacerým zákazníkom v tomto členskom štáte a združeniam VLR a Boschduin (odôvodnenia č. 133 a 134 napadnutého rozhodnutia).

2. Oznámenie o výhradách

20 Dňa 7. októbra 2005 Komisia prijala oznámenie o výhradách, ktoré bolo určené okrem iného spoločnostiam uvedeným v bode 2 vyššie. Všetky spoločnosti, ktorým bolo oznámenie o výhradách určené, predložili v reakcii na výhrady uvedené Komisiou písomné pripomienky (odôvodnenia č. 135 a 137 napadnutého rozhodnutia).

21 Nebolo vykonané nijaké vypočutie, keďže ani jedna zo spoločností, ktorým bolo oznámenie o výhradách určené, nepodala žiadosť o vypočutie (odôvodnenie č. 138 napadnutého rozhodnutia).

3. Napadnuté rozhodnutie

22 Dňa 21. februára 2007 Komisia prijala napadnuté rozhodnutie, v ktorom konštatovala, že spoločnosti ktorým bolo toto rozhodnutie určené, sa podieľali na štyroch jednotlivých, komplexných a nepretržitých porušeniach článku 81 ods. 1 ES v štyroch členských štátoch, pričom si rozdelili trhy dohodami alebo zosúladením svojho postupu pri zadávaní zákaziek vo verejných obchodných súťažiach a zmlúv súvisiacich s predajom, montážou, údržbou a modernizáciou výťahov a eskalátorov (odôvodnenie č. 2 napadnutého rozhodnutia).

23 Pokiaľ ide o spoločnosti, ktorým bolo určené napadnuté rozhodnutie, Komisia konštatovala, že okrem dcérskych spoločností dotknutých podnikov v Belgicku, v Nemecku, v Luxembursku a v Holandsku sú materské spoločnosti uvedených dcérskych spoločností spoločne a nerozdielne zodpovedné za porušenia článku 81 ES, ktorých sa dopustili ich dcérske spoločnosti, z dôvodu, že mohli počas trvania porušenia uplatňovať rozhodujúci vplyv na ich obchodnú politiku a že bolo možné predpokladať, že túto právomoc využili (odôvodnenia č. 608, 615, 622, 627 a 634 až 641 napadnutého rozhodnutia). Materské spoločnosti spoločnosti MEE neboli spoločne a nerozdielne zodpovedné za správanie svojej dcérskej spoločnosti z dôvodu, že nebolo možné preukázať, že uplatňovali rozhodujúci vplyv na jej správanie (odôvodnenie č. 643 napadnutého rozhodnutia).

24 Na účely výpočtu výšky pokút Komisia v napadnutom rozhodnutí uplatnila metódu stanovenú v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 [ESUO] (Ú. v. ES C 9, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia z roku 1998“). Komisia tiež skúmala, či a do akej miery dotknuté podniky splnili požiadavky stanovené oznámením o spolupráci z roku 2002.

25 Komisia kvalifikovala porušenia ako „veľmi závažné“ vzhľadom na ich povahu a na skutočnosť, že každé z nich sa vzťahovalo na celé územie jedného členského štátu (Belgicka, Nemecka, Luxemburska alebo Holandska), aj keď ich skutočný dopad nebolo možné zmerať (odôvodnenie č. 671 napadnutého rozhodnutia).

26 S cieľom zohľadniť skutočnú hospodársku schopnosť dotknutých podnikov spôsobiť značnú ujmu hospodárskej súťaži Komisia rozdelila dotknuté podniky podľa krajín do viacerých kategórií v závislosti od obratu dosiahnutého na trhu výťahov a/alebo eskalátorov a prípadne aj na trhu služieb údržby a modernizácie (odôvodnenia č. 672 a 673 napadnutého rozhodnutia).

27 Pokiaľ ide o kartel v Belgicku, Kone a Schindler boli zaradené do prvej kategórie s východiskovou sumou pokuty stanovenou v závislosti od závažnosti porušenia na 40 000 000 eur. Otis bola zaradená do druhej kategórie s východiskovou sumou pokuty 27 000 000 eur. ThyssenKrupp bola zaradená do tretej kategórie s východiskovou sumou pokuty 16 500 000 eur (odôvodnenia č. 674 a 675 napadnutého rozhodnutia). S cieľom zohľadniť ich veľkosť a ich celkové zdroje bol na východiskovú sumu pokuty, ktorá sa mala uložiť spoločnosti Otis, uplatnený násobný koeficient 1,7 a na východiskovú sumu pokuty spoločnosti ThyssenKrupp bol uplatnený násobný koeficient 2, takže východiskové sumy ich pokút boli zvýšené na 45 900 000 eur a na 33 000 000 eur (odôvodnenia č. 690 a 691 napadnutého rozhodnutia). Vzhľadom na to, že porušenie trvalo sedem rokov a osem mesiacov (od 9. mája 1996 do 29. januára 2004), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre dotknuté podniky o 75 %. Východisková suma pokuty bola teda stanovená na 70 000 000 eur pre spoločnosť Kone, na 80 325 000 eur pre spoločnosť Otis, na 70 000 000 eur pre spoločnosť Schindler a na 57 750 000 eur pre spoločnosť ThyssenKrupp (odôvodnenia č. 692 a 696 napadnutého rozhodnutia). Komisia konštatovala, že spoločnosť ThyssenKrupp treba považovať za viacnásobného porušovateľa a na základe tejto priťažujúcej okolnosti zvýšila jej pokutu o 50 % (odôvodnenia č. 697, 698 a 708 až 710 napadnutého rozhodnutia). Nebola zohľadnená nijaká poľahčujúca okolnosť v prospech dotknutých podnikov (odôvodnenia č. 733, 734, 749, 750 a 753 až 755 napadnutého rozhodnutia). Na základe oznámenia o spolupráci z roku 2002 bolo spoločnosti Kone priznané úplné oslobodenie od pokút. Spoločnosti Otis bolo priznané jednak zníženie pokuty o 40 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku prvej zarážke uvedeného oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnosti ThyssenKrupp bolo priznané jednak zníženie pokuty o 20 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku druhej zarážke tohto oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnosti Schindler bolo priznané zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu (odôvodnenia č. 760 až 777 napadnutého rozhodnutia).

