NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY

CHRISTINE STIX-HACKL

prednesené 20. januára 2004 ( )

Spojené veci C-37/02 a C-38/02

Adriano Di Lenardo Srl

proti

Ministero del Commercio con l'Estero

a

Dilexport Srl

proti

Ministero del Commercio con l'Estero

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Tribunale amministrativo regionale per il Veneto (Taliansko)]

„Banány – Režim dovozov – Nariadenie (ES) č. 896/2001 – Platnosť – Právna istota – Ochrana legitímnej dôvery – Retroaktivita – Sloboda výkonu povolania“

Obsah

I – Úvod

II – Právny rámec

A – Nariadenia Rady

1. Nariadenie č. 404/93

2. Nariadenie č. 1637/98

3. Nariadenie č. 216/2001

B – Vykonávacie predpisy Komisie

1. Nariadenie č. 1442/93

2. Nariadenie č. 2362/98

3. Nariadenie č. 896/2001

III – Skutková podstata, konanie pred vnútroštátnym súdom a prejudiciálne otázky

IV – O prvej, druhej a tretej prejudiciálnej otázke

A – Tvrdenia účastníkov konania

1. Relevantné tvrdenia Di Lenardo a Dilexport

2. Relevantné tvrdenia Komisie

B – Právne posúdenie

1. O posudzovaných ustanoveniach

2. Skúmanie článkov 3, 4, 5 a 31 nariadenia č. 896/2001 podľa právneho základu

a) Článok 3

b) Články 4 a 5

c) Článok 31

3. Skúmanie v súvislosti so zákazom retroaktivity, ako aj zásadami legitímnej dôvery a právnej istoty

a) Zákaz retroaktivity

b) Legitímna dôvera a právna istota

V – O štvrtej prejudiciálnej otázke: článok 6 nariadenia č. 896/2001

A – Relevantné tvrdenia účastníkov konania

B – Právne posúdenie

VI – Návrhy

I – Úvod

1. Uvedený návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka režimu dovozu banánov, a to platnosti vykonávacieho nariadenia k nariadeniu Rady (EHS) č. 404/93 z 13. februára 1993 o spoločnej organizácii trhu s banánmi ( ) v znení zmien a doplnení.

II – Právny rámec

2. Systém dovozu banánov v Spoločenstve má svoj právny základ v nariadení Rady a na neho nadväzujúcich vykonávacích ustanoveniach prijatých Komisiou. Od zavedenia režimu v roku 1993 prišlo na oboch úrovniach k viacerým zmenám.

A – Nariadenia Rady

1. Nariadenie č. 404/93

3. Nariadením č. 404/93 bol s účinnosťou od 1. júla 1993 zavedený spoločný režim pre dovoz banánov (články 15 až 20). Uvedená právna úprava rozlišuje medzi banánmi zo Spoločenstva, banánmi zo štátov AKT a banánmi z iných tretích krajín. V súvislosti s AKT banánmi sa rozlišuje medzi tradičnými a netradičnými banánmi. Pôvodne tento systém stanovoval ročné colné kvóty pre banány z tretích krajín a netradičné AKT banány. Táto kvóta sa rozdelila medzi prevádzkovateľov, ktorí predávali banány z tretích krajín a/alebo netradičné AKT banány (kategória A), dovozcov, ktorí predávali banány Spoločenstva a/alebo tradičné AKT banány (kategória B) a dovozcov, ktorí začali predávať iné banány ako banány Spoločenstva a/alebo tradičné AKT banány od roku 1992 (kategória C).

4. 13. a 15. bod odôvodnenia znie:

„(13) Keďže s cieľom zabezpečiť súlad s vyššie uvedenými cieľmi pri zohľadnení osobitných charakteristík predaja banánov treba pri spravovaní colnej kvóty rozlišovať na jednej strane prevádzkovateľov, ktorí predtým predávali banány z tretích krajín a netradičné AKT banány, a na druhej strane prevádzkovateľov, ktorí predtým predávali banány vypestované v Spoločenstve [a tradičné AKT banány – neoficiálny preklad], pričom má zostať dostupné množstvo pre nových prevádzkovateľov, ktorí nedávno začali obchodnú činnosť alebo majú začať obchodnú činnosť v tomto odvetví.

…

(15) Keďže pri prijímaní dodatočných kritérií, ktoré majú prevádzkovatelia dodržiavať, sa Komisia riadi jednak princípom, že licencie musia byť udelené fyzickým alebo právnickým osobám, ktoré prevzali obchodné riziko predaja banánov, a jednak potrebou zabrániť narušeniu bežných obchodných vzťahov medzi osobami na rôznych miestach predajného reťazca.“

2. Nariadenie č. 1637/98

5. Dohody uzatvorené v rámci WTO boli vykonané nariadením Rady (ES) č. 1637/98 z 20. júla 1998, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie č. 404/93 o spoločnej organizácii trhu s banánmi ( ). Zároveň sa zachovalo rozlišovanie medzi rôznymi skupinami dovozcov.

