ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
59.

Rozdelenie prihlášky na časť, ktorá odporuje požiadavke dobrej viery a na časť, ktorá je v súlade s dobrou vierou, by navyše nabádalo k prihlasovaniu ochranných známok pre širší okruh tovarov a služieb, ako je odôvodnené skutočným užívateľským zámerom. Nevznikli by obavy, že skutočne používaná ochranná známka bude znevýhodnená, ak sa zistí, že sa nekonalo v dobrej viere. Tvrdenie, ktoré pán Nadal Estebana uviedol na pojednávaní, toto riziko potvrdzuje: tvrdí totiž, že svoju ochrannú známku prihlásil pre triedy 25 a 35 len preto, že mu v tejto súvislosti nevznikli nijaké ďalšie poplatkové povinnosti. Ak by vedel, že v prípade, ak nepodá prihlášku v dobrej viere, odmietne úrad aj jeho prihlášku pre triedu 39, určite by takto nepostupoval.
20.

Kontrolná komisia zdôrazňuje, že z odôvodnení smernice 2012/34 nevyplýva zmena zásad spoplatňovania a tiež z nich nevyplýva, že osobné nástupištia sú v súčasnosti zahrnuté do minimálneho prístupového balíka. Ak by to bolo tak, viedlo by to k ďalekosiahlej zmene zásad spoplatňovania, keďže do nákladov za používanie staníc by nebolo možné zahrnúť veľkú časť nákladov. Preto kontrolná komisia zastáva názor, že osobné nástupištia nemajú byť súčasťou minimálneho prístupového balíka, ale mali by patriť pod pojem osobné stanice, teda do kategórie servisných zariadení.
29.

Samotný Súdny dvor zdôraznil – hoci v súvislosti so smernicami 2005/29 ( 6 ) a 2008/48 ( 7 ), ktoré však patria k rovnakej koncepcii právnej politiky –, že úplná harmonizácia sa v niekoľkých kľúčových oblastiach považuje za „potrebnú na to, aby sa všetkým spotrebiteľom v Únii zabezpečila vysoká a rovnocenná úroveň ochrany ich záujmov a aby sa uľahčil vznik riadne fungujúceho vnútorného trhu so spotrebiteľskými úvermi“ ( 8 ).
33.

Po prvé vnútroštátne konanie sa týka odvolania colných orgánov proti rozhodnutiu Gerechtshof Amsterdam (Odvolací súd Amsterdam). V rozsudku napadnutom odvolaním v tomto konaní súd rozhodol, že voľbu ceny prehrávačov médií zapísaných do colných vyhlásení na účely určenia colnej hodnoty spoločnosťou CEVA Freight nie je možné oddeliť od chyby, ktorá sa týkala colného sadzobného zaradenia týchto tovarov. ( 19 ) To mi napovedá, že pôvodná chyba týkajúca sa sadzobného zaradenia predmetných tovarov je neoddeliteľne spojená s hodnotou, ktorú CEVA Freight priradila prehrávačom médií. Na pojednávaní bolo pripustené, že v prípade, ak bola výsledná colná sadzba na základe sadzobného zaradenia vo výške 0 %, colná hodnota dovážaného tovaru bola nepodstatná. Ak však sadzobné zaradenie vytvára povinnosť zaplatiť clo vo výške 13,9 %, tieto faktory (cena a colná hodnota) nadobudli zásadný význam. Nezohľadnenie zmeny okolností vyplývajúcej zo zmeneného sadzobného zaradenia vykonaného colnými orgánmi by znemožnilo spoločnosti CEVA Freight, aby pre predmetné tovary zadala zváženú, a nie arbitrárnu hodnotu. Domnievam sa preto, že pôvodná chyba sadzobného zaradenia a určenia hodnoty predmetného tovaru tvoria nedeliteľný celok. Posudzovanie každého z týchto krokov samostatne by bolo umelé a bolo by v rozpore s cieľom odrážať skutočnú situáciu, ktorú sa colný kódex snaží zistiť, pokiaľ ide o oceňovanie. ( 20 )
64.