28 Pokiaľ ide o kartel v Nemecku, Kone, Otis a ThyssenKrupp boli zaradené do prvej kategórie s východiskovou sumou pokuty 70 000 000 eur. Schindler bola zaradená do druhej kategórie s východiskovou sumou pokuty 17 000 000 eur (odôvodnenia č. 676 až 679 napadnutého rozhodnutia). S cieľom zohľadniť ich veľkosť a ich celkové zdroje bol na východiskovú sumu pokuty, ktorá sa mala uložiť spoločnosti Otis, uplatnený násobný koeficient 1,7 a na východiskovú sumu pokuty spoločnosti ThyssenKrupp bol uplatnený násobný koeficient 2, takže východiskové sumy ich pokút boli zvýšené na 119 000 000 eur a na 140 000 000 eur (odôvodnenia č. 690 a 691 napadnutého rozhodnutia). Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustili Kone, Otis a ThyssenKrupp, trvalo osem rokov a štyri mesiace (od 1. augusta 1995 do 5. decembra 2003), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tieto podniky o 80 %. Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustila Schindler, trvalo päť rokov a štyri mesiace (od 1. augusta 1995 do 6. decembra 2000), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tento podnik o 50 %. Východisková suma pokuty bola teda zvýšená na 126 000 000 eur pre spoločnosť Kone, na 214 200 000 eur pre spoločnosť Otis, na 25 500 000 eur pre spoločnosť Schindler a na 252 000 000 eur pre spoločnosť ThyssenKrupp (odôvodnenia č. 693 a 696 napadnutého rozhodnutia). Komisia konštatovala, že spoločnosť ThyssenKrupp treba považovať za viacnásobného porušovateľa a na základe tejto priťažujúcej okolnosti zvýšila jej pokutu o 50 % (odôvodnenia č. 697 až 707 napadnutého rozhodnutia). Nebola zohľadnená nijaká poľahčujúca okolnosť v prospech dotknutých podnikov (odôvodnenia č. 727 až 729, 735, 736, 742 až 744, 749, 750 a 753 až 755 napadnutého rozhodnutia). Spoločnosti Kone bolo priznané jednak maximálne zníženie pokuty o 50 % stanovené v bode 23 písm. b) prvom odseku prvej zarážke oznámenia o spolupráci z roku 2002 a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnosti Otis bolo priznané jednak zníženie pokuty o 25 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku druhej zarážke uvedeného oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnosti Schindler bolo priznané jednak zníženie pokuty o 15 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku tretej zarážke tohto oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnosti ThyssenKrupp bolo priznané zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu (odôvodnenia č. 778 až 813 napadnutého rozhodnutia).

29 Pokiaľ ide o kartel v Luxembursku, Otis a Schindler boli zaradené do prvej kategórie s východiskovou sumou pokuty 10 000 000 eur. Kone a ThyssenKrupp boli zaradené do druhej kategórie s východiskovou sumou pokuty 2 500 000 eur (odôvodnenia č. 680 až 683 napadnutého rozhodnutia). S cieľom zohľadniť ich veľkosť a ich celkové zdroje bol na východiskovú sumu pokuty, ktorá sa mala uložiť spoločnosti Otis, uplatnený násobný koeficient 1,7 a na východiskovú sumu pokuty spoločnosti ThyssenKrupp bol uplatnený násobný koeficient 2, takže východiskové sumy ich pokút boli zvýšené na 17 000 000 eur a na 5 000 000 eur (odôvodnenia č. 690 a 691 napadnutého rozhodnutia). Vzhľadom na to, že porušenie trvalo osem rokov a tri mesiace (od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre dotknuté podniky o 80 %. Východisková suma pokuty bola teda zvýšená na 4 500 000 eur pre spoločnosť Kone, na 30 600 000 eur pre spoločnosť Otis, na 18 000 000 eur pre spoločnosť Schindler a na 9 000 000 eur pre spoločnosť ThyssenKrupp (odôvodnenia č. 694 a 696 napadnutého rozhodnutia). Komisia konštatovala, že spoločnosť ThyssenKrupp treba považovať za viacnásobného porušovateľa, a na základe tejto priťažujúcej okolnosti zvýšila jej pokutu o 50 % (odôvodnenia č. 697, 698 a 711 až 714 napadnutého rozhodnutia). Nebola zohľadnená nijaká poľahčujúca okolnosť v prospech dotknutých podnikov (odôvodnenia č. 730, 749, 750 a 753 až 755 napadnutého rozhodnutia). Na základe oznámenia o spolupráci z roku 2002 bolo spoločnosti Kone priznané úplné oslobodenie od pokút. Spoločnosti Otis bolo priznané jednak zníženie pokuty o 40 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku prvej zarážke uvedeného oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnostiam Schindler a ThyssenKrupp bolo priznané iba zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu (odôvodnenia č. 814 až 835 napadnutého rozhodnutia).

30 Pokiaľ ide o kartel v Holandsku, Kone bola zaradená do prvej kategórie s východiskovou sumou pokuty 55 000 000 eur. Otis bola zaradená do druhej kategórie s východiskovou sumou pokuty 41 000 000 eur. Schindler bola zaradená do tretej kategórie s východiskovou sumou pokuty 24 500 000 eur. ThyssenKrupp a MEE boli zaradené do štvrtej kategórie s východiskovou sumou pokuty 8 500 000 eur (odôvodnenia č. 684 a 685 napadnutého rozhodnutia). S cieľom zohľadniť ich veľkosť a ich celkové zdroje bol na východiskovú sumu pokuty, ktorá sa mala uložiť spoločnosti Otis, uplatnený násobný koeficient 1,7 a na východiskovú sumu pokuty spoločnosti ThyssenKrupp bol uplatnený násobný koeficient 2, takže východiskové sumy ich pokút boli zvýšené na 69 700 000 eur a na 17 000 000 eur (odôvodnenia č. 690 a 691 napadnutého rozhodnutia). Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustili Otis a ThyssenKrupp, trvalo päť rokov a desať mesiacov (od 15. apríla 1998 do 5. marca 2004), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tieto podniky o 55 %. Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustili Kone a Schindler, trvalo štyri roky a deväť mesiacov (od 1. júna 1999 do 5. marca 2004), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tieto podniky o 45 %. Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustila MEE, trvalo štyri roky a jeden mesiac (od 11. januára 2000 do 5. marca 2004), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tento podnik o 40 %. Východisková suma pokuty bola teda zvýšená na 79 750 000 eur pre spoločnosť Kone, na 108 035 000 eur pre spoločnosť Otis, na 35 525 000 eur pre spoločnosť Schindler, na 26 350 000 eur pre spoločnosť ThyssenKrupp a na 11 900 000 eur pre spoločnosť MEE (odôvodnenia č. 695 a 696 napadnutého rozhodnutia). Komisia konštatovala, že spoločnosť ThyssenKrupp treba považovať za viacnásobného porušovateľa, a na základe tejto priťažujúcej okolnosti zvýšila jej pokutu o 50 % (odôvodnenia č. 697, 698 a 715 až 720 napadnutého rozhodnutia). Nebola zohľadnená nijaká poľahčujúca okolnosť v prospech dotknutých podnikov (odôvodnenia č. 724 až 726, 731, 732, 737, 739 až 741, 745 až 748 a 751 až 755 napadnutého rozhodnutia). Na základe oznámenia o spolupráci z roku 2002 bolo spoločnosti Otis priznané úplné oslobodenie od pokút. Spoločnosti ThyssenKrupp bolo priznané jednak zníženie pokuty o 40 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku prvej zarážke uvedeného oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnostiam Schindler a MEE bolo priznané zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu (odôvodnenia č. 836 až 855 napadnutého rozhodnutia).

