NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

EVGENI TANČEV

prednesené 13. septembra 2018 ( 1 )

Spojené veci C‑262/17, C‑263/17 a C‑273/17

Solvay Chimica Italia SpA,

Solvay Specialty Polymers Italy SpA,

Solvay Chimica Bussi SpA,

Fenice – Qualità per l’ambiente SpA,

Ferrari F.lli Lunelli SpA,

Erg Power Srl,

Erg Power Generation SpA,

Eni SpA,

Enipower SpA (C‑262/17),

Whirlpool Europe Srl,

Fenice – Qualità Per L’ambiente SpA,

FCA Italy SpA,

FCA Group Purchasing Srl,

FCA Melfi SpA,

Barilla G. e R. Fratelli SpA,

Versalis SpA (C‑263/17),

Sol Gas Primari Srl (C‑273/17)

proti

Autorità per l’energia elettrica, il gas e il sistema idrico

za účasti:

Terna SpA,

Nuova Solmine SpA,

American Husky III,

Inovyn Produzione Italia SpA,

Sasol,

Radici Chimica SpA,

La Vecchia Soc. cons. a r.l.,

Santa Margherita e Kettmeir e Cantine Torresella SpA,

Zignago Vetro SpA,

Chemisol Italia Srl,

Vinavil SpA,

Italgen SpA,

Arkema Srl,

Yara Italia SpA,

Ineos Manufacturing Italia SpA,

ENEL Distribuzione SpA,

CSEA – Cassa per i servizi energetici e ambientali,

Ministero dello Sviluppo Economico,

Terna SpA,

CSEA – Cassa per i servizi energetici e ambientali,

Ministero dello Sviluppo Economico,

ENEL Distribuzione SpA,

Terna SpA,

Ministero dello Sviluppo Economico

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Regionálny správny súd pre región Lombardsko, Taliansko)]

„Vnútorný trh s elektrinou – Smernica 2009/72/ES – Uzavreté distribučné sústavy – Pojem distribučná sústava – Právomoc členských štátov vyňať prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav z určitých požiadaviek – Prístup tretích strán – Dispečerské poplatky“

1. V prejednávanej veci je Súdny dvor žiadaný, aby vyložil pojem „uzavreté distribučné sústavy“ v zmysle článku 28 smernice 2009/72/ES ( 2 ). Tento pojem bol zavedený do sekundárneho práva Únie v nadväznosti na rozsudok Súdneho dvora vo veci citiworks ( 3 ).

2. Vo veci citiworks bola Súdnemu dvoru položená otázka, či sa povinnosť uložená členským štátom článkom 20 ods. 1 smernice 2003/54/ES ( 4 ), teraz článok 32 ods. 1 smernice 2009/72, zabezpečiť otvorený prístup do prenosových a distribučných sústav ( 5 ) vzťahuje aj na sústavu, ktorá dodáva elektrinu výlučne svojmu prevádzkovateľovi, riadiacemu orgánu letiska Lipsko/Halle, a ďalším 93 podnikom s prevádzkou v lokalite tohto letiska. Po prvé Súdny dvor rozhodol, že takáto sústava sa má považovať za distribučnú sústavu, pretože smernica 2003/54 nestanovila podmienky týkajúce sa jej veľkosti alebo objemu spotreby elektriny. Po druhé Súdny dvor rozhodol, že článok 20 ods. 1 smernice 2003/54 platí na predmetnú sústavu, pretože otvorený prístup tretích strán do distribučných sústav je jedným zo základných opatrení, ktoré musia členské štáty prijať s cieľom vytvoriť vnútorný trh s elektrinou, a že táto sústava nepatrí do pôsobnosti žiadnej výnimky ani odchýlky z povinnosti zabezpečiť otvorený prístup stanovenej smernicou 2003/54. ( 6 )

3. V nadväznosti na rozsudok Súdneho dvora vo veci citiworks vznikla obava, že požiadavky smernice 2003/54 vrátane požiadavky, ktorá je predmetom uvedeného rozsudku, sú na prevádzkovateľov distribučných sústav príliš prísne. ( 7 )

4. Smernica 2009/72 teda zaviedla pojem „uzavreté distribučné sústavy“, ktorých prevádzkovatelia sú spôsobilí na vyňatie z určitých povinností upravených touto smernicou. Podľa článku 28 smernice 2009/72 je uzavretou distribučnou sústavou tá sústava, ktorá na jednej strane distribuuje elektrinu v rámci geograficky vymedzeného priemyselného, obchodného alebo zdieľaného miesta služby a na druhej strane buď slúži užívateľom, ktorých prevádzkové alebo výrobné postupy sú integrované, alebo distribuuje elektrinu primárne vlastníkovi alebo prevádzkovateľovi sústavy alebo jeho príbuzným podnikom. Podľa toho istého ustanovenia môžu členské štáty vyňať takéto sústavy po prvé z požiadavky podľa článku 25 ods. 5 uvedenej smernice na pokrývanie energetických strát a rezervné kapacity v súlade s transparentnými, nediskriminačnými a trhovými postupmi a po druhé z požiadavky podľa článku 32 ods. 1 uvedenej smernice, aby tarify alebo metodiky ich výpočtu boli pred nadobudnutím ich účinnosti schválené príslušným národným regulačným orgánom. ( 8 )

5. V tejto veci je Súdny dvor návrhom na začatie prejudiciálneho konania Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Regionálny správny súd pre región Lombardsko) po prvýkrát požiadaný, aby vyložil článok 28 smernice 2009/72. Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Regionálny správny súd pre región Lombardsko) ho žiada, aby stanovil pôsobnosť tohto ustanovenia. Tiež mu kladie otázku, či sú prevádzkovatelia uzavretých distribučných sústav povinní zabezpečiť otvorený prístup tretím stranám a či môžu byť vyňatí z iných povinností, ako sú povinnosti uvedené v článku 28 smernice 2009/72. Napokon sa ho pýta, či užívatelia uzavretých distribučných sústav môžu byť predmetom pravidiel vzťahujúcich sa na užívateľov verejnej sústavy ( 9 ) vo vzťahu k dispečerským poplatkom.

I. Právny rámec

A. Právo Únie

6. Článok 28 smernice 2009/72 s nadpisom „Uzavreté distribučné sústavy“ znie takto: „1. Členské štáty môžu stanoviť, že národné regulačné alebo iné príslušné orgány budú klasifikovať sústavu na distribúciu elektriny v rámci geograficky vymedzeného priemyselného, obchodného alebo zdieľaného miesta služby, ktorou sa bez toho, aby bol dotknutý odsek 4, nezásobujú odberatelia elektriny v domácnosti, ako uzavretú distribučnú sústavu, ak: a) sú prevádzkové alebo výrobné postupy užívateľov tejto sústavy z osobitných technických alebo bezpečnostných dôvodov integrované alebo b) táto sústava distribuuje elektrinu primárne vlastníkovi alebo prevádzkovateľovi sústavy alebo jeho príbuzným podnikom. 2. Členské štáty môžu stanoviť, aby národné regulačné orgány vyňali prevádzkovateľa uzavretej distribučnej sústavy z: a) požiadaviek podľa článku 25 ods. 5 týkajúcich sa zabezpečovania využívanej energie na pokrývanie energetických strát a rezervné kapacity vo vlastnej sústave v súlade s transparentnými, nediskriminačnými a trhovými postupmi; b) požiadavky podľa článku 32 ods. 1, aby tarify alebo metodiky ich výpočtu boli pred nadobudnutím ich účinnosti schválené v súlade s článkom 37. 3. Ak sa udelí výnimka podľa odseku 2, uplatniteľné tarify alebo metodiky ich výpočtu sa prehodnotia a schvália v súlade s článkom 37 na žiadosť užívateľa uzavretej distribučnej sústavy. 4. Príležitostné využívanie distribučnej sústavy malým počtom domácností, ktorých členovia sú v zamestnaneckom alebo inom vzťahu k vlastníkovi distribučnej sústavy a ktoré sa nachádzajú v oblasti, ktorú zásobuje uzavretá distribučná sústava, nevylučuje poskytnutie výnimiek podľa odseku 2.“

7. Podľa článku 32 smernice 2009/72 s nadpisom „Prístup tretích strán“: „1. Členské štáty zabezpečia zavedenie systému pre prístup tretích strán do prenosových a distribučných sústav na základe uverejnených taríf platných pre všetkých oprávnených odberateľov a uplatňovaných objektívne a bez diskriminácie medzi užívateľmi sústavy. Členské štáty zabezpečia, aby tieto tarify alebo metodiky ich výpočtu boli pred nadobudnutím účinnosti schválené v súlade s článkom 37, a aby tieto tarify a metodiky – ak sú schvaľované iba metodiky – boli pre nadobudnutím účinnosti uverejnené. 2. Prevádzkovateľ prenosovej alebo distribučnej sústavy môže odmietnuť prístup, ak chýba potrebná kapacita. Pre takéto odmietnutia sa musia uviesť náležite opodstatnené dôvody, najmä so zreteľom na článok 3 a založené na objektívnych a technicky a ekonomicky odôvodnených kritériách. …“

8. Článok 37 smernice 2009/72 s nadpisom „Povinnosti a právomoci regulačného orgánu“ stanovuje: „… 6. Regulačné orgány sú minimálne zodpovedné za stanovovanie alebo schvaľovanie metodík používaných na výpočet alebo stanovenie podmienok, a to v dostatočnom predstihu pred tým, ako nadobudnú účinnosť, pre: a) pripojenie a prístup do národných sústav vrátane taríf za prenos a distribúciu alebo ich metodík. Tieto tarify alebo metodiky musia umožniť potrebné investície do sústav tak, aby sa nimi zabezpečila prevádzkyschopnosť sústav; b) poskytovanie vyrovnávacích služieb, ktoré sa uskutočňujú najhospodárnejším spôsobom a vytvárajú vhodné stimuly pre užívateľov sústav, aby udržiavali v rovnováhe svoj odber a dodávky. Vyrovnávacie služby sa poskytujú spravodlivým a nediskriminačným spôsobom a sú založené na objektívnych kritériách; a c) prístup do cezhraničnej infraštruktúry vrátane postupov na prideľovanie kapacity a riadenie preťaženia. 7. Metodiky alebo podmienky uvedené v odseku 6 sa zverejnia. 8. Regulačné orgány pri stanovovaní alebo schvaľovaní taríf alebo metodík a vyrovnávacích služieb zabezpečujú, aby sa prevádzkovateľom prenosových a distribučných sústav poskytli vhodné krátkodobé a dlhodobé stimuly na zvyšovanie efektívnosti, posilňovanie integrácie trhu a bezpečnosti dodávok, ako aj na podporu súvisiacich výskumných činností. …“

B. Talianske právo

1. Zákon č. 99/2009

9. Článok 30 ods. 27 zákona č. 99/2009 ( 10 ) stanovuje: „Na zaručenie a zlepšenie kvality dodávky elektriny konečným spotrebiteľom pripojeným na národnú elektrizačnú sústavu prostredníctvom súkromných sústav, ktoré môžu mať výrobnú kapacitu,… Ministerstvo pre hospodársky rozvoj do 120 dní odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto zákona stanoví nové kritériá na vymedzenie vzťahov medzi prevádzkovateľom sústavy, koncesovanými distribučnými spoločnosťami, vlastníkom súkromných sústav a konečným spotrebiteľom pripojeným na tieto sústavy. Regulačný orgán pre elektrinu a plyn implementuje tieto kritériá na vyváženie a ochranu získaných práv a v tomto ohľade zohľadňuje aj potrebu racionálneho využívania existujúcich zdrojov.“