Po druhé Súdny dvor nedávno skonštatoval, že článok 12 ods. 1 písm. a) a článok 135 ods. 1 písm. j) smernice o DPH „posudzované vo vzájomnej súvislosti tak rozlišujú medzi tým, či ide o novú alebo existujúcu budovu, pričom predaj existujúceho nehnuteľného majetku v zásade nepodlieha DPH“ ( 25 ). V tejto súvislosti si kladiem otázku, či by v prípade, že by predaj pozemku so starou budovou, ktorú by bolo možné okamžite hospodársky využívať, bol klasifikovaný ako predaj stavebného pozemku, nedošlo k problémom vyplývajúcim zo zásady daňovej neutrality. Analogické transakcie by podliehali DPH alebo by od nej boli oslobodené len na základe úmyslu strán, ktorý by uviedli v súvislosti s budúcim osudom budovy, bez ohľadu na jej fyzický vzhľad.
17.

Odôvodnenia 11, 12, 20, 53, 55, 58 a 66 uvedenej smernice znejú takto: „(11) Touto smernicou sa ustanovujú minimálne pravidlá. … (12) Právami ustanovenými v tejto smernici nie sú dotknuté práva páchateľa. … … (20) Postavenie obetí v systéme trestného súdnictva, a to, či sa môžu aktívne zúčastňovať na trestnom konaní, sa v členských štátoch líši v závislosti od vnútroštátneho systému a je určené jedným alebo viacerými z týchto kritérií: … či sa na obeť vzťahuje právna povinnosť aktívne sa zúčastňovať na trestnom konaní, napríklad v úlohe svedka… Členské štáty by mali stanoviť, ktoré z týchto kritérií sa uplatňuje na stanovenie rozsahu práv ustanovených v tejto smernici, v ktorých sa odkazuje na postavenie obete v príslušnom systéme trestného súdnictva. … (53) Riziko sekundárnej a opakovanej viktimizácie, zastrašovania a pomsty zo strany páchateľa alebo v dôsledku účasti na trestnom konaní by sa malo obmedziť tým, že sa konanie vedie koordinovaným spôsobom, pri ktorom sa obete rešpektujú a umožňuje sa im získať dôveru v orgány. Kontakt s príslušnými orgánmi by mal byť čo najjednoduchší, pričom by sa počet nepotrebných kontaktov mal obmedziť na minimum napríklad zhotovením zvukovo‑obrazového záznamu výsluchu a umožnením jeho použitia v súdnom konaní. … … (55) Niektoré obete sú počas trestného konania obzvlášť ohrozené sekundárnou a opakovanou viktimizáciou, zastrašovaním a pomstou zo strany páchateľa. Je možné, že takéto riziko vychádza z osobných vlastností obete, druhu alebo povahy a okolností spáchania trestného činu. Takéto riziko možno účinne identifikovať len prostredníctvom čo najskoršieho individuálneho posúdenia. Takéto posúdenie by sa malo uskutočniť v prípade všetkých obetí s cieľom určiť, či sú ohrozené sekundárnou a opakovanou viktimizáciou, zastrašovaním a pomstou a aké osobitné ochranné opatrenia si vyžadujú. … (58) Obetiam, ktoré boli označené za zraniteľné voči sekundárnej a opakovanej viktimizácii, zastrašovaniu a pomste, by sa počas trestného konania mali navrhnúť primerané opatrenia na ich ochranu. Presná povaha takýchto opatrení by sa mala určiť na základe individuálneho posúdenia s prihliadnutím na želanie obete. Rozsah takýchto opatrení by sa mal určiť bez toho, aby boli dotknuté práva na obhajobu, a v súlade so zásadami voľnej úvahy justičných orgánov. Obavy obetí v súvislosti s konaním by mali byť kľúčovým faktorom pri určení potreby osobitných opatrení. … (66) Táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady, ktoré boli uznané v [Charte]. Predovšetkým má za cieľ podporiť… právo na spravodlivý proces.“
22.