31 Výrok napadnutého rozhodnutia znie:

„Článok 1

1. Pokiaľ ide o Belgicko, nasledujúce podniky porušili článok 81 [ES] tým, že počas uvedených období pravidelne uzatvárali kolektívne dohody v rámci dohôd a zosúladených postupov na vnútroštátnej úrovni týkajúcich sa výťahov a eskalátorov s cieľom rozdeliť si trhy, rozdeliť si zákazky v rámci verejných a súkromných obchodných súťaží a iné zmluvy v súlade s vopred dohodnutými podielmi týkajúcich sa predaja a montáže a nekonkurovať si v oblasti zmlúv týkajúcich sa údržby a modernizácie:

– Kone: [KC] a [Kone Belgicko]: od 9. mája 1996 do 29. januára 2004;

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Belgicko]: od 9. mája 1996 do 29. januára 2004;

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Belgicko]: od 9. mája 1996 do 29. januára 2004 a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] a [TKLA]: od 9. mája 1996 do 29. januára 2004.

2. Pokiaľ ide o Nemecko, nasledujúce podniky porušili článok 81 [ES] tým, že počas uvedených období pravidelne uzatvárali kolektívne dohody v rámci dohôd a zosúladených postupov na vnútroštátnej úrovni týkajúcich sa výťahov a eskalátorov s cieľom rozdeliť si trhy, rozdeliť si zákazky v rámci verejných a súkromných obchodných súťaží a iné zmluvy v súlade s vopred dohodnutými podielmi týkajúcich sa predaja a montáže:

– Kone: [KC] a [Kone Nemecko]: od 1. augusta 1995 do 5. decembra 2003;

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Nemecko]: od 1. augusta 1995 do 5. decembra 2003;

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Nemecko]: od 1. augusta 1995 do 6. decembra 2000 a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] a [TKF]: od 1. augusta 1995 do 5. decembra 2003.

3. Pokiaľ ide o Luxembursko, nasledujúce podniky porušili článok 81 [ES] tým, že počas uvedených období pravidelne uzatvárali kolektívne dohody v rámci dohôd a zosúladených postupov na vnútroštátnej úrovni týkajúcich sa výťahov a eskalátorov s cieľom rozdeliť si trhy, rozdeliť si zákazky v rámci verejných a súkromných obchodných súťaží a iné zmluvy v súlade s vopred dohodnutými podielmi týkajúcich sa predaja a montáže a nekonkurovať si v oblasti zmlúv týkajúcich sa údržby a modernizácie:

– Kone: [KC] a [Kone Luxembursko]: od 7. decembra 1995 do 29. januára 2004;

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis Belgicko], [GTO] a [GT]: od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004;

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Luxembursko]: od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004 a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] a [TKAL]: od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004.

4. Pokiaľ ide o Holandsko, nasledujúce podniky porušili článok 81 [ES] tým, že počas uvedených období pravidelne uzatvárali kolektívne dohody v rámci dohôd a zosúladených postupov na vnútroštátnej úrovni týkajúcich sa výťahov a eskalátorov s cieľom rozdeliť si trhy, rozdeliť si zákazky v rámci verejných a súkromných obchodných súťaží a iné zmluvy v súlade s vopred dohodnutými podielmi týkajúcich sa predaja a montáže a nekonkurovať si v oblasti zmlúv týkajúcich sa údržby a modernizácie:

– Kone: [KC] a [Kone Holandsko]: od 1. júna 1999 do 5. marca 2004;

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Holandsko]: od 15. apríla 1998 do 5. marca 2004;

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Holandsko]: od 1. júna 1999 do 5. marca 2004;

– ThyssenKrupp: [TKAG] a [TKL]: od 15. apríla 1998 do 5. marca 2004 a

– [MEE]: od 11. januára 2000 do 5. marca 2004.

Článok 2

1. Za porušenia v Belgicku uvedené v článku 1 ods. 1 sa ukladajú tieto pokuty:

– Kone: [KC] a [Kone Belgicko] spoločne a nerozdielne: 0 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Belgicko] spoločne a nerozdielne: 47 713 050 EUR;

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Belgicko] spoločne a nerozdielne: 69 300 000 EUR a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] a [TKLA] spoločne a nerozdielne: 68 607 000 EUR.

2. Za porušenia v Nemecku uvedené v článku 1 ods. 2 sa ukladajú tieto pokuty:

– Kone: [KC] a [Kone Nemecko] spoločne a nerozdielne: 62 370 000 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Nemecko] spoločne a nerozdielne: 159 043 500 EUR;

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Nemecko] spoločne a nerozdielne: 21 458 250 EUR a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] a [TKF] spoločne a nerozdielne: 374 220 000 EUR.

3. Za porušenia v Luxembursku uvedené v článku 1 ods. 3 sa ukladajú tieto pokuty:

– Kone: [KC] a [Kone Luxembursko] spoločne a nerozdielne: 0 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis Belgicko], [GTO] a [GT] spoločne a nerozdielne: 18 176 400 EUR;

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Luxembursko] spoločne a nerozdielne: 17 820 000 EUR a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] a [TKAL] spoločne a nerozdielne: 13 365 000 EUR.

