ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
18

Keďže Supreme Court of the United Kingdom (Najvyšší súd Spojeného kráľovstva) dospel k záveru, že vec, o ktorej rozhoduje, vyvoláva otázky týkajúce sa výkladu smernice 2006/112 a navyše predstavuje precedens pre mnohé prebiehajúce súdne konania, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Ak i) daňový úrad, poskytovateľ služieb a prevádzkovateľ, ktorý je zdaniteľnou osobou, nesprávne vyložia právo Únie o DPH a považujú poskytnutie služieb, ktoré podlieha štandardnej sadzbe dane, za oslobodené od DPH; ii) zmluva uzatvorená medzi poskytovateľom služieb a prevádzkovateľom uvádza, že cena za poskytnutú službu je uvedená bez DPH a za predpokladu, že by bola DPH splatná, s ňou súvisiace náklady by mal znášať prevádzkovateľ; iii) poskytovateľ služieb nikdy nepožiadal prevádzkovateľa o zaplatenie dodatočnej splatnej DPH a už ani o to požiadať nemôže, a iv) daňový úrad si nemôže alebo už nemôže (z dôvodu premlčania) uplatniť nárok voči poskytovateľovi služieb vo vzťahu k DPH, ktorá mala byť zaplatená, má [smernica 2006/112] za účinok, že skutočne zaplatená cena predstavuje kombináciu čistej zdaniteľnej sumy a DPH uplatniteľnú na túto sumu, takže prevádzkovateľ môže požiadať o odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe v súlade s článkom 168 písm. a) smernice 2006/112 ako DPH, ktorá bola skutočne ‚zaplatená‘ za dotknuté služby? 2. Subsidiárne, môže za týchto okolností prevádzkovateľ požiadať o odpočítanie dane zaplatenej na vstupe v súlade s článkom 168 písm. a) smernice ako DPH [splatnú] za uvedené služby? 3. Ak daňový úrad, poskytovateľ služieb a prevádzkovateľ, ktorý je zdaniteľnou osobou, nesprávne vyložia právo Únie o DPH a považujú poskytnutie služieb, ktoré podlieha štandardnej sadzbe dane, za oslobodené od DPH, takže prevádzkovateľ nemôže predložiť daňovému úradu faktúru uvádzajúcu DPH, ktorá sa v súlade s článkom 226 ods. 9 a 10 smernice vzťahuje na služby, ktoré mu boli poskytnuté, môže prevádzkovateľ požiadať o odpočítanie dane zaplatenej na vstupe v zmysle článku 168 písm. a) smernice 2006/112? 4. Je na účely odpovede na prvú až tretiu otázku: a) relevantné skúmať, či poskytovateľ služieb môže na svoju obranu uviesť tvrdenie založené na legitímnej dôvere alebo inej zásade, ktorá vyplýva z vnútroštátneho práva alebo práva Únie, proti akémukoľvek pokusu daňového úradu o vydanie daňového výmeru, ktorým by mu uložil povinnosť deklarovať sumu zodpovedajúcu DPH v súvislosti s dotknutými službami? b) relevantné, že prevádzkovateľ vedel, podobne ako daňový úrad a poskytovateľ služieb, že služby v skutočnosti neboli oslobodené od dane, alebo mal rovnakú možnosť o tom vedieť ako oni, a mohol navrhnúť zaplatenie DPH splatnej za poskytnuté služby (vypočítanej na základe obchodnej ceny tejto služby), takže by ju mohol vrátiť daňovému úradu, ale neurobil tak?“
27

Všeobecný súd dodal, po prvé, že aj v prípade, ak by sa odmietnutie OLAF‑u začať vyšetrovanie týkajúce sa vedenia predbežných vyšetrovaní obsiahnuté v spornom liste malo vykladať ako odmietnutie zmeniť alebo spochybniť konečné správy, takéto odmietnutie by nebolo možné považovať za rozhodnutie, ktoré môže byť predmetom žaloby o neplatnosť. Vzhľadom na to, že správy a odporúčania OLAF‑u vypracované po skončení externého alebo interného vyšetrovania a zaslané príslušným orgánom členských štátov sú len odporúčaniami alebo stanoviskami, ktoré nevyvolávajú záväzné právne účinky, by prijatie žaloby namierenej proti takémuto odmietnutiu viedlo k obchádzaniu nenapadnuteľnej povahy takýchto správ a odporúčaní.
21

