ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU

EURÓPSKEJ ÚNIE (plénum)

z 11. decembra 2013 ( )

„Verejná služba – Úradníci – Dôchodky – Prevod práv na dôchodok nadobudnutých vo vnútroštátnom systéme dôchodkového zabezpečenia – Nariadenie upravujúce sadzbu príspevku do systému dôchodkového zabezpečenia Únie – Úprava poistno‑matematických hodnôt – Potreba prijať všeobecné vykonávacie ustanovenia – Časová pôsobnosť nových všeobecných vykonávacích ustanovení“

Vo veci F‑117/11,

ktorej predmetom je žaloba podaná podľa článku 270 ZFEÚ, uplatniteľného na Zmluvu ESAE na základe jej článku 106a,

Catherine Teughels, úradníčka Európskej komisie, s bydliskom v Eppegeme (Belgicko), v zastúpení: L. Vogel, advokát,

žalobkyňa,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: D. Martin a J. Baquero Cruz, splnomocnení zástupcovia,

žalovanej,

SÚD PRE VEREJNÚ SLUŽBU (plénum),

v zložení: predseda S. Van Raepenbusch, predsedníčka komory M. I. Rofes i Pujol, sudcovia E. Perillo (spravodajca), R. Barents a K. Bradley,

tajomník: J. Tomac, referent,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 24. apríla 2013,

vyhlásil tento

Rozsudok

1 Návrhom doručeným do kancelárie Súdu pre verejnú službu 8. novembra 2011 pani Teughels podala túto žalobu smerujúcu v podstate k zrušeniu jednak rozhodnutia Európskej komisie z 24. mája 2011, ktorým sa stanovuje počet odpracovaných rokov zohľadnených v systéme dôchodkového zabezpečenia Únie v prípade prevodu vnútroštátnych práv na dôchodok, a jednak rozhodnutia z 28. júla 2011, ktorým Komisia zamietla jej sťažnosť proti rozhodnutiu Komisie K(2011) 1278 z 3. marca 2011, ktorým sa stanovujú všeobecné vykonávacie ustanovenia k článkom 11 a 12 prílohy VIII Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“) týkajúcim sa prevodu práv na dôchodok (ďalej len „VVU 2011“).

Právny rámec

2 Článok 83a služobného poriadku znie takto:

„1. Rovnováha systému sa udržiava v súlade s podrobnými predpismi stanovenými v prílohe XII [služobného poriadku].

…

3. Pri príležitosti päťročnej diagnostiky, založenej na pravdepodobnom odhade podľa prílohy XII [služobného poriadku], a na účely zabezpečenia rovnováhy systému [dôchodkového zabezpečenia], Rada [Európskej únie] rozhodne o sadzbe príspevku a každej zmene vekovej hranice odchodu do dôchodku.

4. Komisia každý rok predloží Rade aktuálnu verziu diagnostiky, založenej na pravdepodobnom odhade v súlade s článkom 1 ods. 2 prílohy XII [služobného poriadku]. Ak sa ukáže, že medzi sadzbou platného príspevku a sadzbou potrebnou na zachovanie poistno‑technickej rovnováhy je rozdiel aspoň 0,25 bodu, Rada zváži, či je potrebné sadzbu upraviť podľa postupov stanovených v prílohe XII [služobného poriadku].

…“

3 Článok 84 služobného poriadku stanovuje:

„Podrobné pravidlá, ktorými sa spravuje systém dôchodkového zabezpečenia, uvedený vyššie, obsahuje príloha VIII [služobného poriadku].“

4 Článok 110 ods. 1 služobného poriadku stanovuje:

„Všeobecné vykonávacie ustanovenia k tomuto Služobnému poriadku sa prijímajú každou inštitúciou po konzultácii s jej Výborom zamestnancov a Výborom pre Služobný poriadok. …“

5 Článok 8 prílohy VIII služobného poriadku pred nadobudnutím účinnosti nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1324/2008 z 18. decembra 2008, ktorým sa od 1. júla 2008 upravuje sadzba príspevku do systému dôchodkového zabezpečenia úradníkov a ostatných zamestnancov Európskych spoločenstiev (Ú. v. EÚ L 345, s. 17), stanovoval:

„Poistno‑technický ekvivalent starobného dôchodku je kapitálová hodnota dávok vznikajúcich úradníkovi, vypočítaná na základe tabuľky úmrtnosti uvedenej v článku 9 prílohy XII [služobného poriadku], podliehajúca úrokovej sadzbe 3,5 % p. a., ktorá môže byť revidovaná v súlade s predpismi ustanovenými v článku 10 prílohy XII [služobného poriadku].“

6 Článok 2 nariadenia č. 1324/2008 v tejto súvislosti stanovuje:

„S účinnosťou od 1. januára 2009 sa sadzba… v článku 4 ods. 1 a v článku 8 prílohy VIII k služobnému poriadku… stanovuje na 3,1 %.“

7 Článok 11 ods. 1 prílohy VIII služobného poriadku stanovuje:

„Úradník, ktorý odíde zo služieb Únie, aby:

– vstúpil do služieb štátnej správy alebo vnútroštátnej alebo medzinárodnej organizácie, ktorá má uzatvorenú dohodu s Úniou,

…

má nárok na prevedenie poistno‑matematického ekvivalentu svojich práv na starobný dôchodok aktualizovan[ého] ku skutočnému dňu prevodu v Únii do dôchodkového fondu tejto správy alebo organizácie… .“

8 Naopak, podľa odseku 2 článku 11 prílohy VIII služobného poriadku:

„Úradník, ktorý vstúpi do služieb Únie po:

– odchode zo služieb štátnej správy alebo vnútroštátnej alebo medzinárodnej organizácie

…

má po uvedení do funkcie, ale pred získaním nároku na výplatu starobného dôchodku… právo voči Únii na kapitálovú hodnotu, aktualizovanú ku dňu skutočného prevodu, práv na dôchodok, ktoré získal na základe tejto služby alebo týchto činností.

V takom prípade inštitúcia, v ktorej je úradník zamestnaný, určí s ohľadom na základnú mzdu zamestnanca, jeho vek a kurz platný v deň žiadosti o prevod, pomocou všeobecných vykonávacích ustanovení, počet rokov zamestnania, potrebných pre odchod do dôchodku, ktoré sú mu započítané v rámci systému dôchodkového zabezpečenia Únie za predchádzajúce obdobie služby, na základe prevedeného kapitálu, po odpočítaní čiastky predstavujúcej zhodnotenie kapitálu medzi dňom žiadosti o prevod a skutočným dňom prevodu.

Zamestnanci môžu použiť tento postup len raz pre každý členský štát a príslušný penzijný fond.“

9 Článok 26 ods. 4 prílohy XIII služobného poriadku stanovuje:

„V prípadoch uvedených v odsekoch 2 a 3 tohto článku inštitúcia, v ktorej úradník pracuje, určí počet rokov potrebných pre odchod do dôchodku, ktoré sa budú brať do úvahy v rámci jej vlastného systému, v súlade so všeobecnými vykonávacími ustanoveniami schválenými s prihliadnutím na ustanovenia článku 11 ods. 2 prílohy VIII [služobného poriadku], ktoré prihliadajú na ustanovenia tejto prílohy…“

10 Rozhodnutím K(2004) 1588 z 28. apríla 2004, uverejneným v Administratívnych informáciách č. 60 z 9. júna 2004, Komisia prijala všeobecné vykonávacie ustanovenia k článkom 11 a 12 prílohy VIII služobného poriadku týkajúce sa prevodu práv na dôchodok (ďalej len „VVU 2004“). VVU 2004 odkazujú na dve tabuľky poistno‑matematických hodnôt, ktoré sú predmetom dvoch príloh, a to prílohy 1, ktorá sa týka poistno‑matematických hodnôt (V1) pre výpočet výšky poistno‑matematického ekvivalentu prevoditeľného na základe článku 11 ods. 1 a článku 12 prílohy VIII služobného poriadku, a prílohy 2, ktorá sa týka poistno‑matematických hodnôt (V2) pre výpočet počtu odpracovaných rokov, ktoré sa majú započítať na základe článku 11 ods. 2 a 3 prílohy VIII služobného poriadku.

