ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA

z 11. novembra 1997 ( )

„Rovnosť zaobchádzania s mužmi a ženami – Rovnaké kvalifikačné predpoklady kandidátov rozdielneho pohlavia – Prednosť ženským kandidátkam – Ustanovenie o výnimke“

Vo veci C‑409/95,

ktorej predmetom je návrh podaný podľa článku 177 Zmluvy ES, ktorým Verwaltungsgericht Gelsenkirchen (Nemecko) navrhuje, aby v súvislosti s konaním pred týmto vnútroštátnym súdom medzi

Hellmut Marschall

a

Land Nordrhein-Westfalen

Súdny dvor vydal prejudiciálne rozhodnutie o výklade článku 2 ods. 1 a 4 smernice Rady 76/207/EHS z 9. februára 1976 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami, pokiaľ ide o prístup k zamestnaniu, odbornej príprave a postupu v zamestnaní a o pracovné podmienky (Ú. v. ES L 39, s. 40; Mim. vyd. 05/001, s. 187),

SÚDNY DVOR,

v zložení: predseda G. C. Rodríguez Iglesias, predsedovia komôr C. Gulmann, H. Ragnemalm a M. Wathelet, sudcovia G. F. Mancini, J. C. Moitinho de Almeida, P. J. G. Kapteyn (spravodajca), J. L. Murray, D. A. O. Edward, J.‑P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann a L. Sevón,

generálny advokát: F. G. Jacobs,

tajomník: H. A. Rühl, hlavný referent,

so zreteľom na písomné pripomienky, ktoré predložili:

– Land Nordrhein-Westfalen, v zastúpení: Bezirksregierung Arnsberg, Juliane Kokott, profesorka na Heinrich Heine Universität Düsseldorf,

– španielska vláda, v zastúpení: Alberto José Navarro González, generálny riaditeľ právnej a inštitucionálnej koordinácie Spoločenstva, a Gloria Calvo Díaz, abogado del Estado, štátneho právneho servisu, splnomocnení zástupcovia,

– francúzska vláda, v zastúpení: Catherine de Salins, zástupkyňa riaditeľa riaditeľstva právnych vecí ministerstva zahraničných vecí, a Anne de Bourgoing, poverená výkonom úloh na riaditeľstve právnych vecí ministerstva zahraničných vecí, splnomocnení zástupcovia,

– rakúska vláda, v zastúpení: Wolf Okresek, Ministerialrat na Bundeskanzleramt, Verfassungsdienst, splnomocnený zástupca,

– fínska vláda, v zastúpení: Tuula Pynnä, právna poradkyňa ministerstva zahraničných vecí, splnomocnená zástupkyňa,

– švédska vláda, v zastúpení: Lotty Nordling, rättschef na odbore zahraničného obchodu ministerstva zahraničných vecí, splnomocnená zástupkyňa,

– vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: Lindsey Nicoll z Treasury Solicitor's Department, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci Eleanor Sharpston, barrister,

– nórska vláda, v zastúpení: Beate B. Ekeberg, poverená výkonom funkcie vedúcej servisu na ministerstve zahraničných vecí, splnomocnená zástupkyňa,

– Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: Jürgen Grunwald, právny poradca, a Marie Wolfcarius, členka právneho servisu, splnomocnení zástupcovia,

– zo zreteľom na správu pre pojednávanie,

– po vypočutí ústnych pripomienok Land Nordrhein-Westfalen, v zastúpení: Juliane Kokott, holandskej vlády, v zastúpení: Hans van den Oosterkamp, právny poradca ministerstva zahraničných vecí, splnomocnený zástupca, fínskej vlády, v zastúpení: Holger Rotkirch, vedúci právneho servisu ministerstva zahraničných vecí, splnomocnený zástupca, švédskej vlády, v zastúpení: Lotty Nordling, vlády Spojeného kráľovstva, v zastúpení: Lindsey Nicoll, Eleanor Sharpston a Michael Beloff, QC, a Komisie, v zastúpení: Jürgen Grunwald a Marie Wolfcarius na pojednávaní 11. marca 1997,