Slovenská republika odmieta túto argumentáciu Komisie, ktorú považuje za nelogickú a zmätočnú. Tvrdí, že zo smernice 2002/49 vyplýva, že akčné plány, ktoré mal tento členský štát vypracovať pre šestnásť väčších železničných úsekov a 445 väčších cestných úsekov do 18. júla 2013, sa mali opierať o dáta z roku 2011 a obsahovať opatrenia na roky 2013 až 2018. Slovenská republika tvrdí, že túto povinnosť si dodatočne splnila. Požiadavky formulované Komisiou v štádiu repliky by podľa jej názoru v praxi viedli k tomu, že Slovenská republika by sa ani nemala pokúsiť aspoň dodatočne splniť svoju povinnosť podľa článku 8 ods. 2 smernice 2002/49, ktorej nesplnenia sa týka táto žaloba, a mala by sa snažiť splniť inú povinnosť, konkrétne podľa článku 8 ods. 5 smernice 2002/49, za ktorej nesplnenie voči nej nebola podaná žiadna žaloba. Inými slovami, tvrdenia Komisie by podľa nej znamenali, že ak si členský štát nesplnil povinnosti presne v lehote predpísanej smernicou, nemá šancu splniť si ich vôbec.
23

Treba pripomenúť, že v súlade ustálenou judikatúrou, v rámci spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi zakotvenej v článku 267 ZFEÚ, prináleží iba vnútroštátnemu súdu, ktorý prejednáva spor a ktorý nesie zodpovednosť za súdne rozhodnutie, aby so zreteľom na osobitosti prípadu posúdil tak nevyhnutnosť podania návrhu na začatie prejudiciálneho konania na účely prijatia svojho rozsudku, ako aj dôležitosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Preto v prípade, že sa predložené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (rozsudok z 15. júla 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, bod 54 a citovaná judikatúra).
8

Let z Kišiňova do Viedne bol zrušený menej než sedem dní pred plánovaným odletom. Austrian Airlines preto zmenila rezerváciu NT, pričom tohto cestujúceho presunula na let č. TK 68 z Istanbulu (Turecko) do Bangkoku s plánovaným odletom 30. mája 2019 o 01.25 hod. a plánovaným príletom v ten istý deň o 15.00 hod. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že nebolo možné zistiť, akým spôsobom a ani v akom čase bol NT prepravený z Kišiňova do Istanbulu. Let z Istanbulu do Bangkoku dosiahol toto posledné uvedené cieľové miesto o 16.47 hod., teda s meškaním 1 hodinu a 47 minút oproti plánovanému času tohto presmerovaného letu.
5

Odôvodnenie 16 nariadenia 2016/1036, ktoré v podstate prebralo obsah odôvodnenia 15 nariadenia č. 1225/2009, stanovuje: „Prešetrovania alebo konania by sa mali ukončiť, ak je dumping de minimis alebo ak je ujma zanedbateľná a je vhodné vymedziť uvedené situácie. Tam, kde majú byť uložené opatrenia, je potrebné stanoviť ukončenie prešetrovania a stanoviť, že opatrenia by mali byť menšieho rozsahu než dumpingové rozpätie, ak by takýto menší rozsah odstránil ujmu, a takisto spresniť metódu výpočtu úrovne opatrení v prípadoch výberu vzorky.“
3

Odôvodnenia 14 a 16 smernice 2011/83 uvádzajú: „(14) Táto smernica by nemala mať vplyv na vnútroštátne právo v oblasti zmluvného práva, pokiaľ ide o aspekty zmluvného práva, ktoré nie sú upravené touto smernicou. Touto smernicou by preto nemalo byť dotknuté vnútroštátne právo upravujúce napríklad uzavretie alebo platnosť zmluvy (napríklad v prípade absencie súhlasu). Táto smernica by podobne nemala mať vplyv na vnútroštátne právo, pokiaľ ide o všeobecné zmluvné prostriedky nápravy, pravidlá týkajúce sa verejného hospodárskeho poriadku, ako napríklad pravidlá o nadhodnotených alebo neprimerane vysokých cenách, a pravidlá o neetických právnych úkonoch. … (16) Táto smernica by nemala mať vplyv na vnútroštátne zákony o právnom zastupovaní, ako sú predpisy týkajúce sa osoby, ktorá koná v mene alebo na účet obchodníka (ako je zástupca alebo správca). V tejto oblasti by mali zostať právomoci členským štátom. Táto smernica by sa mala vzťahovať na všetkých obchodníkov, či už verejných, alebo súkromných.“
67