11 Poistno‑matematické hodnoty V1 a V2, vypočítané v závislosti od veku v deň podania žiadosti a na základe parametrov stanovených v prílohe XII služobného poriadku, sú rovnaké.

12 Rozhodnutím z 3. marca 2011 Komisia zrušila VVU 2004 a prijala VVU 2011, ktoré boli uverejnené v Administratívnych informáciách č. 17 z 28. marca 2011.

13 VVU 2011 nadobudli účinnosť 1. apríla 2011 a v ich článku 9 sa uvádza:

„Tieto všeobecné vykonávacie ustanovenia …nadobúdajú účinnosť prvý deň mesiaca nasledujúceho po dni ich uverejnenia [v Administratívnych informáciách].

Tieto VVU zrušujú a nahrádzajú [VVU 2004].

[VVU 2004] sa však naďalej uplatňujú na prevody podľa článku 11 ods.1 a článku 12 prílohy VIII služobného poriadku v prípadoch, kedy k odchodu zo služieb došlo pred [1. januárom] 2009. Uplatňujú sa tiež na spisy zamestnancov, ktorých žiadosť o prevod podľa článku 11 ods. 2 a 3 prílohy VIII služobného poriadku bola zaregistrovaná pred [1. januárom] 2009.

Konverzné koeficienty… stanovené v prílohe 1 sa uplatňujú s účinnosťou od [1. januára] 2009. Tieto konverzné koeficienty sa automaticky menia nadobudnutím účinnosti úpravy úrokovej sadzby uvedenej v článku 8 prílohy VIII služobného poriadku.“

14 Na rozdiel od VVU 2004 príloha 1 VVU 2011 obsahuje jedinú tabuľku, v ktorej sú uvedené poistno‑matematické hodnoty, teraz nazvané „konverzné koeficienty“, platné tak pre výpočet sumy prevoditeľného poistno‑matematického ekvivalentu, ako aj pre výpočet počtu odpracovaných rokov, ktoré sa majú započítať. Tieto konverzné koeficienty, taktiež vypočítané v závislosti od veku v deň podania žiadosti a na základe parametrov stanovených v prílohe XII služobného poriadku, sú vyššie ako poistno‑matematické hodnoty V1 a V2 uvedené v prílohách 1 a 2 VVU 2004.

Skutkové okolnosti

15 Žalobkyňa, ktorá je úradníčkou Komisie, požiadala 3. novembra 2009 o prevod práv na dôchodok, ktoré nadobudla v belgickom Národnom dôchodkovom úrade pred nástupom do služieb Komisie (ďalej len „žiadosť o prevod“).

16 Oznámením z 29. júna 2010 zaslaným žalobkyni (ďalej len „prvý návrh na započítanie odpracovaných rokov“) príslušná služba Komisie, v prejednávanej veci oddelenie „Prevody“ sekcie „Dôchodky“ „Úradu pre správu a úhradu individuálnych nárokov“ (PMO) (ďalej len „PMO 4“) stanovila počet odpracovaných rokov zohľadnených v systéme dôchodkového zabezpečenia Únie a vyplývajúcich z prevodu práv, ktoré žalobkyňa nadobudla v Belgicku, na 22 rokov, 1 mesiac a 6 dní. Keďže kapitálový prebytok v sume 12 531,41 eur nemohol byť predmetom konverzie na odpracované roky na účely dôchodku podľa služobného poriadku, mal byť vyplatený žalobkyni v prípade konečného prevodu jej práv na dôchodok. Prvý návrh na započítanie odpracovaných rokov tiež spresňoval, že v prípade zmeny všeobecných vykonávacích ustanovení k článku 11 prílohy VIII služobného poriadku nedôjde k zmene priznaného počtu odpracovaných rokov. Žalobkyňa mala na prijatie alebo zamietnutie prvého návrhu na započítanie odpracovaných rokov lehotu dvoch mesiacov.

17 Žalobkyňa požiadala o spresnenia týkajúce sa prvého návrhu na započítanie odpracovaných rokov. Nasledovala výmena e‑mailovej komunikácie.

18 Medzitým služby Komisie prostredníctvom oznámenia zamestnancom z 5. mája 2010 (ďalej len „oznámenie z 5. mája 2010“) spresnili, že „aktualizované [všeobecné vykonávacie ustanovenia] nadobudnú účinnosť prvý deň mesiaca [nasledujúceho] po dni ich uverejnenia v Administratívnych informáciách“ a že „všetky žiadosti o prevod zaevidované pred dátumom nadobudnutia účinnosti [nových všeobecných vykonávacích ustanovení] budú posúdené podľa [VVU 2004]“.

19 Okrem toho generálny riaditeľ generálneho riaditeľstva Komisie „Ľudské zdroje a bezpečnosť“ oznámením z 25. mája 2010 zaslaným generálnemu tajomníkovi Komisie a trom generálnym riaditeľom tejto inštitúcie oznámil, že „na účely zabezpečenia lepšej transparentnosti systému prevodov práv na dôchodok, ako aj väčšej právnej istoty, sa rozhodol prijať zmenené a doplnené znenie [všeobecných vykonávacích ustanovení], ktoré viac nestanovuje spätný účinok“.

20 V oznámení zamestnancom uverejnenom v Administratívnych informáciách z 30. júla 2010 (ďalej len „oznámenie z 30. júla 2010“) Komisia uviedla, že „aktualizované [všeobecné vykonávacie ustanovenia] nadobudnú účinnosť prvý deň mesiaca [nasledujúceho] po ich uverejnení v Administratívnych informáciách“ a že „všetky žiadosti o prevod zaevidované pred dátumom nadobudnutia účinnosti [budúcich všeobecných vykonávacích ustanovení] budú posúdené podľa [VVU 2004]“. Oznámenie z 30. júla 2010 spresňovalo, že zmena VVU 2004 sa bude týkať prevodu práv nadobudnutých v Únii do vnútroštátneho systému dôchodkového zabezpečenia a prevodu práv nadobudnutých v členskom štáte do systému dôchodkového zabezpečenia Únie.

21 E‑mailom z 20. augusta 2010 PMO 4 na žiadosť žalobkyne predĺžil lehotu na vyjadrenie jej stanoviska k prvému návrhu na započítanie odpracovaných rokov do 30. septembra 2010. Žalobkyňa formálne neprijala ani nezamietla prvý návrh na započítanie odpracovaných rokov.

22 V oznámení zamestnancom zo 17. septembra 2010 (ďalej len „oznámenie zo 17. septembra 2010“) Komisia konštatovala, že „so zreteľom na očakávané prijatie nových všeobecných vykonávacích ustanovení … k článkom 11 a 12 prílohy VIII služobného poriadku Komisiou“ podal „veľký počet“ úradníkov žiadosti o prevod svojich práv na dôchodok a že PMO 4 tak od 1. januára 2010 zaevidoval „viac než 10 000 žiadostí“. Oznámenie zo 17. septembra 2010 však spresňovalo, že „napriek nevhodnému oznámeniu okrem iného aj zo strany administratívy z mája 2010 sa vykonanie nových [všeobecných vykonávacích ustanovení] a osobitne nových poistno‑matematických hodnôt [musí] riadiť pravidlami stanovenými služobným poriadkom a najmä nariadením… č. 1324/2008… [Nové všeobecné vykonávacie nariadenia] sa preto [musia] nevyhnutne uplatňovať na všetky prevody [práv nadobudnutých v členskom štáte do systému dôchodkového zabezpečenia Únie], o ktoré bolo požiadané od 1. januára 2009 a na všetky prevody [kapitálovej hodnoty práv na dôchodok nadobudnutých úradníkom v Únii do vnútroštátneho systému dôchodkového zabezpečenia] v prípade odchodov od uvedeného dátumu“. Podľa oznámenia zo 17. septembra 2010 „malé množstvo prevodov, ktoré už [sú] predmetom návrhu na prevod alebo vyplatenia kapitálu zo strany pôvodného fondu, [bude] primerane posúdené. Dotknutí kolegovia [budú] v čo najkratšej lehote listom osobne oboznámení s ďalším postupom týkajúcim sa ich prevodu.“

23 Následne po oznámení zo 17. septembra 2010 PMO 4 informoval žalobkyňu e‑mailom z 28. septembra 2010, že Komisia „[musí] preskúmať návrh, ktorý [jej] [predložila]“ s cieľom uplatniť budúce všeobecné vykonávacie ustanovenia, „ktoré nadobudnú účinnosť retroaktívne 1. januára 2009“.