10. Článok 33 zákona č. 99/2009 upravuje konkrétny druh súkromných sústav s názvom „vnútorné užívateľské sústavy“ (ďalej len „VUS“). Článok 33 ods. 1 zákona č. 99/2009 uvádza: „… vnútorná užívateľská sústava (VUS) je vymedzená ako elektrizačná sústava, ktorá kumulatívne spĺňa všetky nasledujúce podmienky: a) ide o sústavu existujúcu ku dňu nadobudnutia účinnosti tohto zákona alebo o sústavu, ktorej výstavba sa k uvedenému dátumu začala alebo ktorej projekt získal všetky povolenia stanovené platnou legislatívou; b) prepája priemyselné spotrebiteľské jednotky alebo priemyselné spotrebiteľské jednotky a výrobné jednotky elektriny, ktoré sú funkčne nevyhnutné na výrobný priemyselný proces, za predpokladu, že sa nachádzajú v oblasti nachádzajúcej sa na území nie viac ako troch priľahlých obcí alebo nie viac ako troch priľahlých provincií v prípade, že dotknuté výrobné jednotky sú napájané z obnoviteľných zdrojov; c) ide o sústavu, ktorá nepodlieha povinnosti pripojenia tretích osôb, pričom nie je dotknuté právo nijakého zo subjektov v rámci danej sústavy alternatívne sa pripojiť na sústavu s povinnosťou pripojenia tretích osôb; d) prostredníctvom jedného alebo viacerých bodov pripojenia je pripojená na sústavu, na ktorú sa vzťahuje povinnosť pripojenia tretích osôb, s nominálnym napätím aspoň 120 kV; e) zodpovedá za ňu osoba konajúca ako jediný prevádzkovateľ danej sústavy. Táto osoba sa môže líšiť od vlastníkov spotrebiteľských alebo výrobných jednotiek, nemôže však byť držiteľom koncesií na prenos a dispečing alebo distribúciu elektriny.“

2. Ministerská vyhláška z 10. decembra 2010

11. Článok 30 ods. 27 zákona č. 99/2009 bol vykonaný ministerskou vyhláškou z 10. decembra 2010 ( 11 ).

12. Ministerská vyhláška z 10. decembra 2010 stanovila najmä tieto povinnosti: i) povinnosť prevádzkovateľov súkromných sústav umožniť koncovým odberateľom, ktorí sú na tieto sústavy pripojení, aby požiadali o fyzické alebo virtuálne pripojenie na verejnú sústavu a bolo im vyhovené; a ii) povinnosť prevádzkovateľov súkromných sústav umožniť ich využívanie prevádzkovateľmi verejných sústav s cieľom zabezpečiť právo koncových užívateľov na pripojenie na verejnú sústavu.

13. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že podľa talianskeho práva neexistuje definícia sústav uvedených v článku 30 ods. 27 zákona č. 99/2009. ( 12 ) Tieto sústavy preto predstavujú reziduálnu kategóriu, ktorá sa líši od VUS a jednoduchých výrobných a spotrebných sústav. ( 13 ) Budú sa označovať ako „ostatné súkromné sústavy“.

3. Legislatívna vyhláška č. 93/2011

14. Podľa článku 38 ods. 5 legislatívnej vyhlášky č. 93/2011 ( 14 ): „Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia týkajúce sa účinných užívateľských sústav v zmysle článku 2 ods. 1 písm. t) legislatívnej vyhlášky č. 115/2008, interné sústavy užívateľov v zmysle článku 33 zákona č. 99/2009 a ostatné súkromné sústavy v zmysle článku 30 ods. 27 zákona č. 99/2009 predstavujú uzavreté distribučné sústavy…“.

15. Podľa návrhu na začatie prejudiciálneho konania je pojem „uzavreté distribučné sústavy“ uvedený v článku 38 ods. 5 legislatívnej vyhlášky č. 93/2011 odkazom na článok 28 smernice 2009/72.

16. Podľa talianskeho práva sa za uzavreté distribučné sústavy považujú iba VUS ( 15 ) a ostatné súkromné sústavy ( 16 ).

17. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že sústavy v zmysle článku 2 ods. 1 písm. t) legislatívnej vyhlášky č. 115/2008 ( 17 ) (ďalej len „účinné užívateľské sústavy“) a sústavy v zmysle článku 10 ods. 2 písm. b) tej istej legislatívnej vyhlášky (ďalej len „existujúce sústavy zodpovedajúce účinným užívateľským sústavám“) sa podľa talianskeho práva nepovažujú za uzavreté distribučné sústavy.

18. Účinnou užívateľskou sústavou je podľa článku 2 ods. 1 písm. t) legislatívnej vyhlášky č. 115/2008, v znení platnom v čase vzniku skutkových okolností, „sústava, ktorá sa pripája priamo, prostredníctvom súkromného pripojenia, na ktoré sa nevzťahuje povinnosť poskytnúť prístup tretím stranám, jednotke výroby elektriny… na spotrebnú jednotku, ktorá patrí jednému koncovému odberateľovi, za predpokladu, že sa táto sústava nachádza v oblasti, ktorá je vo vlastníctve tohto odberateľa alebo je mu plne k dispozícii“. Podľa článku 10 ods. 2 písm. b) legislatívnej vyhlášky č. 115/2008, v znení platnom v čase vzniku skutkových okolností, sú existujúce sústavy zodpovedajúce účinným užívateľským sústavám takými sústavami, „ktorých konfigurácia je v súlade s vymedzením uvedeným v článku 2 ods. 1 písm. t) alebo ktoré prepájajú prostredníctvom súkromného prepojenia, na ktoré sa nevzťahuje povinnosť poskytnúť prístup tretím stranám, výlučne jednotky výroby a spotreby elektriny vo vlastníctve tej istej právnickej osoby“. Účinné užívateľské sústavy sa spolu s existujúcimi sústavami zodpovedajúcimi účinným užívateľským sústavám považujú za „jednoduché výrobné a spotrebné sústavy“.

4. Zákonná vyhláška č. 91/2014

19. Článok 24 ods. 2 zákonnej vyhlášky č. 91/2014 ( 18 ) stanovuje: „Pokiaľ ide o interné užívateľské sústavy v zmysle článku 33 zákona č. 99/2009, v znení neskorších predpisov, sústavy uvedené v článku 10 ods. 2 legislatívnej vyhlášky č. 115/2008, v znení neskorších predpisov, a účinné užívateľské sústavy v zmysle článku 10 ods. 1 tej istej legislatívnej vyhlášky, ktoré boli v prevádzke do 31. decembra 2014, poplatky, ktoré zabezpečujú náhradu za všeobecné náklady sústavy v zmysle odseku 1, platia (pokiaľ ide o ich variabilnú časť) na spotrebovanú elektrinu, ktorá však nebola odobratá zo sústavy, a to vo výške 5 % zodpovedajúcich jednotkových poplatkov za elektrinu odobratú zo sústavy.“

5. Rozhodnutie Regulačného orgánu pre elektrinu, plyn a vodu č. 539/2015

20. Príloha A k rozhodnutiu Autorità per l’energia elettrica il gas e il sistema idrico (Regulačný orgán pre elektrinu, plyn a vodu) (ďalej len „AEEGSI“) č. 539/2015 ( 19 ) stanovuje pravidlá platné pre uzavreté distribučné sústavy.

21. V článku 8 prílohy A rozhodnutia č. 539/2015 sa uvádza, že „uzavretá distribučná sústava je sústava, ktorá podlieha povinnosti pripojiť iba tých užívateľov, ktorí sú na účely článku 6 tohto rozhodnutia súčasťou kategórie užívateľov, ktorí môžu byť pripojení na túto uzavretú distribučnú sústavu“.

22. Podľa článku 10 ods. 6 prílohy A rozhodnutia č. 539/2015 „prevádzkovateľ uzavretej distribučnej sústavy má, pokiaľ ide o povinnosti týkajúce sa oddelenia účtovníctva uvedené v Konsolidovanom znení predpisov o oddelení účtovníctva a funkčného oddelenia podľa Konsolidovaného znenia predpisov o funkčnom oddelení, rovnaké postavenie ako poskytovateľ služby distribúcie elektriny s menej ako 5000 odbernými miestami“. ( 20 )

23. Podľa článku 22 ods. 1 prílohy A rozhodnutia č. 539/2015 sa „pravidlá dispečingu vzťahujú na elektrickú energiu dodávanú a odoberanú z uzatvorenej distribučnej sústavy každým užívateľom prostredníctvom jeho bodu pripojenia na túto sústavu“.

II. Skutkový stav, konanie vo veci samej a prejudiciálne otázky

24. Solvay Chimica Italia S.p.A. (ďalej len „Solvay“), Erg Power S.r.l. a Erg Power Generation S.p.A. (spoločne ďalej len „Erg Power“), Eni S.p.A., Enipower S.p.A. a Versalis S.p.A. (spoločne ďalej len „Eni“), Sol Gas Primari S.r.l a Whirlpool Europe S.r.l. vlastnia alebo prevádzkujú súkromné sústavy na distribúciu elektriny, ktoré sa podľa článku 38 ods. 5 legislatívnej vyhlášky č. 93/2011 považujú za uzavreté distribučné sústavy. Napríklad spoločnosť Erg Power S.r.l. vlastní a spoločnosť Erg Power Generation S.p.A. prevádzkuje VUS petrochemického uzla, ktorý sa nachádza v obciach Priolo Gargallo a Melilli (obe v provincii Syrakúzy). Táto VUS pripája jedenásť podnikov na termoelektrickú elektráreň, ktorú prevádzkuje spoločnosť Erg Power S.r.l.

25. V nadväznosti na klasifikáciu sústav, ktoré sú vo vlastníctve alebo prevádzkované podnikmi uvedenými v predchádzajúcom bode, ako uzavreté distribučné sústavy podľa článku 38 ods. 5 legislatívnej vyhlášky č. 93/2011 prijal AEEGSI rozhodnutie č. 539/2015, ktorým prevádzkovateľom týchto sústav uložil nové povinnosti.

26. Tieto podniky preto okrem iného podali na Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Regionálny správny súd pre región Lombardsko) žalobu o neplatnosť rozhodnutia č. 539/2015.

27. Navrhovatelia v konaní vo veci samej tvrdia, že na základe rozhodnutia č. 539/2015 sú uzavreté distribučné sústavy v zmysle článku 38 ods. 5 legislatívnej vyhlášky č. 93/2011 predmetom pravidiel platných pre verejnú sústavu ( 21 ), a to bez zohľadnenia osobitných vlastností týchto sústav. Podľa navrhovateľov v konaní vo veci samej je stotožnenie týchto sústav s verejnou sústavou v rozpore s článkom 28 smernice 2009/72.