Treba dodať, že existencia záruky na dodaný tovar by mala vplyv na kvalifikáciu poskytnutia služieb za protihodnotu len vtedy, ak by ovplyvnila jedno z kritérií uvedených v tomto ustanovení. Tak by to bolo napríklad v prípade, ak by poskytovateľ služieb konal v mene a na účet inej osoby, pričom by sa obmedzil na to, že by nechal presunúť sumy týkajúce sa predmetného nadobudnutého tovaru a prác v rámci náhrad alebo opráv na prechodných účtoch v zmysle článku 79 prvého odseku písm. c) smernice 2006/112, pričom by neodpočítal DPH zaplatenú na vstupe a uviedol na objednávkach a faktúrach meno spoločnosti, na ktorej účet bol uvedený tovar nadobudnutý a práce vykonané.
21

Žalobcovia vo veci samej pred vnútroštátnym súdom uvádzajú, že článok 4 ods. 1 smernice 2014/40 nevyžaduje použitie určitej metódy merania úrovní emisie a že normy ISO, na základe ktorých sa musia vykonať merania, nie sú všeobecne záväznými právnymi predpismi. Tvrdia, že uvedené vyplýva z rôznych štúdií, konkrétne zo štúdie RIVM z 13. júna 2018 a zo štúdie uverejnenej v časopise Journal of the National Cancer Institute z 22. mája 2017 s názvom Cigarette Filter Ventilation and its Relationship to Increasing Rates of Lung Adenocarcinoma (Ventilácia cigaretového filtra a jej súvislosť so zvýšením počtu prípadov pľúcnych adenokarcinómov), ako aj z listov štátneho tajomníka zaslaných Komisii, oznamujúcich, že metóda merania Canadian Intense je metódou, ktorá by sa mala používať pri určovaní presných úrovní dechtu, nikotínu a oxidu uhoľnatého uvoľňovaných z cigarety s filtrom, používanej v súlade s jej účelom.
32

Článok 33 ods. 2 písm. a) smernice 2013/32 naopak nebráni tomu, aby členský štát využil možnosť ponúkanú týmto ustanovením zamietnuť žiadosť o priznanie postavenia utečenca ako neprípustnú z dôvodu, že žiadateľovi už bola priznaná medzinárodná ochrana iným členským štátom, ak ho predvídateľné životné podmienky, ktorým bude tento žiadateľ vystavený ako osoba požívajúca medzinárodnú ochranu v tomto inom členskom štáte, nevystavujú vážnemu riziku neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania v zmysle článku 4 Charty. Okolnosť, že osoby požívajúce takúto ochranu nedostávajú v uvedenom členskom štáte žiadne peňažné dávky na pokrytie životných potrieb alebo takéto dávky síce dostávajú, no ich výška je podstatne nižšia, než je výška takýchto dávok v iných členských štátoch, avšak nezaobchádza sa s nimi inak ako so štátnymi príslušníkmi tohto členského štátu, neumožňuje konštatovať porušenie tohto článku 4, pokiaľ sa žiadateľ z dôvodu svojej osobitnej zraniteľnosti a nezávisle od svojej vôle a svojho osobného výberu nenachádza v situácii ťažkej materiálnej deprivácie, ktorá by mu neumožňovala uspokojenie jeho najzákladnejších potrieb, ako sú napríklad jedenie, umývanie sa a bývanie, a poškodzovala by jeho telesné alebo duševné zdravie alebo by ho uviedla do stavu poníženia nezlučiteľného s ľudskou dôstojnosťou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. marca 2019, Ibrahim a i., C‑297/17, C‑318/17, C‑319/17 a C‑438/17, EU:C:2019:219, body 89, 90 a 101).
6