24 Žalobkyňa podala 17. decembra 2010 podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku sťažnosť proti oznámeniu zo 17. septembra 2010. Táto sťažnosť bola 12. apríla 2011 zamietnutá z dôvodu, že oznámenie zo 17. septembra 2010 neobsahovalo akt spôsobujúci ujmu.

25 Po prijatí VVU 2011 PMO 4 poslal žalobkyni 24. mája 2011 druhý návrh na započítanie odpracovaných rokov spolu s oznámením, ktoré obsahovalo vysvetlenie, že nový návrh „ruší a nahrádza“ prvý návrh na započítanie odpracovaných rokov (ďalej len „druhý návrh na započítanie odpracovaných rokov“). Podľa druhého návrhu na započítanie odpracovaných rokov boli konverzné koeficienty použité v prvom návrhu na započítanie odpracovaných rokov „obsolentné“ a „od 1. januára 2009 nemali právny základ“ z dôvodu, že v tento deň nadobudla účinnosť úroková sadzba definovaná nariadením č. 1324/2008. Táto úroková sadzba bola jedným z faktorov použitých pri výpočte konverzných koeficientov, ktoré sa používajú pri konverzii predtým nadobudnutých práv na dôchodok na počet započítaných odpracovaných rokov na účely dôchodku podľa služobného poriadku. Prvý návrh na započítanie odpracovaných rokov sa preto musí „považovať za ničotný“. Podľa konverzných koeficientov stanovených vo VVU 2011 bol tak počet odpracovaných rokov, ktoré sa majú započítať, prepočítaný na 17 rokov a 7 mesiacov.

26 Dňa 3. júna 2011 žalobkyňa podala podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku sťažnosť proti VVU 2011 a presnejšie proti ich článku 9, pričom sa domnievala, že toto ustanovenie porušuje zásadu zákazu retroaktivity.

27 Rozhodnutím z 28. júla 2011 oznámeným zástupcovi žalobkyne 29. júla 2011, menovací orgán (ďalej len „menovací orgán“) po tom, čo uviedol, že „bez ohľadu na to, či VVU [2011] [možno] kvalifikovať ako akt spôsobujúci ujmu, [druhý] návrh [na započítanie odpracovaných rokov]… je analyzovaný ako akt spôsobujúci ujmu“ a preto práve druhý návrh na započítanie odpracovaných rokov „je predmetom tohto rozhodnutia“, sťažnosť zamietol (ďalej len „rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti“).

Konanie a návrhy účastníkov konania

28 Samostatným podaním doručeným do kancelárie Súdu pre verejnú službu 4. januára 2012 Komisia vzniesla námietku neprípustnosti na základe článku 78 Rokovacieho poriadku Súdu pre verejnú službu a navrhla, aby Súd pre verejnú službu vydal rozhodnutie pred prejednaním veci samej.

29 Podaním doručeným do kancelárie Súdu pre verejnú službu 27. januára 2012 žalobkyňa predložila pripomienky k námietke neprípustnosti, ktorú vzniesla Komisia.

30 Listom z 25. mája 2012 kancelária Súdu pre verejnú službu oznámila účastníkom konania, že Súd pre verejnú službu rozhodol o spojení rozhodnutia o námietke neprípustnosti na spoločné konanie o veci samej.

31 Žalobkyňa navrhuje, aby Súd pre verejnú službu:

– zrušil rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti,

– v prípade potreby zrušil druhý návrh na započítanie odpracovaných rokov,

– „podľa potreby na základe článku 277 [ZFEÚ]“ zrušil VVU 2011, presnejšie článok 9 týchto ustanovení,

– zaviazal žalovanú na náhradu trov konania.

32 Komisia navrhuje, aby Súd pre verejnú službu:

– vyhlásil žalobu za neprípustnú alebo prinajmenšom nedôvodnú,

– zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.

33 Listom z 28. januára 2013 Súd pre verejnú službu v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania požiadal účastníkov konania o spresnenia týkajúce sa niektorých častí ich písomných podaní a predloženie rôznych dokumentov. Účastníci konania vyhoveli týmto opatreniam v súlade s pokynmi Súdu pre verejnú službu.

34 Vec, pôvodne pridelená tretej komore Súdu pre verejnú službu, bola postúpená plénu Súdu pre verejnú službu, o čom boli účastníci konania informovaní listom kancelárie súdu zo 7. februára 2013, ktorý obsahoval predvolanie na pojednávanie a prípravnú správu pre pojednávanie.

Právny stav

O predmete žaloby

35 Prvou časťou žalobného návrhu žalobkyňa žiada zrušenie rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti.

36 V tejto súvislosti treba pripomenúť, že dôsledkom návrhov na neplatnosť, formálne smerujúcich proti rozhodnutiu o zamietnutí sťažnosti, pokiaľ takéto rozhodnutie nemá samostatný obsah, je, že akt, proti ktorému bola sťažnosť namierená, bude predložený Súdu pre verejnú službu (rozsudok Súdneho dvora zo 17. januára 1989, Vainker/Parlament, 293/87, bod 8).

37 V prejednávanej veci menovací orgán vykladal sťažnosť z 3. júna 2011, hoci bola podaná proti VVU 2011, ako sťažnosť smerujúcu len proti druhému návrhu na započítanie odpracovaných rokov, čo žalobkyňa pred Súdom pre verejnú službu nespochybnila.

38 Rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti však potvrdzuje druhý návrh na započítanie odpracovaných rokov. Návrhy smerujúce proti rozhodnutiu o zamietnutí sťažnosti treba preto chápať ako návrhy smerujúce proti druhému návrhu na započítanie odpracovaných rokov, ktorý je predmetom druhej časti žalobného návrhu.

39 Treťou časťou žalobného návrhu žalobkyňa žiada „v prípade potreby … podľa potreby na základe článku 277 [ZFEÚ]“ zrušenie VVU 2011, presnejšie článku 9 týchto ustanovení.

40 Z odkazu na článok 277 ZFEÚ a z obsahu žaloby vyplýva, že žalobkyňa treťou časťou svojho žalobného návrhu v skutočnosti vznáša námietku nezákonnosti článku 9 všeobecne záväzného právneho aktu, akým sú VVU 2011, čo je námietka, ktorá za predpokladu jej dôvodnosti môže v prejednávanej veci viesť len k zrušeniu druhého návrhu na započítanie odpracovaných rokov, ktorý je predmetom druhej časti žalobného návrhu.

41 Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba preskúmať len návrhy na neplatnosť druhého návrhu na započítanie odpracovaných rokov.

O námietke neprípustnosti

Tvrdenia účastníkov konania

42 Komisia tvrdí, že žaloba je neprípustná, pretože smeruje proti druhému návrhu na započítanie odpracovaných rokov, ktorý nie je aktom spôsobujúcim ujmu.

43 Podľa Komisie správne konanie týkajúce sa posudzovania žiadostí o prevod práv na dôchodok nadobudnutých vo vnútroštátnom systéme dôchodkového zabezpečenia má viacero etáp. Návrh na započítanie odpracovaných rokov je len jednou z etáp tohto konania.

44 Započítanie odpracovaných rokov uvedené v návrhu adresovanom dotknutej osobe sa stáva konečným až po tom, čo dotknuté vnútroštátne alebo medzinárodné dôchodkové fondy uhradia sumy zodpovedajúce aktualizovanej kapitálovej hodnote práv na dôchodok na bankový účet Komisie, takže rozhodnutie o započítaní doručené úradníkovi po prijatí prevedeného kapitálu je jediným aktom spôsobujúcim ujmu úradníkovi, ktorý podal žiadosť o prevod.

45 Za týchto podmienok je druhý návrh na započítanie odpracovaných rokov prípravným aktom, ktorého cieľom je len pripraviť konečné rozhodnutie o započítaní odpracovaných rokov.

