Spojené veci T‑217/03 a T‑245/03

Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV) a i.

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Hospodárska súťaž – Článok 81 ods. 1 ES – Hovädzie a teľacie mäso – Zastavenie dovozov – Stanovenie sadzobníka cien zväzu – Nariadenie č. 26 – Združenia podnikov – Obmedzenie hospodárskej súťaže – Akcia zväzu – Vplyv na obchod medzi členskými štátmi – Povinnosť odôvodnenia – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút – Zásada proporcionality – Závažnosť a dĺžka trvania porušenia – Priťažujúce a poľahčujúce okolnosti – Zákaz kumulovania sankcií – Právo na obhajobu“

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Združenia podnikov – Pojem

(Článok 81 ods. 1 ES)

2. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Združenia podnikov – Pojem

(Článok 81 ods. 1 ES)

3. Hospodárska súťaž – Kartely – Vplyv na obchod medzi členskými štátmi

(Článok 81 ods. 1 ES)

4. Hospodárska súťaž – Kartely – Narušenie hospodárskej súťaže – Určenie cien

(Článok 81 ods. 1 ES)

5. Hospodárska súťaž – Kartely – Zákaz – Vnútroštátny právny rámec uzavretia kartelu

(Článok 81 ES)

6. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Vecná pôsobnosť

(Článok 81 ES)

7. Poľnohospodárstvo – Pravidlá hospodárskej súťaže – Nariadenie č. 26

(Články 33 ES, 36 ES a článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 26, článok 2 ods. 1)

8. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Oznámenie o výhradách – Povinný obsah

(Nariadenie Rady č. 17; nariadenie Komisie č. 99/63, článok 4)

9. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie

(Článok 253 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

10. Námietka nezákonnosti – Rozsah – Akty, ktorých protiprávnosti sa možno dovolávať

(Článok 241 ES; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

11. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie

(Článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

12. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Maximálna výška

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

13. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Dĺžka trvania porušenia

(Článok 81 ods. 1 ES; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

14. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Priťažujúce okolnosti

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

15. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Maximálna výška

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

16. Hospodárska súťaž – Pokuty – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie, prijaté po rozhodnutí, proti ktorému nie je možné podať žalobu a ktoré sankcionuje ten istý podnik alebo ho označuje za nie zodpovedný

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15)

17. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Voľná úvaha Komisie – Súdne preskúmanie – Neobmedzená právomoc

1. Článok 81 ods. 1 ES sa uplatňuje na združenia v rozsahu, v akom ich vlastná činnosť alebo činnosť podnikov, ktoré k nim patria, vedie k následkom, ktoré má toto ustanovenie potláčať. Vzhľadom na účel tohto ustanovenia sa má pojem združenia podnikov vykladať tak, že zahŕňa aj združenia, ktoré samy pozostávajú zo združení podnikov.

Na to, aby dohoda medzi združeniami patrila do pôsobnosti tohto ustanovenia, sa nevyžaduje, aby predmetné združenia mohli svojich členov nútiť k plneniu povinností, ktoré im dohoda ukladá.

(pozri body 49, 89)

2. Pojem podnik zahŕňa v kontexte práva hospodárskej súťaže akýkoľvek subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť nezávisle od právneho statusu tohto subjektu a jeho spôsobu financovania. Hospodárskou činnosťou je akákoľvek činnosť pozostávajúca z ponúkania tovarov alebo služieb na danom trhu.

Činnosť poľnohospodárskych producentov, poľnohospodárov alebo chovateľov má nesporne hospodársky charakter. Vykonávajú totiž činnosť produkcie tovarov, ktoré ponúkajú za odplatu na predaj. Poľnohospodárski producenti v dôsledku toho predstavujú podniky v zmysle článku 81 ods. 1 ES.

Zväzy, ktoré ich združujú a zastupujú, ako aj federácie, ktoré združujú tieto zväzy, preto možno kvalifikovať ako združenia podnikov na účely uplatnenia tohto ustanovenia.

Tento záver nemožno vyvrátiť skutočnosťou, že miestne zväzy môžu združovať aj manželov poľnohospodárskych producentov. Po prvé je pravdepodobné, že manželia poľnohospodárov alebo chovateľov, ktorí sú sami členmi miestneho poľnohospodárskeho zväzu, sa takisto podieľajú na úlohách rodinného hospodárstva. Po druhé samotná okolnosť, že združenie podnikov môže združovať aj osoby alebo subjekty, ktoré nemožno kvalifikovať ako podniky, nepostačuje v každom prípade na to, aby združeniu v zmysle článku 81 ods. 1 ES odňala taký charakter. Rovnako nemožno pripustiť tvrdenie založené na tom, že v prípade vykonávania činnosti vo forme spoločnosti nevstupuje do zväzu spoločnosť prostredníctvom svojho zástupcu, ale každý zo spoločníkov. Na účely kvalifikácie za podnik totiž nie je dôležitý právny status alebo forma predmetnej prevádzkarne, ale jej činnosť a činnosť tých, ktorí sa na nej podieľajú.

(pozri body 52 – 55)

3. Článok 81 ods. 1 ES sa uplatní iba na dohody, ktoré môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Na to, aby dohoda medzi podnikmi mohla ovplyvniť obchod vnútri Spoločenstva, musí byť na základe všetkých objektívnych skutkových a právnych faktorov možné s dostatočným stupňom pravdepodobnosti predpokladať, že by mohla mať vplyv, priamy či nepriamy, skutočný či potenciálny, na obchodné toky medzi členskými štátmi v tom zmysle, že by mohla poškodzovať dosiahnutie cieľa jediného trhu medzi týmito štátmi.

Pokiaľ porušenie, na ktorom mal podnik alebo združenie podnikov účasť, môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, Komisia nie je povinná preukázať, že individuálna účasť tohto podniku alebo združenia podnikov ovplyvnila obchod vnútri Spoločenstva.

Navyše postupy obmedzujúce hospodársku súťaž, ktoré sú rozšírené na celom území členského štátu, majú vo svojej podstate za následok upevnenie oddeľovania trhov na vnútroštátnej úrovni, čím bránia vzájomnej hospodárskej preniknuteľnosti trhov sledovanej Zmluvou. Napokon, ak ide o trh otvorený dovozom, účastníci vnútroštátneho cenového kartelu si môžu zachovať svoje podiely na trhu iba vtedy, ak sa chránia proti zahraničnej konkurencii.

(pozri body 63, 66, 67)

4. Článok 81 ods. 1 písm. a) ES výslovne stanovuje, že opatrenia, ktoré priamo alebo nepriamo určujú nákupné alebo predajné ceny, predstavujú obmedzenia hospodárskej súťaže. Určenie cien je totiž zjavným obmedzením hospodárskej súťaže.

Dohoda uzavretá medzi federáciami zastupujúcimi poľnohospodárskych producentov a federáciami zastupujúcimi prevádzkovateľov bitúnkov, ktorou sa určujú minimálne ceny pre určité kategórie kráv s cieľom urobiť ich záväznými pre všetky hospodárske subjekty pôsobiace na relevantných trhoch, má za cieľ obmedziť slobodnú hospodársku súťaž na týchto trhoch predovšetkým tým, že umelo obmedzuje mieru obchodných rokovaní chovateľov a prevádzkovateľov bitúnkov a skresľuje tvorbu cien na relevantných trhoch.

Tento záver nemožno vyvrátiť tvrdením, že poľnohospodárske trhy sú regulovanými trhmi, kde sa pravidlá hospodárskej súťaže neuplatňujú v plnom rozsahu a tvorba cien často nezodpovedá slobodným pohybom ponuky a dopytu. Odvetvie poľnohospodárstva má iste určité špecifiká a podlieha veľmi podrobnej a často dosť intervenčnej regulácii. Pravidlá hospodárskej súťaže Spoločenstva sa však uplatňujú na trhy poľnohospodárskych výrobkov, aj keď sú stanovené určité výnimky, aby sa zohľadnila osobitná situácia týchto trhov.

Okrem toho samotná skutočnosť, že minimálne ceny boli určené s odkazom na verejnú intervenčnú cenu, nemôže postačovať na potlačenie obmedzujúceho charakteru predmetnej dohody. Tento odkaz na verejnú intervenčnú cenu totiž neumožňuje, aby sadzobník minimálnych cien stratil svoj protisúťažný predmet, ktorý pozostáva z priameho a umelého stanovenia určenej trhovej ceny, a mal obdobnú povahu ako rôzne podporné a verejné intervenčné mechanizmy spoločnej organizácie trhu v poľnohospodárstve, ktorých cieľom je ozdraviť trhy s prebytkom ponuky prostredníctvom odsunu časti produkcie.

(pozri body 83, 85 – 87)

5. Právny rámec, v ktorom dochádza k uzavretiu dohôd medzi podnikmi zakázaných článkom 81 ES, ako aj právna kvalifikácia, ktorú tomuto rámcu dávajú rôzne vnútroštátne právne poriadky, nemajú vplyv na uplatniteľnosť pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva. Okrem toho údajná nedostatočnosť opatrení verejnej moci čeliť problémom konkrétneho odvetvia nemôže zdôvodňovať to, že dotknuté súkromné subjekty sa zapoja do zosúladených postupov v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže alebo že si prisvoja právomoci, ktoré zodpovedajú právomociam orgánov verejnej moci, či už vnútroštátnych, alebo Spoločenstva, aby nahradili konanie orgánov verejnej moci svojím konaním.

Rovnako okolnosť, že správanie podnikov bolo vnútroštátnym orgánom známe, nimi schválené alebo dokonca podporované, v žiadnom prípade nemá vplyv na uplatniteľnosť článku 81 ES. Napokon kríza, v ktorej sa nachádza odvetvie, nemôže sama osebe vylúčiť uplatnenie článku 81 ods. 1 ES.

(pozri body 90 – 92)

6. Dohody uzavreté v rámci kolektívneho vyjednávania medzi sociálnymi partnermi, ktoré majú na zreteli spoločné hľadanie opatrení určených na zlepšenie podmienok zamestnania a pracovných podmienok, nepodliehajú z dôvodu ich povahy a predmetu článku 81 ods. 1 ES. Dohoda uzavretá medzi federáciami zväzov poľnohospodárskych producentov a federáciami prevádzkovateľov bitúnkov, ktorej predmetom je určenie minimálnych nákupných cien hovädzieho dobytka bitúnkami a pozastavenie dovozu hovädzieho mäsa, však nemôže byť vyňatá z uplatňovania zákazov uvedených v článku 81 ES.

(pozri body 98 – 100)

7. Udržiavanie účinnej hospodárskej súťaže na trhoch s poľnohospodárskymi výrobkami je súčasťou cieľov spoločnej poľnohospodárskej politiky. Hoci je pravda, že článok 36 ES zveril Rade právomoc stanoviť mieru, v akej sa pravidlá hospodárskej súťaže Spoločenstva vzťahujú na výrobu a obchodovanie s poľnohospodárskymi výrobkami, aby sa zohľadnila osobitná situácia na trhoch s týmito výrobkami, nič to nemení na tom, že toto ustanovenie stanovuje zásadu uplatniteľnosti pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva v odvetví poľnohospodárstva.

Článok 2 ods. 1 nariadenia č. 26, ktorý stanovuje, že článok 81 ods. 1 ES sa nevzťahuje na také dohody, rozhodnutia a postupy, ktoré sú potrebné na dosiahnutie cieľov spoločnej poľnohospodárskej politiky, sa má ako výnimka vykladať zužujúco. Okrem toho sa toto ustanovenie uplatňuje len vtedy, ak dotknutá dohoda umožňuje dosiahnutie všetkých cieľov článku 33 ES, pričom vzhľadom na to, že tieto ciele sú niekedy rozdielne, sa Komisia môže pokúsiť ich zmieriť. Napokon na účely uplatnenia tejto výnimky možno považovať opatrenia za potrebné na realizáciu cieľov spoločnej poľnohospodárskej politiky iba vtedy, ak sú proporcionálne.

(pozri body 197 – 199, 208)

8. Dodržanie práva na obhajobu v každom konaní, ktoré môže viesť k uloženiu sankcií, najmä pokút, je základnou zásadou práva Spoločenstva, ktorá musí byť zachovaná aj v prípade, keď ide o konanie správnej povahy. Podľa tejto zásady je oznámenie o výhradách podstatnou procesnou zárukou. Toto oznámenie o výhradách musí jasne uvádzať všetky podstatné okolnosti, z ktorých Komisia vychádza v tomto štádiu konania.

Ak Komisia výslovne uvedie v oznámení o výhradách, že bude skúmať, či je potrebné uložiť dotknutým podnikom pokuty, a ak označí hlavné skutkové a právne okolnosti spôsobilé viesť k pokute, akými sú závažnosť a dĺžku trvania predpokladaného porušenia a skutočnosť, že bolo spáchané úmyselne alebo z nedbanlivosti, splní svoju povinnosť dodržať právo podnikov byť vypočutý. Takéto konanie Komisie im poskytuje údaje potrebné na ich obhajobu, nie iba proti skonštatovaniu porušenia, ale tiež proti udeleniu pokuty.

Poskytnutie údajov týkajúcich sa miery predpokladaných pokút v oznámení o výhradách, keď ešte podniky neboli vyzvané uplatniť svoje pripomienky k výhradám, ktoré voči nim boli vznesené, by znamenalo predvídanie rozhodnutia Komisie neprimeraným spôsobom. A fortiori, venovať sa v oznámení o výhradách otázke dodržania hornej hranice 10 % v prípade pokuty, ktorá bude prípadne uložená konečným rozhodnutím, by tiež znamenalo predvídanie tohto rozhodnutia neprimeraným spôsobom.

(pozri body 217, 218, 222)

9. Keď Komisia ukladá pokutu jednotlivému podniku, autorovi porušenia, nie je nevyhnutne povinná, ak nejde o osobitné okolnosti, výslovne odôvodniť dodržanie hornej hranice 10 % obratu predmetného podniku. Tento podnik musí vedieť o existencii uvedenej zákonnej hranice, ako aj o konkrétnej sume svojho obratu, a preto môže posúdiť, aj keď chýba v rozhodnutí o sankcii akékoľvek odôvodnenie, či horná hranica 10 % bola alebo nebola prekročená v prípade jemu uloženej pokuty.

Naopak, keď Komisia sankcionuje združenie podnikov a preveruje dodržanie zákonnej hornej hranice 10 % obratu na základe sumy obratu dosiahnutého všetkými členmi alebo časťou členov tohto združenia, musí to výslovne uviesť vo svojom rozhodnutí a musí uviesť dôvody zohľadnenia obratov členov. Ak takéto odôvodnenie chýba, dotknuté osoby sa nemôžu dozvedieť, aké je odôvodnenie takéhoto rozhodnutia, ani nemôžu riadne preveriť dodržanie zákonnej hornej hranice v predmetnom prípade.