Keď teda orgány musia určiť, či manželský pár, ktorý žiada o zlúčenie, má silnejšie väzby s Dánskom, ako s ich štátom (štátmi) pôvodu, musia urobiť celkové posúdenie, berúc do úvahy všetky skutočnosti, ktoré majú k dispozícii. Musia napríklad zvážiť na jednej strane väzby zlučujúcej sa osoby – v tomto prípade tureckého pracovníka – v Dánsku, a na druhej strane tie, ktoré má jej partner so svojou krajinou pôvodu. Musia vziať do úvahy okrem iného väzby zlučujúcej sa osoby s krajinou pôvodu jej partnera. Zohľadniť by sa malo predovšetkým miesto narodenia manželov, miesto, kde strávili detstvo a kde absolvovali školskú dochádzku, frekvencia a dĺžka pobytov v krajine pôvodu. Zohľadniť sa majú aj rodinné väzby manželov s Dánskom, a to vo vzťahu k rodinným väzbám udržiavaným v štáte pôvodu, najmä ak jeden alebo obaja rodičia zlučujúcej sa osoby pochádzajú z tej istej krajiny ako manžel/ka. Otázka, kto má rodičovské práva alebo právo na styk s maloletým deťom s bydliskom v Dánsku, sa tiež posúdi, avšak bez toho, aby bola určujúca. Zohľadnia sa tiež jazykové znalosti a jazyk komunikácie medzi manželmi. Okrem toho sa preskúmajú aj vzdelanie a profesionálne väzby manželov s Dánskom, dĺžka prítomnosti na dánskom území, ako aj frekvencia a dĺžka pobytu v krajine pôvodu zlučujúcej sa osoby a/alebo manžela. ( 23 ) Posúdená je nielen dĺžka účasti pracovníka na pracovnom trhu, rovnako je dôležitá povaha práce a to, či dané pracovné miesto mohlo byť obsadené z dôvodu kvalifikácie získanej v Dánsku. Ak teda zlučujúca sa osoba vykonáva počas štyroch alebo piatich rokov zamestnanie, ktoré prispieva k jej integrácii do dánskej spoločnosti, z dôvodu kontaktov s verejnosťou súvisiacich so zamestnaním, alebo potreby komunikovať v dánčine s kolegami alebo klientmi, možno hovoriť o silných väzbách s Dánskom, aj keď dĺžka jej pobytu je len „štyri alebo päť rokov“. ( 24 ) Naopak, pravidelná zárobková činnosť vykonávaná po rovnakú dobu, ktorá ale neumožňuje významné kontakty s dánsky hovoriacou verejnosťou, sa nebude považovať za vytvorenie takej väzby. V takomto prípade sa dĺžka pobytu a výkon zamestnania zvyšujú na „sedem alebo osem rokov“ ( 25 ).
3.

Pri uplatnení článku 212a colného kódexu na prípad vzniku colného dlhu podľa článku 204 ods. 1 colného kódexu v dôsledku nedodržania lehoty stanovenej v článku 49 ods. 1 colného kódexu je prípustné predložiť faktúru súvisiacu so záväzkom a osvedčenie o vývozných záväzkoch v zmysle článku 3 ods. 1 písm. b) a c) vykonávacieho nariadenia č. 1238/2013 a článku 2 ods. 1 písm. b) a c) vykonávacieho nariadenia č. 1239/2013 v lehote stanovenej colnými orgánmi alebo najneskôr pred prepustením tovaru.
12.

Článok 16 sa zaoberá konkrétne platovým stupňom a uvádza toto: „1. Úradníci môžu byť povýšení postupne z platového stupňa 1 až do platového stupňa 7 v rámci ich príslušnej platovej triedy bez ohľadu na špecializáciu ich univerzitného vzdelania, ich vzdelanie alebo profesiu. 2. Postup do vyššieho platového stupňa sa uskutočňuje každoročne takto: a) nevyhnutnou podmienkou pre postup do vyššieho platového stupňa je zotrvanie v nižšom platovom stupni po dobu aspoň dvoch rokov; b) žiadny úradník nemôže zotrvať viac ako osem rokov v tom istom platovom stupni, s výnimkou úradníkov, ktorí dosiahli platový stupeň 7; c) bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia predchádzajúcich odsekov, bude 10 % úradníkov povýšených z platového stupňa 1 až 6 podľa počtu odpracovaných rokov do nasledujúceho vyššieho platového stupňa; d) na základe kvalifikácie a skúšok, ktoré sa uskutočnia v súlade s pravidlami, ktoré prijme orgán verejnej správy, bude možné povýšiť až 10 % úradníkov z platového stupňa 1 až 6 do nasledujúceho vyššieho platového stupňa.“
100.