46 Komisia na pojednávaní taktiež uviedla, že práva úradníka na dôchodok nie sú uzavreté návrhom na započítanie odpracovaných rokov, a fortiori ak dotknutá osoba tento návrh neprijala a výška prevádzanej kapitálovej hodnoty a v dôsledku toho aj počet zohľadnených odpracovaných rokov sa môže v čase medzi prijatím tohto návrhu a prijatím rozhodnutia o ukončení konania meniť. Komisia sa v tejto súvislosti opiera o článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku, ktorý stanovuje, že dotknutá inštitúcia určí „na základe prevedeného kapitálu“ počet odpracovaných rokov, ktoré sú započítané v rámci systému dôchodkového zabezpečenia Únie za predchádzajúce obdobie služby.

47 Žalobkyňa sa naopak domnieva, že podľa judikatúry je návrh na započítanie odpracovaných rokov aktom spôsobujúcim ujmu bez ohľadu na to, či ju dotknutý úradník prijme alebo nie.

Posúdenie Súdom pre verejnú službu

48 Na úvod treba pripomenúť, že systém prevodu práv na dôchodok, ako ho zavádza článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku, tým, že umožňuje koordináciu medzi vnútroštátnymi systémami dôchodkového zabezpečenia a systémom dôchodkového zabezpečenia Únie, má za cieľ uľahčiť prechod z vnútroštátneho zamestnania, či už vo verejnom alebo súkromnom sektore, ako aj medzinárodného zamestnania do správy Únie a zabezpečiť tak Únii tie najlepšie možnosti výberu kvalifikovaných zamestnancov s primeranou odbornou praxou (uznesenie Súdneho dvora z 9. júla 2010, Ricci, C‑286/09 a C‑287/09, bod 28, a tam citovaná judikatúra).

49 V tomto kontexte Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev dospel k záveru, že návrhy na započítanie odpracovaných rokov zaslané úradníkovi na odsúhlasenie sú „rozhodnutiami“, ktoré majú dvojitý účinok: zachovať v pôvodnom právnom poriadku v prospech dotknutého úradníka výšku práv na dôchodok, ktoré nadobudol v príslušnom systéme dôchodkového zabezpečenia, a zabezpečiť v právnom poriadku Únie s výhradou uskutočnenia určitých dodatočných podmienok zohľadnenie týchto práv v systéme dôchodkového zabezpečenia Únie (rozsudok Súdu prvého stupňa z 18. decembra 2008, Belgicko a Komisia/Genette, T‑90/07 P a T‑99/07 P, bod 91, a tam citovaná judikatúra).

50 Aj samotný Súd pre verejnú službu už rozhodol, že návrhy na započítanie odpracovaných rokov sú jednostrannými aktmi, ktoré nevyžadujú žiadne ďalšie opatrenie zo strany príslušnej inštitúcie a sú aktmi spôsobujúcimi ujmu dotknutému úradníkovi. V opačnom prípade by tieto akty ako také nebolo možné spochybniť v súdnom konaní alebo prinajmenšom by mohli byť predmetom sťažnosti a žaloby len po prijatí neskoršieho rozhodnutia v neurčenom čase iným než menovacím orgánom. Táto analýza by nebola v súlade s právom úradníkov na účinnú súdnu ochranu ani s požiadavkami právnej istoty vyplývajúcimi z pravidiel týkajúcich sa lehôt, ako ich zavádza služobný poriadok (uznesenie Súdu pre verejnú službu z 10. októbra 2007, Pouzol/Dvor audítorov, F‑17/07, body 52 a 53).

51 Toto smerovanie judikatúry bolo napokon tiež potvrdené rozsudkom Súdu pre verejnú službu z 11. decembra 2012, Cocchi a Falcione/Komisia (F‑122/10, voči ktorému bolo podané odvolanie aktuálne prejednávané pred Všeobecným súdom Európskej únie, vec T‑103/13 P, body 37 až 39), v ktorom Súd pre verejnú službu rozhodol, že návrh na započítanie odpracovaných rokov je aktom spôsobujúcim ujmu dotknutému úradníkovi.

52 Z judikatúry citovanej v bodoch 49 až 51 tohto rozsudku v konečnom dôsledku vyplýva, že návrh na započítanie odpracovaných rokov, ktorú príslušné služby Komisie predložia na odsúhlasenie úradníkovi v rámci správneho konania o prevode práv na dôchodok vo viacerých vyššie opísaných etapách, je jednostranným aktom oddeliteľným od procesného rámca, ktorého je súčasťou, prijatým na základe presne vymedzenej právomoci zverenej ex lege inštitúcii, pretože priamo vyplýva z individuálneho práva, ktoré článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku výslovne priznáva úradníkom a zamestnancom pri ich nástupe do služieb Únie.

53 Výkon tejto presne vymedzenej právomoci totiž zaväzuje Komisiu, aby vypracovala návrh na započítanie odpracovaných rokov založený na všetkých relevantných údajoch, ktoré je povinná získať od dotknutých vnútroštátnych a medzinárodných orgánov, konkrétne v rámci úzkej koordinácie a lojálnej spolupráce medzi týmito orgánmi a jej službami. Takýto návrh na započítanie odpracovaných rokov preto nemožno považovať za prejav „jednoduchého úmyslu“ služieb inštitúcie informovať dotknutého úradníka v očakávaní získania jeho súhlasu, a následne prijať prostriedky umožňujúceho vykonanie započítania. Naopak, takýto návrh predstavuje nevyhnutný záväzok inštitúcie správne pristúpiť k účinnému vykonaniu práva úradníka na prevod práv na dôchodok, ktoré si tento úradník uplatnil podaním svojej žiadosti o prevod. Prevod aktualizovanej kapitálovej hodnoty do systému dôchodkového zabezpečenia Únie ako taký predstavuje splnenie samostatnej povinnosti vnútroštátnych alebo medzinárodných orgánov, ktorý je potrebný pre dokončenie celého konania o prevode práv na dôchodok do fondov systému dôchodkového zabezpečenia Únie.

54 Výkon presne vymedzenej právomoci na účely vykonania článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku taktiež zaväzuje Komisiu konať s náležitou starostlivosťou s cieľom umožniť úradníkovi, ktorý si podal žiadosť o vykonanie článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku, udeliť súhlas s návrhom na započítanie odpracovaných rokov pri plnej znalosti veci, tak pokiaľ ide o údaje potrebné pre výpočet týkajúci sa určenia počtu odpracovaných rokov zohľadnených na účely dôchodku podľa služobného poriadku ako aj pokiaľ ide o pravidlá, ktorými sa „v deň podania žiadosti o prevod“ riadia spôsoby výpočtu, ako spresňuje článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku. Toto ustanovenie totiž uvádza, že inštitúcia, v ktorej je úradník zamestnaný, „určí“ s ohľadom na základnú mzdu úradníka, jeho vek a kurz platný v deň žiadosti o prevod, pomocou všeobecných vykonávacích ustanovení, „počet rokov zamestnania“, ktoré sú mu započítané.

55 Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že návrh na započítanie odpracovaných rokov je aktom spôsobujúcim ujmu úradníkovi, ktorý si podal žiadosť o prevod svojich práv na dôchodok.

56 Tento záver potvrdzujú aj nasledujúce úvahy.

57 Po prvé, VVU 2011 potvrdzujú predchádzajúcu prax, ktorá bola opísaná v podmienkach uvedených v návrhu na započítanie odpracovaných rokov, a naďalej v článku 8 výslovne stanovujú, že súhlas s návrhom na započítanie odpracovaných rokov, ktorý má úradník udeliť, je po jeho udelení „neodvolateľný“. Neodvolateľná povaha súhlasu udeleného úradníkom je však odôvodnená, len ak Komisia dala dotknutej osobe návrh, ktorého obsah bol vypočítaný a predložený s požadovanou náležitou starostlivosťou a ktorý Komisiu zaväzuje v tom zmysle, že jej v prípade súhlasu dotknutej osoby ukladá povinnosť pokračovať na tomto základe v konaní o prevode.

58 Po druhé, návrh na započítanie odpracovaných rokov je v zásade vypracovaný na základe rovnakého spôsobu výpočtu, aký sa uplatňuje v čase, kedy systém dôchodkového zabezpečenia Únie s konečnou platnosťou prijme celý kapitál prevedený pôvodnými vnútroštátnymi alebo medzinárodnými dôchodkovými fondmi.