4. Za porušenia v Holandsku uvedené v článku 1 ods. 4 sa ukladajú tieto pokuty:

– Kone: [KC] a [Kone Holandsko] spoločne a nerozdielne: 79 750 000 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Holandsko] spoločne a nerozdielne: 0 EUR;

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Holandsko] spoločne a nerozdielne: 35 169 750 EUR;

– ThyssenKrupp: [TKAG] a [TKL] spoločne a nerozdielne: 23 477 850 EUR a

– [MEE]: 1 841 400 EUR.

…“

Konanie a návrhy účastníkov konania

32 Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 4. mája 2007 podali žalobkyne – Schindler Holding, Schindler Management AG, Schindler Belgicko, Schindler Nemecko, Schindler Luxembursko a Schindler Holandsko – žalobu, ktorou sa začalo toto konanie.

33 Podaním doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 25. júla 2007 podala Rada Únie návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Komisie. Uznesením z 8. októbra 2007 predseda ôsmej komory Súdu prvého stupňa tomuto návrhu na vstup vedľajšieho účastníka do konania vyhovel.

34 Dňa 26. novembra 2007 podala Rada svoje vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania. Hlavní účastníci konania podali svoje pripomienky k tomuto vyjadreniu.

35 Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (ôsma komora) rozhodol o začatí ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania upravených v článku 64 jeho rokovacieho poriadku písomne položil žalobkyniam otázky a požiadal Komisiu o predloženie dokumentu. Účastníci konania týmto opatreniam vyhoveli v stanovenej lehote.

36 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 17. septembra 2009.

37 Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:

– zrušil napadnuté rozhodnutie,

– subsidiárne znížil uložené pokuty,

– v súlade s článkom 113 rokovacieho poriadku rozhodol o zastavení konania o žalobe, pokiaľ ide o spoločnosť Schindler Management,

– uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania, vrátane trov konania vyplývajúcich zo zastavenia konania o žalobe v rozsahu, v akom bola podaná spoločnosťou Schindler Management.

38 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– uložil žalobkyniam povinnosť nahradiť trovy konania.

39 Rada navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– primerane rozhodol o trovách konania.

O návrhu na zastavenie konania, pokiaľ ide o spoločnosť Schindler Management

40 V článku 4 napadnutého rozhodnutia v znení pred podaním žaloby bola Schindler Management uvedená ako jedna zo spoločností, ktorým je toto rozhodnutie určené.

41 Rozhodnutím zo 4. septembra 2007 oznámeným Súdu prvého stupňa 30. júna 2009 Komisia opravila článok 4 napadnutého rozhodnutia a oznámila túto opravu spoločnostiam Schindler Holding a Schindler Management. V opravenom článku 4 napadnutého rozhodnutia sa Schindler Management už nespomína.

42 Podľa žalobkýň sa žaloba v dôsledku opravy napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom bola podaná spoločnosťou Schindler Management, stala bezpredmetnou.

43 V súlade s návrhmi žalobkýň je potrebné konštatovať, že táto žaloba sa v rozsahu, v akom sa týka spoločnosti Schindler Management, stala po oprave napadnutého rozhodnutia bezpredmetnou.

44 Preto už nie je potrebné rozhodnúť o žalobe v rozsahu, v akom bola podaná spoločnosťou Schindler Management.

O veci samej

1. Úvodné pripomienky

45 Na podporu svojej žaloby žalobkyne vo svojich písomných podaniach uviedli svoje tvrdenia v rámci trinástich žalobných dôvodov, ktoré uviedli takto. Prvý žalobný dôvod je založený na porušení zásady zákonnosti trestov, keďže článok 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 priznáva Komisii neobmedzenú diskrečnú právomoc pri výpočte pokút. Druhý žalobný dôvod je založený na porušení zásady zákazu retroaktivity pri uplatňovaní usmernení z roku 1998 a oznámenia o spolupráci z roku 2002. Tretí žalobný dôvod je založený na porušení zásady zákonnosti trestov a na neexistencii právomoci Komisie na prijatie usmernení z roku 1998. Štvrtý žalobný dôvod je založený na nezákonnosti oznámenia o spolupráci z roku 2002 z dôvodu porušenia zásad nemo tenetur se ipsum accusare, nemo tenetur se ipsum prodere (ďalej spoločne len ako „zásada nemo tenetur“), in dubio pro reo a zásady proporcionality. Piaty žalobný dôvod je založený na porušení zásady rozdelenia právomocí a požiadaviek konania založeného na dodržiavaní zásad právneho štátu. Šiesty žalobný dôvod je založený na vyvlastňovacej povahe pokút uložených žalobkyniam. Siedmy žalobný dôvod a ôsmy žalobný dôvod sú založené na porušení usmernení z roku 1998 pri stanovení východiskovej sumy pokút a pri posudzovaní poľahčujúcich okolností. Deviaty žalobný dôvod je založený na porušení usmernení z roku 1998 a oznámenia o spolupráci z roku 2002, pokiaľ ide o stanovenie výšky pokút za porušenia v Belgicku, v Nemecku a v Luxembursku. Desiaty žalobný dôvod je založený na neprimeranosti pokút. Jedenásty žalobný dôvod je založený na neexistencii platného oznámenia napadnutého rozhodnutia spoločnosti Schindler Holding. Dvanásty žalobný dôvod je založený na neexistencii zodpovednosti spoločnosti Schindler Holding. Nakoniec trinásty žalobný dôvod je založený na porušení článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003.

46 Hoci žaloba podaná žalobkyňami má dvojaký predmet, konkrétne v prvom rade návrh na zrušenie napadnutého rozhodnutia a subsidiárne návrh na zníženie pokút, žalobkyne uplatnili vo svojich písomných podaniach rôzne výhrady bez toho, aby špecifikovali, čoho sa domáhajú. Na pojednávaní žalobkyne v reakcii na otázku Všeobecného súdu v podstate uviedli, že prvých desať žalobných dôvodov a trinásty žalobný dôvod smerujú k zrušeniu článku 2 napadnutého rozhodnutia, že jedenásty žalobný dôvod smeruje k zrušeniu napadnutého rozhodnutia ako celku v rozsahu, v akom je určené spoločnosti Schindler Holding, a že dvanásty žalobný dôvod smeruje k zrušeniu článkov 1, 2 a 3 napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom je určené spoločnosti Schindler Holding.