Článok 27 ods. 1 toho istého dohovoru, nazvaný „Práca a zamestnávanie“, stanovuje: „Zmluvné strany uznávajú právo osôb so zdravotným postihnutím na prácu na rovnakom základe s ostatnými; k tomu patrí právo na možnosť živiť sa slobodne zvolenou prácou alebo prácou prijatou na trhu práce a právo na pracovné prostredie, ktoré je otvorené, začleňujúce a prístupné osobám so zdravotným postihnutím. Zmluvné strany zaručujú a podporujú uplatňovanie práva na prácu, a to aj osôb, ktoré sa stali zdravotne postihnutými v priebehu zamestnania, prijímaním primeraných opatrení vrátane legislatívnych, ktorými okrem iného: … h) budú podporovať zamestnávanie osôb so zdravotným postihnutím v súkromnom sektore prostredníctvom primeraných politík a opatrení, medzi ktoré môžu patriť programy pozitívnych opatrení, motivačné a iné opatrenia; i) zabezpečia, aby sa pre osoby so zdravotným postihnutím vykonali na pracovisku primerané úpravy; … k) budú podporovať pracovnú a profesijnú rehabilitáciu osôb so zdravotným postihnutím a programy zamerané na udržanie si pracovného miesta a na uľahčenie návratu do práce.“
6

§ 7i ods. 5 a 7 Arbeitsvertragsrechts‑Anpassungsgesetz (zákon, ktorým sa mení právna úprava v oblasti pracovných zmlúv, BGBl., 459/1993), v znení uplatňujúcom sa na spor vo veci samej (ďalej len „AVRAG“), znie: „5. Kto v pozícii zamestnávateľa/zamestnávateľky zamestnáva alebo zamestnával zamestnanca/zamestnankyňu bez toho, aby mu zaplatil aspoň odmenu, ktorá zamestnancovi patrí podľa zákona, nariadenia alebo kolektívnej zmluvy pri zachovaní aktuálnych kritérií zaradenia, s výnimkou zložiek odmeňovania uvedených v § 49 ods. 3 rakúskeho spolkového zákona o všeobecnom systéme sociálneho zabezpečenia, dopustí sa správneho priestupku, za ktorý mu okresný úrad uloží peňažnú pokutu. V prípade viacerých skutkov mzdového podhodnotenia, ktoré zahŕňajú viaceré obdobia vyplácania miezd, ide o jeden správny priestupok. … Ak sa mzdové podhodnotenie vzťahuje na najviac troch pracovníkov alebo pracovníčok, za každého alebo každú z nich sa uloží pokuta v rozmedzí od 1000 do 10000 eur a v prípade opakovaného porušenia od 2000 do 20000 eur. Ak ide o viac ako troch pracovníkov alebo pracovníčky, za každého alebo každú z nich sa uloží pokuta od 2000 do 20000 eur a v prípade opakovaného porušenia od 4000 do 50000 eur. … 7. Premlčacia lehota na začatie konania (podľa § 31 ods. 1 zákona o administratívnych sankciách) je tri roky odo dňa splatnosti odmeny. V prípade pokračujúceho mzdového podhodnotenia, ktoré zahŕňa viaceré obdobia vyplácania miezd, začína premlčacia lehota na začatie konania v zmysle prvej vety plynúť odo dňa splatnosti odmeny za posledné obdobie vyplácania miezd, v ktorom došlo k mzdovému podhodnoteniu. Premlčacia lehota na uloženie sankcií (podľa § 31 ods. 2 zákona o administratívnych sankciách) je v týchto prípadoch päť rokov. Vo vzťahu k osobitným platbám začínajú lehoty podľa prvých dvoch viet plynúť od skončenia dotknutého kalendárneho roka (odsek 5 tretia veta).“
7