28. Pred vnútroštátnym súdom navrhovatelia v konaní vo veci samej kritizovali tieto aspekty rozhodnutia č. 539/2015: i) povinnosť uloženú prevádzkovateľom uzavretých distribučných sústav v zmysle článku 38 ods. 5 legislatívnej vyhlášky č. 93/2011 pripájať tretie strany; ii) povinnosť oddeliť účtovníctvo a funkcie uloženú týmto prevádzkovateľom; iii) uplatnenie poplatkov za dispečing na každého užívateľa pripojeného na uzavretú distribučnú sústavu, avšak bez toho, aby sa celá sústava ako celok považovala za jediného užívateľa dispečingu, ako tomu bolo predtým; a iv) uplatnenie všeobecných poplatkov za elektrinu na spotrebu elektriny každým užívateľom pripojeným na uzavretú distribučnú sústavu, a to aj vtedy, keď sa elektrina vyrába v rámci tejto sústavy.

29. Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Regionálny správny súd pre región Lombardsko) usúdil, že nie je schopný spor rozhodnúť, a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Majú sa ustanovenia [smernice 2009/72], najmä článok 3 ods. 5 a 6 a článok 28, vykladať v tom zmysle, že sústava vytvorená a prevádzkovaná súkromnou osobou, na ktorú je pripojený obmedzený počet výrobných a spotrebných jednotiek a ktorá je sama osebe pripojená na verejnú sústavu, nevyhnutne predstavuje elektrizačnú sústavu, t. j. ,distribučnú sústavu‘ podľa predmetnej smernice, pričom z tejto klasifikácie nemožno vylúčiť súkromné sústavy s uvedenými znakmi, ktoré vznikli pred nadobudnutím účinnosti predmetnej uvedenej smernice, a to na pôvodný účel výroby pre vlastnú spotrebu? 2. V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu prejudiciálnu otázku, je jedinou možnosťou, ktorú ponúka [smernica 2009/72] na účely zhodnotenia osobitných vlastností súkromnej elektrizačnej sústavy, zaradenie tejto sústavy do kategórie uzavretých distribučných sústav podľa článku 28 [smernice 2009/72], alebo môže vnútroštátny zákonodarca stanoviť inú kategóriu distribučných sústav podliehajúcich zjednodušenej sústave pravidiel, ktorá sa bude líšiť od režimu stanoveného pre uzavreté distribučné sústavy? 3. Bez ohľadu na predchádzajúce prejudiciálne otázky, má sa uvedená smernica vykladať v tom zmysle, že na uzavreté distribučné sústavy podľa článku 28 [smernice 2009/72] sa v každom prípade vzťahuje povinnosť pripojenia tretích osôb? 4. Bez ohľadu na predchádzajúce prejudiciálne otázky, umožňuje klasifikácia súkromnej elektrizačnej sústavy ako uzavretej distribučnej sústavy podľa článku 28 [smernice 2009/72] vnútroštátnemu zákonodarcovi, aby v prospech uvedenej sústavy stanovil iba výnimky zo všeobecného režimu distribučných sústav, ktoré sa výslovne upravujú v článku 28 a v článku 26 ods. 4 uvedenej smernice, alebo sa – s ohľadom na odôvodnenia 29 a 30 uvedenej smernice – členskému štátu umožňuje či ukladá, aby prijal ďalšie výnimky z uplatňovania všeobecného režimu distribučných sústav tak, aby sa zabezpečilo dosiahnutie cieľov uvedených v predmetných odôvodneniach? 5. V prípade, že Súdny dvor dospeje k záveru, že existuje možnosť alebo povinnosť členského štátu prijať právnu úpravu zohľadňujúcu špecifický charakter uzavretých distribučných sústav, bránia ustanovenia [smernice 2009/72] – najmä odôvodnenia 29 a 30, článok 15 ods. 7, článok 37 ods. 6 písm. b) a článok 26 ods. 4 – vnútroštátnej právnej úprave, akou sú vnútroštátne predpisy relevantné v prejednávanej veci, na základe ktorej uzavreté distribučné sústavy podliehajú právnej úprave v oblasti dispečingu a oddelenia, ktorá sa veľmi podobá režimu vzťahujúcemu sa na verejné sústavy a ktorá v oblasti súm určených na pokrytie všeobecných nákladov verejnej sústavy stanovuje, že príslušné poplatky sa čiastočne ukladajú aj za elektrinu spotrebovanú v rámci uzavretej sústavy?“

30. Písomné pripomienky predložili spoločnosti Solvay, Erg Power a Eni, Grécka republika, Talianska republika, Holandské kráľovstvo a Európska komisia.

31. Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Regionálny správny súd pre región Lombardsko) v odpovedi na žiadosť Súdneho dvora o vysvetlenie podľa článku 101 rokovacieho poriadku vo svojom uznesení z 12. apríla 2018 uviedol, že po prvé povinnosť oddeliť funkcie už neplatí pre prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav v zmysle článku 38 ods. 5 legislatívnej vyhlášky č. 93/2011 ( 22 ), a po druhé článok 24 ods. 2 zákonnej vyhlášky č. 91/2014 bol zrušený, takže všeobecné poplatky za elektrinu sa teraz vzťahujú na elektrinu odobratú uzavretou distribučnou sústavou ako celkom z verejnej sústavy. ( 23 )

32. Vnútroštátny súd preto vzal späť piatu prejudiciálnu otázku, pokiaľ ide o povinnosti oddelenia a všeobecné poplatky za elektrinu. Vnútroštátny súd však trvá na tejto prejudiciálnej otázke v rozsahu, v akom sa týka dispečerských poplatkov.

33. Na pojednávaní 31. mája 2018 spoločnosti Solvay a Eni, Talianska republika a Európska komisia predniesli svoje tvrdenia.

III. Analýza

A. Úvodné poznámky

34. V záujme jasnosti by som chcel zdôrazniť, že odkaz na pojem „verejná sústava“ uvedený v prejudiciálnych otázkach predložených Súdnemu dvoru by sa mal chápať ako odkaz na distribučné alebo prenosové sústavy, ktoré sa prevádzkujú na základe koncesnej zmluvy. Aj podľa článku 1 ods. 1 písm. u) prílohy A rozhodnutia č. 539/2015 sa „verejnou sústavou“ rozumie „akákoľvek elektrizačná sústava prevádzkovaná na základe koncesnej zmluvy na prenos alebo distribúciu elektriny“, ktorej prevádzkovateľ je „povinný na požiadanie poskytnúť prístup tretím stranám“, pretože poskytuje službu vo verejnom záujme.

35. Preto prenosové alebo distribučné sústavy, ktoré sú podľa talianskeho práva prevádzkované na základe koncesnej zmluvy, budú v týchto návrhoch označované ako „verejná sústava“. VUS ( 24 ), ostatné súkromné sústavy ( 25 ) a jednoduché výrobné a spotrebné sústavy ( 26 ) nie sú súčasťou verejnej sústavy.

36. Najprv posúdim, či sa sústava vytvorená a prevádzkovaná súkromným subjektom, na ktorý je pripojený obmedzený počet výrobných a spotrebných jednotiek a ktorá je následne pripojená na verejnú sústavu, musí považovať za „distribučnú sústavu“ v zmysle smernice 2009/72 (prvá položená prejudiciálna otázka). Vzhľadom na to, že podľa môjho názoru tomu tak je, sa následne budem zaoberať tým, či členské štáty môžu vyňať distribučnú sústavu z povinností stanovených smernicou 2009/72 iba vtedy, ak je možné túto sústavu klasifikovať ako uzavretú distribučnú sústavu v zmysle článku 28 ods. 1, alebo či členské štáty môžu určiť inú kategóriu distribučných sústav, na ktoré sa môžu vzťahovať iné výnimky (druhá položená prejudiciálna otázka). Následne sa budem zaoberať otázkou, či sa povinnosť poskytnúť prístup tretím stranám upravená v článku 32 smernice 2009/72 vzťahuje na prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav (tretia položená prejudiciálna otázka) a či požiadavky uvedené v článku 26 ods. 4 a článku 28 ods. 2 uvedenej smernice sú jedinými požiadavkami, z ktorých môžu členské štáty vyňať prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav (štvrtá položená prejudiciálna otázka). Nakoniec preskúmam otázku, či smernica 2009/72 vylučuje vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá na užívateľov uzavretých distribučných sústav uplatňuje pravidlá vzťahujúce sa na užívateľov verejnej sústavy v súvislosti s dispečerskými poplatkami (piata položená prejudiciálna otázka).

B. O prvej prejudiciálnej otázke

37. Prvou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora, či sa sústava vytvorená a prevádzkovaná súkromným subjektom, na ktorý je pripojený obmedzený počet výrobných a spotrebných jednotiek a ktorá je následne pripojená na verejnú sústavu, má považovať za „distribučnú sústavu“ v zmysle smernice 2009/72, najmä jej článku 2 ods. 5 a 6 a článku 28. Vnútroštátny súd sa tiež pýta, či je v tomto ohľade potrebné zohľadniť skutočnosť, že takáto sústava bola vytvorená pred nadobudnutím účinnosti smernice 2009/72 alebo že bola pôvodne vytvorená ako sústava výroby pre vlastnú spotrebu.

38. Mal by som spresniť, že podľa môjho názoru sa má odkaz na článok 3 ods. 5 a 6 smernice 2009/72 uvedený v prvej prejudiciálnej otázke chápať ako odkaz na článok 2 ods. 5 a 6 uvedenej smernice. Článok 3 ods. 5 a 6 smernice 2009/72 sa skutočne týka povinností služby vo verejnom záujme (konkrétnejšie, práva odberateľov na zmenu dodávateľa a na získanie všetkých relevantných údajov o spotrebe a povinnosti členských štátov poskytovať kompenzáciu a exkluzívne práva na plnenie povinností služby vo verejnom záujme nediskriminačným spôsobom). Toto ustanovenie je sotva relevantné pre klasifikáciu VUS a iných súkromných sústav ako distribučných sústav. Okrem toho článok 3 ods. 5 a 6 smernice 2009/72 nie je uvedený v odôvodnení návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Naopak, článok 2 ods. 5 a 6 uvedenej smernice v odôvodnení tohto návrhu uvedený je. Navyše je relevantný pre prvú prejudiciálnu otázku, pretože definuje pojmy „distribúcia“ a „prevádzkovateľ distribučnej sústavy“.

39. Spoločnosti Solvay a Erg Power tvrdia, že sústavy vytvorené a prevádzkované súkromným subjektom, ku ktorým je pripojený obmedzený počet výrobných a spotrebných jednotiek a ktoré sú následne pripojené k verejnej sústave, nemusia nevyhnutne spĺňať podmienky na to, aby sa považovali za distribučné sústavy v zmysle článku 2 ods. 5 a 6 a článku 28 smernice 2009/72. Podľa ich názoru je možné vyňať z takejto klasifikácie sústavy, ktoré majú tieto vlastnosti, ktoré boli vytvorené pred nadobudnutím účinnosti smernice 2009/72 a pôvodne boli vytvorené na účely výroby pre vlastnú spotrebu. Spoločnosť Eni tvrdí, že VUS nemôžu spĺňať podmienky na to, aby sa považovali za distribučné sústavy v zmysle smernice 2009/72.

40. Talianska vláda tvrdí, že VUS spĺňajú podmienky na to, aby sa považovali za distribučné sústavy v zmysle smernice 2009/72. Grécka vláda, holandská vláda a Európska komisia sa domnievajú, že sústava vytvorená a prevádzkovaná súkromným subjektom, na ktorú je pripojený obmedzený počet výrobných a spotrebných jednotiek a ktorá je následne pripojená k verejnej sústave, sa musí považovať za distribučnú sústavu.