59 V období odo dňa predloženia návrhu na započítanie odpracovaných rokov do dňa konečného prijatia kapitálu sa prípadne môže meniť len výška predmetnej sumy, pričom výška prevoditeľného kapitálu aktualizovaná ku dňu podania žiadosti sa môže líšiť od výšky kapitálu v deň jeho skutočného prevodu, napríklad v závislosti od zmien výmenných kurzov. Aj v takomto prípade, ktorý sa navyše týka len prevodov kapitálu vyjadreného v iných devízach ako euro, sa na tieto dve hodnoty v skutočnosti uplatňuje rovnaký spôsob výpočtu.

60 Po tretie, tvrdenie Komisie, podľa ktorého by len rozhodnutie o započítaní odpracovaných rokov prijaté po konečnom prijatí predmetného kapitálu spôsobovalo ujmu dotknutému úradníkovi, je jasne v rozpore s cieľom správneho konania o prevode práv na dôchodok. Konkrétnym cieľom tohto konania je umožniť dotknutému úradníkovi rozhodnúť sa, pri plnej znalosti veci a ešte pred konečným prevodom kapitálu, zodpovedajúceho celému úhrnu jeho príspevkov, do systému dôchodkového zabezpečenia Únie, či je pre neho výhodnejšie kumulovať svoje predchádzajúce práva na dôchodok s právami, ktoré nadobúda ako úradník Únie, alebo naopak ponechať tieto práva vo vnútroštátnom právnom poriadku (pozri rozsudok Belgicko a Komisia/Genette, už citovaný, bod 91). Tvrdenie Komisie by totiž nútilo dotknutého úradníka spochybniť spôsob, akým služby Komisie vypočítali počet započítateľných odpracovaných rokov, na ktoré má nárok, až po tom, čo pôvodné vnútroštátne alebo medzinárodné dôchodkové fondy s konečnou platnosťou previedli kapitál do Komisie, čím by sa v praxi potláčala samotná podstata práva zvoliť si, či previesť svoje práva na dôchodok alebo ich ponechať v pôvodných vnútroštátnych alebo medzinárodných dôchodkových fondoch, ktoré úradníkovi priznáva článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku.

61 Po štvrté, nemožno tvrdiť, ako to robí Komisia, že návrhy na započítanie odpracovaných rokov sú len prípravnými aktmi z dôvodu, že článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku stanovuje, že počet odpracovaných rokov sa vypočíta „na základe prevedeného kapitálu“.

62 V tejto súvislosti treba najskôr pripomenúť, že zo znenia článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku vyplýva, že dotknutá inštitúcia „určí“ počet odpracovaných rokov najskôr „s ohľadom na základnú mzdu zamestnanca, jeho vek a kurz platný v deň žiadosti o prevod, pomocou všeobecných vykonávacích ustanovení“ a potom započíta takto určený počet odpracovaných rokov v rámci systému dôchodkového zabezpečenia Únie „na základe prevedeného kapitálu“.

63 Toto znenie je potvrdené aj znením článku 7 VVU 2004 a článku 7 VVU 2011. Znenia oboch týchto článkov totiž v ods. 1 stanovujú, že počet zohľadnených odpracovaných rokov sa vypočíta „na základe prevoditeľnej čiastky predstavujúcej práva nadobudnuté…, po odpočítaní sumy predstavujúcej zhodnotenie kapitálu medzi dňom žiadosti o prevod a skutočným dňom prevodu“.

64 Článok 7 ods. 2 VVU 2004 a 2011 však spresňuje, že počet zohľadnených odpracovaných rokov „sa potom vypočíta… na základe prevedenej sumy“ podľa matematického vzorca uvedeného v prvej zarážke tohto odseku.

65 Z vyššie uvedených ustanovení teda vyplýva, že návrhy na započítanie odpracovaných rokov sa vypočítajú na základe sumy prevoditeľnej v deň zaevidovania žiadosti, ako ju príslušné vnútroštátne alebo medzinárodné orgány oznámia službám Komisie, po prípadnom odpočítaní sumy predstavujúcej zhodnotenie kapitálu medzi dňom žiadosti a skutočným dňom prevodu, pričom tento peňažný rozdiel nemá totiž znášať systém dôchodkového zabezpečenia Únie.

66 Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že druhý návrh na započítanie odpracovaných rokov je aktom spôsobujúcim ujmu a návrhy na neplatnosť sú teda prípustné. Námietku neprípustnosti podanú Komisiou treba preto zamietnuť.

O veci samej

67 Žalobkyňa na podporu svojich návrhov na neplatnosť smerujúcich proti druhému návrhu na započítanie odpracovaných rokov uvádza jediný žalobný dôvod, založený na „porušení článku 11 ods. 2 prílohy VIII prílohy [a] článku 26 ods. 4 prílohy XIII služobného poriadku, na nerešpektovaní nadobudnutých práv, ako aj na porušení zásad právnej istoty a zákazu retroaktivity a na zjavne nesprávnom posúdení“.

Tvrdenia účastníkov konania

68 Žalobkyňa tvrdí, že článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku ukladá Komisii povinnosť, ak chce meniť poistno‑matematické hodnoty uplatniteľné na žiadosti o prevod práv na dôchodok nadobudnutých v členskom štáte do systému dôchodkového zabezpečenia Únie (ďalej len „prevod ,in‘“), prijať predtým nové všeobecné vykonávacie ustanovenia. Komisia však prijala nové všeobecné vykonávacie ustanovenia až 3. marca 2011. VVU 2004, ktoré boli platné do uvedeného dátumu, sú teda ako jediné uplatniteľné na žiadosť o prevod.

69 Nadobudnutie účinnosti nariadenia č. 1324/2008 dňa 1. januára 2009 nemá vplyv na sadzby uplatňované na výpočet počtu odpracovaných rokov, ktoré sa majú započítať. Toto nariadenie totiž zmenilo úrokovú sadzbu stanovenú v článku 8 prílohy VIII služobného poriadku, ktorá sa používa výlučne v prípade prevodu poistno‑matematického ekvivalentu do vnútroštátneho dôchodkového systému, t. j. kapitálovej hodnoty práv na dôchodok nadobudnutých úradníkom v Únii (ďalej len „prevod ,out‘“), a teda nie je uplatniteľná na prevod „in“.

70 Navyše žiadne ustanovenie služobného poriadku ani nariadenia č. 1324/2008 neukladá povinnosť automaticky okamžite uplatniť úrokovú sadzbu stanovenú v nariadení č. 1324/2008, pokiaľ ide o výpočet počtu odpracovaných rokov, ktoré sa majú započítať v prípade prevodu „in“.

71 Podľa žalobkyne na základe päťročnej diagnostiky podľa článku 83a ods. 3 služobného poriadku môže nariadenie č. 1324/2008 obmedzeným spôsobom upraviť len sadzbu príspevku do systému dôchodkového zabezpečenia Únie a úrokovú sadzbu upravenú ustanoveniami uvedenými v článku 2 tohto nariadenia. Týmito opatreniami Rada preto „vyčerpala“ všetky právomoci, ktoré jej udeľuje článok 83a služobného poriadku. Rada nebola oprávnená prijať akékoľvek rozhodnutie, ktoré má vplyv na výpočet uvedený v článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku.

72 Okrem toho úprava úrokovej sadzby, o ktorej Komisia rozhodla, nemohla byť súčasne povinne uplatniteľná na všetky poistno‑matematické výpočty.

73 Žalobkyňa tiež tvrdí, že jej práva boli uzavreté v deň podania žiadosti o prevod, t. j. 3. novembra 2009, a mali byť preto definované podľa VVU 2004, ktoré jediné boli platné k uvedenému dňu.

74 Žalobkyňa sa domnieva, že retroaktívne uplatnenie VVU 2011 bolo „neočakávané“. V oznámení generálneho riaditeľa generálneho riaditeľstva „Ľudské zdroje a bezpečnosť“ z 25. mája 2010 a v oznámení z 30. júla 2010 sa uvádzalo, že nové pravidlá sa nebudú uplatňovať retroaktívne.