po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 15. mája 1997,

vyhlásil tento

Rozsudok

1 Uznesením z 21. decembra 1995 doručeným Súdnemu dvoru 29. decembra 1995 predložil Verwaltungsgericht Gelsenkirchen (Nemecko) v zmysle článku 177 Zmluvy ES prejudiciálnu otázku týkajúcu sa výkladu článku 2 ods. 1 a 4 smernice Rady 76/207/EHS z 9. februára 1976 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami, pokiaľ ide o prístup k zamestnaniu, odbornej príprave a postupu v zamestnaní a o pracovné podmienky (Ú. v. ES L 39, s. 40; Mim. vyd. 05/001 s. 187, ďalej len „smernica“).

2 Táto otázka bola predložená v rámci sporu medzi Hellmutom Marschallom a Land Nordrhein-Westfalen (ďalej len „Land“) vo veci jeho uchádzania sa o postup v zamestnaní v školskom zariadení Gesamtschule Schwerte (Nemecko).

3 Článok 25 ods. 5 druhá veta Beamtengesetz (služobného poriadku úradníkov v Land) v znení uverejnenom 1. mája 1981 (GVNW, s. 234), naposledy zmenenom a doplnenom prvým článkom siedmeho zákona o zmene niektorých predpisov o verejnej službe zo 7. februára 1995 (GVNW, s. 102, ďalej len „sporné ustanovenie“), stanovuje:

„Ak je na úseku orgánu príslušného rozhodnúť o postupe v zamestnaní menej žien než mužov na úrovni príslušného pracovného miesta, treba pri tomto postupe uprednostniť ženy s rovnakými schopnosťami, spôsobilosťou a profesionálnymi výkonmi, aké majú mužskí uchádzači, pokiaľ však neprevážia dôvody k uprednostneniu mužského uchádzača“.

4 Vo svojich pripomienkach Land uvádza, že pravidlo uprednostňovania zakotvené v tomto ustanovení zavádza doplnkové kritérium postupu v zamestnaní, t. j. príslušnosť k ženskému pohlaviu, ktorého cieľom je odstrániť nerovnosť postavenia, v akom sa nachádzajú uchádzačky ženského pohlavia vo vzťahu k ich mužským konkurentom. V prípade rovnakých kvalifikačných predpokladov majú zamestnávatelia tendenciu pri postupe v zamestnaní uprednostňovať muža pred ženou, pretože uplatňujú isté tradičné kritériá postupu v zamestnaní, ktoré prakticky znevýhodňujú ženy, ako napr. vek, prax a skutočnosť, že muž je hlavou rodiny a jej jediným živiteľom.

5 Tým, že zákonodarca stanovil, že ženy treba pri postupe v zamestnaní uprednostňovať, „pokiaľ však neprevážia dôvody k uprednostneniu mužského uchádzača“, vedome si zvolil, podľa tvrdení Land, neurčitý právny pojem, aby zaistil dostatočnú pružnosť, a najmä aby poskytol správnym orgánom priestor pre voľnú úvahu na zohľadnenie všetkých dôvodov, ktoré môžu byť u každého uchádzača špecifické. Na základe toho môžu správne orgány, napriek pravidlu uprednostňovania, stále na základe tradičných alebo iných kritérií postupu uprednostniť mužského uchádzača.

6 Z uznesenia o predložení prejudiciálnej otázky vyplýva, že pán Marschall pracuje ako učiteľ v stálej službe pre Land a jeho plat zodpovedá základnej úrovni v platovej triede A 12.

7 8. februára 1994 predložil žiadosť o postúpenie do funkcie pre platovú triedu A 13 („vyučujúci s oprávnením vyučovať na stredných školách prvého stupňa so zodpovedajúcim zameraním“) v školskom zariadení vo Schwerte. Bezirksregierung Arnsberg ho však informoval, že na uvedené miesto plánuje vymenovať jeho protikandidátku.

