Ďalej, pokiaľ ide o kontext, do ktorého patrí toto ustanovenie, na účely jeho výkladu je potrebné ho preskúmať s ohľadom na všeobecnú štruktúru dohovoru, ktorého je súčasťou, ako aj všetkých ustanovení, ktoré sú v ňom uvedené (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. apríla 1974, Haegeman, 181/73 , EU:C:1974:41 , bod 10 ). S ohľadom na túto spoločnú a nerozdielnu povahu zodpovednosti záručného združenia voči colnému orgánu nemožno požiadavku stanovenú v článku 8 ods. 7 dohovoru TIR, a to požadovať zaplatenie predmetných súm od osoby, ktorá ich priamo dlhuje, vykladať tak, že by viedla k situácii, keď by zodpovednosť záručného združenia mala v konečnom dôsledku v podstate úplne subsidiárnu povahu vo vzťahu k zodpovednosti uvedenej osoby. Tak by to bolo v prípade, keby táto požiadavka mala za dôsledok, že od príslušnej colnej správy sa vyžaduje, aby pokračovala vo vymáhaní dlhu voči osobe, ktorá je priamym dlžníkom, a to až do fázy exekúcie.

Článok 203 ods. 3 tretia zarážka a článok 213 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, zmeneného nariadením Rady (ES) č. 1791/2006 z 20. novembra 2006, sa majú vykladať v tom zmysle, že okolnosť, že príjemca získal alebo prechovával tovar, o ktorom vedel, že bol prepravený na podklade karnetu TIR, a skutočnosť, že nie je preukázané, že tento tovar bol predložený a ohlásený colnému orgánu určenia, samy osebe nepostačujú na konštatovanie, že takýto príjemca si bol vedomý alebo si mal byť vedomý, že uvedený tovar bol odňatý spod colného dohľadu v zmysle článku 203 ods. 3 tretej zarážky colného kódexu, a teda, že sa má považovať za solidárne zodpovedného za colný dlh podľa článku 213 colného kódexu.

V prípade colného dlhu, ktorý vznikol v dôsledku protiprávneho odňatia tovaru spod colného dohľadu, sú osoby, ktoré môžu byť dlžníkmi colného dlhu, vymenované v článku 203 ods. 3 colného kódexu, ktorý rozlišuje štyri kategórie potenciálnych dlžníkov. Medzi nimi sú podľa článku 203 ods. 3 tretej zarážky colného kódexu uvedené osoby, ktoré predmetný tovar získali alebo prechovávali a ktoré si boli alebo si mali byť v čase získania alebo prijatia takéhoto tovaru vedomé, že ide o tovar odňatý spod colného dohľadu.

Článok 203 ods. 3 tretia zarážka colného kódexu sa teda týka osoby, ktorá aj keď nie je autorom aktu nezákonného odňatia spod colného dohľadu, v dôsledku ktorého vznikol colný dlh, a sama osebe nie je povinná vykonať colné vybavenie, sa podieľala na nezákonnom odňatí buď pred týmto odňatím, alebo po ňom z dôvodu, že získala alebo prechovávala tovar (pozri analogicky rozsudok z 25. januára 2017, Ultra‑Brag, C‑679/15, EU:C:2017:40, bod 22). Druhá z podmienok takto stanovených v článku 203 ods. 3 tretej zarážke colného kódexu konkrétne znamená, že v okamihu, keď príjemca získal alebo prijal predmetný tovar, si bol alebo si mal byť vedomý, že uvedený tovar nebol predložený colnému úradu určenia, a že v dôsledku toho neboli prípadne dlžné clá a poplatky zaplatené. Postavenie „dlžníka“ v zmysle článku 203 ods. 3 tretej zarážky colného kódexu teda závisí od podmienok, ktoré spočívajú na subjektívnych zložkách posúdenia, totiž či sa fyzické alebo právnické osoby vedome podieľali na operáciách získavania alebo prechovávania tovaru odňatého spod colného dohľadu (pozri analogicky rozsudok z 3. marca 2005, Papismedov a i., C‑195/03, EU:C:2005:131, bod 40, ako aj citovanú judikatúru).

V tomto prípade sa podanie vnútroštátneho súdu týka konkrétnej otázky, či samotná okolnosť, že príjemca získal alebo prechovával tovar, pričom vzhľadom na dokumenty, ktoré prijal alebo podpísal pri príležitosti prijatia tohto tovaru, si bol vedomý alebo si mal byť vedomý, že tento tovar bol prepravený na podklade karnetu TIR, pričom sa nepreukázalo, že tento tovar bol predložený alebo ohlásený colnému orgánu určenia, postačuje na účely konštatovania, že uvedený príjemca si bol vedomý alebo si mal byť vedomý, že uvedený tovar bol odňatý spod colného dohľadu v zmysle článku 203 ods. 3 tretej zarážky colného kódexu. Ak by sa prijal podobný výklad, pokiaľ ide o uvedené ustanovenie, v podstate by to znamenalo, že prostredníctvom nevyvrátiteľnej domnienky by sa z obyčajnej okolnosti, že príjemca si bol vedomý alebo si mal byť vedomý, že tovar, ktorý prijal, bol prepravený na podklade karnetu TIR, vyvodil záver, že tento príjemca si bol vedomý alebo si mal byť vedomý, že uvedený tovar nebol predložený colnému úradu určenia, pokiaľ to tak bolo. Takýto výklad, ktorý nie je v súlade so subjektívnymi podmienkami stanovenými v článku 203 ods. 3 tretej zarážke colného kódexu, by nebol zlučiteľný ani so zámerom normotvorcu Únie pripomenutým v bode 95 tohto rozsudku, a to komplexne upraviť podmienky určenia osôb, ktoré sú dlžníkmi colného dlhu, ani so samotným znením a cieľom tohto ustanovenia (pozri analogicky rozsudok z 23. septembra 2004, Spedition Ulustrans, C‑414/02, EU:C:2004:551, body 39, 40 a 42).

(pozri body 96, 97, 105, 106, 109 – 111, 113, bod 3 výroku)