6. Podľa novelizovaného článku 16 ods. 2 sú:

„1. ‚tradičné dovozy zo štátov AKT‘ sú dovozy banánov do Spoločenstva pôvodom zo štátov uvedených v prílohe k tomuto nariadeniu do 857 700 ton (čistá hmotnosť) za rok; tieto sa nazývajú ‚tradičné AKT banány‘;

2. ‚netradičné dovozy zo štátov AKT‘ sú dovozy banánov do Spoločenstva pôvodom zo štátov AKT, na ktoré sa však nevzťahuje definícia 1; tieto sa nazývajú ‚netradičné AKT banány‘;

3. ‚dovozy z tretích štátov nepatriacich do AKT‘ sú banány dovezené do Spoločenstva pôvodom z tretích štátov, iných ako štáty AKT; tieto sa nazývajú ‚banány z tretích štátov‘.“

3. Nariadenie č. 216/2001

7. V súvislosti s problémami s WTO stanovila Rada nariadením (ES) č. 216/2001 z 29. januára 2001, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 404/93 o spoločnej organizácii trhu s banánmi ( ), nové pravidlá dovozu uplatňované od 1. júla 2001.

8. Článok 17 v novelizovanom znení v danej časti stanovuje:

„V nevyhnutnom rozsahu podlieha dovoz banánov do Spoločenstva predloženiu dovoznej licencie, ktorú majú vydať členské štáty všetkým zainteresovaným stranám bez ohľadu na miesto usadenia sa v Spoločenstve a bez vplyvu na špecifické ustanovenia prijaté na uplatňovanie článkov 18 a 19.

Takéto dovozné licencie sú platné v celom Spoločenstve. ...“

9. Článok 18 stanovuje pre banány z tretích krajín otvorenie colných kvót (A, B a C).

10. Článok 19 v novelizovanom znení znie:

„(1) Colné kvóty je možné riadiť v súlade s metódou založenou na zohľadnení tradičných obchodných tokov (tradiční dodávatelia/noví dodávatelia – [tradiční dovozcovia/noví dovozcovia – neoficiálny preklad]) a/alebo inými metódami.

(2) Prijatá metóda vezme do úvahy podľa možnosti nevyhnutnosť zachovať rovnováhu dodávok na trh Spoločenstva.“

11. Podľa článku 20 písm. a) Komisia prijme vykonávacie predpisy v súlade s postupom uvedeným v článku 27, ktoré sa týkajú najmä podrobností riadenia colných kvót uvedených v článku 18.

B – Vykonávacie predpisy Komisie

1. Nariadenie č. 1442/93

12. Na vykonanie nariadenia č. 404/93 a na základe jeho článku 20 bolo prijaté nariadenie Komisie (EHS) č. 1442/93 z 10. júna 1993 ustanovujúce podrobné pravidlá režimu dovozu banánov do Spoločenstva ( ). V tomto nariadení sú stanovené kritériá na určenie druhu dovozcov kategórií A a B s ohľadom na referenčné obdobie.

2. Nariadenie č. 2362/98

13. Na vykonanie nariadenia č. 1637/98 sa prijalo nariadenie Komisie (ES) č. 2362/98 z 28. októbra 1998 ustanovujúceho podrobné pravidlá pre uplatňovanie nariadenia Rady (EHS) č. 404/93 týkajúceho sa opatrení pri dovoze banánov do Spoločenstva ( ). Týmto nariadením bolo zrušené rozdeľovanie dovozcov na tri skupiny a zaviedlo sa rozdeľovanie na tradičných a nových dovozcov.

14. Za tradičných dovozcov sa považujú hospodárske subjekty, ktoré v rokoch 1994, 1995 a 1996 doviezli určité minimálne množstvo z tretích krajín a/alebo štátov AKT. Za nových dovozcov sa považujú také hospodárske subjekty, ktoré v jednom z troch rokov, ktoré priamo predchádzajú roku podania návrhu na registráciu, vykonávali samostatnú obchodnú činnosť ako dovozcovia a ich dovozy dosiahli colnú hodnotu minimálne 400 000 ECU. Zatiaľ čo tradiční dovozcovia dostali každoročne pridelené referenčné množstvo podľa objemu skutočne dovezených banánov v referenčnom období, noví dovozcovia dostali pridelené len množstvo stanovené na základe všetkých návrhov na pridelenie a podľa množstva prislúchajúceho uvedenej skupine dovozcov.