47 V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že viaceré výhrady žalobkýň sa týkajú zákonnosti napadnutého rozhodnutia ako celku, a preto budú preskúmané ako prvé. Týka sa to výhrady žalobkýň uvedenej v rámci ich piateho žalobného dôvodu, ktorý je v podstate založený na porušení článku 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaného 4. novembra 1950 v Ríme (ďalej len „EDĽP“). K výhradám týkajúcim sa zákonnosti napadnutého rozhodnutia ako celku patria tiež výhrady uvedené v rámci jedenásteho a dvanásteho žalobného dôvodu, ktoré sú založené na nezákonnosti napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom je určené spoločnosti Schindler Holding, z dôvodu neexistencie platného oznámenia a nezákonnosti napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom zakladá solidárnu zodpovednosť spoločnosti Schindler Holding.

48 Výhrady týkajúce sa zákonnosti článku 2 napadnutého rozhodnutia uvedené v rámci ostatných žalobných dôvodov budú preskúmané ako druhé. V tejto súvislosti Všeobecný súd považuje za vhodné skúmať výhrady žalobkýň v tomto poradí. Najprv bude analyzovaný prvý, druhý, tretí a štvrtý žalobný dôvod, v rámci ktorých žalobkyne vznášajú viaceré námietky nezákonnosti týkajúce sa článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, usmernení z roku 1998 a oznámenia o spolupráci z roku 2002. Všeobecný súd potom preskúma šiesty žalobný dôvod, podľa ktorého má napadnuté rozhodnutie vyvlastňovaciu povahu. Napokon Všeobecný súd preskúma siedmy, ôsmy, deviaty, desiaty a trinásty žalobný dôvod, v rámci ktorých žalobkyne uviedli viaceré výhrady týkajúce sa stanovenia výšky svojich pokút.

2. O návrhu na zrušenie napadnutého rozhodnutia ako celku

O žalobnom dôvode založenom na porušení článku 6 ods. 1 EDĽP

49 Žalobkyne tvrdia, že vzhľadom na to, že porušenia ustanovení Zmluvy ES v oblasti práva hospodárskej súťaže sa týkajú trestného práva, konanie pred Komisiou musí spĺňať požiadavky článku 6 ods. 1 EDĽP. Správne orgány pritom môžu ukladať trestnoprávne sankcie iba v prípade, ak je možné súdne preskúmanie, čo v prejednávanej veci neplatí. Konanie o neplatnosť pred súdom Únie je totiž iba kasačným správnym konaním, ktoré je obmedzené na žalobné dôvody konkrétne uplatnené žalobcom a nespĺňa požiadavky stanovené Európskym súdom pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“), najmä v rozsudku Öztürk v. Nemecko z 21. februára 1984 (séria A č. 73). Okrem toho konanie pred Komisiou nemožno označiť za konanie pred nezávislým a nestranným súdom, keďže dokazovanie zo strany Komisie v rámci oznámenia o spolupráci z roku 2002, ktoré spočíva v tom, že Komisia sa opiera o opis skutkového stavu získaný v rámci „samoobvinenia“, je v rozpore s procesnými požiadavkami právneho štátu, a to tým skôr, že podniky nemajú nijakú možnosť overiť relevantnosť výhrad napríklad položením otázok svedkom, ktorí vypovedajú v neprospech týchto podnikov.

50 Článok 6 ods. 1 EDĽP stanovuje:

„Každý má právo na to, aby jeho záležitosť bola spravodlivo, verejne a v primeranej lehote prejednaná nezávislým a nestranným súdom zriadeným zákonom, ktorý rozhodne o… oprávnenosti akéhokoľvek trestného obvinenia proti nemu. …“

51 Je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor uznal všeobecnú zásadu práva Únie, podľa ktorej má každý právo na spravodlivý proces (pozri rozsudok Súdneho dvora z 25. januára 2007, Salzgitter Mannesmann/Komisia, C‑411/04 P, Zb. s. I‑959, bod 40 a tam citovanú judikatúru). Táto zásada, ktorá bola navyše potvrdená článkom 47 Charty základných práv Európskej únie vyhlásenej 7. decembra 2000 v Nice (Ú. v. ES C 364, s. 1) (ďalej len „Charta“), vychádza zo základných práv tvoriacich neoddeliteľnú súčasť všeobecných zásad práva Únie, ktorých dodržiavanie Súdny dvor zabezpečuje, pričom podnety získava z ústavných tradícií spoločných pre členské štáty, ako aj z usmernení, ktoré poskytuje najmä ESĽP (rozsudok Salzgitter Mannesmann/Komisia, už citovaný, bod 41).

52 Po prvé, pokiaľ ide o tvrdenie, že konanie pred Komisiou nespĺňa požiadavky článku 6 ods. 1 EDĽP, je potrebné poukázať na to, že podľa judikatúry ESĽP na uplatnenie článku 6 EDĽP stačí, aby predmetné porušenie bolo svojou povahou trestnoprávne, alebo aby vystavilo dotknutú osobu sankcii, ktorá svojou povahou a svojou mierou závažnosti vo všeobecnosti patrí do oblasti trestného práva (pozri rozsudok ESĽP Jussila v. Fínsko z 23. novembra 2006, Zbierka rozsudkov a rozhodnutí, 2006‑XIII, bod 31 a tam citovanú judikatúru). Ako vyplýva z judikatúry ESĽP, orgány EDĽP tým, že podali autonómny výklad pojmu „trestné obvinenie“, v tomto smere vytvorili základ pre postupné rozšírenie uplatňovania trestnoprávneho aspektu článku 6 na oblasti, ktoré formálne nepatria k tradičným kategóriám trestného práva, ako sú peňažné sankcie uložené za porušenie práva hospodárskej súťaže. Pokiaľ však ide o kategórie, ktoré netvoria súčasť tvrdého jadra trestného práva, ESĽP uviedol, že záruky poskytované trestnoprávnym aspektom článku 6 sa nemusia nevyhnutne uplatňovať v celom rozsahu (pozri v tomto zmysle rozsudok ESĽP Jussila v. Fínsko, už citovaný, bod 43 a tam citovanú judikatúru).