8 Pán Marschall podal sťažnosť, ktorú Bezirksregierung zamietol rozhodnutím z 29. júla 1994 z dôvodu, že vybranej protikandidátke sa musí, vzhľadom na sporné ustanovenie, vyhovieť, hoci podľa posudkov mal pán Marschall rovnaké kvalifikačné predpoklady, a že počet žien v platovej triede A 13 v okamihu uvoľnenia miesta bol nižší než počet mužov.

9 Pán Marschall podal žalobu na Verwaltungsgericht Gelsenkirchen žiadajúc, aby Land nariadila jeho postup na predmetné miesto.

10 Vychádzajúc z toho, že pán Marschall a vybraná protikandidátka majú rovnaké kvalifikačné predpoklady na voľné miesto, vnútroštátny súd zastáva ten názor, že vyriešenie sporu závisí od zlučiteľnosti sporného ustanovenia s článkom 2 ods. 1 a 4 smernice.

11 Na základe uvedeného a vychádzajúc z rozsudku Súdneho dvora zo 17. októbra 1995 vo veci Kalanke (C‑450/93, Zb. s. I‑3051) zastáva Verwaltungsgericht Gelsenkirchen názor, že principiálne uprednostňovanie žien zakotvené v spornom ustanovení je diskrimináciou v zmysle článku 2 ods. 1 smernice. Túto diskrimináciu nemožno odstrániť poskytnutím možnosti uprednostniť vo výnimočných prípadoch uchádzačov mužského pohlavia.

12 Vnútroštátny súd takisto pochybuje o tom, že sporné ustanovenie patrí do pôsobnosti výnimky stanovenej článkom 2 ods. 4 smernice, ktorý sa týka opatrení na podporu rovnakých príležitostí pre mužov a ženy. Základňa pre posudzovanie uchádzačov by sa tak náležite zúžila, pretože by sa zachoval iba pomer medzi počtom mužov a počtom žien na danej úrovni. Sporné ustanovenie navyše nezlepšuje konkurencieschopnosť žien na trhu práce a ich schopnosť budovať si kariéru na báze rovnosti s mužmi, ale dopredu určuje výsledok, zatiaľ čo článok 2 ods. 4 smernice iba povoľuje opatrenia na zabezpečenie rovnosti príležitostí.

13 Za daných okolností sa vnútroštátny súd rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:

„Je v rozpore s článkom 2 ods. 1 a 4 smernice Rady Európskych spoločenstiev z 9. februára 1976 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami, pokiaľ ide o prístup k zamestnaniu, odbornej príprave a postupu v zamestnaní a o pracovné podmienky (76/207/EHS) predpis vnútroštátneho práva, ktorý ukladá povinnosť pri postupe v zamestnaní v takých oblastiach verejnej služby, kde je na úrovni príslušného miesta menej žien než mužov uprednostniť ženy, ak majú mužskí a ženskí uchádzači rovnaké kvalifikačné predpoklady (schopnosť, odborná spôsobilosť a profesionálne výkony), a pokiaľ neprevážia dôvody k uprednostneniu mužského uchádzača (‚sofern nicht in der Person eines männlichen Mitbewerbers liegende Gründe überwiegen‘)?“

14 Land, rakúska, španielska, fínska, nórska a švédska vláda, ako aj Komisia sa domnievajú, že vnútroštátny predpis, akým je sporné ustanovenie, je opatrením zameraným na podporu rovnosti príležitostí pre mužov a ženy, ktorá patrí do oblasti aplikácie článku 2 ods. 4 smernice.

15 Land vychádza z toho, že uprednostňovanie ženských uchádzačiek má za cieľ vytvoriť protiváhu tradičných kritérií postupu v zamestnaní, ale nenahrádzať ich. Rakúska vláda sa domnieva, že predmetný vnútroštátny predpis je určený na nápravu diskriminačných postupov pri výbere zamestnancov.