3. Nariadenie č. 896/2001

15. Nariadením Komisie (ES) č. 896/2001 zo 7. mája 2001 ustanovujúcim podrobné pravidlá pre uplatňovanie nariadenia Rady (EHS) č. 404/93 týkajúceho sa opatrení pri dovoze banánov do Spoločenstva ( ) boli vydané vykonávacie predpisy k nariadeniu č. 216/2001. Uvedené nariadenie bolo uverejnené 8. mája 2001 a uplatňovalo sa od 1. júla 2001.

16. Podľa jeho článku 1 sa stanovujú na jednej strane jednej podrobné pravidlá pre uplatňovanie opatrení na dovoz banánov podľa colných kvót stanovených v článku 18 ods. 1 nariadenia č. 404/93 a na druhej strane aj pravidlá stanovené pre množstvá dovezené mimo tento rámec.

17. Uvedeným nariadením sa rozlišovanie medzi tradičnými a novými dovozcami nahradilo rozlišovaním medzi tradičnými a netradičnými dovozcami, pričom v rámci tradičných dovozcov sa rozlišuje medzi kategóriou A/B (tretie krajiny a/alebo netradičné AKT banány) a C (netradičné AKT banány).

18. Siedmy bod odôvodnenia v príslušnej časti znie:

„(7) Niekoľkoročné skúsenosti z uplatňovania dovozných opatrení týkajúcich sa banánov v Spoločenstve naznačujú potrebu sprísniť kritériá u netradičných dovozcov a kritériá kvalifikačných predpokladov u nových dovozcov, aby sa predišlo registrácii fiktívnych dovozcov a prideľovaniu kvót na základe neprirodzených alebo špekulatívnych žiadostí. Je opodstatnené požadovať najmä minimálnu skúsenosť s dovozom čerstvých banánov. ... Z toho istého dôvodu by pridelenie ročnej kvóty v nasledujúcich rokoch malo v minimálnej miere závisieť od predchádzajúcej ročnej kvóty.“

19. Článok 3 v príslušnej časti znie:

„V zmysle tohto nariadenia sú

1. ,Tradiční dovozcovia‘ sú účastníci hospodárstva [hospodárske subjekty – neoficiálny preklad], a to či už fyzické osoby alebo právnické osoby majúce právnu subjektivitu, jednotlivci alebo skupiny so sídlom v Spoločenstve počas obdobia na určenie ich referenčných množstiev, ktorí na vlastný účet nakúpili minimálne množstvo banánov pochádzajúcich z tretích krajín od ich pestovateľov alebo prípadne sami dopestovali, dodali a predali takéto výrobky v Spoločenstve.

Činnosti definované v predchádzajúcom pododseku sa ďalej nazývajú ,prvotné dovozy‘.

...

2. ,Tradiční dovozcovia A/B‘ sú tradiční dovozcovia, ktorí uskutočnili prvotné dovozy minimálneho množstva ,banánov z tretích krajín‘, a/alebo banánov „netradičných AKT‘ v súlade s definíciami v článku 16 nariadenia (EHS) č. 404/93, zmeneného nariadením Rady (ES) č. 1637/98;

3. ,Tradiční dovozcovia C‘ sú tradiční dovozcovia, ktorí uskutočnili prvotné dovozy minimálneho množstva „tradičných AKT banánov“ v súlade s definíciami vo vyššie uvedenom článku 16, zmeneného nariadením (ES) č. 1637/98.“

20. Piaty bod odôvodnenia znie:

„(5) Referenčným obdobím používaným na určenie kategórií dovozcov a určenie referenčných množstiev tradičných dovozcov by malo byť trojročné obdobie od roku 1994 do roku 1996. Toto trojročné obdobie 1994 až 1996 je posledným obdobím, za ktoré má Komisia dostatočne spoľahlivé údaje o prvotných dovozoch. Použitie tohto obdobia môže tiež vyriešiť spor, ktorý s určitými obchodnými partnermi Spoločenstva trvá už niekoľko rokov. Vo svetle dostupných údajov vytvorených za účelom spravovania kvót otvorených v roku 1998 nie je potrebné registrovať tradičných dovozcov.“

21. Článok 4 v príslušnej časti znie ( ):

„(1) Referenčné množstvo každého tradičného dovozcu A/B, ktorý podá písomnú žiadosť najneskôr 11. mája 2001, sa stanoví za rok 1998 na základe priemeru prvotných dovozov banánov z tretích krajín a/alebo netradičných AKT banánov počas rokov 1994, 1995 a 1996 braných do úvahy za účelom spravovania colnej kvóty na dovoz banánov z tretích krajín a netradičných AKT banánov v súlade s ustanoveniami článku 19 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 404/93 uplatňovaného v roku 1998 na kategóriu dovozcov uvedených v odseku 1 písm. a) tohto článku.