(pozri body 238, 239)

10. Aj keď usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO netvoria právny základ rozhodnutia o uložení pokuty hospodárskemu subjektu, keďže toto rozhodnutie je založené na nariadení č. 17, všeobecným a abstraktným spôsobom stanovujú metodológiu, ktorou je Komisia viazaná pri stanovovaní výšky pokút. V dôsledku toho existuje priama súvislosť medzi týmto rozhodnutím a usmerneniami, takže môžu byť predmetom námietky nezákonnosti.

(pozri bod 250)

11. Kartely týkajúce sa cien alebo delenia trhov sú svojou povahou veľmi závažnými porušeniami. Preto Komisia tým, že v bode 1 A usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO uviedla, že tieto typy porušení sa považujú za veľmi závažné porušenia, pre ktoré je stanovená východisková suma 20 miliónov eur, neporušila zásadu proporcionality.

V každom prípade sú teda paušálne sumy stanovené usmerneniami iba orientačné, a preto samy osebe nemôžu predstavovať porušenie zásady proporcionality.

(pozri body 252, 253)

12. Článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 tým, že stanovuje, že Komisia môže uložiť pokuty, ktorých suma môže dosiahnuť až 10 % obratu dosiahnutého počas predchádzajúceho obchodného roka každým z podnikov zúčastnených na porušení, iba vyžaduje, aby pokuta, ktorá bude nakoniec uložená podniku, bola znížená v prípade, ak by prekračovala 10 % jeho obratu, nezávisle od čiastkových výpočtov, počas ktorých sa zohľadnila závažnosť a dĺžka trvania porušenia. V dôsledku toho článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 nezakazuje Komisii, aby sa dostala pri výpočte k čiastkovej sume prekračujúcej 10 % obratu predmetného podniku, pokiaľ suma pokuty nakoniec uloženej tomuto podniku neprekračuje túto hornú hranicu. To isté platí, aj pokiaľ ide o maximálnu sumu milión eur uvedenú v tom istom ustanovení.

(pozri bod 255)

13. Vo svetle bodu 1 B usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, ktorý stanovuje, že dĺžka trvania porušenia môže spôsobiť prípadné stanovenie vyššej sumy pokuty oproti tej sume, ktorá bola stanovená na základe závažnosti, sa ukazuje, že veľmi krátka dĺžka trvania porušenia, teda menšia ako jeden rok, odôvodňuje len to, aby nebola zvýšená suma určená v závislosti od závažnosti porušenia. Okolnosť, že porušenie trvalo veľmi krátko, totiž nemôže v žiadnom prípade spochybniť existenciu porušenia článku 81 ods. 1 ES.

(pozri body 134, 257, 258)

14. Medzi priťažujúce okolnosti, ktoré môžu byť zohľadnené Komisiou na zvýšenie sumy pokuty stanovenej na základe článku 81 ES, patrí tajné pokračovanie v dohode po tom, čo Komisia vyzvala podniky alebo združenia zúčastnených podnikov, aby dohodu ukončili, ako aj použitie násilia na prinútenie účastníka, aby prijal dohodu alebo aby sa zabezpečilo jej uplatňovanie.

(pozri body 271, 278 – 289)

15. Článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 nezakazuje Komisii, aby uložila pokuty vyššie ako milión eur združeniam, ktoré údajne nedosiahli žiadny obrat. Používanie generického pojmu „porušenie“ v článku 15 ods. 2, ktorý sa vzťahuje bez rozdielu na dohody, zosúladené postupy a rozhodnutia združení podnikov, znamená, že horné hranice stanovené týmto ustanovením sa uplatňujú rovnako na dohody a zosúladené postupy, ako aj na rozhodnutia združení podnikov. Keď združenie podnikov nevyvíja vlastnú hospodársku činnosť alebo keď z jeho obratu nie je jasné, aký vplyv toto združenie môže mať na trh, Komisia môže za určitých podmienok zohľadniť obrat jeho členov na účely výpočtu maximálnej sumy pokuty, ktorá mu môže byť uložená.

Aj keď v tomto ustanovení sa jediný výslovný odkaz na obrat podniku týka hornej hranice pokuty prekračujúcej milión eur, usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, ktorými je Komisia viazaná, v bode 5 písm. a) stanovujú, že konečný výsledok výpočtu pokuty nesmie v žiadnom prípade prekročiť 10 % celosvetového obratu podnikov v súlade s článkom 15 ods. 2 nariadenia č. 17. Horná hranica 10 % obratu sa preto musí uplatniť, aj pokiaľ ide o stanovenie pokút v sume nižšej ako milión eur.

Navyše horná hranica 10 % obratu musí byť vypočítaná vzhľadom na obrat dosiahnutý každým z podnikov, ktoré sú účastníkmi dohôd a zosúladených postupov, alebo všetkými podnikmi, ktoré sú členmi združenia podnikov, prinajmenšom vtedy, keď združenie môže podľa svojich vnútorných predpisov zaväzovať vlastných členov. Táto možnosť zohľadniť v tejto súvislosti obrat všetkých podnikov, ktoré sú členmi združenia, je odôvodnená tým, že pri stanovovaní sumy pokút možno zohľadniť okrem iného vplyv, ktorý podnik mohol uplatňovať na trh napríklad z dôvodu svojej veľkosti a hospodárskej sily, o čom obrat podniku vypovedá, ako aj odstrašujúci účinok, ktorý tieto pokuty musia mať. Vplyv, ktorý na trh mohlo uplatňovať združenie podnikov, pritom nezávisí od jeho vlastného obratu, z ktorého nemožno vyvodiť ani jeho veľkosť, ani hospodársku silu, ale od obratu jeho členov, ktorý predstavuje indikáciu o jeho veľkosti a hospodárskej sile.

Nie je však vylúčené, aby bolo v osobitných prípadoch toto zohľadnenie obratu členov združenia možné aj vtedy, keď toto združenie nemá z formálneho hľadiska oprávnenie zaväzovať svojich členov vzhľadom na neexistenciu vnútorných predpisov, ktoré by mu takú spôsobilosť priznávali. Oprávnenie Komisie ukladať pokuty v zodpovedajúcej výške za predmetné porušenia by v opačnom prípade mohlo byť ohrozené, pretože združenia s veľmi nízkym obratom, ale združujúce vysoký počet podnikov, ktoré spolu dosahujú veľký obrat, bez toho, aby mali právo ich formálne zaväzovať, by mohli byť sankcionované len veľmi nízkymi pokutami, hoci porušenia, ktorých sa dopustili, mohli mať značný vplyv na predmetné trhy. Táto skutočnosť by bola okrem toho v rozpore s potrebou zabezpečiť odstrašujúci účinok sankcií za porušenia pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva.

Preto iné osobitné okolnosti, okrem existencie vnútorných predpisov umožňujúcich združeniu zaväzovať svojich členov, môžu odôvodniť zohľadnenie kumulovaných obratov členov predmetného združenia. Ide najmä o prípady, keď porušenie, ktorého sa dopustilo združenie, sa týka činností jeho členov a keď predmetné protisúťažné postupy vykonáva združenie priamo v prospech členov a v spolupráci s nimi, pričom združenie nemá objektívne záujmy, ktoré by boli samostatné vo vzťahu k záujmom svojich členov. Hoci v niektorých z týchto prípadov by Komisia prípadne mohla okrem sankcionovania predmetného združenia uložiť individuálne pokuty každému z členských podnikov, môže to byť zvlášť ťažké, ba takmer nemožné, keď je počet týchto členov veľmi vysoký.

V takých prípadoch však musí byť možnosť zohľadniť obraty základných členov združení podnikov obmedzená v zásade na obraty tých členov, ktorí boli aktívni na trhoch dotknutých porušeniami sankcionovanými v napadnutom rozhodnutí.

Napokon skutočnosť, že bol zohľadnený obrat členov združenia podnikov pri stanovovaní hornej hranice 10 %, neznamená, že im bola uložená pokuta, ani sama osebe neznamená, že predmetné združenie má povinnosť preniesť na svojich členov znášanie tejto pokuty.

(pozri body 313, 314, 317 – 319, 325, 343)

16. Zásada ne bis in idem predstavuje všeobecnú zásadu práva Spoločenstva, ktorej dodržiavanie súd zabezpečuje. V oblasti práva hospodárskej súťaže Spoločenstva táto zásada zakazuje, aby Komisia znova uznala podnik za zodpovedný alebo ho stíhala z dôvodu protisúťažného správania, za ktoré už bol sankcionovaný alebo vo vzťahu ku ktorému bolo rozhodnuté, že zaň nie je zodpovedný, a to skorším rozhodnutím Komisie, proti ktorému už nemožno podať žalobu. Uplatnenie zásady ne bis in idem podlieha trojitej podmienke totožnosti skutkov, porušovateľa a chráneného právneho záujmu. Táto zásada teda zakazuje sankcionovať tú istú osobu viac ako jedenkrát za to isté nezákonné správanie, aby sa chránila tá istá právna hodnota. Naopak, nezakazuje sankcionovať za rovnaký skutok rôzne združenia podnikov, ktoré sa na ňom zúčastnili, z dôvodu účasti a stupňa vlastnej zodpovednosti každého z nich za porušenie, aj keď jedno má postavenie člena druhého.

(pozri body 340 – 344)

17. Komisia má síce diskrečnú právomoc pri stanovovaní sumy pokút ako sankcie za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva, Súd prvého stupňa však podľa článku 17 nariadenia č. 17 rozhoduje s neobmedzenou právomocou v zmysle článku 229 ES o žalobách podaných proti rozhodnutiam, v ktorých Komisia stanovila pokutu, a preto môže zrušiť, znížiť alebo zvýšiť uloženú pokutu. Na základe tejto neobmedzenej právomoci môže Súd prvého stupňa okrem iného zmeniť sumu zníženia pokuty, ktorú Komisia uložila podniku alebo združeniu podnikov z dôvodu okolností stanovených v bode 5 písm. b) usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO.

(pozri body 352, 355 – 361)

ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (prvá komora)

z 13. decembra 2006 ( )

„Hospodárska súťaž – Článok 81 ods. 1 ES – Hovädzie a teľacie mäso – Zastavenie dovozov – Stanovenie sadzobníka cien zväzu – Nariadenie č. 26 – Združenia podnikov – Obmedzenie hospodárskej súťaže – Akcia zväzu – Vplyv na obchod medzi členskými štátmi – Povinnosť odôvodnenia – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút – Zásada proporcionality – Závažnosť a dĺžka trvania porušenia – Priťažujúce a poľahčujúce okolnosti – Zákaz kumulovania sankcií – Právo na obhajobu“

V spojených veciach T‑217/03 a T‑245/03,

Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV), so sídlom v Paríži (Francúzsko), v zastúpení: R. Collin, M. Ponsard a N. Decker, advokáti,

žalobca vo veci T‑217/03,

Fédération nationale des syndicats d’exploitants agricoles (FNSEA), so sídlom v Paríži,

Fédération nationale bovine (FNB), so sídlom v Paríži,

Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL), so sídlom v Paríži,

Jeunes agriculteurs (JA), so sídlom v Paríži,

v zastúpení: B. Neouze a V. Ledoux, advokáti,

žalobcovia vo veci T‑245/03,

ktorých v konaní podporuje:

Francúzska republika, v zastúpení: pôvodne G. de Bergues, F. Million a R. Abraham, neskôr G. de Bergues, E. Belliard a S. Ramet, splnomocnení zástupcovia,

vedľajší účastník konania,

proti

Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: P. Oliver, A. Bouquet a O. Beynet, splnomocnení zástupcovia,

žalovanej,

ktorých predmetom sú návrhy na zrušenie rozhodnutia Komisie 2003/600/ES z 2. apríla 2003 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 81 ES (vec COMP/C.38.279/F3 – Francúzske hovädzie a teľacie mäso) (Ú. v. EÚ L 209, s. 12) a subsidiárne návrh na zrušenie alebo zníženie pokút uložených v uvedenom rozhodnutí,

SÚD PRVÉHO STUPŇA

EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (prvá komora),

v zložení: predseda komory R. García-Valdecasas, sudcovia J. D. Cooke a I. Labucka,

tajomník: E. Coulon,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 17. mája 2006,

vyhlásil tento

Rozsudok

Právny rámec

1 Článok 1 nariadenia č. 26 zo 4. apríla 1962 uplatňujúceho určité pravidlá hospodárskej súťaže vo výrobe a obchode s poľnohospodárskymi produktmi (Ú. v. ES 1962, 30, s. 993; Mim. vyd. 03/001, s. 6) stanovuje, že články [81] ES až [86] ES a ustanovenia, ktoré ich vykonávajú, platia pre všetky dohody, rozhodnutia a postupy uvedené v článku [81] ods. 1 ES a článku [82] ES, ktoré sa týkajú výroby alebo obchodu s výrobkami uvedenými v prílohe [I] Zmluvy ES, čo sú okrem iného živé zvieratá a mäso a jedlé mäsové zvyšky, s výnimkou ustanovenia článku 2.

2 Článok 2 ods. 1 uvedeného nariadenia znie takto:

„Článok [81 ods. 1 ES] sa nevzťahuje na také dohody, rozhodnutia a postupy uvedené v predchádzajúcom článku, ktoré sú súčasťou národnej trhovej organizácie alebo sú potrebné na dosiahnutie cieľov uvedených v článku [33 ES]. Najmä sa nevzťahuje na dohody, rozhodnutia a postupy farmárov, farmárske združenia alebo združenia takýchto združení, patriace k jednému členskému štátu, ktoré sa týkajú výroby alebo predaja poľnohospodárskych výrobkov, alebo užívania spoločných zariadení na skladovanie, narábanie alebo spracovanie poľnohospodárskych výrobkov a podľa ktorých neexistuje žiadna povinnosť účtovať rovnaké ceny, pokiaľ však Komisia nezistí, že súťaž je týmto vylúčená, alebo ciele článku [33 ES] sú ohrozené.“

Skutkové okolnosti

3 Žalobca vo veci T‑217/03, Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV), zastupuje 300 združení družstevných výrobcov v odvetviach chovu hovädzieho dobytka, ošípaných a oviec a okolo tridsať skupín bitúnkov a podnikov na spracovanie mäsa vo Francúzsku.

4 Žalobcovia vo veci T‑245/03, teda Fédération nationale des syndicats d’exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL) a Jeunes agriculteurs (JA), sú zväzmi podľa francúzskeho práva. FNSEA je hlavným francúzskym poľnohospodárskym zväzom. Z územného hľadiska sa skladá z miestnych zväzov, ktoré sú na úrovni departementu združené vo federáciách alebo úniách zväzov poľnohospodárskych producentov (FDSEA alebo UDSEA). Federácie koordinujú činnosť FDSEA a UDSEA v každom regióne. FNSEA navyše združuje 33 špecializovaných združení, ktoré zastupujú záujmy každého druhu výroby, okrem iného FNB a FNPL. JA napokon zastupuje poľnohospodárov mladších ako 35 rokov. Na pristúpenie k miestnemu centru JA treba byť členom miestneho zväzu, ktorý patrí do FDSEA alebo UDSEA.