Ak by Súdny dvor urobil tento krok, bolo by to po prvýkrát v tomto storočí, že by sa ustanovenie Zmluvy pripojilo k malému počtu ustanovení, ktoré majú kvalitu horizontálneho priameho účinku v sporoch medzi subjektmi súkromného sektora. ( 115 ) Situácia, o akú ide vo veci samej, sa líši od situácie, ktorú skúmal Súdny dvor vo veci Egenberger, v ktorej rozhodol o horizontálnom vplyve Charty na okolnosti, ktoré už spadali do pôsobnosti práva Únie s odkazom na relevantnosť smernice pre vyriešenie sporu. ( 116 )
4.

Podľa odôvodnenia 101 tejto smernice: „Verejní obstarávatelia by ďalej mali mať možnosť vylúčiť hospodárske subjekty, ktoré sa ukázali ako nespoľahlivé, napríklad v dôsledku porušenia environmentálnych alebo sociálnych záväzkov vrátane pravidiel týkajúcich sa prístupnosti pre osoby s postihnutím alebo iných foriem závažného odborného pochybenia, ako je porušovanie pravidiel hospodárskej súťaže alebo práv duševného vlastníctva. Malo by sa spresniť, že závažné odborné pochybenie môže spôsobiť pochybnosti o bezúhonnosti hospodárskeho subjektu a tak zapríčiniť, že hospodársky subjekt sa stane nevhodným na to, aby sa mu zadala verejná zákazka, bez ohľadu na to, či by hospodársky subjekt inak disponoval technickou a ekonomickou kapacitou na plnenie zákazky. S vedomím, že verejný obstarávateľ bude zodpovedný za dôsledky svojho možného chybného rozhodnutia, by verejní obstarávatelia mali mať naďalej tiež možnosť dospieť k záveru, že došlo k závažnému odbornému pochybeniu, ak pred prijatím konečného a záväzného rozhodnutia o existencii dôvodov na povinné vylúčenie môžu akýmikoľvek vhodnými prostriedkami preukázať, že hospodársky subjekt porušil svoje povinnosti vrátane povinností týkajúcich sa platenia daní alebo príspevkov na sociálne zabezpečenie, ak sa vo vnútroštátnom práve nestanovuje inak. Takisto by mali mať možnosť vylúčiť záujemcov alebo uchádzačov, ktorých plnenie v prípade predchádzajúcich verejných zákaziek bolo poznačené veľkými nedostatkami, pokiaľ ide o podstatné požiadavky, napríklad nedodaním alebo neplnením, významnými nedostatkami týkajúcimi sa dodaných výrobkov alebo poskytnutých služieb, v dôsledku ktorých boli nepoužiteľné na zamýšľaný účel, alebo nesprávnym konaním, ktoré vyvoláva vážne pochybnosti, pokiaľ ide o spoľahlivosť tohto hospodárskeho subjektu. Vo vnútroštátnych právnych predpisoch by sa malo ustanoviť maximálne trvanie takýchto vylúčení. Pri uplatnení nepovinných dôvodov vylúčenia by mali verejní obstarávatelia venovať osobitnú pozornosť zásade proporcionality. Menšie nedostatky by mali len za výnimočných okolností viesť k vylúčeniu hospodárskeho subjektu. Opakované prípady menších nedostatkov však môžu vyvolať pochybnosti o spoľahlivosti hospodárskeho subjektu, čo môže opodstatňovať jeho vylúčenie.“
6.