…

(2) Referenčné množstvo pre každého tradičného dovozcu C, ktorý podá písomnú žiadosť najneskôr 11. mája 2001, sa pre rok 1998 stanoví na základe priemeru prvotných dovozov tradičných AKT banánov počas rokov 1994, 1995 a 1996 zrealizovaných ako tradičné množstvá AKT banánov.

…“

22. Desiaty bod odôvodnenia znie:

„(10) Za účelom zavedenia opatrení týkajúcich sa colných kvót od 1. júla 2001 je vhodné s nevyhnutnými úpravami zachovať administratívne pravidlá založené na obdobiach, ktoré boli vytvorené nariadením Komisie (ES) č. 2362/98 z 28. októbra 1998, ktoré ustanovuje podrobné pravidlá pre uplatňovanie nariadenia rady (EHS) č. 404/93 týkajúceho sa dovozov banánov do Spoločenstva, naposledy zmeneného nariadením (ES) č. 1632/2000. Tieto pravidlá sa týkajú najmä stanovenia smerných množstiev pre prvé tri štvrťroky, maximálnych hodnôt pre jednotlivé žiadosti, frekvencie podávania žiadostí o licencie a vydávania licencií a na vydávania licencií na opätovné využitie nevyužitých množstiev. Avšak skutočnosť, že colné kvóty A a B na jednej strane a C na strane druhej sú, pokiaľ ide o časti pridelené tradičným dovozcom, spravované osobitne, znamená, že títo dovozcovia môžu podávať žiadosti o licencie len na základe colnej kvóty, ktorá im bola pridelená a u ktorej im bolo oznámené referenčné množstvo.“

23. Článok 5 znie:

„(1) Členské štáty najneskôr 15. mája 2001 oznámia Komisii sumu referenčných množstiev, na ktoré sa vzťahuje článok 4 ods. 1 a 2.

(2) Na základe informácie získanej podľa odseku 1 a podľa dostupného množstva colných kvót A/B a C Komisia stanoví, ak je to potrebné, jednotný vyrovnávací koeficient, ktorý sa uplatní na referenčné množstvo každého dovozcu.

(3) Ak sa uplatní odsek 2, príslušné orgány oznámia každému dovozcovi najneskôr 7. júna 2001 jeho referenčné množstvo upravené vyrovnávacím koeficientom.

(4) Príslušné orgány každého členského štátu sú uvedené v zozname v prílohe. Tento zoznam zmení a doplní Komisia na základe žiadosti príslušného členského štátu.“

24. Článok 6 znie:

„Na účely tohto nariadenia ,netradiční dovozcovia‘ sú účastníci hospodárstva [hospodárske subjekty – neoficiálny preklad] v čase ich registrácie so sídlom v Spoločenstve, ktorí

a) sa nezávisle a na vlastný účet zaoberali obchodnou činnosťou dovozu čerstvých banánov spadajúcich pod číselný znak kombinovanej nomenklatúry 0803 00 19 do Spoločenstva počas jedného z dvoch rokov bezprostredne predchádzajúcich roku, na ktorý sa požaduje registrácia;

b) na základe tejto činnosti počas obdobia uvedeného v bode a) doviezli výrobky v deklarovanej colnej hodnote 1 200 000 eur alebo viac a

c) nemajú referenčné množstvo ako tradičný dovozca podľa colnej kvóty, u ktorej žiadajú o registráciu v súlade s článkom 7, a nie sú fyzickou alebo právnickou osobou majúcou právnu subjektivitu zodpovedajúcu v zmysle článku 143 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 tradičnému dovozcovi [a nie sú fyzickou alebo právnickou osobou prepojenou s tradičným dovozcom podľa článku 143 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 – neoficiálny preklad].“

25. Článok 143 nariadenia č. 2454/93 ( ), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 46/1999 z 8. januára 1999, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 2454/93, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva( ), v príslušnej časti znie:

„(1) Pre účely hlavy II kapitoly 3 kódexu, ako aj ustanovení tejto hlavy sa osoby považujú za prepojené len vtedy, ak:

a) jedna z nich je predstaviteľom alebo riaditeľom podniku druhej osoby alebo naopak;

b) sú právne uznanými spoločníkmi;

...

d) akákoľvek osoba vlastní, kontroluje alebo má priamo alebo nepriamo v držbe 5 % alebo viac hodnoty akcií alebo podielov s hlasovacím právom jednej aj druhej osoby;

e) jedna z nich priamo alebo nepriamo kontroluje druhú;

f) obe sú priamo alebo nepriamo kontrolované treťou osobou;

g) obe spoločne priamo alebo nepriamo kontrolujú tretiu osobu alebo

...