I – Druhá kríza tzv. „šialených kráv“

5 Od októbra 2000 sa vo viacerých členských štátoch objavili nové prípady bovinnej spongiformnej encefalopatie, nazývanej „choroba šialených kráv“. V rovnakom čase postihli stáda oviec v Spojenom kráľovstve prípady slintačky a krívačky. Táto situácia vyvolala stratu dôvery zo strany spotrebiteľov, čo malo dosah na spotrebu mäsa v Európe vo všeobecnosti a osobitne viedlo k novej kríze v odvetví hovädzieho dobytka. Spotreba hovädzieho a teľacieho mäsa totiž výrazne klesla, osobitne vo Francúzsku, pričom množstvá dovezené do tejto krajiny alebo z nej vyvezené sa takisto významne znížili. Rovnako výrobné ceny hovädzieho mäsa vo Francúzsku veľmi výrazne klesli, zatiaľ čo ceny pre konečných spotrebiteľov zostali relatívne stabilné.

6 Inštitúcie Spoločenstva prijali s cieľom čeliť tejto kríze celý rad opatrení. Napríklad bol rozšírený rozsah pôsobnosti intervenčných mechanizmov, ktoré boli určené na stiahnutie určitého množstva hovädzieho dobytka z trhu, aby sa stabilizovala ponuka vo vzťahu k dopytu, a bol zavedený režim výkupu živých zvierat, ako aj mechanizmus výkupu porazeného dobytka prostredníctvom ponukových konaní (nazývaný „režim špeciálneho výkupu“). Komisia okrem toho viacerým členským štátom vrátane Francúzska povolila, aby poskytli dotácie odvetviu hovädzieho dobytka.

7 Tieto opatrenia však francúzski poľnohospodári považovali za nedostatočné. V septembri a októbri 2001 boli vzťahy medzi chovateľmi a prevádzkovateľmi bitúnkov vo Francúzsku osobitne napäté. Napríklad skupiny chovateľov protiprávne zastavovali kamióny, aby kontrolovali pôvod prevážaného mäsa, a uskutočňovali blokády bitúnkov. Tieto akcie občas viedli k ničeniu majetku a mäsa. Protestujúci chovatelia požadovali za odblokovanie bitúnkov záväzky zo strany prevádzkovateľov bitúnkov, najmä zastavenie dovozov a uplatňovanie tzv. „sadzobníka cien zväzu“.

II – Uzavretie sporných dohôd a správne konanie pred Komisiou

8 V októbri 2001 sa uskutočnili viaceré rokovania medzi federáciami zastupujúcimi chovateľov hovädzieho dobytka (žalobcovia vo veci T‑245/03) a federáciami zastupujúcimi prevádzkovateľov bitúnkov [a to Fédération nationale de l’industrie et des commerces en gros des viandes (FNICGV) a žalobca vo veci T‑217/03]. Na záver rokovania 24. októbra 2001, ktoré bolo zorganizované na podnet francúzskeho ministra poľnohospodárstva, došlo k uzavretiu dohody („Dohoda federácií chovateľov a prevádzkovateľov bitúnkov o sadzobníku minimálnych cien – vyradené kravy vstup do bitúnku“) medzi týmito šiestimi federáciami, teda medzi FNSEA, FNB, FNPL, JA, FNCBV a FNICGV.

9 Táto dohoda sa skladala z dvoch častí. Prvou bol „záväzok dočasne zastaviť dovozy“, ktorý nerobil rozdiel medzi druhmi hovädzieho a teľacieho mäsa. Druhú tvoril „záväzok uplatňovať [pri] vstupe do bitúnku sadzobník výkupných cien [na] vyradené kravy“ (čo sú kravy, ktoré boli určené buď na reprodukciu alebo na produkciu mlieka), ktorého podrobnosti boli vymedzené v dohode. Tá napríklad obsahovala zoznam cien za kilogram porazeného dobytka pre určité kategórie kráv a spôsob výpočtu cien, ktoré sa majú uplatňovať na iné kategórie, predovšetkým v závislosti od špeciálnej výkupnej ceny, ktorú stanovili orgány Spoločenstva. Dohoda mala nadobudnúť účinnosť 29. októbra 2001 a mala sa uplatňovať do konca novembra 2001.

10 Dňa 30. októbra 2001 zaslala Komisia francúzskym orgánom list, v ktorom žiadala o informácie o dohode z 24. októbra 2001.

11 Dňa 31. októbra 2001 sa žalobcovia vo veci T‑245/03 a FNICGV stretli v Rungis (Francúzsko) na podnet FNICGV. Tieto federácie schválili nasledujúci kompromis (ďalej len „protokol z Rungis“):

„Rokovanie ‚Mäso z dovozu‘

31. október 2001 − Rungis

Francúzske podniky špecializované v odvetví dovozu a vývozu sa stretli s federáciami výrobcov (FNSEA, FNB, FNPL a [JA]), signatármi národnej medziprofesijnej dohody z 24. októbra 2001.

…

Znovu potvrdzujú absolútnu nevyhnutnosť opätovnej rovnováhy ponuky a dopytu…

V bezprecedentnej krízovej situácii, akú zažívajú výrobcovia, zástupcovia chovateľov naliehavo vyzývajú dovozcov a vývozcov, aby si uvedomili závažnosť krízy.

V odpovedi sa dovozcovia a vývozcovia zaväzujú preukázať solidaritu.“

12 Dňa 9. novembra 2001 francúzske orgány odpovedali na žiadosť Komisie o informácie z 30. októbra 2001.

13 Dňa 9. novembra 2001 Komisia takisto zaslala žalobcom vo veci T‑245/03, ako aj FNICGV žiadosť o informácie podľa článku 11 nariadenia Rady č. 17 zo 6. februára 1962 prvého nariadenia implementujúceho články [81] a [82] zmluvy (Ú. v. ES 1962, 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3). Keďže Komisia nevedela o skutočnosti, že žalobca vo veci T‑217/03 bol takisto signatárom dohody z 24. októbra 2001, nebola mu táto žiadosť adresovaná. Päť oslovených federácií na ňu odpovedalo 15. a 23. novembra 2001.

14 Dňa 19. novembra 2001 prezident FNICGV informoval prezidenta FNSEA, že považuje za nevyhnutné presunúť na tento deň konečný dátum uplatňovania dohody pôvodne stanovený na 30. novembra 2001.

15 Dňa 26. novembra 2001 Komisia zaslala šiestim federáciám, signatárom dohody z 24. októbra 2001 listom upovedomenie, pričom uviedla, že skutkové okolnosti, o ktorých má vedomosť, poukazujú na existenciu porušenia pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva, a vyzvala ich, aby jej najneskôr 30. novembra 2001 predložili svoje pripomienky a návrhy. V tomto liste Komisia uviedla, že „pokiaľ nedostane v tejto lehote uspokojivé vysvetlenia, mieni začať konanie, ktorého cieľom bude konštatovať tieto porušenia a nariadiť ich ukončenie v prípade, že dohoda bude predĺžená, a ktoré môže prípadne viesť k uloženiu pokút“. Federácie Komisii odpovedali a spresnili, že dohoda sa končí 30. novembra 2001 a nebude predĺžená.

16 Dňa 17. decembra 2001 Komisia uskutočnila šetrenie podľa článku 14 ods. 3 nariadenia č. 17 v priestoroch FNSEA a FNB v Paríži, ako aj na základe článku 14 ods. 2 uvedeného nariadenia v priestoroch FNICGV v tomto meste.

17 Dňa 24. júna 2002 Komisia vydala oznámenie o výhradách určené šiestim federáciám. Tie predložili svoje písomné pripomienky medzi 23. septembrom a 4. októbrom 2002. K vypočutiu federácií došlo 31. októbra 2002.

18 Dňa 10. januára 2003 Komisia zaslala žalobcom žiadosť o informácie v zmysle článku 11 nariadenia č. 17. Predovšetkým ich žiadala, aby jej poskytli celkovú sumu príjmov každej federácie s rozpisom podľa ich pôvodu a svoje účtovné súvahy za roky 2001 a 2002, ako aj obrat (celkový a spojený s hovädzou výrobou alebo s prevádzkovaním bitúnkov pre hovädzí dobytok) ich priamych a/alebo nepriamych členov za posledné dostupné účtovné obdobie. Žalobcovia na ňu odpovedali listami z 22., 24., 27. a 30. januára 2003.

III – Napadnuté rozhodnutie

19 Dňa 2. apríla 2003 Komisia vydala rozhodnutie 2003/600/ES týkajúce sa konania o uplatnení článku 81 [ES] (vec COMP/C.38.279/F3 – Francúzske hovädzie a teľacie mäso) (Ú. v. EÚ L 209, s. 12, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktoré je určené žalobcom a FNICGV.

20 Podľa tohto rozhodnutia uvedené federácie porušili článok 81 ods. 1 ES tým, že 24. októbra 2001 uzavreli písomnú dohodu s cieľom stanoviť minimálnu výkupnú cenu určitých kategórií hovädzieho dobytka a zastaviť dovozy hovädzieho a teľacieho mäsa do Francúzska, ako aj tým, že na konci novembra a začiatku decembra 2001 uzavreli ústnu dohodu s rovnakým predmetom, ktorá sa uplatňovala od uplynutia uvedenej písomnej dohody.

21 V odôvodneniach č. 135 až 149 napadnutého rozhodnutia Komisia vylúčila uplatnenie výnimky, ktorú stanovuje nariadenie č. 26 v prospech určitých činností spojených s výrobou a obchodovaním s poľnohospodárskymi produktmi, na túto vec, keď usúdila, že dohoda nebola nevyhnutná na dosiahnutie cieľov spoločnej poľnohospodárskej politiky stanovených v článku 33 ES. Sporná dohoda sa navyše nenachádza medzi prostriedkami, ktoré stanovuje nariadenie Rady (ES) č. 1254/1999 zo 17. mája 1999 o spoločnej organizácii trhu s hovädzím a teľacím mäsom (Ú. v. ES L 160, s. 21; Mim. vyd. 03/025, s. 339) alebo jeho vykonávacie predpisy. Prijaté opatrenia napokon neboli proporcionálne údajne sledovaným cieľom.

22 Podľa napadnutého rozhodnutia porušenie začalo 24. októbra 2001 a trvalo prinajmenšom do 11. januára 2002, dňa uplynutia poslednej miestnej dohody vykonávajúcej národný záväzok, o ktorej mala Komisia vedomosť.

23 Vzhľadom na svoju povahu a veľkosť geografického relevantného trhu bolo porušenie kvalifikované ako veľmi závažné. Aby zistila stupeň individuálnej zodpovednosti každej federácie, Komisia brala do úvahy pomer medzi sumou ročných členských príspevkov, ktoré vybrala hlavná poľnohospodárska federácia, teda FNSEA, a každá z ďalších federácií. Keďže porušenie bolo okrem toho krátkodobé, Komisia nezvýšila základnú čiastku z tohto dôvodu.

24 Komisia ďalej voči žalobcom zohľadnila viaceré priťažujúce okolnosti:

– zvýšila sumu pokút uložených FNSEA, JA a FNB o 30 % z dôvodu, že ich členovia použili násilie, aby prinútili federácie prevádzkovateľov bitúnkov prijať dohodu z 24. októbra 2001,

– voči všetkým žalobcom zohľadnila ako priťažujúcu okolnosť to, že v dohode tajne pokračovali po jej upovedomení z 26. novembra 2001, a uplatnila voči nim zvýšenie o 20 %,

– prihliadla na rozhodujúcu úlohu, ktorú FNB údajne mala pri príprave a uskutočnení porušenia, a zvýšila pokutu uloženú tejto federácii o 30 %.

25 Okrem toho Komisia brala do úvahy rôzne poľahčujúce okolnosti:

– vzhľadom na pasívnu úlohu alebo úlohu „nasledovania svojho vodcu“, ktorú mala FNPL, znížila sumu jej pokuty o 30 %,

– pokiaľ ide o žalobcu vo veci T‑217/03 zohľadnila, po prvé dôraznú intervenciu francúzskeho ministra poľnohospodárstva v prospech uzavretia dohody (zníženie o 30 %) a po druhé protiprávne blokády prevádzkarní jeho členov poľnohospodármi (ďalšie zníženie o 30 %).

26 Komisia ešte podľa bodu 5 písm. b) usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia“) zohľadnila osobitné okolnosti predmetnej veci, najmä ekonomický kontext poznamenaný krízou odvetvia, a znížila sumu pokút vyplývajúcu z vyššie uvedených zvýšení a znížení o 60 %.

27 Výrok napadnutého rozhodnutia obsahuje najmä tieto ustanovenia:

„Článok 1

[FNSEA], [FNB], [FNPL], [JA], [FNICGV] a [FNCBV] porušili článok 81 ods. 1 [ES] tým, že 24. októbra 2001 uzavreli dohodu, ktorej predmetom bolo zastavenie dovozov hovädzieho a teľacieho mäsa do Francúzska a určenie minimálnej ceny niektorých kategórií zvierat, a na konci novembra a začiatku decembra 2001 ústne uzavreli dohodu, ktorá mala obdobný predmet.

Porušenie začalo 24. októbra 2001 a jeho následky trvali prinajmenšom do 11. januára 2002.

Článok 2

Federácie uvedené v článku 1 bezodkladne ukončia porušenie, pokiaľ tak ešte neurobili, a v budúcnosti sa zdržia akejkoľvek kartelovej dohody, ktorá by mohla mať rovnaký alebo podobný cieľ alebo následok.

Článok 3

Ukladajú sa tieto pokuty:

– FNSEA: 12 miliónov eur,

– FNB: 1,44 milióna eur,

– JA: 600 000 eur,

– FNPL: 1,44 milióna eur,

– FNICGV: 720 000 eur,

– FNCBV: 480 000 eur.“

Konanie a návrhy účastníkov konania

28 Žalobcovia návrhmi podanými do kancelárie Súdu prvého stupňa 19. a 20. júna 2003 podali žaloby, na základe ktorých sa začalo toto konanie.

29 FNICGV návrhom podaným 7. júla 2003 takisto podala žalobu, ktorej predmetom bol návrh na zrušenie pokuty, ktorá jej bola napadnutým rozhodnutím uložená, a subsidiárne návrh na zníženie sumy tejto pokuty (vec T‑252/03). Uznesením z 9. novembra 2004 Súd prvého stupňa zamietol žalobu FNICGV ako neprípustnú.