75 Pokiaľ ide o Komisiu, tá uvádza, že hoci nariadenie č. 1324/2008 nemohlo zmeniť článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku, keďže v tomto ustanovení sa nespomína úroková sadzba, ktorá sa má použiť pri výpočte poistno‑matematického ekvivalentu, všeobecné vykonávacie ustanovenia k článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku na druhej strane používajú konverzné koeficienty, ktoré „priamo závisia od sadzby uvedenej v článku 8 prílohy VIII [služobného poriadku]“.

76 Podľa názoru Komisie úprava úrokovej sadzby zavedená článkom 8 prílohy VIII služobného poriadku, určená nadobudnutím účinnosti nariadenia č. 1324/2008 na 1. januára 2009, teda k tomu istému dňu „nevyhnutne“ viedla k úprave uvedených konverzných koeficientov. Konverzné koeficienty stanovené vo VVU 2004 sa tak k 1. januáru 2009 stali „obsolentnými“ a bez právneho základu, a to bez ohľadu na akékoľvek formálne a kontextuálne zrušenie VVU 2004.

Posúdenie Súdom pre verejnú službu

77 Na úvod treba konštatovať, že výhrada založená na zjavne nesprávnom posúdení nie je nijako podložená, keďže na jej podporu nebolo uvedené žiadne tvrdenie. Treba ju preto zamietnuť na základe článku 35 ods. 1 písm. e) rokovacieho poriadku.

78 Žalobkyňa v rámci svojho jediného žalobného dôvodu uvádza námietku nezákonnosti článku 9 tretieho odseku poslednej vety a článku 9 štvrtého odseku prvej vety VVU 2011. Podľa žalobkyne tieto ustanovenia VVU 2011 stanovujú, že konverzné koeficienty uvedené v prílohe 1 VVU 2011, stanovené v súlade s nariadením č. 1324/2008, sa uplatňujú od 1. januára 2009, čo je dátum nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia, zatiaľ čo príloha 2 VVU 2004, ktorá stanovovala odlišné konverzné koeficienty uplatniteľné od 1. mája 2004, neprešla k tomuto dátumu žiadnou formálnou zmenou. Žalobkyňa tvrdí, že takáto formálna úprava je potrebná podľa článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku a uplatňovanie nových konverzných koeficientov stanovených v prílohe 1 VVU 2011 so spätnou účinnosťou k 1. januáru 2009, vrátane spisov úradníkov a zamestnancov, ktorých žiadosť o prevod „in“ bola podaná pred týmto dátumom, porušuje zásady právnej istoty a zákazu retroaktivity.

79 Komisia na účely právneho zdôvodnenia článku 9 tretieho a štvrtého odseku VVU 2011 v podstate tvrdí, že v dôsledku článku 2 nariadenia č. 1324/2008 VVU 2004 prestali platiť a automaticky stratili právny základ, pokiaľ ide o spôsob výpočtu zohľadnených odpracovaných rokov.

– O vplyve nariadenia č. 1324/2008 na VVU 2004

80 Zo znenia článku 2 nariadenia č. 1324/2008 vyplýva, že pokiaľ ide o úradníkov a ostatných zamestnancov Únie, toto nariadenie má len dva ciele.

81 Prvý cieľ sa prostredníctvom článku 4 ods. 1 prílohy VIII služobného poriadku týka stanovenia sadzby uplatniteľnej na výpočet práv na dôchodok úradníka, ktorý po skončení služobného pomeru v Únii znovu pokračuje v aktívnom služobnom pomere v Únii. Tento cieľ sa v prejednávanej veci už na prvý pohľad javí ako irelevantný.

82 Druhý cieľ sa týka stanovenia sadzby, ktorá sa má použiť na účely definovania „poistno‑matematického ekvivalentu“ starobného dôchodku. Treba však konštatovať, že tento pojem je použitý v článku 11 ods. 1 prílohy VIII služobného poriadku v súvislosti s prevodmi „out“ a nie v článku 11 ods. 2 tejto prílohy v súvislosti s prevodmi „in“.

83 Treba totiž pripomenúť, že článok 11 prílohy VIII služobného poriadku stanovuje jasný rozdiel medzi prevodom „out“ v odseku 1 a prevodom „in“ v odseku 2.

84 V prípade prevodu „out“ článok 11 ods. 1 prílohy VIII služobného poriadku stanovuje, že dotknutý úradník má nárok na prevedenie „poistno‑matematického ekvivalentu svojich práv na dôchodok aktualizovaný ku skutočnému dňu prevodu v Únii“. Naopak, v prípade prevodu „in“ odsek 2 tohto ustanovenia stanovuje, že dotknutý úradník má právo voči Únii „na kapitálovú hodnotu, aktualizovanú ku dňu skutočného prevodu, práv na dôchodok, ktoré získal [vo vnútroštátnom alebo medzinárodnom systéme, v ktorom bol dovtedy poistený]“. V prípade prevodu „out“ je prevedená peňažná suma „poistno‑matematickým ekvivalentom“ práv získaných v Únii; v prípade prevodu „in“ je prevedená peňažná suma „aktualizovanou kapitálovou hodnotou“, t. j. peňažnou sumou, ktorá materiálne predstavuje práva na dôchodok získané na základe predchádzajúcich služieb dotknutého úradníka vo vnútroštátnom alebo medzinárodnom systéme dôchodkového zabezpečenia, aktualizovanou podľa článku 11 ods. 2 prvého pododseku prílohy VIII služobného poriadku ku dňu skutočného prevodu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 5. decembra 2013, Časta, C‑166/12, bod 26).

85 „Poistno‑matematický ekvivalent“ uvedený v odseku 1 článku 11 prílohy VIII služobného poriadku a „aktualizovaná kapitálová hodnota“ uvedená v odseku 2 toho istého článku sú však dva odlišné právne pojmy, patriace do dvoch navzájom nezávislých systémov.

86 „Poistno‑matematický ekvivalent“ totiž v právnej úprave služobného poriadku vystupuje ako samostatný pojem špecifický pre systém dôchodkového zabezpečenia Únie. V článku 8 prílohy VIII služobného poriadku je definovaný ako „kapitálová hodnota dávok [starobného dôchodku] vznikajúcich úradníkovi, vypočítaná na základe tabuľky úmrtnosti uvedenej v článku 9 prílohy XII [služobného poriadku], podliehajúca úrokovej sadzbe 3,1 % p. a., ktorá môže byť revidovaná v súlade s predpismi ustanovenými v článku 10 prílohy XII [služobného poriadku]“. Posledná revízia úrokovej sadzby uvedenej v článku 8 prílohy VIII služobného poriadku bola vykonaná podľa článku 10 prílohy XII služobného poriadku práve nariadením č. 1324/2008, ktorým bola úroková sadzba znížená z 3,5 % na 3,1 %.

87 Naopak, „aktualizovaná kapitálová hodnota“ nie je v služobnom poriadku definovaná a neuvádza sa v ňom ani metóda jej výpočtu, a to z dôvodu, že jej výpočet a spôsoby kontroly tohto výpočtu spadajú výlučne do právomoci dotknutých vnútroštátnych alebo medzinárodných orgánov, ako ustáleným spôsobom uvádza judikatúra (rozsudok Belgicko a Komisia/Genette, už citovaný, body 56 a 57, a tam citovaná judikatúra).

88 Komisia však tvrdí, že poistno‑matematický ekvivalent je tiež „metódou výpočtu“, ktorá ako taká sa má použiť nielen v prípade prevodu „out“, keď čiastky odchádzajú z fondov systému dôchodkového zabezpečenia Únie do fondov systému dôchodkového zabezpečenia členského štátu alebo medzinárodnej organizácie, ale aj v prípade prevodu „in“, keď naopak peňažné sumy prichádzajú do fondov systému dôchodkového zabezpečenia Únie.

89 Podľa Komisie sa teda poistno‑matematický ekvivalent ako metóda výpočtu uplatňuje tak na jeden, ako aj na druhý typ prevodu práv na starobný dôchodok. Komisia v tejto súvislosti zdôrazňuje, že článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku od reformy služobného poriadku v roku 2004 stanovuje novú podmienku pre dotknuté vnútroštátne orgány, a to podmienku, že kapitálová hodnota zodpovedajúca celému úhrnu príspevkov zaplateného úradníkom, ktorý práve vstúpil do služieb Únie, je „aktualizovaná ku dňu skutočného prevodu“. Podľa Komisie táto nová podmienka v rozsahu, v akom sa uvádza v služobnom poriadku, zavádza pre dotknuté vnútroštátne orgány podmienku aktualizovať kapitálovú hodnotu podľa parametrov uvedených v služobnom poriadku, vrátane úrokovej sadzby, ako bola naposledy zmenená nariadením č. 1324/2008.