Súčasťou uvedenej rámcovej zmluvy boli tieto ustanovenia: „3.1. [ShareWood] predáva stromy z plantáží [spoločnosti ShareWood] a [spoločnosti Sharewood do Brasil Reflorestadora Ltda] vo svojom vlastnom mene a na vlastný účet [UE]. [ShareWood] sa zaväzuje previesť vlastníctvo k stromom na [UE] po zaplatení kúpnej ceny. 3.2. [UE] kupuje už vysadené a jednotlivo určené stromy. Stromy sú až do výrubu a predaja jednotlivo určené prostredníctvom inventára stromov číslom stromu, nákresovým číslom, číslom parcely a číslom plantáže. … 4.2. Ako potvrdenie uskutočnenej kúpy sa [UE] po prijatí platby doručí certifikát stromu s individualizačnými znakmi kúpených stromov. … 7. Poľnohospodárska nájomná zmluva 7.1. Nákupom stromov si [UE] prenajíma aj príslušný pozemok (pozri osobitnú zmluvu) dovtedy, kým sa na ňom nachádzajú stromy kúpené od [spoločnosti ShareWood], avšak najdlhšie na dobu, ktorá je uvedená v súvisiacej osobitnej zmluve. Nájom zahŕňa výlučne právo nechať rásť kúpené stromy. 7.2. Nájomné je zahrnuté v kúpnej cene. … 7.3. Nájom možno previesť len ďalším predajom stromov. Podnájom je vylúčený. 8. Ďalší predaj stromov zo strany [UE] 8.1. [UE] môže svoje stromy kedykoľvek predať tretej osobe so zmluvou o poskytovaní služieb alebo bez nej a previesť na ňu vlastníctvo. [UE] sa zaväzuje previesť príslušný nájom pozemkov na túto tretiu osobu a uložiť jej túto povinnosť. … 9. Zachovanie hodnoty kúpených stromov 9.1. Na zvýšenie a zachovanie hodnoty [spoločnosti ShareWood] odporúča pravidelne sa starať o stromy. [ShareWood] ponúka túto službu prostredníctvom zmluvy o poskytovaní služieb. … 11. So zmluvou o poskytovaní služieb 11.1. Uzavretím zmluvy o poskytovaní služieb so spoločnosťou ShareWood] ju [UE] poveruje tým, aby obhospodarovala kúpené stromy podľa manažmentu plantáží a s prihliadnutím na medzinárodné normy týkajúce sa trvalo udržateľného plantážneho hospodárstva, starala sa o ne, vykonávala ich výrub, predávala ich a vyplácala čistý výnos z predaja dreva [UE] na jeho uvedený účet. [ShareWood] navyše preberá všetky povinnosti vyplývajúce z nájmu pozemkov. … 11.9. Na základe poverenia [UE] [ShareWood] s prihliadnutím na manažment plantáží rozhoduje, ktoré stromy sa v ktorom roku vyrúbu. Pred zberom úrody [ShareWood] o tom informuje [UE]. Navrhnutý výrub sa považuje za schválený, ak [UE] do desiatich dní od doručenia tejto informácie poštou alebo e‑mailom neodmietne navrhnutý výrub. … 15.1. [ShareWood] poistí v prospech [UE] a vo svoj prospech v prvých štyroch rokoch po výsadbe pozemky a tíky (ale nie iné stromy) proti požiaru, úderu blesku, silnému vetru a zrážkam, ako aj poškodeniu mrazom. [UE] berie na vedomie, že menšia než 10 % strata tíkov nie je v tomto poistení zahrnutá. … 24.1. Rámcová zmluva a každá individuálna zmluva sa riadia švajčiarskymi hmotnoprávnymi predpismi, s vylúčením i) medzinárodných dohovorov vrátane Dohovoru OSN o zmluvách o medzinárodnej kúpe tovaru z 11. apríla 1980 (CISC) a ii) kolíznych noriem. …“
32

Naproti tomu zastáva názor, že by sa dalo domnievať, že nemecké právo je zlučiteľné s právom Únie, ak článok 167 smernice o DPH nestanovuje kogentné pravidlo, ale obsahuje len „vedúcu myšlienku“. Takýto výklad údajne vyplýva z vyhlásenia Rady Európskej únie a Európskej komisie prevzatého do zápisnice z prípravných prác týkajúcich sa článku 17 ods. 1 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, 1977, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23), ktorého znenie bolo prevzaté do článku 167 smernice o DPH. Podľa tohto vyhlásenia by sa členské štáty mohli odchýliť od zásady stanovenej v tomto článku 17 ods. 1, ak je dodávateľ tovaru alebo poskytovateľ služieb zdanený na základe príjmov, ktoré prijal.
39