Článok 3 smernice 2009/72 sa nazýva „Povinnosti služby vo verejnom záujme a ochrana spotrebiteľa“. V jeho prvých dvoch odsekoch sa uvádza: „1. Členské štáty na základe svojej inštitucionálnej organizácie a s náležitým zreteľom na zásadu subsidiarity zabezpečujú, aby bez toho, aby bol dotknutý odsek 2, elektroenergetické podniky fungovali v súlade so zásadami tejto smernice s cieľom dosiahnuť konkurencieschopný, bezpečný a vzhľadom na životné prostredie udržateľný trh s elektrinou, a aby tieto podniky neboli diskriminované z hľadiska ich práv alebo povinností. 2. So zreteľom na príslušné ustanovenia zmluvy, najmä na… článok [106 ZFEÚ], členské štáty môžu podnikom fungujúcim v odvetví elektroenergetiky z hľadiska všeobecného hospodárskeho záujmu uložiť povinnosti služby vo verejnom záujme, ktoré sa môžu vzťahovať na bezpečnosť, vrátane bezpečnosti dodávky, pravidelnosti, kvality a ceny dodávok a ochrany životného prostredia, vrátane energetickej účinnosti, energie z obnoviteľných zdrojov a ochrany klímy. Tieto povinnosti musia byť jasne definované, transparentné, nediskriminačné, overiteľné a pre elektroenergetické podniky Spoločenstva zaručujú rovnosť prístupu k národným spotrebiteľom. Vo vzťahu k bezpečnosti dodávky, riadeniu energetickej účinnosti/riadeniu na strane dopytu a v záujme plnenia cieľov v oblasti životného prostredia a cieľa pre energiu z obnoviteľných zdrojov uvedených v tomto odseku môžu členské štáty zavádzať dlhodobé plánovanie, pričom vezmú do úvahy, že o prístup do sústavy sa možno budú usilovať tretie strany.“
102.

Aj keď by sa toto odôvodnenie mohlo považovať za odôvodnenie naznačujúce, že regionálne zdaňovanie a štátna pomoc predstavujú osobitný prípad – takmer sui generis v rámci celého súboru práva Únie –, je na mieste poznamenať, že ak by boli právne predpisy Únie iné, znamenalo by to, že členské štáty by nemohli priznávať výlučnú daňovú právomoc regionálnym subjektom a miestnym samosprávam. Znamenalo by to tiež, že akékoľvek daňové opatrenia vzťahujúce sa iba na časť územia vzhľadom na vnútornú štruktúru členského štátu by ipso facto predstavovali formu štátnej pomoci v prospech osôb a subjektov s bydliskom v tomto regióne v porovnaní s osobami a subjektmi, ktoré majú bydlisko v inom mieste príslušného členského štátu.
3.

Podľa odôvodnenia 101: „Verejní obstarávatelia by ďalej mali mať možnosť vylúčiť hospodárske subjekty, ktoré sa ukázali ako nespoľahlivé, napríklad v dôsledku porušenia environmentálnych alebo sociálnych záväzkov vrátane pravidiel týkajúcich sa prístupnosti pre osoby s postihnutím alebo iných foriem závažného odborného pochybenia, ako je porušovanie pravidiel hospodárskej súťaže alebo práv duševného vlastníctva. Malo by sa spresniť, že závažné odborné pochybenie môže spôsobiť pochybnosti o bezúhonnosti hospodárskeho subjektu a tak zapríčiniť, že hospodársky subjekt sa stane nevhodným na to, aby sa mu zadala verejná zákazka, bez ohľadu na to, či by hospodársky subjekt inak disponoval technickou a ekonomickou kapacitou na plnenie zákazky. S vedomím, že verejný obstarávateľ bude zodpovedný za dôsledky svojho možného chybného rozhodnutia, by verejní obstarávatelia mali mať naďalej tiež možnosť dospieť k záveru, že došlo k závažnému odbornému pochybeniu, ak pred prijatím konečného a záväzného rozhodnutia o existencii dôvodov na povinné vylúčenie môžu akýmikoľvek vhodnými prostriedkami preukázať, že hospodársky subjekt porušil svoje povinnosti vrátane povinností týkajúcich sa platenia daní alebo príspevkov na sociálne zabezpečenie, ak sa vo vnútroštátnom práve nestanovuje inak. Takisto by mali mať možnosť vylúčiť záujemcov alebo uchádzačov, ktorých plnenie v prípade predchádzajúcich verejných zákaziek bolo poznačené veľkými nedostatkami, pokiaľ ide o podstatné požiadavky, napríklad nedodaním alebo neplnením, významnými nedostatkami týkajúcimi sa dodaných výrobkov alebo poskytnutých služieb, v dôsledku ktorých boli nepoužiteľné na zamýšľaný účel, alebo nesprávnym konaním, ktoré vyvoláva vážne pochybnosti, pokiaľ ide o spoľahlivosť tohto hospodárskeho subjektu. Vo vnútroštátnych právnych predpisoch by sa malo ustanoviť maximálne trvanie takýchto vylúčení. Pri uplatnení nepovinných dôvodov vylúčenia by mali verejní obstarávatelia venovať osobitnú pozornosť zásade proporcionality. Menšie nedostatky by mali len za výnimočných okolností viesť k vylúčeniu hospodárskeho subjektu. Opakované prípady menších nedostatkov však môžu vyvolať pochybnosti o spoľahlivosti hospodárskeho subjektu, čo môže opodstatňovať jeho vylúčenie.“
62.