53 Okrem toho, ako vyplýva z judikatúry súdov Únie a ako výslovne potvrdzuje článok 23 ods. 5 nariadenia č. 1/2003, rozhodnutia Komisie, ktorými sa ukladajú pokuty za porušenie práva hospodárskej súťaže, nemajú trestnoprávny charakter (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa zo 6. októbra 1994, Tetra Pak/Komisia, T‑83/91, Zb. s. II‑755, bod 235; z 15. marca 2000, Cimenteries CBR a i./Komisia, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Zb. s. II‑491, bod 717, a z 20. marca 2002, HFB a i./Komisia, T‑9/99, Zb. s. II‑1487, bod 390).

54 Na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, je potrebné konštatovať, že konanie, v rámci ktorého Komisia prijíma rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie a ktorým sa ukladajú pokuty, ktoré môže neskôr podliehať preskúmaniu súdov Únie, spĺňa požiadavky článku 6 ods. 1 EDĽP. Je pravda, že Komisia nie je súdom v zmysle článku 6 EDĽP (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 29. októbra 1980, van Landewyck a i./Komisia, 209/78 až 215/78 a 218/78, Zb. s. 3125, bod 81, a zo 7. júna 1983, Musique Diffusion française a i./Komisia, 100/80 až 103/80, Zb. s. 1825, bod 7). Komisia je však povinná rešpektovať v priebehu správneho konania všeobecné zásady práva Únie (rozsudky Súdu prvého stupňa z 10. marca 1992, Shell/Komisia, T‑11/89, Zb. s. II‑757, bod 39; Cimenteries CBR a i./Komisia, už citovaný v bode 53 vyššie, bod 718, a HFB a i./Komisia, už citovaný v bode 53 vyššie, bod 391).

55 Okrem toho preskúmanie rozhodnutí Komisie, ktoré vykonávajú súdy Únie, zaručuje splnenie požiadaviek spravodlivého procesu v zmysle článku 6 ods. 1 EDĽP (pozri bod 50 vyššie).

56 Podľa ESĽP je v tejto súvislosti potrebné, aby dotknutý podnik mohol predložiť akékoľvek rozhodnutie, ktoré bolo takto voči nemu vydané, súdnemu orgánu s neobmedzenou právomocou, ktorý má najmä právomoc zmeniť vydané rozhodnutie vo všetkých skutkových aj právnych otázkach (pozri analogicky rozsudok ESĽP Janosevic v. Švédsko z 23. júla 2002, Zbierka rozsudkov a rozhodnutí, 2002‑VII, bod 81 a tam citovanú judikatúru). Keď však Všeobecný súd preskúmava zákonnosť rozhodnutia, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES, môže na základe návrhov žalobcov vykonať úplné preskúmanie týkajúce sa tak vecného zistenia skutkového stavu, ako aj právneho posúdenia skutkového stavu zo strany Komisie. Okrem toho Všeobecný súd disponuje v oblasti pokút neobmedzenou právomocou podľa článku 229 ES a článku 31 nariadenia č. 1/2003 (pozri v tomto zmysle rozsudok Cimenteries CBR a i./Komisia, už citovaný v bode 53 vyššie, bod 719).

57 Po druhé je potrebné zamietnuť tvrdenie žalobkýň, že dotknuté podniky nemali možnosť overiť relevantnosť výhrad sformulovaných Komisiou napríklad vypočutím prípadných svedkov v ich neprospech. Podľa judikatúry totiž žiadne ustanovenie, ani všeobecná zásada práva Únie nezakazuje Komisii, aby voči podniku použila vyhlásenia iných podnikov. Ak by to bolo inak, bremeno preukázania správaní odporujúcich článkom 81 ES a 82 ES, ktoré nesie Komisia, by nebolo možné uniesť a toto bremeno by bolo nezlučiteľné s úlohou dohľadu nad riadnym uplatňovaním týchto ustanovení, ktorú Komisii priznáva Zmluva. Vyhlásenie podniku obvineného z účasti na karteli, ktorého správnosť viaceré obvinené podniky spochybňujú, však nemožno považovať za dostatočný dôkaz o predmetnom skutkovom stave, pokiaľ nie je podporené inými dôkazmi (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 25. októbra 2005, Groupe Danone/Komisia, T‑38/02, Zb. s. II‑4407, bod 285 a tam citovanú judikatúru). Okrem toho je potrebné v každom prípade konštatovať, že v prejednávanej veci žalobkyne výslovne uznali skutkový stav uvedený v oznámení o výhradách.

58 Po tretie, pokiaľ ide o dokazovanie zo strany Komisie v rámci oznámenia o spolupráci z roku 2002, výhrada žalobkýň sa navyše prekrýva s ich výhradou založenou na nezákonnosti uvedeného oznámenia z dôvodu porušenia zásad nemo tenetur a in dubio pro reo, ktorú je potrebné zamietnuť z dôvodov uvedených v bodoch 146 až 164 nižšie.

59 Z toho vyplýva, že žalobný dôvod založený na porušení článku 6 ods. 1 EDĽP sa musí zamietnuť.

O žalobnom dôvode založenom na nezákonnosti napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom je určené spoločnosti Schindler Holding, z dôvodu neexistencie platného oznámenia

60 Žalobkyne uznávajú, že napadnuté rozhodnutie bolo oznámené spoločnosti Schindler Holding so sídlom vo Švajčiarsku. Toto rozhodnutie však nebolo oznámené v súlade s článkom 254 ods. 3 ES. Komisia postupovala v rozpore so švajčiarskym trestným právom a medzinárodným právom. Oznámenie vo Švajčiarsku by si totiž vyžadovalo existenciu dohovoru podľa medzinárodného práva so Švajčiarskom, ktorý neexistuje, takže napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom je určené spoločnosti Schindler Holding, vzhľadom na neexistenciu oznámenia nie je platné, a teda je ničotné.

61 V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor už rozhodol, že vady postupu oznámenia rozhodnutia sa netýkajú samotného aktu, a teda nemajú vplyv na jeho zákonnosť (rozsudok Súdneho dvora zo 14. júla 1972, Imperial Chemical Industries/Komisia, 48/69, Zb. s. 619, bod 39). Takéto vady môžu za určitých okolností brániť začatiu plynutia lehoty na podanie žaloby stanovenej v článku 230 piatom odseku ES. V prejednávanej veci sa Schindler Holding nepochybne dozvedela o obsahu napadnutého rozhodnutia a využila svoje právo podať žalobu v lehote stanovenej v článku 230 piatom odseku ES.