Kontext, do ktorého patria články 33 a 34 nariadenia č. 1224/2009, preto potvrdzuje výklad uvedený v bode 32 tohto rozsudku. Jediný kontrolný orgán a v dôsledku toho členský štát, pod ktorý patrí, by si nemohli plniť povinnosti, ktoré im vyplývajú z tohto nariadenia, ak by tento orgán nemohol kontrolovať spoľahlivosť a presnosť údajov, ktoré zhromažďuje, a obmedzil by sa na automatický prenos údajov, ktoré zaznamenávajú kapitáni plavidiel v rybárskom denníku.
30

V tejto súvislosti treba uviesť, že je pravda, že článok 72 ods. 1 písm. d) bod ii) smernice 2014/24 a tým aj pojem „platobná neschopnosť“ sa má vykladať reštriktívne, keďže ako vyplýva z bodov 20 a 21 tohto rozsudku, tento článok stanovuje výnimku. Ako však uviedol generálny advokát v bode 62 svojich návrhov, tento výklad nemôže zbaviť túto výnimku jej potrebného účinku. Bolo by to tak v prípade, ak by sa pojem „platobná neschopnosť“ obmedzoval len na situácie, keď nový dodávateľ aspoň čiastočne prevzal činnosť pôvodného dodávateľa patriacu do pôsobnosti predmetnej rámcovej dohody, a ak by sa tento pojem nechápal vo svojom zvyčajnom širšom zmysle.
17

Článok 16 smernice 2017/1132, nazvaný „Zverejňovanie v registri“, v odsekoch 3 a 5 až 7 stanovuje: „3. Všetky dokumenty a údaje, ktoré sa majú zverejniť podľa článku 14, sa uchovajú v spise uvedenom v odseku 1 tohto článku alebo sa vložia priamo do registra a predmet zápisov do registra sa zaznamená do spisu. … 5. Dokumenty a údaje uvedené v odseku 3 sa zverejnia uverejnením v celoštátnom vestníku, ktorý na tento účel určí členský štát, a to v úplnosti alebo čiastočne alebo odkazom na dokument, ktorý sa založil do súboru alebo vložil do registra. Celoštátny vestník určený na tento účel sa môže uchovávať elektronicky. … 6. Spoločnosť môže uplatniť dokumenty a údaje voči tretím osobám až po tom, čo boli zverejnené v súlade s odsekom 5, pokiaľ spoločnosť nepreukáže, že tretie strany o nich vedeli. Vo vzťahu k úkonom vykonaným pred 16. dňom odo dňa zverejnenia však dokumenty a údaje nemožno uplatniť voči tretím osobám, ak preukážu, že bolo pre ne nemožné o nich vedieť. 7. Členské štáty prijmú potrebné opatrenia s cieľom zamedziť akýmkoľvek rozporom medzi tým, čo sa zverejní v súlade s odsekom 5, a tým, čo sa uvedie v registri alebo v spise. V prípadoch rozporu nemožno znenie zverejnené v súlade s odsekom 5 uplatniť voči tretím osobám; tieto tretie osoby sa však naň môžu odvolávať, pokiaľ spoločnosť nepreukáže, že vedeli o znení vloženom do spisu alebo do registra. Okrem toho sa tretie osoby vždy môžu odvolávať na dokumenty a údaje, s ohľadom na ktoré sa formality zverejnenia ešte neukončili, pokiaľ toto nezverejnenie nevedie k tomu, že dokumenty a náležitosti sú neúčinné.“
18

Tento súd sa predovšetkým pýta, či vlastnícke právo zaručené článkom 17 Charty nebráni tomu, aby kompenzácia za straty spôsobené na akvakultúre na území sústavy Natura 2000 vtáctvom chráneným podľa smernice o vtáctve bola podstatne nižšia než straty, ktoré žiadateľ skutočne utrpel. V nadväznosti na to vzniká otázka, či kompenzácia požadovaná spoločnosťou Sātiņi‑S predstavuje „štátnu pomoc“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Ak by to tak malo byť, uvedený súd sa pýta, či sa uplatní strop pomoci de minimis vo výške 30000 eur stanovený v článku 3 ods. 2 nariadenia č. 717/2014.
12