16 Fínska, švédska a nórska vláda zastávajú názor, že predmetný vnútroštátny predpis podporuje prístup žien k vedúcim funkciám, a tým prispieva k rovnováhe na trhoch práce, na ktorých je za súčasného stavu ešte stále v širokom meradle uplatňované kritérium pohlavia, následkom čoho sa ženská práca koncentruje na miestach na nižšom stupni profesijnej hierarchie. Podľa fínskej vlády skúsenosť z minulosti svedčí hlavne o tom, že opatrenia zamerané na pôsobenie v oblasti voľby povolania a odborného vzdelávania žien alebo rozdelenie pracovných a rodinných povinností nestačia na odstránenie obmedzení existujúcich na trhoch práce.

17 Land a všetky tieto vlády zastávajú názor, že sporné ustanovenie nezaručuje absolútne a bezpodmienečné uprednostňovanie žien. Nevybočuje z rámca vymedzeného Súdnym dvorom v už citovanom rozsudku Kalanke.

18 Na druhej strane sa francúzska vláda a vláda Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska domnievajú, že na sporné ustanovenie sa nevzťahuje výnimka článku 2 ods. 4 smernice.

19 Z tohto pohľadu tvrdia, že uprednostňovaním uchádzačiek ženského pohlavia prekračuje toto ustanovenie rámec podpory rovnosti príležitostí a že jeho cieľom je nastoliť rovnaké početné zastúpenie mužov a žien. To znamená, že aplikuje úvahu rozvinutú v citovanom rozsudku Kalanke.

20 Francúzska vláda a vláda Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska ďalej uvádzajú, že ustanovenie o výnimke nič nemení na diskriminačnom charaktere sporného ustanovenia. Ustanovenie o výnimke sa používa iba výnimočne, a nemá preto vplyv „v normálnom“ prípade, keď žiadny špecifický dôvod súvisiaci s osobou mužského uchádzača nie je taký, že by prevážil všeobecnú povinnosť uprednostniť pri postupe v zamestnaní uchádzača ženského pohlavia. Navyše je toto ustanovenie formulované všeobecne a neurčito a je v rozpore so zásadou právnej istoty.

21 Z článku 1 ods. 1 smernice vyplýva, že jej cieľom je uplatňovať v členských štátoch zásadu rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami, najmä pokiaľ ide o prístup k zamestnaniu, vrátane postupu v zamestnaní. Zásada rovnakého zaobchádzania znamená podľa článku 2 ods. 1 smernice „neexistenciu akejkoľvek priamej, či nepriamej diskriminácie na základe pohlavia “.

22 Podľa článku 2 ods. 4 smernica „sa nedotýka opatrení na podporu rovnakej príležitosti pre mužov a ženy, najmä prostredníctvom odstraňovania existujúcich nerovností ovplyvňujúcich príležitosti žien v oblastiach uvedených v článku 1 ods.1.“

23 V bode 16 rozsudku Kalanke Súdny dvor konštatoval, že vnútroštátny predpis, ktorý pri postupe v zamestnaní automaticky uprednostňuje uchádzačky ženského pohlavia, ktoré majú rovnaké kvalifikačné predpoklady ako ich mužskí konkurenti v oblastiach činností, kde je oveľa menej žien než mužov na úrovni daného miesta, predstavuje diskrimináciu na základe pohlavia.

24 Treba uviesť, že na rozdiel od predmetného ustanovenia rozsudku v prípade Kalanke, sporné ustanovenie v tomto prípade obsahuje ustanovenie o výnimke („Öffnungsklausel“, ďalej len „ustanovenie o výnimke“), podľa ktorého ženy nemôžu byť pri postupe v zamestnaní uprednostňované, ak prevážia dôvody k uprednostneniu mužského uchádzača.

25 Následne treba preskúmať, či cieľom vnútroštátneho predpisu obsahujúceho takéto ustanovenie o výnimke je podporiť rovnosť príležitostí pre mužov a ženy v zmysle článku 2 ods. 4 smernice.