41. Ako zdôrazňuje vnútroštátny súd, smernica 2009/72 nedefinuje pojem „distribučná sústava“. Podľa článku 2 ods. 5 uvedenej smernice „,distribúcia‘ je preprava elektriny vo vysokonapäťových, strednonapäťových a nízkonapäťových distribučných sústavách s cieľom jej distribuovania odberateľom, nezahŕňa však dodávku“ ( 27 ). Preto v súlade s rozhodnutím Súdneho dvora vo veci citiworks, distribučná sústava je sústavou používanou na prepravu elektriny pri vysokom, strednom alebo nízkom napätí na účely jej predaja veľkoobchodným alebo konečným zákazníkom. ( 28 )

42. Pre určenie, či sústava spĺňa podmienky na to, aby sa považovala za distribučnú sústavu v zmysle smernice 2009/72, je irelevantné, že spája iba obmedzený počet výrobných a spotrebných jednotiek.

43. Distribúcia je skutočne definovaná ako preprava elektriny v určitých sústavách s cieľom jej dodania „odberateľom“. Článok 2 ods. 5 smernice 2009/72 neobsahuje žiaden náznak, že preprava elektriny s cieľom jej dodania iba niekoľkým odberateľom by sa nemala považovať za distribúciu v zmysle tohto ustanovenia. Neexistuje teda žiaden dôvod, prečo by sa sústava, ktorá spája iba niekoľko spotrebiteľských a výrobných jednotiek, nemala považovať za distribučnú sústavu v zmysle smernice 2009/72. V tejto súvislosti poznamenávam, že predmetná sústava vo veci citiworks, ktorú Súdny dvor označil za distribučnú sústavu v zmysle smernice 2009/72, slúžila obmedzenému počtu odberateľov. ( 29 ) Podľa vlastných slov Súdneho dvora „normotvorca [Únie]… nezamýšľal vylúčiť konkrétne… distribučné sústavy z rozsahu pôsobnosti smernice 2003/54 kvôli ich veľkosti alebo spotrebe elektriny“ ( 30 ).

44. Rovnako pri určovaní, či sústava spĺňa podmienky na to, aby sa považovala za distribučnú sústavu v zmysle smernice 2009/72, nezáleží na tom, že bola vytvorená pred nadobudnutím účinnosti uvedenej smernice. Smernica 2009/72 neuvádza, že sa nevzťahuje na sústavy, ktoré boli vytvorené pred nadobudnutím jej účinnosti.

45. Na účely určenia, či sústava spĺňa podmienky na to, aby sa považovala za distribučnú sústavu v zmysle smernice 2009/72, nezáleží na tom, že pôvodne bola vytvorená na účely výroby pre vlastnú spotrebu.

46. Poznamenávam, že podľa článku 28 ods. 1 písm. b) smernice 2009/72 sústava, ktorá „distribuuje elektrinu primárne vlastníkovi alebo prevádzkovateľovi sústavy alebo jeho príbuzným podnikom“, môže spĺňať podmienky na to, aby sa považovala za uzavretú distribučnú sústavu (a ako vysvetlím nižšie, aj za distribučnú sústavu). ( 31 ) Podľa výkladovej poznámky Európskej komisie o maloobchodných trhoch sa článok 28 ods. 1 písm. b) smernice 2009/72 uplatňuje tam, kde „podnik umožnil užívateľom pripojiť sa k sústave, ktorá bola vyvinutá na jeho vlastné potreby“ ( 32 ). Domnievam sa, že toto ustanovenie pokrýva distribučné sústavy, ktoré boli rovnako ako VUS pôvodne zriadené na účely výroby pre vlastnú spotrebu. ( 33 )

47. Preto odpoveď na prvú položenú prejudiciálnu otázku by mala znieť tak, že článok 2 ods. 5 a článok 28 ods. 1 smernice 2009/72 sa musia vykladať v tom zmysle, že sústava vytvorená a prevádzkovaná súkromnou osobou, ku ktorej je pripojený obmedzený počet výrobných a spotrebných jednotiek a ktorá je následne pripojená na hlavnú sústavu, je distribučnou sústavou. V tomto ohľade je bezpredmetné, že táto sústava bola pôvodne vytvorená ako sústava výroby pre vlastnú spotrebu a že bola vytvorená pred nadobudnutím účinnosti smernice 2009/72.

C. O druhej prejudiciálnej otázke

48. Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta Súdneho dvora, či môžu členské štáty vyňať distribučnú sústavu z povinností stanovených smernicou 2009/72 iba vtedy, ak táto sústava spĺňa podmienky na to, aby sa považovala za uzavretú distribučnú sústavu v zmysle jej článku 28 ods. 1, alebo či môžu členské štáty určiť inú kategóriu distribučných sústav a vyňať sústavy patriace do tejto kategórie z iných povinností, ako sú tie, z ktorých môžu byť vyňaté uzavreté distribučné sústavy.

49. Spoločnosti Solvay, Erg Power a Eni tvrdia, že vnútroštátny zákonodarca môže určiť kategóriu iných distribučných sústav ako uzavreté distribučné sústavy a stanoviť pre túto kategóriu zjednodušený súbor pravidiel odlišných od tých, ktoré sa uplatňujú na uzavreté distribučné sústavy.

50. Talianska, grécka a holandská vláda a Európska komisia tvrdia, že smernica 2009/72 neumožňuje členským štátom stanoviť inú kategóriu distribučných sústav ako uzavreté distribučné sústavy a uplatniť na túto kategóriu iný súbor zjednodušených pravidiel.

51. Poznamenávam, že smernica 2009/72 ukladá prevádzkovateľom distribučných sústav určité povinnosti. Títo prevádzkovatelia sú predovšetkým povinní oddeliť funkcie ( 34 ) a účtovníctvo ( 35 ). Sú tiež povinní poskytnúť prístup tretím stranám na základe objektívnych a nediskriminačných taríf. ( 36 ) Prevádzkovateľ distribučnej sústavy (pokiaľ vykonáva takúto činnosť) je navyše povinný zabezpečiť energiu používanú na pokrývanie energetických strát a rezervné kapacity v sústave transparentnými, nediskriminačnými a trhovými postupmi. ( 37 )

52. Smernica 2009/72 upravuje štyri kategórie distribučných sústav, ktoré môžu členské štáty vyňať z povinností upravených uvedenou smernicou, a to uzavreté distribučné sústavy, malé izolované sústavy, izolované mikrosústavy a sústavy s menej ako 100000 pripojenými odberateľmi.

53. Po prvé distribučná sústava spĺňa podmienky na to, aby sa považovala za uzavretú distribučnú sústavu v zmysle článku 28 ods. 1 smernice 2009/72, ak sú splnené dve podmienky. V prvom rade musí táto sústava „[distribuovať elektrinu] v rámci geograficky vymedzeného priemyselného, obchodného alebo zdieľaného miesta služby“ ( 38 ). Po druhé táto sústava musí buď distribuovať elektrinu užívateľom, ktorých prevádzkové alebo výrobné postupy sú integrované, alebo distribuovať elektrinu primárne svojmu vlastníkovi alebo prevádzkovateľovi. Podľa článku 28 ods. 2 tejto smernice majú členské štáty právomoc vyňať prevádzkovateľa uzavretej distribučnej sústavy z i) požiadaviek podľa jej článku 25 ods. 5 týkajúcich sa zabezpečovania využívanej energie na pokrývanie energetických strát a rezervné kapacity vo vlastnej sústave v súlade s transparentnými, nediskriminačnými a trhovými postupmi, a z ii) požiadavky podľa článku 32 ods. 1, aby tarify boli pred nadobudnutím ich účinnosti schválené v súlade s jej článkom 37. Okrem toho podľa článku 26 ods. 4 smernice 2009/72 môžu členské štáty vyňať distribučné sústavy s menej ako 100000 pripojenými odberateľmi z povinnosti oddelenia, čo je pravdepodobne prípad uzatvorených distribučných sústav. ( 39 )

54. Po druhé podľa článku 2 ods. 26 smernice 2009/72 sú malými izolovanými sústavami také sústavy „[, ktoré mali] v roku 1996 spotrebu menšiu ako 3000 GWh, ak sa menej ako 5 % [ich] ročnej spotreby získava prostredníctvom prepojenia s inými sústavami“. Členským štátom je podľa článku 44 ods. 1 uvedenej smernice povolené uplatňovať odchýlky z povinností stanovených v jej kapitolách IV, VI, VII a VIII (aj keď iba s oprávnením Európskej komisie). Podľa článku 26 ods. 4 smernice 2009/72 je im tiež povolené vyňať malé izolované sústavy z povinností oddelenia. ( 40 )

55. Po tretie podľa článku 2 ods. 27 smernice 2009/72 sú izolovanými mikrosústavami sústavy „[, ktoré mali] v roku 1996 spotrebu menšiu ako 500 GWh a [ktoré nie sú prepojené] s inými sústavami“. Členské štáty môžu podľa článku 44 ods. 1 smernice 2009/72 vyňať izolované mikrosústavy z ustanovení kapitol III, IV, VI, VII a VIII uvedenej smernice (aj keď opäť iba s oprávnením Európskej komisie). Podľa článku 26 ods. 4 uvedenej smernice môžu členské štáty tiež vyňať z povinnosti oddelenia tie sústavy s menej ako 100000 pripojenými odberateľmi, čo je pravdepodobne prípad izolovaných mikrosústav.

56. Po štvrté podľa článku 26 ods. 4 smernice 2009/72 môžu byť sústavy s menej ako 100000 pripojeným odberateľmi vyňaté z povinností oddelenia upravených v odsekoch 1, 2 a 3 uvedeného ustanovenia. Ako som už uviedol vyššie, do tejto kategórie môžu patriť uzavreté distribučné sústavy, malé izolované sústavy a izolované mikrosústavy.

57. Podľa môjho názoru neexistujú žiadne iné kategórie distribučných sústav, ktoré by členské štáty mohli vyňať z povinností stanovených smernicou 2009/72. Ak by normotvorca Únie mal v úmysle priznať členským štátom právomoc určiť ďalšiu kategóriu distribučných sústav a uplatniť výnimky pre sústavy patriace do tejto kategórie, urobil by to výslovne tak, ako to urobil v článku 26 ods. 4, článku 28 ods. 2 a článku 44 ods. 1 uvedenej smernice.

58. Členské štáty teda môžu vyňať distribučnú sústavu z povinností ustanovených smernicou 2009/72 len vtedy, ak ide o uzavretú distribučnú sústavu, malú izolovanú sústavu, izolovanú mikrosústavu alebo sústavu s menej ako 100000 pripojenými odberateľmi.

59. V prejednávanej veci nikto netvrdí, že by sa VUS alebo iné súkromné sústavy mali považovať za malé izolované sústavy alebo izolované mikrosústavy. VUS a ostatné súkromné sústavy však za uzavreté distribučné sústavy klasifikuje článok 38 ods. 5 legislatívnej vyhlášky č. 93/2011. ( 41 )

60. Je úlohou vnútroštátneho súdu, aby určil, či sa VUS a ostatné súkromné sústavy majú považovať za uzavreté distribučné sústavy v zmysle článku 28 ods. 1 smernice 2009/72.