(2) Pre účely tejto hlavy, osoby, ktoré sú navzájom prepojené v obchode tým, že jedna z nich je výhradným obchodným zástupcom, výhradným distribútorom alebo výhradným koncesionárom druhej osoby, akokoľvek nazvaným, sú považované za osoby, ktoré sú v spojení len vtedy, ak spĺňajú kritériá odseku 1.“

26. Článok 31 nariadenia č. 896/2001 stanovuje zrušenie nariadenia č. 2362/98 od 1. júla 2001, naďalej však zostáva v platnosti pre dovozné licencie vydané na rok 2001. V prechodných ustanoveniach článok 28 navyše stanovuje:

„(1) Dostupné množstvá na druhý polrok roku 2001 sú:

– pre colné kvóty A/B: 1.137.159 ton;

– pre colnú kvótu C: 509.359 ton.

(2) Referenčné množstvo pre druhý polrok roku 2001 stanovené v súlade s článkom 4 a po uplatnení článku 5(2) sa u každého tradičného dovozcu v prípade tradičných dovozcov A/B vynásobí koeficientom 0,4454 a v prípade tradičných dovozcov C koeficientom 0,5992.

...“

III – Skutková podstata, konanie pred vnútroštátnym súdom a prejudiciálne otázky

27. Dve talianske spoločnosti Adriano Di Lenardo Srl a Dilexport Srl (ďalej len „Di Lenardo“ a „Dilexport“) podnikajú v oblasti dovozu a obchodovania s čerstvými banánmi z tretích krajín. Od roku 1993 sú v Taliansku uznané a zaregistrované ako dovozcovia, ktorí majú právo na pridelenie colnej kvóty vzmysle nariadenia č. 404/93 a vykonávacích predpisov Komisie. Tento stav trval až do 30. júna 2001. Ako vyplýva z predloženého uznesenia, Di Lenardo a Dilexport sú považované za prepojené podniky v zmysle článku 143 nariadenia č. 2454/93, pretože sú navzájom prepojené prostredníctvom osôb v postavení spoločníkov.

28. Na základe článku 4 nariadenia č. 896/2001 požiadali Di Lenardo a Dilexport 11. mája 2001 Ministero del Commercio con l’estero (ministerstvo zahraničného obchodu) o pridelenie colných kvót A/B na druhý polrok 2001 (1 137 159 ton) a požiadali o oznámenie pridelených množstiev do 7. júna 2001.

29. Minister zahraničných vecí rozhodnutím zo 17. mája 2001 žiadosti zamietol s odôvodnením, že nespĺňajú podmienky stanovené v článku 4 ods. 1 nariadenia č. 896/2001, pretože sa zistilo, že v rokoch 1994, 1995 a 1996 neboli uskutočnené prvotné dovozy banánov.

30. Proti uvedenému rozhodnutiu Di Lenardo a Dilexport podali na Tribunale amministrativo regionale per il Veneto žalobu, v ktorej sa domáhali zrušenia rozhodnutia, ako aj stanovenia povinnosti ministerstvu zahraničných vecí považovať ich za tradičných dovozcov oprávnených na pridelenie colnej kvóty A/B na druhý polrok 2001. V odôvodnení uvádzali, že nariadenie č. 896/2001 je v rozpore s nariadením č. 404/93, článkami 5 a 7 ES, zásadami právnej istoty a legitímnej dôvery, ako aj s článkom 6 EÚ, a z uvedených dôvodov je neplatné.

31. Ministerstvo zahraničných vecí považuje napadnuté rozhodnutie za zákonné, pretože Di Lenardo a Dilexport nikdy neboli na trhu prvotnými dovozcami, ale iba sekundárnymi dovozcami alebo osobami uskladňujúcimi banány na účel ich dozretia a v tomto postavení sa uchádzali o pridelenie colnej kvóty v roku 1998.

32. Tribunale amministrativo regionale per il Veneto žiada dvoma predloženými uzneseniami Súdny dvor, aby podľa článku 234 ES rozhodol o nasledujúcich prejudiciálnych otázkach:

1. Sú ustanovenia článkov 1, 3, 4, 5 a 31 nariadenia (ES) č. 896/2001 v rozpore po prvé so Zmluvou ES, najmä s článkom 7 Zmluvy ES (predtým článok 4) a inými normami alebo zásadami obsiahnutými v Zmluve, s ohľadom na zásadu deľby funkcií a právomocí medzi orgánmi Spoločenstva (najmä Radou a Komisiou)?

2. Sú tieto články nariadenia (ES) č. 896/2001 v rozpore so zásadou zákazu retroaktivity zákonov a s ňou súvisiacimi zásadami legitímnej dôvery a právnej istoty?

3. Porušujú uvedené ustanovenia nariadenia č. 896/2001 nariadenie Rady (EHS) č. 404/93 z 13. februára 1993 (s neskoršími zmenami a doplnkami), najmä článok 20 tohto nariadenia?