90 Tvrdenie Komisie však nie je z právneho hľadiska odôvodnené.

91 Z judikatúry totiž vyplýva, že systém prevodu „in“ má dve rôzne správne fázy. Prvá fáza spočíva v stanovení aktualizovanej kapitálovej hodnoty vnútroštátnymi alebo medzinárodnými orgánmi, ktoré spravujú systém dôchodkového zabezpečenia, v ktorom bola dotknutá osoba poistená až do jej vstupu do služieb Únie. Celá táto fáza patrí do výlučnej právomoci príslušných vnútroštátnych alebo medzinárodných orgánov. Druhá fáza naopak spočíva v konverzii, dotknutou inštitúciou Únie, aktualizovanej kapitálovej hodnoty takto stanovenej pôvodnými vnútroštátnymi alebo medzinárodnými orgánmi na odpracované roky zohľadnené v systéme dôchodkového zabezpečenia Únie, a to na základe pravidiel špecifických pre systém dôchodkového zabezpečenia Únie, vrátane pravidiel uvedených vo všeobecných vykonávacích ustanoveniach, ktoré je každá inštitúcia povinná prijať pre prevody „in“ (pozri v tomto zmysle rozsudok Belgicko a Komisia/Genette, už citovaný, body 56 a 57).

92 Dve rozhodnutia, prvé týkajúce sa stanovenia aktualizovanej kapitálovej hodnoty a druhé týkajúce sa konverzie týchto aktív na odpracované roky, patria preto do dvoch rôznych právnych poriadkov a vzťahuje sa na ne súdne preskúmanie špecifické pre každý z týchto dvoch právnych poriadkov (rozsudok Súdu prvého stupňa z 18. marca 2004, Lindorfer/Rada, T‑204/01, body 28 až 31).

93 Okolnosť, že článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku od reformy služobného poriadku v roku 2004 stanovuje, že vnútroštátne alebo medzinárodné orgány musia ku dňu skutočného prevodu aktualizovať kapitálovú hodnotu zodpovedajúcu celému úhrnu príspevkov zaplateného úradníkom alebo zamestnancom, ktorý práve vstúpil do služieb Únie, bezpochyby zavádza povinnosť pre uvedené orgány, ale pri neexistencii výslovného ustanovenia v tomto zmysle neznamená, že táto aktualizácia musí byť vykonaná spôsobom stanoveným pre prevody „out“. Naopak, ako Súdny dvor rozhodol v už citovanom rozsudku Časta, bodoch 25 a 26, členské štáty majú možnosť uplatniť buď metódu tzv. „poistno‑matematického ekvivalentu“, metódu tzv. „paušálnej nominálnej hodnoty“ alebo iné metódy.

94 Preto po prvé, pokiaľ ide o výpočet aktualizovanej kapitálovej hodnoty zo strany príslušných vnútroštátnych alebo medzinárodných orgánov na účely prevodu „in“, táto kapitálová hodnota je stanovená na základe uplatniteľného vnútroštátneho práva a spôsobmi definovanými týmto právom alebo v prípade medzinárodnej organizácie jej vlastnými pravidlami a nie na základe článku 8 prílohy VIII služobného poriadku a podľa úrokovej sadzby stanovenej týmto ustanovením. Okrem iného takto rozhodol Súd prvého stupňa v bode 57 už citovaného rozsudku Belgicko a Komisia/Genette, keď uviedol, že v prípade prevodu „in“ rozhodnutie týkajúce sa výpočtu výšky práv na dôchodok, ktoré sa majú previesť, patrí do príslušného vnútroštátneho právneho poriadku a vzťahuje sa naň len preskúmanie vnútroštátnym súdom (pozri v tomto zmysle rozsudok Časta, už citovaný, bod 24).

95 Z uvedeného vyplýva, že článok 2 nariadenia č. 1324/2008 sa nemusí použiť ako okolnosť relevantná pre metódu výpočtu kapitálovej hodnoty zodpovedajúcej právam na dôchodok nadobudnutým úradníkom alebo zamestnancom pred vstupom do služieb Únie a dotknuté vnútroštátne alebo medzinárodné orgány ho nemusia povinne zohľadniť pri aktualizácii uvedenej kapitálovej hodnoty, ktorú sú povinné previesť.

96 Po druhé, pokiaľ ide o výpočet počtu započítaných odpracovaných rokov zohľadnených v systéme dôchodkového zabezpečenia Únie službami dotknutej inštitúcie, ktorý, ako vyplýva z bodov 91 až 93 tohto rozsudku, je výpočtom odlišným od výpočtu aktualizovanej kapitálovej hodnoty, treba konštatovať, že ani článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku týkajúci sa prevodov „in“, ani žiadne iné ustanovenie služobného poriadku výslovne nezavádza povinnosť uplatniť pri výpočte počtu započítateľných odpracovaných rokov zohľadnených v systéme dôchodkového zabezpečenia Únie úrokovú sadzbu uvedenú v článku 8 tejto prílohy. Z toho vyplýva, že tvrdenie Komisie, podľa ktorého konverzné koeficienty v prípade prevodu „in“ „priamo závisia“ od úrokovej sadzby uvedenej v článku 8 prílohy VIII služobného poriadku, sa nezakladá na žiadnom ustanovení služobného poriadku.

97 Okrem toho Rada nemohla prostredníctvom vykonávacieho nariadenia prijatého na základe článku 83a služobného poriadku zmenšiť rozsah pôsobnosti článku 11 ods. 2 druhého pododseku prílohy VIII služobného poriadku tým, že by spochybnila autonómiu, ktorú normotvorca Únie priznal v tomto ustanovení inštitúciám, keď im zveril právomoc určiť pomocou všeobecných vykonávacích nariadení počet započítaných odpracovaných rokov v prípade prevodu „in“.

98 Článok 7 ods. 2 VVU 2004 na účely výpočtu počtu odpracovaných rokov zohľadnených na základe kapitálu skutočne prevedeného do systému dôchodkového zabezpečenia Únie bezpochyby odkazuje na poistno‑matematické hodnoty V2 stanovené v tabuľke v prílohe 2 VVU 2004, ktoré sú podľa uvedenej prílohy 2 „vypočítané na základe parametrov stanovených v prílohe XII služobného poriadku“. Medzi týmito parametrami však figuruje aj sadzba stanovená v článku 8 prílohy VIII služobného poriadku.

99 Príloha 2 VVU 2004 však uvádza poistno‑matematické hodnoty tak, ako sú vypočítané najmä na základe sadzby 3,5 % stanovenej v článku 8 prílohy VIII služobného poriadku pred jej zmenou nariadením č. 1324/2008. Práve tieto hodnoty boli zohľadnené Komisiou pri zostavení prvého návrhu na započítanie odpracovaných rokov, hoci článok 8 prílohy VIII služobného poriadku bol medzitým zmenený nariadením č. 1324/2008.

100 Za týchto okolností prináležalo Komisii v rámci vykonania článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku a osobitne na účely aktualizácie konverzných koeficientov v prípade prevodu „in“ vzhľadom na novú sadzbu 3,1 % stanovenú v článku 8 prílohy VIII služobného poriadku po nadobudnutí účinnosti nariadenia č. 1324/2008, v súlade s uvedeným článkom 11 ods. 2, ktorý na účely svojho vykonania odkazuje na všeobecné vykonávacie ustanovenia, a tiež v súlade so zásadou právnej istoty zmeniť VVU 2004 a zostaviť novú tabuľku poistno‑matematických hodnôt. Presne to napokon Komisia urobila, keď prijala VVU 2011, ktorých príloha obsahovala nové poistno‑matematické hodnoty, v týchto nových všeobecných vykonávacích ustanoveniach nazvané „konverzné koeficienty“ na účely výpočtu započítateľných odpracovaných rokov.