Môžem však poukázať na to, že v rozsudkoch Webb‑Sämann ( 14 )a Hampshire ( 15 ) Súdny dvor uviedol, že táto povinnosť členských štátov zaručiť aspoň polovicu dávok starobného dôchodku vyplývajúcich z nadobudnutých dôchodkových nárokov, na ktoré zamestnanec platil príspevky v rámci doplnkového podnikového dôchodkového systému, predstavuje individuálnu minimálnu záruku pre každého jedného zamestnanca. Zdá sa preto, že v týchto dvoch rozsudkoch Súdny dvor usúdil, že uplatnením pravidla 50 % sa úplne nevyčerpávajú účinky tohto ustanovenia. Inými slovami, členské štáty by tak mali povinnosť zabezpečiť, aby každému zamestnancovi bolo v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa zaručených aspoň 50 % dávok, na ktoré má nárok v rámci doplnkového podnikového dôchodkového systému, ( 16 ) táto povinnosť by ich však neoslobodzovala od povinnosti prijať opatrenia (finančné, prudenciálne alebo iné) potrebné na ochranu záujmov zamestnancov v plnej miere. Pokiaľ by teda išlo o zníženie o menej ako 50 %, dotknutí zamestnanci by mohli získať náhradu, len ak preukážu, že štát si nesplnil povinnosť vynaložiť prostriedky tým, že nezabezpečil prijatie potrebných (finančných, prudenciálnych alebo iných) opatrení na ochranu záujmov zamestnancov. Aby som teda zopakoval slová použité v rozsudku Robins a i., ak aj utrpené zníženie nedosahuje takú prahovú hodnotu, zamestnanec môže napriek tomu požiadať o úplnú náhradu zo strany dotknutého členského štátu, pokiaľ tento štát „zjavne a závažne prekročil“ hranice svojej voľnej úvahy pri prijímaní primeraných opatrení.
75.

Vnútroštátny súd sa preto pýta, či táto judikatúra v takej situácii, akou je situácia vo veci samej, umožňuje súdu pôvodu informovať spotrebiteľa o údajnom porušení ex offo, pričom by nenamietal a ani neodmietol vydanie osvedčenia podľa článku 53. Tieto informácie by umožnili spotrebiteľke pri úplnom oboznámení sa so skutočnosťou posúdiť, či si želá namietať proti uznaniu a výkonu platobného rozkazu pred súdom členského štátu, v ktorom má bydlisko tým, že využije opravný prostriedok uvedený v článku 45 ods. 1 písm. e) nariadenia č. 1215/2012.
24.