4. V prípade, že Súdny dvor odpovie na predchádzajúce otázky záporne: Je článok 6 uvedeného nariadenia Komisie, najmä úprava obsiahnutá v písmene c), podľa ktorej osoby prepojené s tradičnými dovozcami sú vylúčené z pridelenia colnej kvóty, aj ako „netradiční dovozcovia“, v rozpore so základným právom slobodného výkonu povolania, v danom prípade právom vo forme slobody podnikania?

IV – O prvej, druhej a tretej prejudiciálnej otázke

33. Prvá, druhá a tretia prejudiciálna otázka sa týka platnosti rovnakých ustanovení, konkrétne článkov 1, 3, 4, 5 a 31 nariadenia č. 896/2001, a z tohto dôvodu musia byť posudzované ako celok.

A – Tvrdenia účastníkov konania

1. Relevantné tvrdenia DiLenardo a Dilexport

34. K prvej prejudiciálnej otázke, t. j. ku kompetenciám orgánov Spoločenstva a k Zmluve ES, uvádzajú, že podľa článku 7 ES môže každý orgán konať len v rámci právomocí, ktoré mu zverila Zmluva, a že článok 20 nariadenia č. 404/93 v znení nariadenia č. 216/2001 splnomocňuje Komisiu na vydanie vykonávacích predpisov. Nariadením č. 896/2001 sa však Komisia dostala do postavenia Rady. V tejto súvislosti treba poukázať na zavedenie konceptu prvotného dovozcu v zmysle článku 3 tohto nariadenia a na podmienku, podľa ktorej sú iba prvotní dovozcovia považovaní za tradičných dovozcov. To je v rozpore s cieľom nariadenia č. 404/93 – nenarušovať obchodné vzťahy medzi osobami pôsobiacimi na rôznych stupňoch obchodného reťazca.

35. Článok 1 nariadenia č. 896/2001 porušuje zásadu deľby moci a je v rozpore s článkom 7 ES. Nezákonnosť článku 3 nariadenia č. 896/2001 spôsobuje nezákonnosť aj nasledujúcich článkov 4, 5 a 31.

36. K druhej prejudiciálnej otázke, t. j. k zákazu retroaktivity, k zásade legitímnej dôvery a právnej istoty, uvádzajú, že už uvedené zmeny by viedli k revolúcii systému nariadenia č. 404/93, pretože by boli vylúčené podniky s viac ako 20-ročnými skúsenosťami. Týmito neprimeranými opatreniami by Komisia porušila základné práva, konkrétne právo na ochranu súkromného vlastníctva a právo na slobodný výkon povolania, ako aj článok 5 ES.

37. Používanie nového pojmu tradičný dovozca na referenčné roky 1994 až 1996 spôsobuje retroaktivitu a je v rozpore so zásadami legitímnej dôvery a právnej istoty.

38. K tretej prejudiciálnej otázke, t. j. k eventuálnemu rozporu medzi nariadením č. 896/2001 a nariadením č. 404/93, uvádzajú, že Komisia v nariadení č. 896/2001 zaviedla úplne odlišné prideľovanie a definíciu v porovnaní s nariadením č. 404/93. Komisia tým porušila nielen článok 7 ES, ale aj nariadenie č. 404/93, konkrétne článok 20 tohto nariadenia, ktorý je splnomocňujúcim ustanovením.

2. Relevantné tvrdenia Komisie

39. Podľa názoru Komisie sú vo veci samej rozhodujúce len články 3, 4, 5 a 6 nariadenia č. 896/2001. Keďže všetky uvedené predpisy nemožno posudzovať podľa tých istých ustanovení alebo zásad, Komisia navrhuje, odhliadnuc od formulácie prvej, druhej a tretej prejudiciálnej otázky, osobitné skúmanie každého predpisu.

40. Čo sa týka platnosti článku 3 nariadenia č. 896/2001, treba ako kritérium použiť článok 7 ods. 1 ES a článok 211 štvrtú zarážku ES, ako aj článok 20 písm. a) v znení nariadenia č. 216/2001.

41. Podľa judikatúry Súdneho dvora treba pojem „vykonanie“ v oblasti poľnohospodárstva a splnomocnenie v článku 20 nariadenia č. 404/93 vykladať širšie. Týmto požiadavkám bolo vyhovené.

42. Nariadenie č. 404/93 obsahuje len v bodoch odôvodnenia, ale nie v nasledujúcej časti, bližšie údaje týkajúce sa hospodárskych subjektov, ktorých navyše rozdeľuje podľa druhu dovozov. Z uvedeného možno vyvodiť záver, že Rada nechcela stanoviť striktné kritériá na prideľovanie dovozných licencií. Vyžadovalo by sa konkrétnejšie stanovenie subjektívnych kritérií. Okrem toho Komisia mohla vziať do úvahy rôzne druhy dovozov, rovnako ako aj správu colných kvót podľa druhu dovozcu (tradičný alebo nový) a zároveň zabezpečiť zásobovanie spoločného trhu.