Pani A začala v roku 2008 štúdium medicíny na univerzite v Edinburgu (Spojené kráľovstvo). Dňa 6. júla 2013 získala Bachelor of Medicine and Bachelor of Surgery, diplom základnej lekárskej odbornej prípravy.
11

Podľa odôvodnení 14, 16, 17, 19 a 26 nariadenia č. 864/2007: „(14) Požiadavka právnej istoty a potreba nastolenia spravodlivosti v jednotlivých prípadoch sú základnými prvkami priestoru spravodlivosti. Toto nariadenie ustanovuje kolízne kritériá, ktoré sú pre dosahovanie týchto cieľov najvhodnejšie. … … (16) Jednotné pravidlá by mali zvýšiť predvídateľnosť súdnych rozhodnutí a zabezpečiť primeranú rovnováhu medzi záujmami osoby, o ktorej sa tvrdí, že je zodpovedná, a záujmami poškodenej osoby. Väzba s krajinou, na území ktorej vznikla priama škoda (lex loci damni), vytvára spravodlivú rovnováhu medzi záujmami osoby, o ktorej sa tvrdí, že je zodpovedná, a poškodenej osoby a tiež zohľadňuje moderný prístup k občianskoprávnej zodpovednosti a vývoj systémov objektívnej zodpovednosti. (17) Rozhodné právo by sa malo určiť na základe miesta, kde vznikla škoda, bez ohľadu na to, na území ktorej krajiny alebo krajín nastali nepriame následky. … … (19) Pre osobitné kategórie civilných deliktov, pre ktoré všeobecné pravidlo neumožňuje dosiahnuť rozumnú rovnováhu medzi záujmami zúčastnených subjektov, je potrebné stanoviť osobitné pravidlá. … (26) Pokiaľ ide o porušenia práv duševného vlastníctva, mala by sa zachovať univerzálne uznávaná zásada lex loci protectionis. Na účely tohto nariadenia by sa pojem práva duševného vlastníctva mal vykladať v zmysle napríklad autorského práva a s ním súvisiacich práv, práva sui generis na ochranu databáz, ako aj práva priemyselného vlastníctva.“
18

Smernica 2004/83 bola do britského práva prebratá prostredníctvom Refugee or Person in Need of International Protection (Qualification) Regulations 2006 [(kvalifikačné) nariadenie z roku 2006 o utečencoch alebo osobách, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu (S. I. 2006/2525, ďalej len „nariadenie z roku 2006“)] a Immigration Rules (the 2006 Regulations) [pravidlá pre prisťahovalectvo z roku 2006].
3

Odôvodnenia 2, 4, 6 a 10 smernice 2008/115 znejú: „(2) Európska rada na zasadnutí 4. a 5. novembra 2004 v Bruseli vyzvala na zavedenie účinnej politiky odsunu a repatriácie založenej na spoločných normách pre osoby, ktoré majú byť vrátené humánnym spôsobom pri úplnom rešpektovaní ich ľudských práv a dôstojnosti. … (4) Je potrebné stanoviť jasné, transparentné a spravodlivé pravidlá na zabezpečenie efektívnej politiky návratu osôb, ktorá je nevyhnutným prvkom dobre riadenej migračnej politiky. … (6) … V súlade so všeobecnými zásadami práva [Európskej únie] by sa mali rozhodnutia prijaté podľa tejto smernice prijímať na individuálnom základe a na základe objektívnych kritérií, čo znamená, že by sa malo zvažovať viac, ako len samotná skutočnosť nelegálneho pobytu. … … (10) Ak neexistujú dôvody domnievať sa, že takéto rozhodnutie oslabí účel konania o návrate, dobrovoľný návrat by mal mať prednosť pred núteným návratom a mala by byť poskytnutá lehota na dobrovoľný odchod. Malo by sa ustanoviť predĺženie lehoty na dobrovoľný odchod, ak sa to považuje za potrebné z dôvodu osobitných okolností jednotlivého prípadu. …“