Hlavné charakteristiky režimu dotknutého vo veci samej možno v podstate zhrnúť takto. Štátni príslušníci tretích štátov sú až na niektoré výnimky ( 26 ) povinní spolupracovať pri odoberaní odtlačkov ich desiatich prstov a snímaní fotografie tváre v prípade, že im má byť vydané dočasné povolenie na pobyt. Toto povolenie má formu nálepky v platnom cestovnom doklade. Nálepka obsahuje biometrické údaje držiteľa. Dva odtlačky prstov sa uložia do povolenia na pobyt vydaného po príchode dotknutého jednotlivca na územie Holandska. Všetky odobrané údaje sa okrem toho uložia do biometrického registra cudzincov, ktorý je súčasťou registračného systému cudzincov. Do registračného systému vrátane biometrického registra môžu nahliadať len zamestnanci, ktorých na tento účel osobitne poverili orgány podieľajúce sa na uskutočňovaní vnútroštátnej cudzineckej politiky, t. j. v zásade zamestnanci diplomatických misií a konzulárnych úradov pri výkone svojich úloh. Pokiaľ ide o prijímacie orgány, tieto sa obmedzujú len na overovanie, v náležitých prípadoch nahliadnutím do registračného systému. Zavedením tohto registračného systému, pokiaľ ide o jeho biometrickú časť, sa spĺňa požiadavka overiť nielen pravú totožnosť osoby, ktorá je držiteľom a predkladá cestovný doklad, ale aj to, či je držiteľ dočasného povolenia na pobyt tou osobou, ktorá podala žiadosť o toto povolenie. Porovnanie údajov žiadateľa s údajmi už vloženými do registračného systému umožňuje orgánom uistiť sa, že žiadateľ ešte nemá podanú žiadosť pod inou identitou a ani sa neoprávnene nezdržiaval na území Holandska. Biometrické údaje v registračnom systéme sa uchovávajú počas piatich rokov po zamietnutí žiadosti, odchode dotknutého jednotlivca z územia na konci legálneho pobytu alebo strate platnosti zákazu vstupu alebo rozhodnutia, ktorým sa osoba vyhlasuje za nežiaducu. Ak dotknutá osoba získa holandské štátne občianstvo, biometrické údaje sa ihneď zničia. Relatívne dlhú dobu uchovávania údajov by bolo možné odôvodniť sledovaným cieľom, ktorým je zamedzenie obchodovaniu s identitou, ku ktorému môže dôjsť po tom, ako dotknutá osoba ukončila svoj pobyt na území Holandska.
8.

Dňa 4. februára 2015 Komisia prijala napadnuté rozhodnutie, v ktorom uložila spoločnosti NEX šesť pokút vo výške 14960000 eur za to, že „uľahčila“ šesť porušení, a to: – „porušenie UBS/RBS z roku 2007“, od 14. augusta do 1. novembra 2007, – „porušenie UBS/RBS z roku 2008“, od 28. augusta do 3. novembra 2008, – „porušenie UBS/DB“, od 22. mája do 10. augusta 2009, – „porušenie Citi/RBS“, od 3. marca do 22. júna 2010, – „porušenie Citi/DB“, od 7. apríla do 7. júna 2010, – „porušenie Citi/UBS“, od 28. apríla do 2. júna 2010.
44.

Deutsche Bahn ďalej tvrdí, že zahrnutie bonity do platobnej metódy organizovanej samotným prevádzkovateľom by nebolo pre niektorých príjemcov uskutočniteľné v rámci celej SEPA a nebolo by v mnohých členských štátoch možné za komerčne prijateľných podmienok. Žiadny prevádzkovateľ by neposkytol informácie o bonite na úrovni SEPA. Pre niektoré členské štáty SEPA by nebolo možné získať prístup k žiadnym informáciám alebo by bolo možné získať len čiastočne informácie o bonite zákazníkov. Príjemca by preto nemohol primerane znížiť riziko nezaplatenia pri inkase SEPA pre týchto zákazníkov a pokiaľ by bol povinný ponúknuť zákazníkom usadeným v týchto krajinách platbu prostredníctvom inkasa, príjemca by vedome znášal nevyčísliteľné riziko. Okrem toho by v dôsledku rozdielov v platobných zvyklostiach a/alebo očakávaniach zákazníkov existovali v rôznych krajinách SEPA výrazné rozdiely v nákladoch na získavanie informácií o bonite zákazníka, takže v jednom členskom štáte by nemuselo byť nákladovo efektívne uprednostňovať inkasá oproti iným, menej nákladným platobným metódam.
34.

Konkrétne, na účely charakterizácie služieb oslobodených od DPH ako transakcií týkajúcich sa prevodov alebo platieb pripisuje Súdny dvor význam predovšetkým povahe poskytnutých služieb v tom zmysle, že na to, aby bolo plnenie oslobodené od dane, musí patriť do oblasti finančných transakcií. ( 16 ) Poskytnuté služby tak musia byť posudzované vo svetle funkčného kritéria na účely určenia toho, či plní osobitné a podstatné úlohy takých prevodov alebo platieb v tom, že vedú k prevodu finančných prostriedkov a vyvolávajú právne a finančné zmeny konkretizujúce tento prevod. Spomedzi iných faktorov, ktoré sa berú do úvahy, môže Súdny dvor preskúmať rozsah zodpovednosti, ktorú preberá poskytovateľ služieb.