61. Poznamenávam však, že podľa článku 33 ods. 1 písm. b) zákona č. 99/2009 sú VUS povinné pripojiť buď „jednotky priemyselnej spotreby“, alebo „jednotky priemyselnej spotreby a jednotky výroby elektriny“ ( 42 ), pričom tie sa musia „nachádzať na území najviac troch susediacich obcí, resp. nie viac ako troch susediacich provincií, iba ak sú výrobné jednotky poháňané z obnoviteľných zdrojov“. Domnievam sa preto, že je splnená prvá požiadavka podľa článku 28 ods. 1 smernice 2009/72, aby sústava distribuovala elektrinu „v rámci geograficky vymedzeného priemyselného… miesta…“. Poznamenávam tiež, že prinajmenšom tam, kde VUS pripájajú jednotky priemyselnej spotreby a jednotky výroby elektriny, „ktoré sú funkčne nevyhnutné pre proces priemyselnej výroby“, je druhá požiadavka podľa článku 28 ods. 1 písm. a) smernice 2009/72, aby boli výrobné postupy užívateľov integrované, podľa môjho názoru splnená. ( 43 )

62. Na druhú položenú prejudiciálnu otázku je preto potrebné odpovedať tak, že členské štáty môžu vyňať distribučné sústavy z povinností stanovených v smernici 2009/72 len vtedy, ak tieto sústavy spĺňajú podmienky na to, aby sa považovali za uzavreté distribučné sústavy v zmysle jej článku 28 ods. 1, ako malé izolované sústavy v zmysle jej článku 2 ods. 26, ako izolované mikrosústavy v zmysle jej článku 2 ods. 27 alebo v prípade, že slúžia menej ako 100000 odberateľom. Členské štáty nie sú oprávnené určiť ďalšiu kategóriu distribučných sústav a vyňať sústavy patriace do tejto kategórie z iných povinností, ako sú tie, z ktorých môžu byť vyňaté uzavreté distribučné sústavy, malé izolované sústavy, izolované mikrosústavy alebo sústavy s menej ako 100000 pripojenými odberateľmi.

D. O tretej prejudiciálnej otázke

63. Treťou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora, či sú prevádzkovatelia uzavretých distribučných sústav v zmysle článku 28 ods. 1 smernice 2009/72 povinní poskytovať prístup tretím stranám vo všetkých prípadoch.

64. Spoločnosti Solvay, Erg Power a Eni, talianska a grécka vláda tvrdia, že prevádzkovatelia uzavretých distribučných sústav nie sú povinní poskytovať prístup tretím stranám vo všetkých prípadoch. ( 44 )

65. Európska komisia sa domnieva, že smernica 2009/72 neumožňuje členským štátom vyňať prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav z povinnosti poskytovať prístup tretím stranám.

66. V článku 32 smernice 2009/72 sa uvádza, že „členské štáty zabezpečia zavedenie systému pre prístup tretích strán do… distribučných sústav“ založeného na objektívnych a nediskriminačných tarifách. Členské štáty sú takisto povinné zabezpečiť, aby tieto sadzby boli schválené národným regulačným orgánom a uverejnené pred nadobudnutím ich účinnosti v súlade s článkom 37 uvedenej smernice.

67. Podľa judikatúry je otvorený prístup tretích strán do prenosových a distribučných sústav jedným zo základných opatrení, ktoré musia členské štáty zaviesť, ak má byť vytvorený vnútorný trh s elektrinou. ( 45 ) V tejto súvislosti odôvodnenie 4 smernice 2009/72 zdôrazňuje, že nediskriminačný prístup k sústave v každom členskom štáte ešte neexistuje.

68. Podľa môjho názoru článok 32 smernice 2009/72 vyžaduje, aby prevádzkovatelia uzavretých distribučných sústav poskytovali prístup tretím stranám.

69. Po prvé zdôrazňujem, že uzavreté distribučné sústavy v zmysle článku 28 ods. 1 smernice 2009/72 sú distribučnými sústavami. ( 46 ) Všetky povinnosti uložené prevádzkovateľom distribučných sústav sú teda uložené aj prevádzkovateľom uzavretých distribučných sústav, ak uvedená smernica neustanovuje inak.

70. To je v súlade s výkladovou poznámkou Európskej komisie o maloobchodných trhoch. Podľa jej oddielu 5.3 „uzavreté distribučné sústavy sú distribučné sústavy a nepredstavujú novú a samostatnú kategóriu sústav“.

71. Je to tiež v súlade s návrhom Európskej komisie na prepracované znenie smernice o elektrine z 23. februára 2017. ( 47 ) Tento návrh vkladá do článku 28 smernice 2009/72 (článok 38 návrhu Európskej komisie prepracovaného znenia smernice o elektrine) piaty odsek, v ktorom sa ustanovuje, že „uzavreté distribučné sústavy sa na účely tejto smernice považujú za distribučné sústavy“.

72. Po druhé je pravda, že článok 32 ods. 1 smernice 2009/72 ponecháva na členské štáty, aby prijali opatrenia potrebné na zavedenie systému prístupu tretích strán do prenosových alebo distribučných sústav. Tento manévrovací priestor im však vzhľadom na význam zásady voľného prístupu do prenosových alebo distribučných sústav ( 48 ) nedovoľuje vylúčiť túto zásadu nad rámec prípadov, pre ktoré smernica 2009/72 stanovuje výnimky alebo odchýlky. ( 49 )

73. V tomto ohľade poznamenávam, že článok 28 ods. 2 písm. b) smernice 2009/72 neumožňuje členským štátom vyňať prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav z povinnosti poskytovať prístup tretím stranám nediskriminačným spôsobom.

74. Článok 28 ods. 2 písm. b) smernice 2009/72 skutočne uvádza, že členské štáty môžu vyňať prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav z „požiadavky podľa článku 32 ods. 1, aby tarify alebo metodiky ich výpočtu boli pred nadobudnutím ich účinnosti schválené v súlade s článkom 37“. Preto podľa článku 28 ods. 2 písm. b) smernice 2009/72 môžu členské štáty vyňať prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav z povinnosti predchádzajúceho schválenia ich taríf. To znamená, že prevádzkovateľom uzavretých distribučných sústav môže byť povolené uplatňovať vyjednané tarify tak, ako sa uvádza vo výkladovej poznámke Európskej komisie o maloobchodných trhoch. ( 50 ) V prípade uplatnenia tejto možnosti môžu užívatelia uzavretej distribučnej sústavy podľa článku 28 ods. 3 uvedenej smernice požiadať vnútroštátny regulačný orgán o preskúmanie týchto taríf. Článok 28 ods. 2 písm. b) smernice 2009/72 však neumožňuje členským štátom vyňať prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav z povinnosti poskytovať prístup tretím stranám. ( 51 )

75. Takisto poznamenávam, že výkladová poznámka Európskej komisie o maloobchodných trhoch v oddiele 5.3 stanovuje, že „povinnosť poskytnúť tretím stranám prístup do sústavy sa vzťahuje aj na [prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav]“.

76. Naopak, článok 3 ods. 14 smernice 2009/72 stanovuje, že „členské štáty sa môžu rozhodnúť, že nebudú uplatňovať ustanovenia článk[u] 32… do tej miery, pokiaľ by [jeho] uplatňovanie z právnych alebo skutkových dôvodov bránilo plneniu povinností uložených elektroenergetickým podnikom vo všeobecnom hospodárskom záujme…“. ( 52 ) Podľa judikatúry sa členským štátom teda umožňuje, aby neuplatňovali ustanovenia článku 32 smernice 2009/72, ktoré upravujú prístup tretích strán, za podmienok stanovených v článku 3 ods. 8 uvedenej smernice. ( 53 )

77. Článok 32 smernice 2009/72 preto vyžaduje, aby prevádzkovatelia uzavretých distribučných sústav poskytovali prístup tretím osobám, a to za predpokladu (ktorý je uvedený v druhom odseku tohto ustanovenia), že im nechýba potrebná kapacita.

78. V prejednávanej veci poznamenávam, že podľa článku 8 prílohy A rozhodnutia č. 539/2015 ( 54 ) nie sú VUS a ostatné súkromné sústavy povinné pripájať tretie osoby, zatiaľ čo užívatelia týchto sústav majú právo byť pripojení na verejnú sústavu. ( 55 )

79. Ak by sa teda VUS a ostatné súkromné sústavy považovali za uzavreté distribučné sústavy v zmysle článku 28 ods. 1 smernice 2009/72, ustanovenia uvedené v predchádzajúcom bode by boli v rozpore s článkom 28 ods. 2 písm. b) a článkom 32 uvedenej smernice.

80. Na tretiu položenú otázku je preto potrebné odpovedať tak, že článok 28 ods. 2 písm. b) a článok 32 smernice 2009/72 by sa mali vykladať v tom zmysle, že prevádzkovatelia uzavretých distribučných sústav sú povinní poskytnúť prístup tretím osobám, pokiaľ im nechýba potrebná kapacita.

E. O štvrtej prejudiciálnej otázke

81. Svojou štvrtou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora, či sú členské štáty oprávnené vyňať prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav v zmysle článku 28 ods. 1 smernice 2009/72 iba z požiadaviek uvedených v článku 26 ods. 4 a článku 28 ods. 2 alebo či sú členské štáty buď oprávnené, alebo povinné vyňať týchto prevádzkovateľov z iných požiadaviek stanovených uvedenou smernicou.

82. Spoločnosť Solvay tvrdí, že členské štáty sú oprávnené vyňať uzavreté distribučné sústavy nielen z požiadaviek uvedených v článku 26 ods. 4 a článku 28 ods. 2 smernice 2009/72, ale aj z ostatných požiadaviek stanovených tou istou smernicou, aby, ako to je uvedené v odôvodneniach 29 a 30 uvedenej smernice, sa vyhlo neprimeranému alebo zbytočnému zaťaženiu prevádzkovateľov týchto sústav. Spoločnosť Erg Power zastáva názor spoločnosti Solvay. Spoločnosť Eni tvrdí, že členské štáty sú povinné vyňať uzavreté distribučné sústavy z ostatných požiadaviek. Talianska vláda sa domnieva, že uzavreté distribučné sústavy môžu byť vyňaté z iných požiadaviek, ako sú požiadavky uvedené v článku 26 ods. 4 a článku 28 ods. 2 smernice 2009/72, pokiaľ to má za následok zjednodušený režim. Grécka vláda uvádza, že právomoc členských štátov vyňať prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav z požiadaviek stanovených uvedenou smernicou sa pravdepodobne neobmedzuje na právomoci uvedené v článku 26 ods. 4 a článku 28 ods. 2 uvedenej smernice.

83. Holandská vláda namieta, že členské štáty môžu vyňať uzavreté distribučné sústavy iba z požiadaviek uvedených v článku 26 ods. 4 a článku 28 ods. 2 smernice 2009/72. Európska komisia tvrdí, že uzavreté distribučné sústavy môžu byť vyňaté iba z požiadaviek upravených v článku 25 ods. 5 a článku 32 ods. 1 uvedenej smernice.