26 Ustanovenie článku 2 ods. 4 smernice má presný a vymedzený cieľ povoliť opatrenia, ktoré, hoci sa zdajú diskriminačné, majú odstrániť alebo zmierniť nerovnosti, ktoré môžu existovať v reálnom spoločenskom živote (rozsudok z 25. októbra 1988 vo veci Komisia/Francúzsko, 312/86, Zb. s. 6315, bod 15, a už citovaný rozsudok Kalanke, bod 18).

27 Takto povoľuje toto ustanovenie vnútroštátne opatrenia v oblasti prístupu k zamestnaniu, vrátane postupu v zamestnaní, ktoré zvýhodňujú osobitne ženy, s cieľom zvýšiť ich konkurencieschopnosť na trhu práce a umožniť im budovať si kariéru na zásade rovnosti s mužmi (rozsudok Kalanke, už citovaný, bod 19).

28 Ako uviedla Rada v treťom odôvodnení svojho odporúčania 84/635/EHS z 13. decembra 1984 o podpore pozitívnych opatrení v prospech žien (Ú. v. ES L 331, 1984, s. 34) „právne normy existujúce v súvislosti s rovnosťou zaobchádzania, ktorých účelom je priznať jednotlivcom práva, nie sú dostatočné na to, aby odstránili všetky formy existujúcej nerovnosti, ak vlády, sociálni partneri a iné zainteresované orgány neuskutočňujú zároveň opatrenia na kompenzáciu poškodzujúcich účinkov, ktoré pre ženy v aktívnom živote vyplývajú z postojov, správania a štruktúr spoločnosti“ (rozsudok Kalanke, bod 20).

29 Ako zdôraznila Land a niekoľko zúčastnených vlád, ukazuje sa, že aj vtedy, keď majú uchádzačky rovnaké kvalifikačné predpoklady ako ich mužskí kolegovia, prejavuje sa tendencia uprednostňovať pri postupe v zamestnaní mužov, hlavne pre niektoré predsudky a prežívajúce idey o úlohe a schopnostiach ženy v pracovnom živote a napríklad z obavy, že ženy častejšie prerušujú svoju kariéru z dôvodu domácich a rodinných povinností, že sú menej flexibilné v organizácii pracovného času, alebo že častejšie chýbajú v zamestnaní pre tehotenstvo, narodenie detí a obdobia dojčenia.

30 Z týchto dôvodov skutočnosť, že dvaja uchádzači rozdielneho pohlavia majú rovnaké kvalifikačné predpoklady, sama osebe neznamená, že obaja majú rovnaké príležitosti.

31 Z toho vyplýva, že do pôsobnosti článku 2 ods. 4 spadá vnútroštátny predpis, podľa ktorého pri postupe v zamestnaní ženy majúce rovnakú kvalifikáciu ako ich mužskí konkurenti majú byť, podľa ustanovenia o výnimke, uprednostňované v oblastiach, v ktorých sú menej zastúpené, pokiaľ takýto predpis môže pôsobiť ako protiváha škodlivých následkov postojov a už uvedeného správania, a zmenšiť tak existujúce nerovnosti, ktoré sa môžu vyskytovať v reálnom živote.

32 Treba však pripomenúť, že článok 2 ods. 4, ktorý predstavuje výnimku z individuálneho práva zakotveného v smernici, nemôže, ako vnútroštátne opatrenie podporujúce osobitne ženské uchádzačky, zabezpečiť absolútne a bezpodmienečné uprednostňovanie žien pri postupe v zamestnaní bez toho, aby bol prekročený rámec výnimky určenej v tomto ustanovení (už citovaný rozsudok Kalanke, body 21 a 22).