30 Samostatnými podaniami doručenými do kancelárie Súdu prvého stupňa 2. a 11. júla 2003 žalobcovia podali návrhy na nariadenie predbežného opatrenia, ktorými sa domáhali čiastočného alebo úplného oslobodenia od povinnosti zriadiť bankovú záruku, ktorá im bola uložená ako podmienka okamžitého nevymáhania sumy pokút uložených napadnutým rozhodnutím.

31 Dňa 7. októbra 2003 Francúzska republika podala v každej veci návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov žalobcov. Uzneseniami zo 6. novembra 2003 predseda piatej komory Súdu prvého stupňa vyhovel týmto návrhom. Dňa 23. decembra 2003 Francúzska republika predložila vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania.

32 Predseda Súdu prvého stupňa uzneseniami z 21. januára 2004 najmä odložil počas určitého obdobia a za určitých podmienok povinnosť žalobcov – okrem FNPL, ktorá nepodala návrh v tomto zmysle, – zriadiť v prospech Komisie bankovú záruku, aby sa vyhli okamžitému vymáhaniu pokút.

33 V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania Súd prvého stupňa 21. februára a 8. a 9. marca 2006 vyzval účastníkov konania, aby predložili určité dokumenty a odpovedali na určité otázky. Účastníci konania týmto žiadostiam vyhoveli v stanovených lehotách.

34 Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (prvá komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania.

35 Predseda prvej komory Súdu prvého stupňa po vypočutí účastníkov konania nariadil uznesením z 3. apríla 2006 spojenie vecí T‑217/03 a T‑245/03.

36 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté počas pojednávania 17. mája 2006.

37 Žalobcovia navrhujú, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil napadnuté rozhodnutie,

– subsidiárne zrušil pokuty, ktoré im boli napadnutým rozhodnutím uložené, alebo znížil ich sumy,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

38 Francúzska republika, vedľajší účastník konania na podporu žalobcov, navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil napadnuté rozhodnutie,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

39 Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zamietol žaloby,

– zaviazal žalobcov na náhradu trov konania.

40 Listami z 19. a 22. mája 2006 žalobcovia predložili Súdu prvého stupňa dokumenty tvoriace súčasť administratívneho spisu Komisie, ktoré predtým neboli Súdu prvého stupňa v celosti predložené. Uznesením zo 7. júla 2006 Súd prvého stupňa rozhodol o opätovnom otvorení ústnej časti konania podľa článku 62 svojho rokovacieho poriadku.

41 Po vypočutí účastníkov konania Súd prvého stupňa prijal opatrenie na zabezpečenie priebehu konania podľa článku 64 rokovacieho poriadku spočívajúce v zaradení dokumentov, ktoré žalobcovia predložili 19. a 22. mája 2006, do spisu. Listom z 2. augusta 2006 Komisia predložila pripomienky k uvedeným dokumentom.

42 Ústna časť konania sa potom skončila 2. septembra 2006.

O veci samej

43 Žalobcovia predovšetkým navrhujú zrušenie napadnutého rozhodnutia. Subsidiárne navrhujú zrušenie alebo zníženie pokút, ktoré im boli uvedeným rozhodnutím uložené.

I – O návrhoch smerujúcich k zrušeniu napadnutého rozhodnutia

44 Žalobcovia uvádzajú na podporu svojich návrhov smerujúcich k zrušeniu napadnutého rozhodnutia päť žalobných dôvodov. Prvý žalobný dôvod je založený na zjavne nesprávnom posúdení a právnych chybách, ku ktorým došlo pri posúdení podmienok vyžadovaných pre uplatnenie článku 81 ods. 1 ES. Druhý žalobný dôvod je založený na zjavne nesprávnom posúdení a právnych chybách pri stanovení rozsahu a dĺžky trvania porušenia. Tretí žalobný dôvod je založený na neuplatnení výnimky stanovenej nariadením č. 26 na spornú dohodu. Štvrtý žalobný dôvod je založený na porušení práva na obhajobu. Napokon piaty žalobný dôvod je založený na porušení povinnosti odôvodnenia.

A – O prvom žalobnom dôvode založenom na zjavne nesprávnom posúdení a právnych chybách pri posúdení podmienok vyžadovaných pre uplatnenie článku 81 ods. 1 ES

45 Žalobcovia nepopierajú uzavretie dohody z 24. októbra 2001, ale spochybňujú, že by táto dohoda predstavovala porušenie článku 81 ods. 1 ES. Žalobcovia vo veci T‑245/03 totiž kritizujú, že Komisia ich kvalifikovala ako združenia podnikov v zmysle tohto ustanovenia, a tvrdia, že Komisia v napadnutom rozhodnutí obmedzila vo vzťahu k nim výkon slobody združovania. Žalobca vo veci T‑217/03 okrem toho tvrdí, že predmetná dohoda neovplyvnila citeľne obchod medzi členskými štátmi. Žalobcovia v obidvoch veciach napokon uvádzajú, že sporná dohoda nezahŕňala obmedzenie hospodárskej súťaže.

1. O kvalifikovaní žalobcov za združenia podnikov

a) Tvrdenia účastníkov konania

46 Žalobcovia vo veci T‑245/03 po prvé tvrdia, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia a porušila článok 81 ods. 1 ES, keď usúdila, že žalobcovia tvoria združenia podnikov. Uvádzajú, že ak sa aj zoberú do úvahy dva nižšie stupne ich pyramídovej hierarchickej organizácie (teda federácie na úrovni departementu a miestne zväzy), ich členmi nie sú podniky, ale poľnohospodárske federácie alebo zväzy. Rovnako ani členov miestnych zväzov nemožno považovať za podniky, keďže kritériom vstupu do nich nie je status poľnohospodárskeho podniku, lebo tento vstup nie je spojený ani s postavením podnikateľa v prípade vykonávania činnosti jednotlivcom (manžel samostatne hospodáriacej osoby do nich môže vstúpiť), ani s postavením zástupcu právnickej osoby v prípade vykonávania činnosti vo forme spoločnosti (každý zo spoločníkov sa individuálne rozhoduje, či vstúpi do miestneho zväzu alebo nie). Po druhé sa domnievajú, že Komisia v napadnutom rozhodnutí dostatočne neodôvodnila ich kvalifikáciu za združenia podnikov. Predovšetkým neodpovedala na pripomienky, ktoré FNSEA v tejto súvislosti predložila počas správneho konania.

47 Komisia po prvé poznamenáva, že na určenie toho, či žalobcovia sú združeniami podnikov, treba určiť, čo sú v konečnom dôsledku ich členovia. V prejednávanej veci pritom ide o poľnohospodárskych producentov, ktorí nepochybne sú podnikmi v zmysle článku 81 ES. Komisia po druhé tvrdí, že napadnuté rozhodnutie detailne vysvetľuje dôvody, pre ktoré dospela k záveru, že žalobcovia predstavujú združenia podnikov v zmysle tohto ustanovenia.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

48 Na úvod je vhodné uviesť, že žalobca vo veci T‑217/03 nespochybňuje, že dohoda z 24. októbra 2001 tvorí, čo sa jeho týka, dohodu medzi združeniami podnikov v zmysle článku 81 ods. 1 ES. Naopak žalobcovia vo veci T‑245/03 tvrdia, že ich nemožno kvalifikovať ako združenia podnikov v zmysle tohto ustanovenia. V podstate uvádzajú, že ani ich priami členovia, ani ich nepriami členovia nie sú podnikmi.

49 Článok 81 ods. 1 ES sa uplatňuje na združenia v rozsahu, v akom ich vlastná činnosť alebo činnosť podnikov, ktoré k nim patria, vedie k následkom, ktoré má toto ustanovenie potláčať (rozsudok Súdneho dvora z 29. októbra 1980, Van Landewyck a i./Komisia, 209/78 až 215/78 a 218/78, Zb. s. 3125, bod 88). Vzhľadom na účel tohto ustanovenia sa má pojem združenia podnikov vykladať tak, že zahŕňa aj združenia, ktoré samy pozostávajú zo združení podnikov (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 26. januára 2005, Piau/Komisia, T‑193/02, Zb. s. II‑209, bod 69; pozri tiež analogicky rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. marca 1999, Eurofer/Komisia, T‑136/94, Zb. s. II‑263, bod 9).

50 V prejednávanej veci žalobcovia uzavreli sporné dohody v záujme a v mene nie svojich priamych členov, ktorými v skutočnosti sú poľnohospodárske federácie alebo zväzy, ale poľnohospodárskych producentov, ktorí sú ich základnými členmi. Napríklad dohoda z 24. októbra 2001 nazvaná „Dohoda federácií chovateľov a prevádzkovateľov bitúnkov“ je menovite uzavretá „federáciami, ktoré zastupujú chovateľov“, „s cieľom otvoriť perspektívy nových vzťahov v odvetví pre spravodlivé a legitímne odmeňovanie všetkých zúčastnených, chovateľov i podniky“. Rovnako protokol z Rungis výslovne odkazuje na „federácie výrobcov“. Je teda namieste dospieť k záveru, že Komisia oprávnene brala do úvahy nepriamych alebo základných členov žalobcov vo veci T‑245/03, teda poľnohospodárskych producentov, na účely posúdenia, či uvedení žalobcovia predstavujú združenia podnikov v zmysle článku 81 ods. 1 ES.

51 Treba teda preskúmať, či Komisia správne usúdila, že poľnohospodárskych producentov, základných alebo nepriamych členov týchto žalobcov, možno považovať za podniky na účely uplatnenia článku 81 ES.

52 Podľa ustálenej judikatúry pojem podnik zahŕňa v kontexte práva hospodárskej súťaže akýkoľvek subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť nezávisle od právneho statusu tohto subjektu a jeho spôsobu financovania (rozsudok Súdneho dvora z 11. decembra 1997, Job Centre, C‑55/96, Zb. s. I‑7119, bod 21). Hospodárskou činnosťou je akákoľvek činnosť pozostávajúca z ponúkania tovarov alebo služieb na danom trhu (rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. marca 2000, Consiglio Nazionale degli Spedizionieri Doganali/Komisia, T‑513/93, Zb. s. II‑1807, bod 36).

53 Činnosť poľnohospodárskych producentov, poľnohospodárov alebo chovateľov má pritom nesporne hospodársky charakter. Vykonávajú totiž činnosť produkcie tovarov, ktoré ponúkajú za odplatu na predaj. Poľnohospodárski producenti v dôsledku toho predstavujú podniky v zmysle článku 81 ods. 1 ES.

54 Zväzy, ktoré ich združujú a zastupujú, ako aj federácie, ktoré združujú tieto zväzy, preto možno kvalifikovať ako združenia podnikov na účely uplatnenia tohto ustanovenia.

55 Tento záver nemožno vyvrátiť skutočnosťou, že miestne zväzy môžu združovať aj manželov poľnohospodárskych producentov. Po prvé je pravdepodobné, že manželia poľnohospodárov alebo chovateľov, ktorí sú sami členmi miestneho poľnohospodárskeho zväzu, sa takisto podieľajú na úlohách rodinného hospodárstva. Po druhé samotná okolnosť, že združenie podnikov môže združovať aj osoby alebo subjekty, ktoré nemožno kvalifikovať ako podniky, nepostačuje v každom prípade na to, aby združeniu v zmysle článku 81 ods. 1 ES odňala taký charakter. Rovnako treba odmietnuť tvrdenie žalobcov založené na tom, že v prípade vykonávania činnosti vo forme spoločnosti nevstupuje do zväzu spoločnosť prostredníctvom svojho zástupcu, ale každý zo spoločníkov. Ako už bolo totiž uvedené (pozri bod 52 vyššie), na účely kvalifikácie za podnik nie je dôležitý právny status alebo forma predmetnej prevádzkarne, ale jej činnosť a činnosť tých, ktorí sa na nej podieľajú.

56 Napokon je rovnako potrebné zamietnuť výhradu založenú na údajnom porušení povinnosti odôvodnenia v podstate tým, že Komisia v napadnutom rozhodnutí nezodpovedala pripomienky, ktoré FNSEA predložila počas správneho konania voči tomu, že bola kvalifikovaná ako združenie podnikov.

57 Treba pripomenúť, že podľa článku 253 ES je Komisia síce povinná uviesť skutkové a právne okolnosti, od ktorých závisí právne zdôvodnenie rozhodnutia, ako aj úvah, ktoré ju viedli k jeho prijatiu, nevyžaduje sa však od nej, aby sa vyjadrila ku všetkým skutkovým a právnym otázkam, ktoré sa rozoberali v správnom konaní (rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. apríla 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Zb. s. II‑931, bod 388).

58 V prejednávanej veci napadnuté rozhodnutie zhrnujúco poukazuje na tézu FNSEA, podľa ktorej nie je ani podnikom, ani združením podnikov, ale zväzom, ako aj na tvrdenia FNPL a JA v tomto ohľade (pozri odôvodnenie č. 97 druhú zarážku, odôvodnenie č. 98 a odôvodnenie č. 99 druhú zarážku napadnutého rozhodnutia). Tieto tvrdenia sú v napadnutom rozhodnutí podrobne odmietnuté. Napríklad sa v ňom vysvetľuje, že žalobcovia zastupujú poľnohospodárov, ktorí vykonávajú činnosť výroby tovarov, ktoré ponúkajú na predaj, a nariadenie č. 26 by nemalo žiaden zmysel, ak by títo poľnohospodári neboli zároveň podnikmi (odôvodnenie č. 105 napadnutého rozhodnutia), že skutočnosť, že žalobcovia majú formu zväzov v zmysle francúzskeho Zákonníka práce, nič nemení na ich postavení ako združení podnikov (odôvodnenia č. 110 a 111 napadnutého rozhodnutia), že ich zväzová činnosť im nedáva právo porušovať pravidlá hospodárskej súťaže a že francúzska Conseil de la concurrence sankcionovala obdobné organizácie (pozri odôvodnenia č. 112 až 114 napadnutého rozhodnutia). Napadnuté rozhodnutie napokon takisto pripomína relevantnú rozhodovaciu prax Komisie a judikatúru (odôvodnenia č. 104 a 116 napadnutého rozhodnutia).

59 So zreteľom na to, čo bolo uvedené, je namieste záver, že Komisia v napadnutom rozhodnutí dostatočne odôvodnila kvalifikovanie žalobcov za združenia podnikov.