101 Treba dodať, že článok 8 prílohy VIII služobného poriadku, zmenený a doplnený po nadobudnutí účinnosti nariadenia č. 1324/2008, sa môže uplatňovať na prevody „in“ len prostredníctvom všeobecných vykonávacích ustanovení, ktoré musia inštitúcie prijať v súlade s článkom 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku. V prejednávanej veci uplatniteľnosť uvedeného článku 8 vyplýva z odkazu na „parametre stanovené v prílohe XII služobného poriadku“, ktoré sú uvedené v názve prílohy 2 VVU 2004, a to vzhľadom na to, že samotná príloha XII vo svojom článku 1 ods. 2, článku 10 ods. 2 a článku 12 odkazuje na sadzbu uvedenú v článku 8 prílohy VIII služobného poriadku. Názov prílohy 2 VVU 2004 má objasňujúci význam, pokiaľ ide o metódu výpočtu použitú Komisiou na základe jej výkonných právomocí zverených článkom 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku, ktorá môže slúžiť len na účely výkladu normatívnej úpravy spočívajúcej v tabuľke poistno‑matematických hodnôt (ohľadom normatívnej sily nadpisu článku smernice pozri rozsudok Súdneho dvora z 3. apríla 2003, Hoffmann, C‑144/00, body 37 až 40). Okrem toho takéto sériové odkazy, navyše vo veľkej miere ťažko zrozumiteľné, nemôžu mať prednosť pred explicitnými údajmi uvedenými v predmetnej tabuľke poistno‑matematických hodnôt bez toho, aby tým nebola porušená zásada právnej istoty.

102 Na záver, tvrdenie Komisie smerujúce k domnienke, že metóda výpočtu poistno‑matematického ekvivalentu stanovená v článku 8 prílohy VIII služobného poriadku sa musí nevyhnutne použiť aj pri určení aktualizovanej kapitálovej hodnoty, dokonca aj počtu zohľadnených odpracovaných rokov, ako stanovuje článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku, je v rozpore so znením ustanovenia článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku, ako aj s vôľou normotvorcu Únie, ktorý chcel v služobnom poriadku v skutočnosti zachovať jasné rozlišovanie medzi dvomi prípadmi prevodov práv na dôchodok, „in“ a „out“, a teda aj medzi pojmami aktualizovaná kapitálová hodnota a poistno‑matematický ekvivalent.

103 Vzhľadom na uvedené je tvrdenie Komisie, podľa ktorého nariadením č. 1324/2008 sa VVU 2004 prestali platiť a automaticky stratili právny základ, pokiaľ ide o spôsob výpočtu započítateľných odpracovaných rokov, z právneho hľadiska nesprávne, pričom takéto tvrdenie porušuje tak rozsah pôsobnosti uvedeného nariadenia, ako aj článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku.

104 Treba preto preskúmať otázku, či bola Komisia oprávnená uplatniť nové konverzné koeficienty uvedené v prílohe 1 VVU 2011 na žiadosti o prevod podané pred nadobudnutím účinnosti VVU 2011 dňa 1. apríla 2011.

– O uplatňovaní konverzných koeficientov uvedených v prílohe 1 VVU 2011 so spätnou účinnosťou

105 Na úvod je potrebné pripomenúť, že podľa všeobecne uznávanej zásady, ak nie je stanovené inak, nové pravidlo sa uplatňuje okamžite na situácie, ktoré vzniknú, ako aj na budúce účinky situácií, ktoré vznikli počas účinnosti starého pravidla, avšak neboli úplne dokonané (rozsudok Súdu pre verejnú službu z 13. júna 2012, Guittet/Komisia, F‑31/10, bod 47, a tam citovaná judikatúra).

106 Treba preto overiť, či v čase, keď sa začali uplatňovať nové konverzné koeficienty stanovené VVU 2011, t. j. 1. apríla 2011, sa žalobkyňa nachádzala vo vzniknutej a úplne dokonanej situácii za účinnosti VVU 2004. Iba v takomto prípade možno skutočne uznať, že konverzné koeficienty stanovené VVU 2011 sa na žalobkyňu uplatnili retroaktívne. V tomto prípade treba preskúmať námietku nezákonnosti vznesenú žalobkyňou a konkrétnejšie zákonnosť retroaktívneho uplatnenia konverzných koeficientov stanovených VVU 2011 s prihliadnutím na zásady právnej istoty a rešpektovania legitímnej dôvery (pozri v tomto zmysle rozsudok Guittet/Komisia, už citovaný, bod 48).

107 V prejednávanej veci treba na účely toho, že situácia úradníka alebo zamestnanca, ktorý podal žiadosť o prevod „in“, bola úplne dokonaná za účinnosti poistno‑matematických hodnôt V2 uvedených v prílohe VVU 2004, preukázať, že dotknutá osoba prijala návrh na započítanie odpracovaných rokov predložený podľa VVU 2004 najneskôr do konca dňa predchádzajúceho dňu nadobudnutia účinnosti nových konverzných koeficientov stanovených VVU 2011, t. j. 31. marca 2011.

108 V prejednávanej veci, ako bolo uvedené v bode 21 tohto rozsudku, žalobkyňa formálne neprijala ani nezamietla prvý návrh na započítanie odpracovaných rokov. Hoci jej situácia týkajúca sa práva na prevod „in“ vznikla za účinnosti VVU 2004, nebola úplne dokonaná za účinnosti VVU 2004 v čase nadobudnutia účinnosti VVU 2011, ktoré sa teda v prejednávanej veci neuplatnili retroaktívne.

109 Za týchto podmienok sa žalobkyňa nemôže dovolávať nadobudnutého práva ani nedodržania podmienok späťvzatia administratívnych aktov (pozri rozsudok Cocchi a Falcione, už citovaný, body 42 a 43).

110 Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že návrhy smerujúce k zrušeniu druhého návrhu na započítanie odpracovaných rokov treba zamietnuť ako nedôvodné.

111 Túto žalobu je preto potrebné zamietnuť.

O trovách

112 V súlade s článkom 87 ods. 1 rokovacieho poriadku, pokiaľ ďalšie ustanovenia ôsmej kapitoly druhej hlavy uvedeného rokovacieho poriadku neustanovujú inak, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Podľa odseku 2 tohto istého článku môže Súd pre verejnú službu rozhodnúť, ak to vyžaduje spravodlivé zaobchádzanie, že účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť iba časť trov konania, prípadne ho vôbec nemusí zaviazať na náhradu trov konania.

113 Z vyššie uvedených dôvodov vyplýva, že žalobkyňa nemala vo veci úspech. Treba však uviesť, že postoj Komisie mohol v žalobkyni úplne legitímne vyvolať otázky a váhanie. Po prvé treba pripomenúť, že Komisia v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti z vlastného podnetu uznala, že druhý návrh na započítanie odpracovaných rokov analyzovala ako akt spôsobujúci ujmu. Hoci v rámci tejto žaloby Komisia bola oprávnená vzniesť námietku neprípustnosti, ktorou by Súd pre verejnú služby vyzvala, aby vec samú neprejednával, skutočnosťou zostáva, že Komisia naopak tvrdila, že návrh na započítanie odpracovaných rokov „zjavne“ nie je aktom spôsobujúcim ujmu. Komisia okrem toho trikrát uviedla, a to v prvom návrhu na započítanie odpracovaných rokov, ako aj v oznámeniach z 5. mája 2010 a z 30. júla 2010, že VVU 2004 sa budú uplatňovať na žiadosti o prevod zaevidované pred nadobudnutím účinnosti VVU 2011. V týchto oznámeniach nebola navyše ani žiadna zmienka o tom, aký význam má v tomto kontexte prijatie návrhov na započítanie odpracovaných rokov dotknutými úradníkmi a zamestnancami. Okolnosti prejednávanej veci teda odôvodňujú uplatnenie ustanovení článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku a je namieste zaviazať Komisiu, aby znášala svoje vlastné trovy konania a nahradila trovy konania, ktoré vznikli žalobkyni.

Z týchto dôvodov

SÚD PRE VEREJNÚ SLUŽBU (plénum)

rozhodol a vyhlásil:

1. Žaloba sa zamieta.

2. Európska komisia znáša vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli pani Teughels.

Van Raepenbusch Rofes i Pujol Perillo

Barents Bradley

Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 11. decembra 2013.

Tajomníčka Predseda