43. Definícia pojmu „tradičný dovozca“ sa zakladá na koncepte prvotného dovozu a je v súlade s nariadením č. 404/93. Na uvedené nariadenie sa výslovne odkazuje aj pri definovaní „tradičných dovozcov A/B“ a „C“. Obmedzenie sa na prvotné dovozy podporuje rozvoj obchodných štruktúr a má za úlohu zvýšiť transparentnosť obchodných vzťahov.

44. Okrem toho pojem „prvotný dovoz“ nie je novým pojmom. K uvedenej právnej úprave sa opätovne pristúpilo vzhľadom na negatívne následky nariadenia č. 2362/98. Navyše bolo poskytnuté osemročné prechodné obdobie.

45. Komisia v súvislosti s platnosťou článkov 4 a 5 nariadenia č. 896/2001 a z hľadiska zásady zákazu retroaktivity, legitímnej dôvery a právnej istoty zdôrazňuje, že odkaz na referenčné obdobie je potrebný na rozlišovanie medzi tradičnými a netradičnými dovozcami.

46. Čo sa týka retroaktivity, treba poukázať na to, že v danom prípade nejde o retroaktivitu, pretože žiadosti podľa systému stanoveného nariadením č. 896/2001 bolo možné podať už pred jeho účinnosťou.

47. Čo sa týka legitímnej dôvery a právnej istoty, Komisia s poukazom na judikatúru Súdneho dvora uvádza, že hospodárske subjekty sa mohli so svojimi právami a povinnosťami oboznámiť včas a na základe jasných právnych ustanovení. Stanovený časový plán slúži na to, aby sa zohľadnila individuálna situácia tradičných dovozcov a umožnil sa „bezbolestný“ prechod.

B – Právne posúdenie

48. Prvou, druhou a treťou prejudiciálnou otázkou vnútroštátny súd žiada Súdny dvor posúdiť platnosť článkov 1, 3, 4, 5 a 31 nariadenia č. 896/2001. Ako Komisia správne uvádza, treba najskôr skúmať, či všetky uvedené ustanovenia sú relevantné pre vec samú a či musia byť preskúmané Súdnym dvorom.

49. Odhliadnuc od formulácie vnútroštátneho súdu a od vyjadrení Komisie, ustanovenia, ktoré treba skúmať v rámci prvej, druhej a tretej prejudiciálnej otázky, budú skúmané každé osobitne podľa kritérií na právne posúdenie.

1. O posudzovaných ustanoveniach

50. Na začiatku sa treba zaoberať názorom Komisie, podľa ktorej napadnuté ustanovenia článkov 1 a 31 nariadenia č. 896/2001 sú výslovne uvedené v prvej prejudiciálnej otázke a v druhej a tretej prejudiciálnej otázke explicitne nie sú uvedené. Pre odpoveď na otázku, či Súdny dvor je príslušný posúdiť platnosť oboch daných ustanovení, je rozhodujúce, či tieto ustanovenia sú relevantné pre rozhodnutie predmetného vnútroštátneho sporu.

51. Irelevantnosť článkov 1 a 31 nariadenia č. 896/2001 potvrdzuje aj skutočnosť, že z oboch predložených uznesení nevyplýva, že obe uvedené ustanovenia sú podstatné pre vnútroštátny spor.

52. Rozhodujúce by však malo byť, či článok 1 a článok 31 sú vôbec použiteľné.

53. Keďže v článku 1 sa iba uvádza, že nariadenie č. 896/2001 stanovuje podrobné pravidlá pre uplatňovanie opatrení na dovoz banánov a neobsahuje iné normatívne ustanovenia, treba, tak ako tvrdí Komisia, zamietnuť relevantnosť tohto ustanovenia pre vnútroštátny spor.

54. Článok 31 obsahuje dve normatívne ustanovenia: zrušenie predchádzajúceho vykonávacieho nariadenia Komisie a jeho ponechanie v platnosti pre dovozné licencie vydané na rok 2001. Článok 31 je považovaný za jedno z kľúčových ustanovení v súvislosti s časovou pôsobnosťou nariadenia č. 896/2001. Vyjadrenia Komisie týkajúce sa neuplatnenia by sa vzťahovali aj na iné ustanovenie, a to článok 32 upravujúci účinnosť.

55. Časové hľadisko je predmetom tohto konania. Druhá prejudiciálna otázka sa teda výslovne týka zákazu retroaktivity, ako aj zásad legitímnej dôvery a právnej istoty. Pretože konanie pred vnútroštátnym súdom sa týka vydávania licencií na druhý polrok 2001, nie je žiadna časť článku 31 relevantná pre konanie pred vnútroštátnym súdom, keďže dovozné licencie vydané na základe predchádzajúceho vykonávacieho nariadenia zostávajú v platnosti.