84. Podľa môjho názoru členské štáty nie sú oprávnené vyňať prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav z iných požiadaviek, ako sú požiadavky uvedené v článku 26 ods. 4 a článku 28 ods. 2 smernice 2009/72, menovite: i) povinnosti oddelenia upravenej v článku 26 ods. 1, 2 a 3 uvedenej smernice, ii) požiadavky podľa článku 25 ods. 5 tej istej smernice na zabezpečovanie energie na pokrývanie energetických strát a rezervné kapacity v sústave transparentnými, nediskriminačnými a trhovými postupmi, a iii) povinnosti predchádzajúceho schválenia taríf národným regulačným orgánom preskúmanej v bodoch 63 až 80 vyššie.

85. Po prvé, ako som už uviedol vyššie, ( 56 ) uzavreté distribučné sústavy predstavujú distribučné sústavy. Všetky povinnosti uložené prevádzkovateľom distribučných sústav sú teda uložené aj prevádzkovateľom uzavretých distribučných sústav, ak smernica 2009/72 neustanovuje inak.

86. Po druhé poznamenávam, že počas prípravných prác na smernici 2009/72 Európsky parlament navrhol do článku 26 smernice 2003/54 ( 57 ) doplniť odsek v znení, že „členské štáty môžu oslobodiť priemyselné oblasti od uplatňovania ustanovení kapitol III, IV, V, VI a VII“ ( 58 ). „Priemyselné oblasti“ vymedzil Parlament ako „zemepisné oblas[ti] v súkromnom vlastníctve so sieťou elektrickej energie, ktor[ých] primárnym účelom sú dodávky priemyselným zákazníkom nachádzajúcim sa v [týchto oblastiach]“ ( 59 ). Podľa môjho názoru pojem „priemyselné oblasti“ pripomína uzavreté distribučné sústavy, o ktorých sa diskutuje v týchto návrhoch (ktoré boli zavedené až neskôr, v smernici 2009/72). Pozmeňujúci a doplňujúci návrh Parlamentu udeľoval členským štátom právomoc oslobodiť „priemyselné oblasti“ od veľkého počtu ustanovení, najmä od tých, ktoré sa týkajú prevádzky distribučných sústav (ustanovené v kapitole V smernice 2003/54).

87. Smernica 2009/72 však bola prijatá bez pozmeňujúceho a doplňujúceho návrhu Parlamentu. To naznačuje, že zámerom normotvorcu Únie bolo umožniť členským štátom udeľovať prevádzkovateľom uzavretých distribučných sústav iba obmedzené oslobodenia od povinností ukladaných prevádzkovateľom distribučných sústav.

88. Po tretie je pravda, že podľa oddielu 5.3 výkladovej poznámky Európskej komisie o maloobchodných trhoch „[členské štáty] môžu navrhnúť cielené a primerané pravidlá pre [prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav], ktoré zohľadňujú ich osobitné okolnosti. To je obzvlášť dôležité, pretože presnú povahu mnohých povinností prevádzkovateľov sústavy stanovujú členské štáty a nie sú priamo stanovené v [smernici 2009/72]“.

89. Domnievam sa však, že členské štáty majú voľnú úvahu pri vykonávaní povinností stanovených smernicou 2009/72 (t. j. definovať „presnú povahu“ takýchto povinností). Keďže, ako uvádza odôvodnenie 30 uvedenej smernice, uzavretým distribučným sústavám by nemala byť ukladaná „zbytočná administratívna záťaž“, členské štáty ich môžu prispôsobiť tak, aby zohľadnili osobitné črty týchto sústav. To neznamená, že členské štáty môžu vyňať uzavreté distribučné sústavy z povinností uložených smernicou 2009/72.

90. Napríklad podľa výkladovej poznámky Európskej komisie o maloobchodných trhoch môžu členské štáty pri stanovovaní pravidiel označovania prevádzkovateľov distribučných sústav zohľadniť osobitné črty uzavretých distribučných sústav. Táto poznámka však neuvádza, že členské štáty môžu vynímať podniky, ktoré vlastnia alebo sú zodpovedné za uzavreté distribučné sústavy, z povinnosti určiť prevádzkovateľa upravenej v článku 24 smernice 2009/72.

91. Poznamenávam tiež, že vety citované v bode 88 vyššie sú súčasťou oddielu 5.3 výkladovej poznámky Európskej komisie o maloobchodných trhoch s nadpisom „Nie samostatná kategória sústav“ ( 60 ), a nie bodu 5.4 tejto poznámky s nadpisom „Osobitné výnimky“, ktorý odkazuje na článok 28 ods. 2 smernice 2009/72. To potvrdzuje, že právomoc členských štátov definovať „presnú povahu“ povinností ukladaných prevádzkovateľom uzatvorených distribučných sústav uvedená v týchto vetách nie je právomocou vyňať, ale skôr právomocou upraviť pravidlá stanovené pre prevádzkovateľov distribučných sústav, ktoré nie sú uzavreté.

92. V prejednávanej veci sú prevádzkovatelia VUS a iných súkromných sústav vyňatí z určitých povinností uložených prevádzkovateľom distribučných sústav, a to konkrétne i) z povinnosti poskytnúť prístup tretím stranám a ii) z povinnosti oddeliť funkcie. ( 61 )

93. Vyňatie z povinnosti poskytnúť prístup tretím stranám som preskúmal vyššie. Pokiaľ ide o vyňatie z povinnosti oddeliť funkcie, je v súlade s právomocou, ktorú členským štátom priznáva článok 26 ods. 4 smernice 2009/72, a to vyňať z tejto povinnosti sústavy s menej ako 100000 pripojenými odberateľmi.

94. Na štvrtú prejudiciálnu otázku by sa teda malo odpovedať tak, že článok 26 ods. 4 a článok 28 ods. 2 smernice 2009/72 sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia členským štátom vyňať prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav z požiadaviek, ktoré nie sú uvedené v týchto ustanoveniach.

F. O piatej prejudiciálnej otázke

95. Piatou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora, či smernica 2009/72, najmä jej článok 15 ods. 7, článok 37 ods. 6 písm. b) a jej odôvodnenia 29 a 30, bránia vnútroštátnej právnej úprave, na základe ktorej sú užívatelia uzavretých distribučných sústav vo vzťahu k dispečerským poplatkom predmetom pravidiel platných pre užívateľov verejnej sústavy.

96. Ako uviedla Európska komisia v prieskume v sektore energetiky za rok 2007, ( 62 )„vzhľadom na to, že elektrinu nie je možné skladovať“ a stabilita sústavy si vyžaduje, aby boli výroba a spotreba v neustálej rovnováhe, „na vyrovnanie nerovnováhy účastníkov trhu v reálnom čase vyplývajúcej z rozdielov medzi… dopytom po elektrine a jej výrobou… existujú vyrovnávacie a rezervné režimy“ ( 63 ). Prevádzkou týchto režimov sú poverení prevádzkovatelia prenosových sústav a prevádzkovatelia distribučných sústav. ( 64 )

97. Článok 2 ods. 10 legislatívnej vyhlášky č. 79/1999 ( 65 ) vymedzuje pojem dispečing ako „činnosť zameranú na vydávanie pokynov na koordinované využitie a prevádzkovanie výrobných zariadení, prenosovej sústavy a podporných služieb“. Podľa článku 1 ods. 1 uvedenej legislatívnej vyhlášky je dispečing verejnou službou vykonávanou štátom prostredníctvom prevádzkovateľa národnej prenosovej sústavy, spoločnosti Terna SpA (ďalej len „Terna“).

98. Poskytovanie dispečerských služieb je pre užívateľov sústavy spoplatnené. Podľa článku 22 ods. 1 prílohy A rozhodnutia č. 539/2015 sú pravidlami platnými pre užívateľov uzavretých distribučných sústav vo vzťahu k dispečerským poplatkom tie pravidlá, ktoré platia pre užívateľov verejnej sústavy. V tom istom ustanovení sa stanovuje, že pokiaľ ide o užívateľov uzavretých distribučných sústav, dispečerské poplatky sa uplatňujú „vo vzťahu k elektrine privádzanej do uzavretej distribučnej sústavy a odoberanej z uzavretej distribučnej sústavy každým užívateľom prostredníctvom jeho bodu napojenia na túto sústavu“.

99. Dispečerské poplatky sa platia spoločnosti Terna, nie prevádzkovateľovi uzavretej distribučnej sústavy.

100. Pred nadobudnutím účinnosti rozhodnutia č. 539/2015 boli dispečerské poplatky uplatňované výlučne vo vzťahu k elektrine privádzanej do verejnej sústavy alebo odoberanej z verejnej sústavy uzavretou distribučnou sústavou ako celkom prostredníctvom bodu napojenia tejto sústavy na uvedenú sústavu. To znamená, že dispečerské poplatky sa uplatňovali výlučne vo vzťahu k elektrine privádzanej do verejnej sústavy alebo odoberanej z verejnej sústavy. Neuplatňovali sa vo vzťahu k elektrine vyrobenej v rámci uzavretej distribučnej sústavy.

101. Spoločnosti Solvay, Erg Power a Eni a grécka vláda tvrdia, že smernica 2009/72 vylučuje uplatňovanie dispečerských pravidiel platných na verejnú sústavu na uzavreté distribučné sústavy.

102. Talianska vláda tvrdí, že užívatelia VUS sa môžu rozhodnúť, že sa preskupia do jediného bodu napojenia na verejnú sústavu; v takom prípade sa dispečerské poplatky uplatňujú výlučne na elektrinu, ktorú VUS ako celok odoberá z verejnej sústavy. ( 66 )

103. Európska komisia tvrdí, že smernica 2009/72 nebráni uloženiu dispečerských pravidiel platných pre užívateľov verejnej sústavy pre užívateľov VUS.

104. Poznamenávam, že podľa tvrdení spoločnosti Eni užívatelia VUS obvykle dodávajú alebo odoberajú elektrinu iba z VUS, nie z verejnej sústavy, takže dispečerské služby poskytuje prevádzkovateľ VUS, a nie spoločnosť Terna. Iba zriedka, v prípade neočakávanej špičky v dopyte alebo narušenia výroby vo VUS, užívatelia VUS odoberajú elektrinu z verejnej sústavy a spoločnosť Terna im poskytuje dispečerské služby.

105. Preto metodika, podľa ktorej sa výška dispečerských poplatkov počíta vo vzťahu k elektrine dodanej do VUS alebo odobratej z VUS, a nie iba vo vzťahu k elektrine dodanej do verejnej sústavy alebo odobratej z verejnej sústavy, nie je v súlade s požiadavkou podľa článku 15 ods. 7 a článku 37 ods. 6 písm. b) smernice 2009/72, aby platby za odchýlku boli „nediskriminačné“. Užívateľom VUS, podobne ako užívateľom verejnej sústavy, je poskytovanie dispečerských služieb spoločnosťou Terna skutočne spoplatnené, aj keď užívateľom VUS, na rozdiel od užívateľov verejnej sústavy, sú tieto služby poskytované iba výnimočne.

106. Táto metodika je navyše v rozpore s požiadavkou stanovenou v článku 15 ods. 7 a odôvodnení 35 smernice 2009/72, podľa ktorej majú platby za odchýlku „odzrkadľovať náklady“, a s požiadavkou podľa článku 37 ods. 6 písm. b) uvedenej smernice, podľa ktorej sa majú vyrovnávacie služby poskytovať „najhospodárnejším spôsobom“. Dôvodom je to, že spoločnosti Terna vo vzťahu k užívateľom VUS nevznikli žiadne náklady, resp. iba obmedzené náklady.