60 Preto musí byť táto výhrada v celosti zamietnutá.

2. O absencii citeľného ovplyvnenia obchodu medzi členskými štátmi

a) Tvrdenia účastníkov konania

61 Žalobca vo veci T‑217/03 tvrdí, že Komisia nedokázala, že by sporná dohoda citeľne ovplyvňovala obchod medzi členskými štátmi. Uvádza, že časť uvedenej dohody, ktorá sa týkala zastavenia dovozov, bola okamžite spochybnená protokolom z Rungis a že žalobca v každom prípade takmer nedovážal hovädzí dobytok, a teda sa ho tento aspekt nijako netýkal. Združuje totiž družstvá chovateľov, ktorí sami majú dcérske spoločnosti bitúnky, pričom tieto družstvá zhromažďujú a uvádzajú na trh takmer výlučne produkciu hovädzieho dobytka svojich členov. Komisia sa navyše nemala pri zdôvodnení takého ovplyvnenia obchodu obmedziť na analýzu potenciálnych účinkov dohody, ale mala preskúmať jej skutočné účinky. Analýza vývoja trhu počas predmetného obdobia pritom nepreukazuje, že by dohoda mala účinky na tok dovozov. Pokiaľ ide o minimálne výkupné ceny, žalobca poznamenáva, že dohoda zostala v platnosti počas asi jedného mesiaca, a tvrdí, že toto krátke trvanie ju zbavilo akýchkoľvek účinkov na dovozy do Francúzska.

62 Komisia tvrdí, že dohoda, ktorá má za cieľ obmedziť dovozy, zo svojej podstaty môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Rovnako uvádza, že dohoda o cenách tiež mohla ovplyvniť obchod vnútri Spoločenstva.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

63 Článok 81 ods. 1 ES sa uplatní iba na dohody, ktoré môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Na to, aby dohoda medzi podnikmi mohla ovplyvniť obchod vnútri Spoločenstva, musí byť na základe všetkých objektívnych skutkových a právnych faktorov možné s dostatočným stupňom pravdepodobnosti predpokladať, že by mohla mať vplyv, priamy či nepriamy, skutočný či potenciálny, na obchodné toky medzi členskými štátmi v tom zmysle, že by mohla poškodzovať dosiahnutie cieľa jediného trhu medzi týmito štátmi (rozsudok Súdneho dvora z 29. apríla 2004, British Sugar/Komisia, C‑359/01 P, Zb. s. I‑4933, bod 27, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 22. októbra 1997, SCK a FNK/Komisia, T‑213/95 a T‑18/96, Zb. s. II‑1739, bod 175).

64 V prejednávanej veci obsahovala dohoda z 24. októbra 2001 záväzok dočasne zastaviť dovozy hovädzieho a teľacieho mäsa do Francúzska. Ako napadnuté rozhodnutie uvádza, Francúzsko je jedným z hlavných dovozcov hovädzieho a teľacieho mäsa v Spoločenstve. Väčšina týchto dovozov (približne 95 %) navyše pochádza z iných členských štátov (odôvodnenie č. 11 napadnutého rozhodnutia). Z toho vyplýva, že sporná dohoda nevyhnutne mohla ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi.

65 Tento záver nemožno vyvrátiť tvrdením žalobcu, podľa ktorého časť dohody z 24. októbra 2001 s názvom „Dovozy“ bola zrušená hneď o niekoľko dní neskôr uzavretím protokolu z Rungis 31. októbra 2001. Každá dohoda, ktorá spĺňa podmienky uplatnenia článku 81 ods. 1 ES, totiž spadá do rozsahu pôsobnosti tohto ustanovenia. V každom prípade, ako bude rozhodnuté ďalej (pozri bod 136 nižšie), protokol z Rungis s názvom „Rokovanie ‚Mäso z dovozu‘“ sa týkal výslovne dovozov a neznamenal úplné zrušenie opatrení zastavenia dovozov, o ktorých rozhodli žalobcovia.

66 Rovnako treba odmietnuť tézu žalobcu, podľa ktorej sa ho časť dohody s názvom „Dovozy“ netýkala, keďže jeho členovia takmer nedovážajú hovädzí dobytok. Podľa čísel, ktoré žalobca predložil, predstavuje dovozná činnosť jeho členov percentuálny podiel dovozov hovädzieho a teľacieho mäsa do Francúzska, ktorý je síce obmedzený, ale nie úplne zanedbateľný (približne 1,5 % v roku 2001, teda 3 865 ton). Komisia okrem toho na pojednávaní tvrdila bez toho, aby jej žalobca protirečil, že jeho členovia doviezli v minulosti oveľa väčšie množstvá hovädzieho a teľacieho mäsa (15 000 ton počas roka, ktorý predchádzal začiatku krízy). Takisto je potrebné uviesť, že hoci je pravda, že družstvá, ktoré sú členmi žalobcu, zhromažďujú a uvádzajú na trh produkciu hovädzieho dobytka svojich členov, skutočnosťou zostáva, že až do hranice 20 % svojho ročného obratu môžu tiež uvádzať na trh produkciu chovateľov, ktorí nie sú ich členmi. Napokon, keďže porušenie, na ktorom mal účasť žalobca, mohlo ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, Komisia v každom prípade nebola povinná preukázať, že individuálna účasť žalobcu ovplyvnila obchod vnútri Spoločenstva (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 10. marca 1992, Montedipe/Komisia, T‑14/89, Zb. s. II‑1155, bod 254).

67 Navyše treba uviesť, že časť sporných dohôd týkajúca sa stanovenia sadzobníka minimálnych cien mohla sama osebe ovplyvniť obchod vnútri Spoločenstva. Postupy obmedzujúce hospodársku súťaž, ktoré sú rozšírené na celom území členského štátu, majú totiž vo svojej podstate za následok upevnenie oddeľovania trhov na vnútroštátnej úrovni, čím bránia vzájomnej hospodárskej preniknuteľnosti trhov sledovanej Zmluvou (rozsudok SCK a FNK/Komisia, už citovaný, bod 179). V tejto súvislosti je predovšetkým nutné preskúmať pomerný význam kartelu na relevantnom trhu a hospodársky kontext, v ktorom sa kartel nachádza. V prejednávanej veci je pritom potrebné konštatovať, že francúzsky hovädzí dobytok predstavuje viac ako 25 % všetkého dobytku v Spoločenstve (odôvodnenie č. 10 napadnutého rozhodnutia). Napokon Súdny dvor rozhodol, že v prípade, ak ide o trh otvorený dovozom, účastníci vnútroštátneho cenového kartelu si môžu zachovať svoje podiely na trhu iba vtedy, ak sa chránia proti zahraničnej konkurencii (rozsudok British Sugar/Komisia, už citovaný, bod 28).

68 Napokon Komisia v rozpore s tvrdeniami žalobcu nebola povinná preukázať, že sporná dohoda mala v praxi citeľný účinok na obchod medzi členskými štátmi. Ako bolo totiž uvedené v bode 63 vyššie, článok 81 ods. 1 ES vyžaduje iba to, aby dohody a zosúladené postupy, ktoré obmedzujú hospodársku súťaž, mohli ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi (pozri tiež rozsudok Montedipe/Komisia, už citovaný, bod 253).

69 Preto musí byť táto výhrada zamietnutá.

3. O absencii obmedzenia hospodárskej súťaže

a) Tvrdenia účastníkov konania

70 Žalobcovia v podstate tvrdia, že sporná dohoda neobmedzovala hospodársku súťaž, a preto nepatrila do rozsahu pôsobnosti článku 81 ods. 1 ES.

71 Žalobcovia tvrdia, že Komisia sa dopustila chyby, keď usúdila, že predmetná dohoda mala protisúťažný cieľ. Uvádzajú, že Komisia im nemala pripísať časť uvedenej dohody s názvom „Dovozy“ a mala vychádzať výlučne s prípadného obmedzenia hospodárskej súťaže v oblasti cien. Ceny sporného sadzobníka boli pritom stanovené na základe intervenčných cien stanovených samotnou Komisiou v rámci spoločnej organizácie trhu (SOT) s hovädzím a teľacím mäsom, ktoré predstavovali odkaz na trh a boli veľmi nízke. Dohoda okrem toho mala iba veľmi obmedzené, ba až neexistujúce praktické účinky počas veľmi krátkeho obdobia a bez dosahu na spotrebiteľské ceny.

72 Žalobcovia takisto tvrdia, že dohoda z 24. októbra 2001 sa týkala výlučne odporúčanej minimálnej ceny, ktorej dodržiavanie žalobcovia okrem iného nemohli svojim členom nariadiť. Išlo pritom o vertikálnu dohodu, takže určenie odporúčaných cien nebolo zo svojej podstaty obmedzením hospodárskej súťaže. Článok 4 písm. a) nariadenia Komisie (ES) č. 2790/1999 z 22. decembra 1999 o uplatňovaní článku 81 ods. 3 [ES] na kategórie vertikálnych dohôd a zosúladených postupov (Ú. v. ES L 336, s. 21; Mim. vyd. 08/001, s. 364) totiž zakazuje iba určenie ceny pre prípad ďalšieho predaja kupujúcim, zatiaľ čo v prejednávanej veci prevádzkovatelia bitúnkov mohli voľne stanoviť ceny, ktoré požadovali od veľkých distribútorov alebo od veľkoobchodníkov. Žalobcovia napokon zdôrazňujú osobitosti odvetvia poľnohospodárstva, ktoré neumožňujú dlhodobú existenciu spontánnej rovnováhy ponuky a dopytu a sú dôvodom regulácie inými ako trhovými prostriedkami, takže pravidlá hospodárskej súťaže sa v ňom neuplatňujú v plnom rozsahu. Na podporu svojej argumentácie prikladajú žalobcovia vo veci T‑245/03 v prílohe právne stanovisko z 2. júna 2003.

73 Žalobcovia okrem toho poznamenávajú, že v prípade, ak Komisia posudzuje obmedzenie hospodárskej súťaže, musí zohľadniť celý právny a hospodársky kontext, v ktorom bola sporná dohoda uzavretá, a pripomínajú, že akákoľvek dohoda medzi podnikmi, ktorá obmedzuje slobodu činnosti účastníkov alebo jedného z nich, nespadá nevyhnutne pod zákaz stanovený článkom 81 ods. 1 ES (rozsudok Súdneho dvora z 19. februára 2002, Wouters a i., C‑309/99, Zb. s. I‑1577, bod 97). Dohoda, ktorá má za cieľ alebo následok obmedzenie hospodárskej súťaže, nie je predmetom tohto zákazu, ak umožnila chrániť ciele odlišnej povahy, pokiaľ boli uvedené obmedzujúce následky na túto ochranu nevyhnutné a neodstraňovali akúkoľvek hospodársku súťaž na podstatnej časti spoločného trhu. Komisia teda mala vykonať dôkladnú a konkrétnu analýzu povahy a cieľa predmetnej dohody, ako aj jej následkov, čo neurobila.

74 Žalobcovia takisto tvrdia, že Komisia podcenila extrémne krízovú situáciu, v ktorej sa nachádzali francúzski chovatelia hovädzieho dobytka v čase rozhodnom pre skutkový stav. Pripomínajú, že ceny hovädzieho dobytka, ktorého sa týkala sporná dohoda, klesli v roku 2001 v priemere na najnižšiu úroveň od roku 1980 a že ceny zaplatené výrobcom boli po odpočítaní nákladov na prepravu nižšie ako výrobné náklady, a to aj po odpočítaní poskytnutej pomoci. Spotreba hovädzieho mäsa v Európe klesla v roku 2001 asi o 10 %, pričom toto zníženie sa priamo dotklo francúzskych chovateľov, ktorým hrozilo, že odídu z trhu.

75 Žalobcovia rovnako uvádzajú, že postupne prijaté opatrenia Spoločenstva sa ukázali byť nedostatočné na to, aby čelili kríze. Predovšetkým režim špeciálneho výkupu zasahoval až v štádiu výstupu z bitúnku, zatiaľ čo príjmu výrobcov sa týkalo iba štádium vstupu do bitúnku. Dosah opatrení, ktoré Spoločenstvo prijalo v cenovej oblasti, na výrobcov preto nevyhnutne viedol k medziprofesijnej dohode medzi výrobcami a prevádzkovateľmi bitúnkov.

76 V tejto súvislosti žalobcovia vo veci T‑245/03 tvrdia, že Komisia mala dohodu z 24. októbra 2001 skúmať ako regulačný akt a poznamenávajú, že riadenie zosúladené medzi štátom a federáciami zväzov je v odvetví poľnohospodárstva vo Francúzsku tradičné. Žalobcovia vyhoveli výslovnej a verejnej žiadosti francúzskej vlády, ktorej cieľom bolo uchrániť výrobcov hovädzieho a teľacieho mäsa od hospodárskej katastrofy, ktorá by mohla viesť k rozkladu odvetvia hovädzieho dobytka a ktorá už viedla k vážnym ťažkostiam vo verejnom poriadku. Uvádzajú, že francúzsky minister poľnohospodárstva bol podnecovateľom dohody a vo vyhlásení k francúzskemu parlamentu vyjadril svoju podporu napredovaniu pri vypracúvaní uvedenej dohody.

77 Komisia poznamenáva, že vzhľadom na to, že účastníci spornej dohody sa dohovorili na oddelení vnútroštátnych trhov a na určení minimálnych cien, je namieste záver, že jej samotným cieľom bolo obmedzenie hospodárskej súťaže. Uvádza, že v napadnutom rozhodnutí v každom prípade riadne zohľadnila hospodársky a právny kontext dohody. Komisia dodáva, že na úrovni Spoločenstva boli podniknuté početné opatrenia na zastavenie krízy. Napokon tvrdí, že podnecovanie vtedajšieho francúzskeho ministra poľnohospodárstva na uzavretie dohody nevyplýva zo žiadnej regulačnej právomoci.

78 Komisia okrem toho navrhuje, aby sa na právne stanovisko, ktoré žalobcovia vo veci T‑245/03 pripojili v prílohe, neprihliadalo pre jeho neprípustnosť. Keďže prílohy k vyjadreniam majú čisto dôkaznú a ilustračnú funkciu (rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, ABB Asea Brown Boveri/Komisia, T‑31/99, Zb. s. II‑1881), právni zástupcovia musia skúmať otázky práva Spoločenstva v samotných procesných dokumentoch.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

79 Najprv je namieste zamietnuť návrh Komisie, aby sa neprihliadalo na právne stanovisko predložené žalobcami vo veci T‑245/03 pre jeho neprípustnosť. Treba uviesť, že všetky dokumenty predložené so žalobou sú vždy uložené do spisu. Odlišná je otázka, či sa žalobca môže na niektoré z nich odvolávať alebo či ich Súd prvého stupňa môže brať do úvahy. Pritom je potrebné uviesť, že samotný text žaloby môže byť v špecifických bodoch podopretý a doplnený odkazmi na úryvky z listín, ktoré sú k nej pripojené, pokiaľ sa zásadné prvky právnej argumentácie nachádzajú v samotnej žalobe (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 21. septembra 2005, EDP/Komisia, T‑87/05, Zb. s. II‑3745, bod 155, a zo 14. decembra 2005, Honeywell/Komisia, T‑209/01, Zb. s. II‑5527, bod 57). V prejednávanej veci sa Súd prvého stupňa domnieva, že žalobcovia vo svojich vyjadreniach dostatočne rozvinuli svoju tézu, že sporná dohoda by sa mala považovať za vnútroštátny regulačný akt. Predmetná príloha preto slúži iba na podoprenie a doplnenie tejto tézy. Žalobca sa teda na ňu môže odvolávať.