62 Tento žalobný dôvod sa teda musí zamietnuť.

O žalobnom dôvode založenom na nezákonnosti napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom zakladá solidárnu zodpovednosť spoločnosti Schindler Holding

63 Týmto žalobným dôvodom žalobkyne napádajú solidárnu zodpovednosť spoločnosti Schindler Holding – materskej spoločnosti skupiny Schindler – za protisúťažné správanie jej dcérskych spoločností v Belgicku, v Nemecku, v Luxembursku a v Holandsku.

64 Pokiaľ ide o solidárnu zodpovednosť materskej spoločnosti za správanie jej dcérskej spoločnosti, je potrebné pripomenúť, že skutočnosť, že dcérska spoločnosť má samostatnú právnu subjektivitu, nestačí na vylúčenie možnosti pripísať jej správanie materskej spoločnosti (rozsudok Imperial Chemical Industries/Komisia, už citovaný v bode 61 vyššie, bod 132).

65 Právo Únie v oblasti hospodárskej súťaže sa totiž týka činností podnikov a pojem podnik zahŕňa každý subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť, bez ohľadu na jeho právne postavenie a spôsob financovania (pozri rozsudok Súdneho dvora z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, C‑97/08 P, Zb. s. I‑8237, bod 54 a tam citovanú judikatúru).

66 Z judikatúry súdov Únie tiež vyplýva, že pod pojmom podnik v tomto kontexte treba rozumieť hospodársku jednotku, aj keď je táto hospodárska jednotka z právneho hľadiska zložená z viacerých fyzických alebo právnických osôb (pozri rozsudky Súdneho dvora z 12. júla 1984, Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Zb. s. 2999, bod 11, a Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 65 vyššie, bod 55 a tam citovanú judikatúru; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. júna 2000, DSG/Komisia, T‑234/95, Zb. s. II‑2603, bod 124). Súdy Únie zdôraznili, že na účely uplatnenia pravidiel hospodárskej súťaže nie je rozhodujúce formálne oddelenie dvoch spoločností vyplývajúce z ich odlišnej právnej subjektivity, ale skôr to, či sa na trhu správajú jednotne. Môže byť preto nevyhnutné zistiť, či dve spoločnosti, z ktorých každá má vlastnú právnu subjektivitu, vytvárajú alebo patria k jednému a tomu istému podniku alebo hospodárskej jednotke s jednotným správaním sa na trhu (rozsudok Imperial Chemical Industries/Komisia, už citovaný v bode 61 vyššie, bod 140, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. septembra 2005, DaimlerChrysler/Komisia, T‑325/01, Zb. s. II‑3319, bod 85).

67 Ak takýto hospodársky subjekt porušuje pravidlá hospodárskej súťaže, podľa zásady osobnej zodpovednosti za toto porušovanie zodpovedá (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 65 vyššie, bod 56 a tam citovanú judikatúru).

68 Porušenie práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže treba jednoznačne pripísať právnickej osobe, ktorej možno uložiť pokuty, a oznámenie o výhradách musí byť určené tejto osobe. Takisto je potrebné, aby v oznámení o výhradách bolo uvedené, v akom postavení sa právnickej osobe vytýkajú namietané skutočnosti (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 65 vyššie, bod 57 a tam citovanú judikatúru).

69 Z ustálenej judikatúry vyplýva, že správanie dcérskej spoločnosti možno pripísať materskej spoločnosti najmä vtedy, keď dcérska spoločnosť napriek tomu, že má vlastnú právnu subjektivitu, neurčuje svoje správanie na trhu nezávisle, ale v podstatnej časti plní pokyny, ktoré jej dáva materská spoločnosť, berúc do úvahy najmä hospodárske, organizačné a právne väzby medzi týmito dvoma právnymi subjektmi (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 65 vyššie, bod 58 a tam citovanú judikatúru).

70 V takej situácii sú totiž materská a dcérska spoločnosť súčasťou tej istej hospodárskej jednotky, a preto tvoria jeden podnik v zmysle judikatúry uvedenej v bodoch 65 a 66 vyššie. Skutočnosť, že materská a dcérska spoločnosť tvoria jeden podnik v zmysle článku 81 ES, tak Komisii umožňuje adresovať rozhodnutie o uložení pokuty materskej spoločnosti bez toho, aby bolo potrebné preukázať jej osobnú účasť na porušení (rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 65 vyššie, bod 59).

71 V osobitnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, jednak táto materská spoločnosť môže uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti a jednak existuje vyvrátiteľná domnienka, že uvedená materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 65 vyššie, bod 60 a tam citovanú judikatúru).

72 Za týchto okolností stačí na to, aby sa bolo možné domnievať, že materská spoločnosť vykonáva rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku dcérskej spoločnosti, ak Komisia preukáže, že materská spoločnosť vlastní celé základné imanie tejto dcérskej spoločnosti. Následne môže Komisia považovať materskú spoločnosť za solidárne zodpovednú za zaplatenie pokuty, ktorá bola uložená dcérskej spoločnosti, ibaže by táto materská spoločnosť, ktorej prináleží vyvrátenie tejto domnienky, predložila dostatočné dôkazy, ktoré preukazujú, že jej dcérska spoločnosť sa na trhu správa nezávisle (pozri rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 65 vyššie, bod 61 a tam citovanú judikatúru).

73 Okrem toho, hoci je pravda, že Súdny dvor v bodoch 28 a 29 svojho rozsudku zo 16. novembra 2000, Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia (C‑286/98 P, Zb. s. I‑9925) uviedol okrem stopercentného podielu na základnom imaní dcérskej spoločnosti aj ďalšie okolnosti, akými sú nespochybnenie vplyvu materskej spoločnosti na obchodnú politiku jej dcérskej spoločnosti a spoločné zastupovanie oboch spoločností v rámci správneho konania, nič to nemení na skutočnosti, že Súdny dvor uviedol tieto okolnosti len s cieľom spomenúť všetky okolnosti, na ktorých Súd prvého stupňa založil svoje odôvodnenie, a nie preto, aby použitie domnienky uvedenej v bode 71 vyššie podmienil predložením doplňujúcich nepriamych dôkazov o skutočnom uplatňovaní vplyvu materskej spoločnosti (rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 65 vyššie, bod 62).