33 Na rozdiel od sporného predpisu v rozsudku Kalanke vnútroštátna práva úprava, ktorá rovnako ako v konaní vo veci samej obsahuje ustanovenie o výnimke, neprekračuje stanovené hranice vtedy, ak v každom individuálnom prípade zaručuje mužským uchádzačom s rovnakou kvalifikáciou, akú majú ženské uchádzačky, že všetky žiadosti budú predmetom objektívneho posúdenia, pri ktorom sa zohľadnia všetky kritériá týkajúce sa osôb uchádzačov a ktoré vylúči uprednostnenie ženských uchádzačiek, ak jedno alebo viaceré kritériá prevážia v prospech mužského uchádzača. V tejto súvislosti však treba pripomenúť, že také kritériá nesmú byť diskriminačné voči ženským uchádzačkám.

34 Práve vnútroštátnemu súdu prislúcha určiť, či sú tieto podmienky splnené, a to preskúmaním dosahu sporného ustanovenia, tak ako to urobila Land.

35 Vnútroštátnemu súdu treba odpovedať tak, že s článkom 2 ods. 1 a 4 smernice nie je v rozpore vnútroštátny predpis, ktorý ukladá povinnosť pri postupe v zamestnaní pri rovnakých kvalifikačných predpokladoch uchádzačov rozdielneho pohlavia, pokiaľ ide o ich schopnosť, spôsobilosť a profesionálne výkony, uprednostniť ženy v takých oblastiach verejnej služby, kde je na úrovni príslušného miesta menej žien než mužov, pokiaľ však neprevážia dôvody k uprednostneniu mužského uchádzača, za predpokladu že:

– v každom jednotlivom prípade zaručuje mužským uchádzačom s rovnakými kvalifikačnými predpokladmi, aké majú uchádzačky ženského pohlavia, že žiadosti uchádzačov sa budú posudzovať objektívne s ohľadom na všetky kritériá týkajúce sa osoby uchádzačov a nebude uplatňovať uprednostňovanie uchádzačiek ženského pohlavia, ak jedno alebo niekoľko kritérií preváži v prospech mužského uchádzača, a

– tieto kritériá nie sú diskriminujúce voči uchádzačkám ženského pohlavia.

O trovách

36 Španielska, francúzska, holandská, fínska a švédska vláda, vláda Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska a nórska vláda, ako ani Komisia nemajú právo na náhradu trov konania, ktoré im vznikli v súvislosti s pripomienkami, ktoré podali Súdnemu dvoru. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.

Z týchto dôvodov Súdny dvor rozhodol o otázkach položených uznesením Verwaltungsgericht Gelsenkirchen z 21. decembra 1995 takto:

S článkom 2 ods. 1 a 4 smernice Rady 76/207/EHS z 9. februára 1976 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami, pokiaľ ide o prístup k zamestnaniu, odbornej príprave a postupu v zamestnaní a o pracovné podmienky, nie je v rozpore vnútroštátny predpis, ktorý ukladá povinnosť pri postupe v zamestnaní pri rovnakých kvalifikačných predpokladoch uchádzačov rozdielneho pohlavia, pokiaľ ide o ich schopnosť, spôsobilosť a profesionálne výkony, uprednostniť ženy v takých oblastiach verejnej služby, kde je na úrovni príslušného miesta menej žien než mužov, pokiaľ však neprevážia dôvody k uprednostneniu mužského uchádzača, za predpokladu že:

– v každom jednotlivom prípade zaručuje mužským uchádzačom s rovnakými kvalifikačnými predpokladmi, aké majú uchádzačky ženského pohlavia, že žiadosti uchádzačov sa budú posudzovať objektívne s ohľadom na všetky kritériá týkajúce sa osoby uchádzačov a nebude uplatňovať uprednostňovanie uchádzačiek ženského pohlavia, ak jedno alebo niekoľko kritérií preváži v prospech mužského uchádzača, a

– tieto kritériá nie sú diskriminujúce voči uchádzačkám ženského pohlavia.

Rodríguez Iglesias Gulmann Ragnemalm Wathelet

Mancini Moitinho de Almeida Kapteyn Murray

Edward Puissochet Hirsch Jann Sevón

Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 11. novembra 1997.

Tajomník Predseda