107. V dôsledku toho sa mi zdá, že rovnakú metodiku nemožno použiť na výpočet dispečerských poplatkov platených užívateľmi VUS a na výpočet dispečerských poplatkov platených užívateľmi verejnej sústavy. Dispečerské poplatky, ktoré platia užívatelia VUS, sa musia počítať vo vzťahu k elektrine dodávanej do verejnej sústavy alebo odoberanej z verejnej sústavy. Tieto poplatky musia skutočne odrážať náklady, ktoré vznikli spoločnosti Terna na poskytovanie dispečerských služieb týmto užívateľom VUS.

108. Poznamenávam, že na ústnom pojednávaní talianska vláda tvrdila, že užívatelia VUS sa môžu podľa talianskych právnych predpisov preskupiť tak, aby sa dispečerské poplatky počítali vo vzťahu k elektrine dodávanej do verejnej sústavy alebo odoberanej z verejnej sústavy VUS ako celok. Podľa talianskej vlády v prípade, ak by sa užívatelia VUS rozhodli vykonať preskupenie, dispečerské poplatky by sa počítali spôsobom, akým sa počítali pred nadobudnutím účinnosti rozhodnutia č. 539/2015. Počas ústneho pojednávania sa zástupcovia spoločnosti Solvay a Eni vyjadrili, že ak by sa aj užívatelia VUS preskupili, nemalo by to žiaden dosah na výpočet dispečerských poplatkov. Objasnenie tejto otázky prislúcha vnútroštátnemu súdu.

109. Pokiaľ ide o otázku, či by mala byť možnosť odoberania z verejnej sústavy sama osebe kompenzovaná, a to aj v prípade, že sa táto možnosť nevyužije a z verejnej sústavy nebude odobratá žiadna elektrina, Súdny dvor podľa môjho názoru nemá dostatočné informácie o talianskom regulačnom rámci a trhových charakteristikách na zaoberanie sa touto otázkou.

110. Preto je potrebné na piatu prejudiciálnu otázku odpovedať tak, že článok 15 ods. 7 a článok 37 ods. 6 písm. b) smernice 2009/72 vylučujú vnútroštátnu právnu úpravu, podľa ktorej by sa dispečerské poplatky platené užívateľmi uzavretých distribučných sústav prevádzkovateľovi hlavnej sústavy vzťahovali na elektrinu dodávanú každým užívateľom do uzavretej distribučnej sústavy alebo na elektrinu odoberanú každým užívateľom z uzavretej distribučnej sústavy. Tieto poplatky by sa mali vzťahovať výlučne na elektrinu dodávanú každým užívateľom uzavretej distribučnej sústavy do hlavnej sústavy alebo na elektrinu odoberanú každým užívateľom uzavretej distribučnej sústavy z hlavnej sústavy.

IV. Návrh

111. Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálnu otázku položenú Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Regionálny správny súd pre región Lombardsko, Taliansko) takto: 1. Článok 2 ods. 5 a článok 28 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/72/ES z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrickou energiou a o zrušení smernice 2003/54/ES sa musia vykladať tak, že sústava vytvorená a prevádzkovaná súkromnou osobou, na ktorú je pripojený obmedzený počet výrobných a spotrebných jednotiek a ktorá je následne pripojená na hlavnú rozvodnú sústavu, je distribučnou sústavou. V tomto ohľade je bezpredmetné, že táto sústava bola pôvodne vytvorená ako sústava výroby pre vlastnú spotrebu a že bola vytvorená pred nadobudnutím účinnosti smernice 2009/72. 2. Členské štáty môžu vyňať distribučné sústavy z povinností upravených v smernici 2009/72 iba vtedy, ak tieto sústavy spĺňajú podmienky na to, aby sa považovali za uzavreté distribučné sústavy v zmysle článku 28 ods. 1 uvedenej smernice, za malé izolované sústavy v zmysle článku 2 ods. 26 uvedenej smernice, za izolované mikrosústavy v zmysle článku 2 ods. 27 uvedenej smernice alebo sústavy s menej ako 100000 odberateľmi. Členské štáty nie sú oprávnené určiť ďalšiu kategóriu distribučných sústav a vyňať sústavy patriace do tejto kategórie z iných povinností, ako sú tie, z ktorých môžu byť vyňaté uzavreté distribučné sústavy, malé izolované sústavy, izolované mikrosústavy alebo sústavy s menej ako 100000 prepojenými odberateľmi. 3. Článok 28 ods. 2 písm. b) a článok 32 smernice 2009/72 by sa mali vykladať v tom zmysle, že prevádzkovatelia uzavretých distribučných sústav sú povinní poskytnúť prístup tretím stranám, pokiaľ im nechýba potrebná kapacita. 4. Článok 26 ods. 4 a článok 28 ods. 2 smernice 2009/72 sa musia vykladať v tom zmysle, že bránia členským štátom vyňať prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav z požiadaviek, ktoré nie sú uvedené v uvedených ustanoveniach. 5. Článok 15 ods. 7 a článok 37 ods. 6 písm. b) smernice 2009/72 vylučujú vnútroštátnu právnu úpravu, na základe ktorej by sa dispečerské poplatky platené užívateľmi uzavretých distribučných sústav prevádzkovateľovi hlavnej sústavy uplatňovali na elektrinu dodávanú každým užívateľom do uzavretej distribučnej sústavy alebo na elektrinu odoberanú každým užívateľom z uzavretej distribučnej sústavy. Tieto poplatky by sa mali vzťahovať výlučne na elektrinu dodávanú každým užívateľom uzavretej distribučnej sústavy do hlavnej sústavy alebo na elektrinu odoberanú každým užívateľom uzavretej distribučnej sústavy z hlavnej sústavy.

( 1 ) Jazyk prednesu: angličtina.

( 2 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/72/ES z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrinou, ktorou sa zrušuje smernica 2003/54/ES (Ú. v. EÚ L 211, 2009, s. 55).

( 3 ) Rozsudok z 22. mája 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298).

( 4 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. júna 2003 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrickou energiou a o zrušení smernice 96/92/ES (Ú. v. EÚ L 176, 2003, s. 37; Mim. vyd. 12/002, s. 211).

( 5 ) Mal by som poznamenať, že zatiaľ čo „prenos“ je „preprava elektriny v prepojenej sústave veľmi vysokého napätia a vysokého napätia“, „distribúcia“ je „preprava elektriny vo vysokonapäťových, strednonapäťových a nízkonapäťových“ sústavách (pozri článok 2 ods. 3 a 5 smernice 2009/72).

( 6 ) Rozsudok z 22. mája 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, body 44, 49, 55 a 64).

( 7 ) Oddiel 5.1 výkladovej poznámky Európskej komisie z 22. januára 2010 o maloobchodných trhoch v smernici 2009/72 a smernici Európskeho parlamentu a Rady 2009/73/ES z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom, ktorou sa zrušuje smernica 2003/55/ES (Ú. v. EÚ L 211, 2009, s. 94) (ďalej len „výkladová poznámka Európskej komisie o maloobchodných trhoch“). Táto poznámka je k dispozícii na internetovej stránke Generálneho riaditeľstva Európskej komisie pre energetiku na tejto adrese: https://ec.europa.eu/energy/en/home.

( 8 ) Podobné ustanovenie bolo zavedené do smernice 2009/73. Pozri článok 28 smernice 2009/73.

( 9 ) Pozri bod 35 nižšie.

( 10 ) Legge 23 luglio 2009, n. 99 – Disposizioni per lo sviluppo e l’internazionalizzazione delle imprese, nonché in materia di energia (zákon č. 99 z 23. júla 2009 o opatreniach pre rozvoj a internacionalizáciu podnikov, ako aj v oblasti energetiky) (ďalej len „zákon č. 99/2009“).

( 11 ) Decreto ministeriale 10 dicembre 2010 – Attuazione dell’articolo 30, comma 27, della legge 23 luglio 2009, n. 99, in materia di rapporti intercorrenti fra i gestori delle reti elettriche, le società di distribuzione in concessione, i proprietari di reti private ed i clienti finali collegati a tali reti (ministerská vyhláška z 10. decembra 2010 vykonávajúca článok 30 ods. 27 zákona č. 99 z 23. júla 2009 týkajúca sa vzťahov medzi prevádzkovateľmi sústav, koncesovanými distribučnými spoločnosťami, vlastníkmi súkromných sústav a koncovými odberateľmi pripojenými na tieto sústavy) (ďalej len „ministerská vyhláška z 10. decembra 2010“).

( 12 ) Napriek tomu, že článok 30 ods. 27 zákona č. 99/2009 ukladal Ministerstvu pre hospodársky rozvoj povinnosť prijať kritériá na vymedzenie týchto sústav.

( 13 ) Pozri bod 18 nižšie.

( 14 ) Decreto legislative 1 giugno 2011, n. 93 – Attuazione delle direttive 2009/72/CE, 2009/73/CE e 2008/92/CE relative a norme comuni per il mercato interno dell’energia elettrica, del gas naturale e ad una procedura comunitaria sulla trasparenza dei prezzi al consumatore finale industriale di gas e di energia elettrica, nonchè abrogazione delle direttive 2003/54/CE e 2003/55/CE (legislatívna vyhláška č. 93 z 1. júna 2011, ktorou sa vykonávajú smernice 2009/72/ES, 2009/73/ES a 2008/92/ES o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrinou, so zemným plynom a o postupe Spoločenstva na zlepšenie transparentnosti cien plynu a elektrickej energie účtovaných priemyselným koncovým odberateľom, ktorými sa zrušujú smernice 2003/54/ES a 2003/55/ES) (ďalej len „legislatívna vyhláška č. 93/2011“).

( 15 ) Pozri bod 10 vyššie.

( 16 ) Pozri bod 13 vyššie.

( 17 ) Decreto legislative 30 maggio 2008, n. 115 – Attuazione della direttiva 2006/32/CE relative all’efficienza degli usi finali dell’energia e i servizi energetici e abrogazione della direttiva 93/76/CEE (legislatívna vyhláška č. 115 z 30. mája 2008, ktorou sa vykonáva smernica 2006/32/ES o energetickej účinnosti konečného využitia energie a energetických službách a ktorou sa zrušuje smernica Rady 93/76/EHS) (ďalej len „legislatívna vyhláška č. 115/2008“).

( 18 ) Decreto legge 24 giugno 2014, n. 91 – Disposizioni urgenti per il settore agricolo, la tutela ambientale e l’efficientamento energetico dell’edilizia scolastica a universitaria, il rilancio e lo sviluppo delle imprese, il contenimento dei costi gravanti sulle tariffe elettriche, nonché per la definizione immediata di adempimenti derivanti della normativa europea (Zákonná vyhláška č. 91 z 24. júna 2014 o naliehavých opatreniach pre poľnohospodársky sektor, ochranu životného prostredia a energetickú účinnosť v budovách škôl a univerzít, oživenie a rozvoj podnikov, zníženie nákladov, ktoré majú vplyv na sadzby za elektrinu, pre okamžité vykonanie pravidiel Únie) (ďalej len „zákonná vyhláška č. 91/2014“). Zákonná vyhláška č. 91/2014 bola neskôr transformovaná so zmenami na zákon.