80 Pokiaľ ide o výhradu, ktorú uvádzajú žalobcovia, v podstate tvrdia, že sporná dohoda nemala za cieľ ani za následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže na jednotnom trhu v zmysle článku 81 ods. 1 ES.

81 Na úvod je vhodné pripomenúť, že dohoda, ktorú žalobcovia 24. októbra 2001 uzavreli, stanovovala po prvé záväzok dočasne zastaviť dovozy hovädzieho a teľacieho mäsa do Francúzska a po druhé záväzok uplatňovať pri vstupe do bitúnku sadzobník minimálnych výkupných cien na vyradené kravy. V rozpore s tým, čo uvádzajú žalobcovia, pri skúmaní obmedzujúceho charakteru spornej dohody sa musia z dôvodov vysvetlených v bodoch 65 a 66 vyššie brať do úvahy nielen tie z uvedených opatrení, ktoré sa týkajú cien, ale aj opatrenia smerujúce k zastaveniu dovozov.

82 V prvom rade tak treba konštatovať, že záväzok zastaviť dovozy, ktorý bol stanovený v spornej dohode, mal za cieľ najmä zabrániť vstupu hovädzieho a teľacieho mäsa do Francúzska za ceny nižšie, než boli uvedené v sadzobníku cien, o ktorom rozhodli žalobcovia, aby sa zabezpečil odbyt produkcie francúzskych chovateľov a účinnosť uvedeného sadzobníka. Vzhľadom na to je nutné konštatovať, že cieľom spornej dohody bolo oddeliť francúzsky vnútroštátny trh, a tak obmedziť hospodársku súťaž na jednotnom trhu.

83 Čo sa v druhom rade týka zavedenia sadzobníka cien, je vhodné pripomenúť, že článok 81 ods. 1 písm. a) ES výslovne stanovuje, že opatrenia, ktoré priamo alebo nepriamo určujú nákupné alebo predajné ceny, predstavujú obmedzenia hospodárskej súťaže. Podľa dlhodobo ustálenej judikatúry je totiž určenie cien zjavným obmedzením hospodárskej súťaže (rozsudky Súdu prvého stupňa zo 6. apríla 1995, Tréfilunion/Komisia, T‑148/89, Zb. s. II‑1063, bod 109, a z 15. septembra 1998, European Night Services a i./Komisia, T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 a T‑388/94, Zb. s. II‑3141, bod 136).

84 V prejednávanej veci sa žalobcovia dohodli na sadzobníku výkupných cien pre určité kategórie hovädzieho dobytka pri vstupe do bitúnku, ktorý stanovoval zoznam cien za kilogram porazeného dobytka pre určité kategórie kráv a spôsob výpočtu cien, ktoré sa majú uplatňovať na iné kategórie, predovšetkým v závislosti od ceny, ktorú stanovili orgány Spoločenstva v rámci režimu špeciálneho výkupu. V rozpore s tým, čo uvádzajú žalobcovia, zo samotných predmetných ustanovení spornej dohody vyplýva, že nešlo o odporúčané alebo orientačné ceny, ale o minimálne ceny, ktorých dodržiavanie sa signatárske federácie zaviazali zabezpečiť. Uvedená dohoda totiž stanovovala, že „členské príspevky musia byť minimálne v súlade s týmto sadzobníkom“. Rovnako v správe žalobcov vo veci T‑245/03 svojim členom z 8. novembra 2001 sa v súvislosti s uplatňovaním dohody z 24. októbra 2001 odkazuje na uplatňovanie „sadzobníka minimálnych cien“.

85 Dohoda, o akú ide vo veci samej, uzavretá medzi federáciami zastupujúcimi poľnohospodárskych producentov a federáciami zastupujúcimi prevádzkovateľov bitúnkov, ktorou sa určujú minimálne ceny pre určité kategórie kráv s cieľom urobiť ich záväznými pre všetky hospodárske subjekty pôsobiace na relevantných trhoch, má pritom zo svojej podstaty za cieľ obmedziť slobodnú hospodársku súťaž na týchto trhoch (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 30. januára 1985, BNIC, 123/83, Zb. s. 391, bod 22) predovšetkým tým, že umelo obmedzuje mieru obchodných rokovaní chovateľov a prevádzkovateľov bitúnkov a skresľuje tvorbu cien na relevantných trhoch.

86 Tento záver nemožno vyvrátiť tvrdením žalobcov, že poľnohospodárske trhy sú regulovanými trhmi, kde sa pravidlá hospodárskej súťaže neuplatňujú v plnom rozsahu a tvorba cien často nezodpovedá slobodným pohybom ponuky a dopytu. Odvetvie poľnohospodárstva má iste určité špecifiká a podlieha veľmi podrobnej a často dosť intervenčnej regulácii. Treba však uviesť, že – ako bude skúmané v rámci tretieho žalobného dôvodu – pravidlá hospodárskej súťaže Spoločenstva sa uplatňujú na trhy poľnohospodárskych výrobkov, aj keď sú stanovené určité výnimky, aby sa zohľadnila osobitná situácia týchto trhov.

87 Žalobcovia sa nemôžu opierať ani o tvrdenie, že ceny sporného sadzobníka nemali obmedzujúci charakter, pretože boli určené s odkazom na ceny režimu špeciálneho výkupu, ktoré stanovila sama Komisia. Skúmanie porovnávacích tabuliek, ktoré účastníci konania vypracovali na žiadosť Súdu prvého stupňa, ukazuje, že aj keď pre kravy priemernej alebo nízkej kvality boli ceny dohodou určené na základe cien používaných v rámci režimu špeciálneho výkupu, pre kravy vysokej kvality (ktoré tvorili 30 % porážok v roku 2001) boli dohodou určené ceny naopak podstatne vyššie ako uvedené intervenčné ceny. V každom prípade, samotná skutočnosť, že minimálne ceny boli určené s odkazom na verejnú intervenčnú cenu, nemôže postačovať na potlačenie obmedzujúceho charakteru spornej dohody. Tento odkaz na verejnú intervenčnú cenu totiž neumožňuje, aby sporný sadzobník stratil svoj protisúťažný predmet, ktorý pozostáva z priameho a umelého stanovenia určenej trhovej ceny, a mal obdobnú povahu ako rôzne podporné a verejné intervenčné mechanizmy SOT v poľnohospodárstve, ktorých cieľom je ozdraviť trhy s prebytkom ponuky prostredníctvom odsunu časti produkcie.

88 Žalobcovia okrem toho uvádzajú, že podľa článku 4 písm. a) nariadenia č. 2790/1999 je vo vertikálnej dohode zakázané iba obmedzenie oprávnenia kupujúceho určiť svoju cenu pri ďalšom predaji, a tvrdia, že sadzobník cien, ktorý stanovila sporná dohoda, neobmedzoval oprávnenie prevádzkovateľov bitúnkov určovať svoje ceny voči vlastným zákazníkom. Tento odkaz na nariadenie č. 2790/1999 však nie je pre prejednávanú vec relevantný. Článok 3 uvedeného nariadenia totiž z pôsobnosti blokovej výnimky stanovenej v prospech vertikálnych dohôd vylučuje prípady, keď podiel dodávateľa na trhu presahuje 30 % relevantného trhu. Komisia pritom uviedla bez toho, aby jej žalobcovia protirečili, že produkcia členov federácií chovateľov, ktoré sú žalobcami, vysoko prekračovala tento strop 30 % francúzskeho trhu s hovädzím a teľacím mäsom.

89 Pokiaľ ide o tvrdenie žalobcov, že nemohli svojim členom nariaďovať dodržiavanie dohodnutých minimálnych cien, je potrebné konštatovať, že na to, aby dohoda medzi združeniami patrila do pôsobnosti článku 81 ods. 1 ES, sa nevyžaduje, aby predmetné združenia mohli svojich členov nútiť k plneniu povinností, ktoré im dohoda ukladá (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 15. mája 1975, Frubo/Komisia, 71/74, Zb. s. 563, body 29 až 31). Okrem toho je namieste uviesť, že odkaz na už citovaný rozsudok Wouters a i. nie je pre prejednávanú vec relevantný, lebo skutkové okolnosti a právne problémy, aké obsahovala vec vedúca k tomuto rozsudku, ktorá sa týkala úpravy výkonu a organizácie advokátskej činnosti profesijným združením, nie sú porovnateľné so skutkovými okolnosťami a právnymi problémami v prejednávanej veci.

90 Žalobcovia nemôžu na zdôvodnenie spornej dohody ani poukazovať na krízu, v ktorej sa nachádzalo odvetvie hovädzieho dobytka v čase rozhodnom pre skutkový stav prejednávanej veci a ktorá sa osobitne dotkla francúzskych chovateľov hovädzieho dobytka. Táto okolnosť totiž nemôže sama osebe viesť k záveru, že podmienky uplatnenia článku 81 ods. 1 ES neboli splnené (pozri v tomto zmysle rozsudok Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, už citovaný, bod 740). V každom prípade je potrebné poznamenať, že Komisia vo svojom posúdení neignorovala krízu, ktorou odvetvie prechádzalo, čo vyplýva predovšetkým z odôvodnení č. 10 až 15 a 130 napadnutého rozhodnutia. Komisia ju navyše zohľadnila pri stanovení sumy pokút, keď ich znížila o 60 % (pozri odôvodnenia č. 182 až 185 napadnutého rozhodnutia).

91 Rovnako treba odmietnuť aj tézu žalobcov, že sporná dohoda predstavovala vnútroštátny regulačný akt, ktorý zodpovedal vo Francúzsku tradičnej praxi riadenia zosúladeného medzi správnymi orgánmi a poľnohospodárskymi federáciami a ktorý bol zdôvodnený neúčinnosťou opatrení prijatých orgánmi verejnej moci. V tejto súvislosti je v prvom rade namieste pripomenúť, že právny rámec, v ktorom sa uskutočňuje uzavretie dohôd upravených článkom 81 ES, ako aj právna kvalifikácia, ktorú tomuto rámcu dávajú rôzne vnútroštátne právne poriadky, nemajú vplyv na uplatniteľnosť pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva (rozsudok BNIC, už citovaný, bod 17). V druhom rade je vhodné uviesť, že zástupcovia Francúzskej republiky na pojednávaní vylúčili, že sporná dohoda by mohla vyplývať zo spoločného riadenia správnych orgánov a poľnohospodárskych federácií, pričom spresnili, že toto spoločné riadenie spočíva v zastúpení uvedených federácií v poradných orgánoch na vnútroštátnej úrovni a na úrovni Spoločenstva. V treťom rade je napokon namieste konštatovať, že údajná nedostatočnosť opatrení verejnej moci čeliť problémom konkrétneho odvetvia nemôže zdôvodňovať to, že dotknuté súkromné subjekty sa zapoja do zosúladených postupov v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže alebo že si prisvoja právomoci, ktoré zodpovedajú právomociam orgánov verejnej moci, či už vnútroštátnych, alebo Spoločenstva, aby nahradili konanie orgánov verejnej moci svojím konaním.

92 Rovnako vo vzťahu k úlohe, ktorú zastával francúzsky minister poľnohospodárstva pri uzavretí dohody z 24. októbra 2001, postačuje konštatovať, že podľa ustálenej judikatúry nemá okolnosť, že správanie podnikov bolo vnútroštátnym orgánom známe, nimi schválené alebo dokonca podporované, v žiadnom prípade vplyv na uplatniteľnosť článku 81 ES (rozsudky Súdu prvého stupňa z 29. júna 1993, Asia Motor France a i./Komisia, T‑7/92, Zb. s. II‑669, bod 71, a Tréfilunion/Komisia, už citovaný, bod 118).

93 Napokon je namieste odmietnuť tvrdenie žalobcov, že Komisia nepreukázala, že sporná dohoda mala účinky na dovozy alebo trhové ceny. Podľa ustálenej judikatúry je totiž na účely uplatnenia článku 81 ods. 1 ES zohľadnenie konkrétnych účinkov dohody nadbytočné, pokiaľ sa ukáže, že cieľom tejto dohody je vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže vnútri spoločného trhu. V dôsledku toho sa preukazovanie skutočných protisúťažných účinkov nevyžaduje, len čo je dokázaný protisúťažný cieľ vytýkaného správania (rozsudok Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, už citovaný, bod 741; rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. júla 2000, Volkswagen/Komisia, T‑62/98, Zb. s. II‑2707, bod 178). Ako bolo pritom práve konštatované, Komisia dokázala, že sporná dohoda mala za cieľ obmedziť slobodnú hospodársku súťaž na relevantných trhoch (pozri body 82 až 85 vyššie). Komisia teda nebola povinná skúmať konkrétne účinky týchto opatrení na hospodársku súťaž vnútri spoločného trhu, najmä vo Francúzsku.

94 So zreteľom na všetko, čo bolo uvedené, je namieste túto výhradu zamietnuť.

4. O kvalifikovaní akcie zväzu

a) Tvrdenia účastníkov konania

95 Žalobcovia vo veci T‑245/03 tvrdia, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že vo vzťahu k nim obmedzila výkon slobody združovať sa, ktorú uznáva článok 12 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie vyhlásenej 7. decembra 2000 v Nice (Ú. v. ES C 364, 2000, s. 1). Komisia najmä neuznala riadiace funkcie, ktoré sú francúzskym poľnohospodárskym zväzom vlastné. Komisia bola rovnako závažne nepresná, keď od sankcionovaných federácií vyžadovala, aby sa v budúcnosti zdržali akejkoľvek dohody, zosúladeného postupu alebo rozhodnutia, ktoré by mohli mať podobný cieľ alebo následok ako porušenie, ktoré im vytýkala, hoci zväz je určený na to, aby medzi svojimi členmi organizoval zosúladené akcie na ochranu ich kolektívnych záujmov.