74 Tento žalobný dôvod je potrebné skúmať so zreteľom na vyššie uvedené zásady.

75 V odôvodnení č. 627 napadnutého rozhodnutia Komisia konštatovala, že Schindler Holding má byť spoločne a nerozdielne zodpovedná za protiprávne správanie svojich dcérskych spoločností Schindler Belgicko, Schindler Nemecko, Schindler Luxembursko a Schindler Holandsko vzhľadom na to, že „ako výlučný vlastník a jediná materská spoločnosť mohla uplatňovať rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku každej z dcérskych spoločností počas trvania porušenia a možno predpokladať, že túto právomoc využila.“

76 V odôvodneniach č. 628 a 629 napadnutého rozhodnutia Komisia konštatovala, že tvrdenie spoločnosti Schindler Holding, že uvedené dcérske spoločnosti vykonávajú svoju činnosť na trhu ako samostatné právne subjekty, ktoré samy určujú smerovanie svojej obchodnej politiky, a že nemala nijaký vplyv na bežnú činnosť uvedených dcérskych spoločností, boli „nedostatočné na vyvrátenie domnienky, že dcérske spoločnosti spoločnosti Schindler Holding neurčovali svoje správanie na trhu úplne samostatne.“

77 Komisia v odôvodnení č. 630 napadnutého rozhodnutia tiež uviedla, že „v priebehu správneho konania [Schindler Holding] mohla predložiť dôkazy o tom, že neuplatňovala rozhodujúci vplyv na svoje dcérske spoločnosti… .“ Podľa Komisie „[Schindler Holding] a jej dcérske spoločnosti [jej] však nepredložili… dôkazy objasňujúce ich vnútorné vzťahy, hierarchickú štruktúru a informačné povinnosti s cieľom vyvrátiť domnienku, [že]… [Schindler Holding] ako výlučný vlastník svojich dcérskych spoločností, ktorým bolo určené [napadnuté] rozhodnutie, uplatnila svoje kontrolné právomoci a využila všetky ostatné prostriedky na uplatnenie svojho rozhodujúceho vplyvu.“

78 V odôvodnení č. 631 napadnutého rozhodnutia Komisia konštatovala, že „samotná existencia programu na dosiahnutie súladu s pravidlami hospodárskej súťaže v rámci spoločnosti Schindler neumožňuje určiť, či [Schindler Holding] vydávala pokyny týkajúce sa porušenia.“ Podľa Komisie teda „ďalej platí domnienka, že stopercentná dcérska spoločnosť [spoločnosti Schindler Holding] neurčovala svoju obchodnú politiku na trhu samostatne.“

79 Vzhľadom na vyššie uvedené Komisia v odôvodnení č. 632 napadnutého rozhodnutia dospela k záveru, že „[Schindler Holding] a jej stopercentné dcérske spoločnosti nevyvrátili domnienku zodpovednosti za porušenia, ku ktorým došlo v Belgicku, v Nemecku, v Luxembursku a v Holandsku, [a že] [Schindler Holding] je v dôsledku toho spoločne a nerozdielne so svojimi dotknutými dcérskymi spoločnosťami zodpovedná za porušenia článku 81 ES, ktoré sú predmetom [napadnutého] rozhodnutia.“

80 Po prvé je nesporné, že v priebehu obdobia porušenia Schindler Holding priamo vlastnila 100 % základného imania spoločností Schindler Belgicko, Schindler Nemecko a Schindler Holandsko a nepriamo – prostredníctvom spoločnosti Schindler Belgicko – vlastnila 100 % základného imania spoločnosti Schindler Luxembursko. Existovala teda domnienka, že Schindler Holding uplatňovala rozhodujúci vplyv na správanie svojich dcérskych spoločností (pozri bod 72 vyššie).

81 Schindler nemôže tvrdiť, že Komisia mala preukázať, že prevádzkové činnosti uvedených dcérskych spoločností, vrátane ich správania v rozpore s článkom 81 ES, boli skutočne ovplyvnené spoločnosťou Schindler Holding a že táto spoločnosť spôsobila alebo podporovala porušenie.

82 Pripísanie protiprávneho správania dcérskej spoločnosti jej materskej spoločnosti si totiž nevyžaduje preukázanie toho, že materská spoločnosť ovplyvňuje politiku dcérskej spoločnosti v konkrétnej oblasti, v ktorej dochádzalo k porušovaniu. Naopak, organizačné, hospodárske a právne väzby existujúce medzi materskou spoločnosťou a jej dcérskou spoločnosťou môžu preukázať existenciu vplyvu materskej spoločnosti na stratégiu dcérskej spoločnosti a v dôsledku toho odôvodniť skutočnosť, že sa považujú za jeden hospodársky subjekt (rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. decembra 2007, Akzo Nobel a i./Komisia, T‑112/05, Zb. s. II‑5049, bod 83). Ak teda Komisia preukáže, že celé základné imanie dcérskej spoločnosti vlastní jej materská spoločnosť, môže rozhodnúť, že materská spoločnosť spoločne a nerozdielne zodpovedá za zaplatenie pokuty uloženej svojej dcérskej spoločnosti, ibaže materská spoločnosť preukáže, že jej dcérska spoločnosť sa na trhu správa nezávisle (pozri bod 72 vyššie). Tiež je potrebné poukázať na to, že skutočnosťou, ktorá oprávňuje Komisiu na to, aby rozhodnutie ukladajúce pokuty určila materskej spoločnosti skupiny spoločností, nie je ani podnecovanie dcérskej spoločnosti materskou spoločnosťou, aby sa dopustila porušenia, a už vôbec nie účasť materskej spoločnosti na tomto porušení, ale to, že tvoria jediný podnik v zmysle článku 81 ES (rozsudok z 12. decembra 2007, Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný, bod 58).

83 Žalobkyne sa tiež nemôžu opierať o údajné porušenie zásady zavinenia (Schuldprinzip) alebo o zásadné vylúčenie zodpovednosti spoločníka spoločnosti s ručením obmedzeným alebo akcionára akciovej spoločnosti za záväzky spoločnosti a za úkony jej riadiacich orgánov. V tejto súvislosti stačí uviesť, že takáto argumentácia vychádza z nesprávneho predpokladu, že vo vzťahu k materskej spoločnosti nebolo zistené nijaké porušenie, čo v prejednávanej veci neplatí