( 19 ) Deliberazione 12 novembre 2015, n. 539/2015/R/eel dell’Autorità per l’energia elettrica, il gas e il sistema idrico – Regolazione dei servizi di connessione, misura, trasmissione, distribuzione, dispacciamento e vendita nel caso di sistemi di distribuzione chiusi (rozhodnutie Orgánu pre elektrinu, plyn a vodu č. 539/2015 z 12. novembra 2015 o regulácii služieb pripájania, merania, prenosu, distribúcie, dispečingu a predaja vo vzťahu k uzavretým distribučným sústavám) (ďalej len „rozhodnutie č. 539/2015“). Rozhodnutie č. 539/2015 je k dispozícii na internetovej stránke AEEGSI, teraz Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (Regulačný orgán pre energiu, sústavy a životné prostredie), na tejto adrese: https://www.arera.it/it/index.htm.

( 20 ) Pozri článok 1 písm. r) a s) prílohy A rozhodnutia č. 539/2015. Úplné znenie textu o oddelení účtovníctva je uvedené v prílohe A deliberazione 22 maggio 2014, n. 231/2014/R/com dell’AEEGSI – Disposizioni in materia di obblighi di separazione contabile (unbundling) per i settori dell’energia elettrica e del gas [rozhodnutie AEEGSI č. 231/2014/R/com z 22. mája 2014 o povinnosti viesť oddelené účtovníctvo (oddelenie) v odvetviach elektriny a plynu]. Úplné znenie textu o oddelení funkcií je uvedené v prílohe A deliberazione 22 giugno 2015, n. 296/2015/R/com dell’AEEGSI – Disposizioni in merito agli obblighi di separazione funzionale (unbundling) per i settori dell’energia elettrica e del gas (rozhodnutie AEEGSI č. 296/2015/R/com z 22. júna 2015 o povinnosti týkajúcej sa funkčného oddelenia v odvetviach elektriny a plynu). Obe rozhodnutia sú k dispozícii na internetovej stránke AEEGSI.

( 21 ) Pozri bod 35 nižšie.

( 22 ) Je tomu tak preto, že legge 4 agosto 2017, n. 124 – legge annuale per il mercato e la concorrenza (zákon č. 124 zo 4. augusta 2017 – výročný zákon o trhu a hospodárskej súťaži) vložil do článku 38 ods. 5 legislatívnej vyhlášky č. 93/2011 odseky 5b a 5c v tom zmysle, že povinnosť oddeliť funkcie uložená prevádzkovateľom distribučných sústav sa neuplatňuje na prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav, od ktorých sa vyžaduje iba vedenie samostatného účtovníctva, ak sú súčasťou vertikálne integrovaného podniku. Následne Regulačný orgán pre energetiku, siete a životné prostredie prijal deliberazione 18 gennaio 2018, n. 15/2018/R/com – Esclusione dagli obblighi di separazione funzionale per le imprese di distribuzione elettrica con meno di 25000 punti di prelievo e per i sistemi di distribuzione chiusi, ai sensi della legge 124/2017 (rozhodnutie č. 15/2018/R/com z 18. januára 2018 o vyňatí z požiadaviek na funkčné oddelenie pre distribútorov elektriny s menej ako 25000 bodmi napojenia a pre uzavreté distribučné sústavy v zmysle zákona č. 124/2017).

( 23 ) Pozri decreto legge 30 dicembre 2016, n. 244 – Proroga e definizione di termini (zákonná vyhláška č. 244 z 30. decembra 2016 o predĺžení a vymedzení lehôt), neskôr transformovaná na zákon.

( 24 ) Pozri bod 10 vyššie.

( 25 ) Pozri bod 13 vyššie.

( 26 ) Pozri bod 18 vyššie.

( 27 ) Článok 2 ods. 19 smernice 2009/72 definuje „dodávku“ ako „predaj elektriny odberateľom vrátane jej ďalšieho predaja“.

( 28 ) Rozsudok z 22. mája 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, bod 46).

( 29 ) Pozri bod 2 vyššie.

( 30 ) Rozsudok z 22. mája 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, bod 49). Rozhodnutie Súdneho dvora v bode 49 jeho rozsudku vo veci citiworks, podľa ktorého distribučné sústavy patria do pôsobnosti smernice 2003/54 bez ohľadu na ich veľkosť, sa môže uplatniť aj na smernicu 2009/72. Je to tak preto, lebo znenie článku 2 ods. 5 smernice 2003/54, ktoré viedlo Súdny dvor k vyššie citovanému rozhodnutiu v bode 49 rozsudku vo veci citiworks, je takmer totožné so znením článku 2 ods. 5 smernice 2009/72. Článok 2 ods. 5 smernice 2003/54 skutočne definuje distribúciu ako „prepravu elektrickej energie vo vysokonapäťových, strednonapäťových a nízkonapäťových distribučných sústavách s cieľom jej dopravy k zákazníkovi, avšak nezahŕňa dodávku“.

( 31 ) Pozri bod 69 nižšie.

( 32 ) Pozri oddiel 5.2 na strane 11 výkladovej poznámky Európskej komisie o maloobchodných trhoch.

( 33 ) V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že keď boli elektrické sústavy v roku 1962 znárodnené, sústavy, ktoré spájali jednu výrobnú jednotku s jednou spotrebnou jednotkou, neboli zahrnuté medzi znárodňovaný majetok. V skutočnosti sa nepovažovali za skutočné distribučné sústavy, pretože spájali dve jednotky vo vlastníctve tej istej osoby. Považovali sa skôr za sústavy výroby pre vlastnú spotrebu. Časom sa však niektoré z týchto sústav výrob pre vlastnú spotrebu vyvinuli napríklad v prípade predaja spotrebnej jednotky tretej strane, takže sústava už nemohla byť považovaná za sústavu výroby pre vlastnú spotrebu.

( 34 ) Pozri článok 26 smernice 2009/72.

( 35 ) Pozri článok 31 smernice 2009/72.

( 36 ) Pozri článok 32 smernice 2009/72.

( 37 ) Pozri článok 25 ods. 5 smernice 2009/72.

( 38 ) Uzavretá distribučná sústava nemôže slúžiť odberateľom elektriny v domácnosti, s výnimkou príležitostného využívania malým počtom domácností. Pozri článok 28 ods. 4 smernice 2009/72.

( 39 ) Podľa oddielu 5.3 výkladovej poznámky Európskej komisie o maloobchodných trhoch „vzhľadom na skutočnosť, že pôsobia na obmedzených geografických miestach slúžiacich iba iným odberateľom ako domácnostiam, [prevádzkovatelia uzavretých distribučných sústav] nebudú mať viac ako 100000 zákazníkov. Preto bude na členských štátoch, aby uplatňovali ustanovenia článku 26 ods. 4 [smernice 2009/72], ktoré členským štátom umožňujú nevyžadovať oddelenie od takýchto [prevádzkovateľov distribučných sústav]“.

( 40 ) Využitie možnosti upravenej v článku 26 ods. 4 smernice 2009/72 si nevyžaduje rozhodnutie Európskej komisie.

( 41 ) Podľa návrhu na začatie prejudiciálneho konania má pojem „uzavretá distribučná sústava“ rovnaký význam podľa článku 38 ods. 5 legislatívnej vyhlášky č. 93/2011 a článku 28 ods. 1 smernice 2009/72. Pozri bod 15 vyššie.

( 42 ) Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 43 ) Túto otázku nie je možné riešiť vo vzťahu k ostatným súkromným sústavám, pretože podľa vyjadrenia vnútroštátneho súdu talianske právo neobsahuje definície týchto sústav. Pozri bod 13 vyššie.

( 44 ) Holandská vláda sa k tretej prejudiciálnej otázke nevyjadrila.

( 45 ) Rozsudky z 22. mája 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, bod 44); z 9. októbra 2008, Sabatauskas a i. (C‑239/07, EU:C:2008:551, bod 33), a z 29. septembra 2016, Essent Belgium (C‑492/14, EU:C:2016:732, bod 76).

( 46 ) V súlade s definíciou prijatou Súdnym dvorom v rozsudku z 22. mája 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, bod 46). Pozri bod 41 vyššie.

( 47 ) Návrh Európskej komisie smernice Európskeho parlamentu a Rady o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrinou (prepracované znenie) z 23. februára 2017 (ďalej len „návrh Európskej komisie prepracovaného znenia smernice o elektrine“) [COM(2016) 864 final].

( 48 ) Pozri bod 67 vyššie.

( 49 ) Rozsudok z 22. mája 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, bod 55).

( 50 ) Dokonca aj oddiel 5.5 výkladovej poznámky Európskej komisie o maloobchodných trhoch má nadpis „proces preskúmania vyjednaných taríf“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát). Oddiel 5.5 tejto poznámky patrí do oddielu 5, ktorý sa týka uzavretých distribučných sústav.

( 51 ) Pozri JOHNSTON, A., a BLOCK, G.: EU Energy Law. Oxford University Press, 2012, s. 4.131.

( 52 ) Naopak, článok 28 ods. 2 písm. b) smernice 2009/72 stanovuje, že členské štáty môžu vyňať prevádzkovateľov uzavretých distribučných sústav z určitej „požiadavky“ podľa článku 32 uvedenej smernice, nie však zo samotného článku 32.

( 53 ) Rozsudok z 29. septembra 2016, Essent Belgium (C‑492/14, EU:C:2016:732, bod 91).

( 54 ) Pozri bod 21 vyššie.

( 55 ) Pokiaľ ide o VUS, pozri tiež článok 33 ods. 1 písm. c) zákona č. 99/2009 (citovaného v bode 10 vyššie), a pokiaľ ide o ostatné súkromné siete, ministerskú vyhlášku z 10. decembra 2010 (citovanú v bode 12 vyššie).

( 56 ) Pozri body 69 až 71 vyššie.

( 57 ) Článok 26 smernice 2003/54 v podstate zodpovedá článku 44 smernice 2009/72.

( 58 ) Legislatívne uznesenie Európskeho parlamentu z 18. júna 2008 o návrhu smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2003/54/ES o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrickou energiou (Ú. v. EÚ C 286 E, 2009, s. 106).

( 59 ) Pozri článok 1 ods. 2 písm. c) legislatívneho uznesenia citovaného v poznámke pod čiarou 58 vyššie.

( 60 ) Oddiel 5.3 uvedenej poznámky je sám osebe súčasťou oddielu 5, nazvaného „Uzavreté distribučné sústavy“.

( 61 ) Pozri bod 31 vyššie.

( 62 ) Správa Generálneho riaditeľstva pre hospodársku súťaž o prieskum v sektore energetiky z 10. januára 2007 (ďalej len „prieskum v sektore energetiky za rok 2007“) [SEC(2006) 1724]. Táto správa je k dispozícii na internetovej stránke Generálneho riaditeľstva Európskej komisie pre energetiku na tejto adrese: http://ec.europa.eu/competition/sectors/energy/overview_en.html.

( 63 ) Pozri bod 327 prieskumu v sektore energetiky za rok 2007.

( 64 ) Pozri články 15 a 25 smernice 2009/72.

( 65 ) Decreto legislativo 16 marzo 1999, n. 79 – Attuazione della direttiva 96/92/CE recante norme comuni per il mercato interno dell’energia elettrica (legislatívna vyhláška č. 79 zo 16. marca 1999, ktorou sa vykonáva smernica 96/92/ES o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrinou) (ďalej len „legislatívna vyhláška č. 79/1999“).

( 66 ) Holandská vláda nepredložila pripomienky k piatej prejudiciálnej otázke.