96 Komisia uvádza, že skutočnosť, že žalobcovia sú zväzmi, ich nevylučuje z uplatňovania pravidiel hospodárskej súťaže, ktoré majú povahu kogentných noriem.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

97 Podľa článku 3 ods. 1 písm. g) a j) ES činnosti Spoločenstva zahŕňajú systém, ktorým sa zabezpečí, aby sa na vnútornom trhu nenarušila hospodárska súťaž, ako aj politiku v sociálnej oblasti. Článok 137 ods. 1 písm. f) ES tak stanovuje, že Spoločenstvo podporuje a dopĺňa činnosti členských štátov v oblasti zastupovania a kolektívnej ochrany záujmov pracujúcich a zamestnávateľov, a článok 139 ods. 1 ES stanovuje, že vzájomný dialóg medzi sociálnymi partnermi na úrovni Spoločenstva môže viesť k zmluvným vzťahom. Článok 81 ods. 1 ES na druhej strane zakazuje dohody, ktoré majú za cieľ alebo následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu. Tento článok predstavuje základné ustanovenie nevyhnutné na plnenie poslania, ktoré bolo Spoločenstvu zverené, a osobitne na fungovanie vnútorného trhu (rozsudok Súdneho dvora z 1. júna 1999, Eco Swiss, C‑126/97, Zb. s. I‑3055, bod 36).

98 Súdny dvor rozhodol, že aj keď isté účinky obmedzujúce hospodársku súťaž sú kolektívnym zmluvám uzavretým medzi organizáciami zastupujúcimi zamestnávateľov a zamestnancov vlastné, ciele sociálnej politiky, ktoré také zmluvy sledujú, by boli vážne spochybnené, ak by sociálni partneri podliehali článku 81 ods. 1 ES pri spoločnom hľadaní opatrení určených na zlepšenie podmienok zamestnania a pracovných podmienok. Z riadneho a vnútorne súladného výkladu súboru ustanovení Zmluvy tak vyplýva, že dohody uzavreté v rámci kolektívneho vyjednávania medzi sociálnymi partnermi, ktoré majú na zreteli také ciele, sa z dôvodu ich povahy a predmetu musia považovať za dohody, ktorých sa článok 81 ods. 1 ES netýka (rozsudok Súdneho dvora z 21. septembra 1999, Albany, C‑67/96, Zb. s. I‑5751, body 59 a 60). Súdny dvor naopak vyhlásil, že posledné uvedené ustanovenie sa uplatňuje na medziprofesijné dohody, ktoré uzavreli organizácie zastupujúce výrobcov, družstevníkov, robotníkov a priemyselné podniky v rámci verejnoprávnej organizácie (rozsudky Súdneho dvora BNIC, už citovaný, body 3 a 16 až 20, a z 3. decembra 1987, BNIC, 136/86, Zb. s. 4789, body 3 a 13).

99 V prejednávanej veci Súd prvého stupňa usudzuje, že povaha a predmet spornej dohody nezdôvodňujú jej vyňatie z pôsobnosti článku 81 ods. 1 ES.

100 Po prvé je namieste konštatovať, že uvedená dohoda nie je kolektívnou zmluvou a nebola uzavretá medzi organizáciami, ktoré zastupujú zamestnávateľov a zamestnancov. Chovatelia sa totiž nijako nenachádzajú v pracovnoprávnom vzťahu s prevádzkovateľmi bitúnkov, pretože nevykonávajú prácu v ich prospech a pod ich riadením, ani nie sú do nich začlenení (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 16. septembra 1999, Becu a i., C‑22/98, Zb. s. I‑5665, bod 26). Naopak, ako už bolo rozhodnuté, chovateľov možno považovať za podniky podľa článku 81 ods. 1 ES (pozri bod 53 vyššie). Sporná dohoda tak predstavuje medziprofesijnú dohodu uzavretú medzi dvomi článkami výrobného reťazca v odvetví hovädzieho a teľacieho mäsa. Po druhé sa dohoda netýka opatrení určených na zlepšenie podmienok zamestnania a pracovných podmienok, ale zastavenia dovozov hovädzieho a teľacieho mäsa a určenia minimálnych cien pre určité kategórie kráv. Tieto opatrenia majú pritom v prejednávanej veci za cieľ obmedzenie hospodárskej súťaže na jednotnom trhu (pozri body 82 a 85 vyššie).

101 Z toho vyplýva, že hoci žalobcovia vo veci T‑245/03 ako federácie poľnohospodárskych zväzov môžu iste hrať legitímnu úlohu pri obrane záujmov svojich členov, v prejednávanej veci sa nemôžu odvolávať na slobodu združovať sa, aby zdôvodnili konkrétne akcie v rozpore s článkom 81 ods. 1 ES.

102 Rovnako treba odmietnuť tézu žalobcov, podľa ktorej Komisia tým, že im v článku 2 napadnutého rozhodnutia nariadila, aby sa v budúcnosti zdržali akejkoľvek kartelovej dohody, ktorá by mohla mať rovnaký alebo podobný cieľ alebo následok ako zistené porušenie, spôsobila ujmu ich poslaniu, aby ako zväzy uskutočňovali zosúladené akcie na obranu svojich kolektívnych záujmov. Tým, že uložila žalobcom povinnosť, aby sa zdržali opakovania protiprávneho správania alebo prijatia podobných opatrení, Komisia iba uviedla dôsledky, ktoré vo vzťahu k ich budúcemu správaniu vyplývajú z konštatovania o protiprávnosti v článku 1 napadnutého rozhodnutia (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. decembra 2001, Krupp Thyssen Stainless a Acciai speciali Terni/Komisia, T‑45/98 a T‑47/98, Zb. s. II‑3757, bod 311). Tento príkaz je okrem toho dostatočne presný a zakladá sa na skutočnostiach, ktoré Komisiu viedli ku konštatovaniu o protiprávnosti sankcionovaného správania, takže je jasné, že taký príkaz nie je na ujmu všeobecnej zväzovej činnosti žalobcov.

103 Vzhľadom na to, čo bolo uvedené, je namieste zamietnuť túto výhradu.

104 Preto sa tento žalobný dôvod zamieta.

B – O druhom žalobnom dôvode založenom na zjavne nesprávnom posúdení a právnych chybách pri stanovení rozsahu a dĺžky trvania porušenia

105 Žalobcovia spochybňujú rozsah a dĺžku trvania porušenia, ktoré Komisia brala do úvahy. V prvom rade tvrdia, že časť dohody z 24. októbra 2001 s názvom „Dovozy“ bola ukončená podpisom protokolu z Rungis 31. októbra 2001. V druhom rade popierajú, že by písomná dohoda z 24. októbra 2001 bola predĺžená ústnou dohodou s rovnakým predmetom.

1. Úvodné otázky

a) O zohľadnení miestnych dohôd

Tvrdenia účastníkov konania

106 Žalobcovia tvrdia, že Komisia sa nemohla opierať o dohody uzavreté na miestnej úrovni medzi zväzmi chovateľov a jednotlivými prevádzkovateľmi bitúnkov, aby určila dĺžku trvania porušenia, ktoré pripísala celoštátnym federáciám. Pripomínajú, že dôkazné bremeno dĺžky trvania dohody zaťažuje Komisiu a že pokiaľ sa rozhodla opierať o priame listinné dôkazy, aby preukázala porušenie a účasť na ňom, nemohla predpokladať trvanie pripojenia účastníka k dohode nad rámec jeho poslednej dokázanej účasti na vykonávacom opatrení (rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2000, Cimenteries CBR a i./Komisia, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Zb. s. II‑491, body 4281 až 4283).

107 Žalobcovia poznamenávajú, že nie sú signatármi predmetných miestnych dohôd, pretože tie uzavreli odlišné právnické osoby, konkrétne poľnohospodárske federácie v rámci departementu, JA v rámci departementu alebo miestne zväzy. Tieto miestne dohody, osobitne ak boli uzavreté od 30. novembra 2001, boli výlučne výsledkom konania uvedených osôb a záviseli od ich schopnosti dosiahnuť uplatnenie minimálnych cien u svojich kupujúcich. Žalobcovia v tejto súvislosti poukazujú na rukopisné poznámky riaditeľa FNB pri príležitosti rokovania 29. novembra 2001 („rokujte o vašich sadzobníkoch regionálne“). Skutočnosť, že referenčný sadzobník cien FNB zaslala federáciám v rámci departementu, ktoré si ho vyžiadali, nemôže tento záver vyvrátiť, lebo toto zaslanie sa neuskutočnilo v rámci uplatnenia národnej dohody, ale v rámci miestnych rokovaní, ktoré viedli tieto federácie. Pán E. C., jeden z riaditeľov FNB, napríklad zaslal 11. decembra 2001 tento sadzobník jednej federácii v rámci departementu, pričom jej výslovne pripomenul, že tento sadzobník nesprevádza dohoda. Žalobcovia napokon spochybňujú tézu Komisie, že text miestnych dohôd bol takmer doslovne prevzatý z národnej dohody.

108 Žalobcovia ešte poznamenávajú, že signatári týchto miestnych dohôd neboli účastníkmi správneho konania pred Komisiou. Žalobcovia pritom nemohli odpovedať namiesto nich. Bolo by teda v rozpore s právom na obhajobu a článkom 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (EDĽP), ak by tieto dokumenty neboli vylúčené z konania.

109 Komisia odpovedá, že vo svojom posúdení dĺžky trvania porušenia mohla platne zohľadniť početné miestne dohody, ktoré boli uzavreté po podpise dohody z 24. októbra 2001. Tieto miestne dohody boli hlavnými prostriedkami na vykonanie spornej dohody, osobitne po uplynutí písomnej dohody. Okrem toho všetky dokumenty týkajúce sa týchto dohôd sa našli u žalobcov, čo preukazuje, že celoštátne federácie podrobne sledovali miestne vykonávanie svojej národnej dohody.

Posúdenie Súdom prvého stupňa

110 Žalobcovia v podstate tvrdia, že Komisia nemala na účely stanovenia dĺžky trvania porušenia brať do úvahy dohody, ktoré neuzavreli oni, ale federácie v rámci departementu alebo miestne zväzy chovateľov na jednej strane a prevádzkovatelia bitúnkov na strane druhej.

111 Je však nesporné, že predmetné federácie alebo miestne zväzy chovateľov boli priamymi alebo nepriamymi členmi žalobcov vo veci T‑245/03.

112 Pritom je potrebné uviesť, že po podpise dohody z 24. októbra 2001 vyzvali celoštátne federácie chovateľov svojich členov, aby túto dohodu vykonávali na miestnej úrovni. Napríklad v liste žalobcov vo veci T‑245/03 svojim členom z 25. októbra 2001, v ktorom sa oznamuje podpis dohody z predchádzajúceho dňa, sa uvádza: „Každý z nás musí byť odteraz veľmi pozorný na prísne uplatňovanie tejto dohody na celom území… Takisto Vás vyzývame, aby ste bezodkladne zozbierali podpisy podnikov, ktoré zatiaľ dohodu nepodpísali. Záväzok podnikov sa takisto týka prednosti udelenej tuzemskému zásobovaniu.“ Rovnako list žalobcov vo veci T‑245/03 svojim členom z 13. decembra 2001 obsahuje nasledujúcu pasáž: „… vyzývame celú sieť FNSEA na mobilizáciu… na zistenie cien praktizovaných v každom bitúnku, aby naše minimálne cieľové produkčné ceny boli dodržané. Na tento účel Vás žiadame, aby ste organizovali opatrenia v každom bitúnku, ktorý sa nachádza vo Vašom departemente.“ Napokon list žalobcov vo veci T‑245/03 federáciám, ktoré boli ich členmi, z 8. novembra 2001 prezrádza, že títo členovia boli povinní oznamovať celoštátnym federáciám všetky informácie, ktoré sa týkali uskutočňovaných akcií, aby sa pripravila ďalšia stratégia zväzov; tieto informácie zahŕňali najmä „presný a podrobný zoznam podnikov, ktoré stále nepodpísali sadzobník, alebo podnikov, ktoré ho podpísali, ale ho neuplatňujú“.

113 Zo spisu teda vyplýva, že žalobcovia vo veci T‑245/03 podnecovali svojich členov, aby uskutočňovali konkrétne akcie u prevádzkovateľov bitúnkov, ktorí vykonávali činnosť na zodpovedajúcom území, a podieľali sa tak na vykonávaní spornej dohody. Konanie federácií v rámci departementu a miestnych zväzov teda tvorilo súčasť stratégie spoločnej s celoštátnymi federáciami, ktorej cieľom bolo zabezpečiť na celom území Francúzska účinnosť opatrení dohodnutých na celoštátnej úrovni. Jedným z nástrojov tejto stratégie bolo práve uzatváranie dohôd medzi miestnymi zväzmi chovateľov a prevádzkovateľmi bitúnkov.

114 Napríklad vo faxovej správe, ktorú Fédération régionale des syndicats d’exploitants agricoles (FRSEA) Dolnej Normandie zaslala 9. novembra 2001 FNSEA a ktorá je odpoveďou na dotazník zaslaný FNSEA 8. novembra 2001, sa uvádza: „Operácie a stratégie na uplatnenie sadzobníka:… Formálny podpis zmluvy o regionálnom záväzku: Dodržanie podmienok a cien sadzobníka medzi FRSEA [Dolnej Normandie] a prevádzkovateľmi bitúnkov. Všetci sa písomne zaviazali a vrátili nám dokument.“ Rovnako vo faxovej správe FDSEA Finistère FNB z 19. novembra 2001 sa možno dočítať: „Čo sa týka operácií uskutočňovaných v prospech sadzobníka [minimálnych] cien, boli dosiahnuté ústne dohody s bitúnkami. Písomná dohoda nám ešte vrátená nebola a nedostali sme sťažnosť chovateľov na nedodržiavanie sadzobníka“. Napokon vo faxovej správe FDSEA Isère FNSEA a FNB z 13. novembra 2001 sa v prílohe nachádza vzorové znenie miestnej dohody; nesie nadpis „Uplatňovanie národnej dohody o sadzobníku minimálnych cien“ a obsahuje klauzuly o záväzku dodržiavať sadzobník cien a o dočasnom zastavení dovozov „až do nového rokovania na celoštátnej úrovni“.

115 Okrem toho ani skutočnosť, že tieto miestne dohody podpísali prevádzkovatelia bitúnkov, a nie ich reprezentatívne organizácie na celoštátnej úrovni (teda FNICGV a žalobca vo veci T‑217/03), nie je dôvodom, aby sa tieto dohody nebrali v prejednávanej veci do úvahy. Súd prvého stupňa v tejto súvislosti usudzuje, že existencia národnej dohody uzavretej medzi zástupcami chovateľov a prevádzkovateľov bitúnkov bola rozhodujúcim faktorom na prekonanie odporu prevádzkovateľov bitúnkov voči prijatiu miestnych dohôd, ktoré im predložili zástupcovia chovateľov.

116 Zo spisu napokon vyplýva, že – v rozpore s tým, čo tvrdia žalobcovia – predmetné miestne dohody často v podstate preberali obsah národnej dohody. Uvedené miestne dohody boli v skutočnosti často iba doslovným prebratím národnej dohody (pozri napríklad dohodu podpísanú 31. októbra 2001 okrem iného medzi FDSEA Loire a prevádzkovateľmi bitúnkov toho istého departementu).

117 Vzhľadom na to, čo bolo uvedené, sa Súd prvého stupňa domnieva, že nemožno usudzovať, že tieto miestne dohody boli výsledkom nezávislého rokovania, ktoré by nebolo spojené s uplatnením národnej dohody. Dohody uzavreté na miestnej úrovni totiž predstavovali pokračovanie a vykonanie spornej dohody.

118 Preto Súd prvého stupňa usudzuje, že Komisia tieto miestne dohody oprávnene zohľadnila na účely posúdenia rozsahu a dĺžky trvania porušenia, ktoré pripísala žalobcom.

119 Okrem toho je opodstatnené zamietnuť tvrdenie žalobcov, že zohľadnenie miestnych dohôd by porušilo ich právo na obhajobu. Treba totiž konštatovať, že dokumenty týkajúce sa miestnych dohôd, o ktoré sa Komisia v napadnutom rozhodnutí opierala a ktoré sa našli počas prehliadok v kanceláriách žalobcov, tvorili súčasť administratívneho spisu. Žalobcovia teda mali možnosť vyjadriť pripomienky voči týmto dokumentom počas konania pred Komisiou.

b) O organizácii, výbere, citovaní a výklade dokumentov v spise

Tvrdenia účastníkov konania

120 Žalobcovia tvrdia, že Komisia v napadnutom rozhodnutí prekrútila rukopisné poznámky, ktoré sa našli v kancelárii riaditeľa FNB a o ktoré sa vo veľkej miere opierala, aby dokázala rozsah a dĺžku trvania spornej dohody. Napríklad žalobcom oznámila iba úryvky, ktoré sama vybrala, nezoradila tieto úryvky chronologicky, ani ich nezhromaždila, takže boli pomiešané s inými listinami v spise. Tieto poznámky sa navyše nachádzali na preplnených stranách, v neporiadku a boli často nerozlúštiteľné.

121 Žalobcovia ďalej spochybňujú presnosť alebo výklad celej série citácií, ktoré sa nachádzajú v napadnutom rozhodnutí, pričom usudzujú, že sú neúplné, vytrhnuté zo svojho kontextu alebo chybné, že v skutočnosti protirečia téze Komisie, že nie sú datované a že účastníkov rokovaní, na ktoré sa odkazuje, nemožno identifikovať. Napokon tvrdia, že Komisia pri výklade dokumentov v spise preniesla dôkazné bremeno, pretože predpokladala zavinenie žalobcov a zohľadnila iba dokumenty v ich neprospech, ale nie dokumenty v ich prospech.

122 Komisia poznamenáva, že v texte rozhodnutia nemôže citovať v plnom rozsahu všetky dokumenty, o ktoré sa opiera, a tvrdí, že skutočnosť, že uskutočnila výber, možno kritizovať iba v rozsahu, v akom to viedlo k prekrúteniu dokumentov. Okrem toho odmieta ostatné výhrady, ktoré žalobcovia uvádzajú.

Posúdenie Súdom prvého stupňa

123 Žalobcovia nespochybňujú, že mali prístup ku všetkým dokumentom, ktoré tvoria súčasť administratívneho spisu Komisie (s jedinou výnimkou dvoch listov, ktoré si vymenila Komisia a Stále zastúpenie Francúzskej republiky pri Európskej únii). Komisia osobitne poznamenáva, bez toho, aby jej žalobcovia protirečili, že mali prístup k úplnej kópii zápisníkov predmetných rukopisných poznámok riaditeľa FNB. Z toho vyplýva, že žalobcovia boli schopní identifikovať všetky údaje vo svoj prospech, ktoré sa nachádzali v spise, a dovolávať sa ich. Žalobcovia okrem toho netvrdia, že by Komisia z administratívneho spisu vylúčila alebo do neho nezaradila dokumenty v ich prospech, ktoré identifikovali alebo poskytli.

124 Okrem toho je potrebné v súlade so žalobcami poznamenať, že Komisia v napadnutom rozhodnutí často opierala svoje závery o úryvky z početných rukopisných poznámok, ktoré sa našli a boli skopírované počas prešetrovania uskutočneného v priestoroch žalobcov. Tieto poznámky nie sú zväčša ani podpísané, ani datované, a ich obsah nie je vždy úplne čitateľný. Je však namieste uviesť, že absencia dátumu alebo podpisu na dokumente alebo skutočnosť, že je zle čitateľný, tomuto dokumentu neodoberá akúkoľvek dôkaznú silu, pokiaľ možno s dostatočnou presnosťou určiť jeho pôvod, približný dátum jeho vzniku a jeho obsah (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 10. marca 1992, Shell/Komisia, T‑11/89, Zb. s. II‑757, bod 86).

125 V prejednávanej veci Komisia v napadnutom rozhodnutí uviedla, že ak dokument nebol datovaný, tak mu prisúdila približné datovanie v závislosti od jeho obsahu a kontextu. Takisto pokiaľ boli spomínané iba iniciálky účastníkov rokovaní, Komisia vo všeobecnosti z kontextu vyvodila, ktoré osoby boli takto označené. Čo sa napokon týka kritiky žalobcov v súvislosti s organizáciou a zatriedením týchto rukopisných poznámok, Komisia vysvetlila, že dokumenty v spise boli zatriedené chronologicky v závislosti od dátumu ich vydania alebo ich objavenia, pokiaľ ide o dokumenty pochádzajúce z inšpekcie, pričom v tomto poslednom prípade boli dokumenty očíslované podľa poradia uskutočnených záznamov.

126 Pokiaľ ide o výhrady žalobcov týkajúce sa osobitne používania a výkladu určených dôkazných prostriedkov v napadnutom rozhodnutí, budú preskúmané neskôr v rozsahu, v akom sú spôsobilé spochybniť závery Komisie týkajúce sa rozsahu a dĺžky trvania porušenia.

2. Pokiaľ ide o pripísanie dohody týkajúcej sa dovozov žalobcom

a) Tvrdenia účastníkov konania

127 Žalobcovia uvádzajú, že podpísanie protokolu z Rungis 31. októbra 2001 viedlo k tomu, že časť národnej dohody týkajúca sa zastavenia dovozov – ktorá nadobudla účinnosť 29. októbra 2001 – zanikla iba o dva dni neskôr, teda 31. októbra 2001. Časť dohody s názvom „Dovozy“ teda nemala čas na existenciu, a preto im ju nemožno pripisovať.

128 Žalobcovia tvrdia, že Komisia prekrútila skutkové okolnosti prejednávanej veci a dopustila sa zjavne nesprávneho posúdenia, keď usúdila, že uvedený protokol z Rungis obsahoval dohodu smerujúcu k obmedzeniu objemu dovozov. Záväzok dovozcov a vývozcov preukázať „solidaritu“, ktorý sa v ňom nachádzal, sa netýkal dovozov a bol iba opätovným potvrdením zo strany FNICGV na žiadosť federácií chovateľov o tom, že pri zásobovaní bude dodržiavať podmienky stanovené v sadzobníku cien. Žalobca vo veci T‑217/03 okrem toho poznamenáva, že vzhľadom na to, že nebol signatárom protokolu z Rungis, sa ho tento záväzok „solidarity“ v žiadnom prípade netýkal. Vyhlásenia prezidenta FNICGV v deň podpisu protokolu napokon potvrdzujú, že časť „Dovozy“ bola zrušená.

129 Žalobcovia rovnako uvádzajú, že Komisia sa tvrdením, že existuje nevyhnutná spojitosť medzi sadzobníkom cien a zastavením dovozov, dopustila zámeny medzi tým, čo chceli výrobcovia, a tým, čo sa stalo realitou po protokole z Rungis. Žalobcovia takisto pripomínajú od začiatku veľmi kritický postoj prevádzkovateľov bitúnkov dovozcov a veľkoobchodníkov dovozcov, ktorí boli členmi FNICGV, voči časti dohody z 24. októbra 2001 s názvom „Dovozy“ a tvrdia, že súhlas uvedenej federácie s touto časťou bol iba symbolickým gestom a nebolo ju možné udržať.

130 Žalobcovia navyše Komisii vytýkajú, že nebrala do úvahy dokumenty, ktoré preukazujú, že dohoda o dovozoch už neexistovala. V prvom rade odkazujú na list celoštátnych federácií chovateľov svojim členom z 8. novembra 2001, z ktorého vyplýva, že uplatňovanie dohody z 24. októbra 2001 sa týkalo výlučne uplatňovania sadzobníka minimálnych cien, pretože sa v ňom nenachádza žiadna zmienka o akomkoľvek obmedzení dovozov. V druhom rade žalobcovia spomínajú rukopisnú poznámku zo 14. novembra 2001, ktorá znie: „dohoda obmedzená: v súčasnosti dovozy pokračujú; žiadne odvetné [opatrenia]“.

131 Žalobcovia okrem toho poznamenávajú, že Komisia identifikovala iba jednu miestnu dohodu, ktorá bola uzavretá po podpise protokolu z Rungis a obsahovala klauzulu o zastavení dovozov, a to dohodu, ktorá bola uzavretá v departemente Isère. Dokumenty pochádzajúce od FRSEA Dolnej Normandie z 9. novembra 2001 a od FDSEA Finistère z 19. novembra 2001 sú iba zápisnicami, ktoré nepreukazujú, že predmetné miestne dohody obsahovali záväzok zastaviť dovozy. Ďalšie miestne dohody, ktoré Komisia citovala, nie sú neskoršie ako protokol z Rungis. Napríklad dohoda uzavretá v Loire je datovaná 31. októbra 2001.

132 Žalobcovia napokon uvádzajú, že analýza kriviek objemov obchodov potvrdzuje, že zastavenie dovozov nebolo predĺžené na obdobie po 31. októbri 2001. Vysvetľujú, že údajné zníženia objemov dovezeného hovädzieho a teľacieho mäsa v novembri a decembri 2001 možno objasniť neustálym kolísaním mesačných objemov dovozu, pričom medzi týmto konkrétnym znížením a existenciou údajnej dohody nemožno zistiť žiadnu príčinnú súvislosť.

133 Komisia tvrdí, že časť dohody z 24. októbra 2001 s názvom „Dovozy“ nebola po 31. októbri 2001 zrušená protokolom z Rungis. Uvádza, že tento protokol smeroval k zmierneniu príliš prísneho záväzku úplne zastaviť dovozy, ale s odkazom na „solidaritu“ viedol k obmedzeniu dovozov za najvýhodnejšie ceny. Podľa nej žalobcovia nevysvetlili, ako by mohla dohoda o minimálnych cenách fungovať, ak by v rovnakom čase pokračovali dovozy za najvýhodnejšie ceny. Napokon viaceré miestne dohody uzavreté v deň protokolu z Rungis alebo neskôr na základe národnej dohody stále obsahovali záväzok zastaviť dovozy.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

134 Na úvod je namieste odmietnuť tézu žalobcov, podľa ktorej za predpokladu, že časť „Dovozy“ bola zrušená v dôsledku protokolu z Rungis, im nemožno túto časť pripisovať. Okolnosť, že porušenie trvalo veľmi krátko, totiž nemôže spochybniť existenciu porušenia článku 81 ods. 1 ES.

135 Súd prvého stupňa okrem toho usudzuje, že dohoda o určení minimálnych cien na svoju efektívnosť vyžaduje opatrenia na kontrolu alebo obmedzenie dovozov. V prejednávanej veci bolo hovädzie a teľacie mäso pochádzajúce z iných členských štátov, najmä z Nemecka a Holandska, lacnejšie ako toto mäso vyrábané vo Francúzsku a vzhľadom na existenciu nadbytočnej ponuky závisela efektívnosť sadzobníka cien nevyhnutne od zásobovania bitúnkov so sídlom vo Francúzsku francúzskymi chovateľmi. Ak by to tak nebolo, nielen by tento sadzobník cien nemohol riešiť krízu, v ktorej sa nachádzali francúzski chovatelia, ale by ju mohol iba zhoršiť, pokiaľ by sa prevádzkovatelia bitúnkov obrátili k výrobkom pochádzajúcim z iných členských štátov, prípadne z tretích krajín.

136 Súd prvého stupňa v každom prípade usudzuje, že v rozpore s tým, čo tvrdia žalobcovia, protokol z Rungis z 31. októbra 2001 neodstránil úplne opatrenia na zastavenie dovozov, ktoré obsahovala dohoda z 24. októbra 2001, aj keď ich obmedzil, čo Komisia uznala v napadnutom rozhodnutí.

137 Je totiž opodstatnené hneď odmietnuť tézu žalobcov, že tento protokol sa netýkal dovozov, ale sadzobníka cien. Protokol z Rungis totiž nesie nadpis „Rokovanie ‚Mäso z dovozu‘“. Uvádza sa v ňom, že „francúzske podniky špecializované v odvetví dovozu a vývozu sa stretli s federáciami výrobcov…, signatármi národnej medziprofesijnej dohody z 24. októbra 2001“. Odkazy, ktoré sa nachádzajú v protokole, sú na dovozcov a vývozcov, pričom text naopak neobsahuje žiadnu zmienku o sadzobníku cien. Z toho vyplýva, že protokol z Rungis sa týkal časti spornej dohody s názvom „Dovozy“. Správa prezidenta FNICGV členom federácie z 31. októbra 2001 potvrdzuje tento záver (pozri bod 140 nižšie).

138 Pritom je namieste konštatovať, že protokol z Rungis obsahuje po niekoľkých úvodných úvahách okrem iného tento úryvok:

„V bezprecedentnej krízovej situácii, akú zažívajú výrobcovia, zástupcovia chovateľov naliehavo vyzývajú dovozcov a vývozcov, aby si uvedomili závažnosť krízy.

V odpovedi sa dovozcovia a vývozcovia zaväzujú preukázať solidaritu.“

139 Vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci, najmä na nevyhnutnosť kontrolovať dovozy, aby sa zabezpečila účinnosť sadzobníka cien, ktorý zostal plne v platnosti, Súd prvého stupňa usudzuje, že tento záväzok „solidarity“, s ktorým dovozcovia a vývozcovia súhlasili, sa má chápať, ako to Komisia v napadnutom rozhodnutí analyzovala, ako ich súhlas obmedziť dovozy hovädzieho a teľacieho mäsa v prospech produkcie francúzskych chovateľov.

140 Tento záver nemožno vyvrátiť už citovanou správou prezidenta FNICGV členom federácie z 31. októbra 2001, v ktorej sa píše: „Našli sme kompromis… umožňujúci dovozcom pokračovať vo svojej činnosti a zabezpečiť čo najlepší voľný pohyb výrobkov, ktoré spracúvajú a uvádzajú na trh naše podniky.“ Vzhľadom na jasné