2. Skúmanie článkov 3, 4, 5 a 31 nariadenia č. 896/2001 podľa právneho základu

a) Článok 3

56. Pochybnosti týkajúce sa platnosti článku 3 nariadenia č. 896/2001 sa vzťahujú na právnu definíciu „tradičných dovozcov“, a to na koncept prvotného dovozu zavedeného týmto ustanovením. Tým, že sú už iba prvotní dovozcovia považovaní za tradičných dovozcov, sa zúžil okruh dotknutých osôb, z ktorého boli a ešte sú vyčlenené spoločnosti Dilexport a Di Lenardo.

57. Platnosť sporného ustanovenia treba posudzovať podľa základného nariadenia Rady, a to nariadenia č. 404/93 v znení nariadenia č. 216/2001.

58. Uvedený odkaz je dôležitý preto, lebo v tejto súvislosti boli vyslovené pochybnosti o súlade s cieľom stanoveným v 15. bode odôvodnenia nariadenia č. 404/93 „zabrániť narušeniu bežných obchodných vzťahov medzi osobami na rôznych miestach predajného reťazca“, a tým aj o súlade s článkom 20 základného nariadenia Rady.

59. V tejto súvislosti treba ale upozorniť na skutočnosť, že základné nariadenie Rady od nariadenia č. 404/93 bolo niekoľkokrát zmenené, čo nemôže zostať bez dôsledkov na význam bodov odôvodnenia. Okrem toho body odôvodnenia ako také nepredstavujú kritérium skúmania, ale získavajú normatívnu hodnotu len v spojení s ustanovením.

60. Problém, ktorý je predmetom konania, sa v podstate týka otázky, či Komisia bola oprávnená na prijatie článku 3 nariadenia č. 896/2001, t. j. či v danom prípade ide o ustanovenie, ktoré možno považovať za splnomocňujúce ustanovenie.

61. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora Komisia vykonáva vo všeobecnosti výkonné právomoci na základe článku 211 štvrtej zarážky ES s cieľom zabezpečiť riadne fungovanie a rozvoj spoločného trhu, ktoré Rada na ňu preniesla na vykonanie ňou vydaných predpisov( ).

62. Podľa ustálenej judikatúry z kontextu zmlúv, do ktorého musí byť zahrnutý aj článok 211 ES, ako aj z požiadaviek praxe vyplýva, že pojem výkonné právomoci treba vykladať širšie. Keďže iba Komisia má úlohu trvalo a pozorne sledovať vývoj na poľnohospodárskych trhoch a reagovať rýchlo na situácie, môže jej Rada zveriť v tejto oblasti širšie právomoci. Hranice týchto právomocí treba určiť s ohľadom na základné ciele organizácie predmetného trhu( ).

63. Okrem toho Súdny dvor rozhodol, že Komisia je oprávnená v oblasti poľnohospodárstva prijímať nevyhnutné a účelné opatrenia na vykonanie základnej právnej úpravy, pokiaľ nie sú v rozpore so základným nariadením alebo s vykonávacími predpismi Rady( ).

64. Príslušné základné nariadenie Rady, a to nariadenie č. 404/93 v znení nariadenia č. 216/2001, vo svojom článku 20 výslovne splnomocňuje Komisiu na vydanie vykonávacích predpisov k hlave IV( ) základného nariadenia Rady. Tento predpis dokonca zaväzuje Komisiu vydať príslušné predpisy.

65. Právna úprava, ktorú Komisia prijala, stanovuje rôzne druhy dovozcov a môže byť posudzovaná v spojení s právnou úpravou Rady o rôznych druhoch dovozov uvedených v článku 16 v znení nariadenia č. 1637/98. To ale neznamená, že tento predpis slúži ako kritérium na posúdenie platnosti právnej úpravy Komisie, pretože článok 16 bol novelizovaný nariadením č. 216/2001.

66. Právomoci Komisie treba teda posudzovať vo vzťahu k zmenenému základnému nariadeniu, najmä vzhľadom na skutočnosť, že samotná Rada nestanovila bližšiu špecifikáciu podľa druhu dovozcov alebo dovozov.

67. Navyše Rada v článku 19 zmenenom nariadením č. 216/2001 stanovila, ako je možné riadiť colné kvóty. V článku 20 písm. a) je výslovne stanovené, že podrobnejšie upraví riadenie colných kvót Komisia. Článok 19 takto v príslušnom bode podrobnejšie stanovuje vykonávacie právomoci Komisie.

68. Uvedená bližšia špecifikácia riadenia colných kvót stanovená v článku 19 ods. 1 však neobsahuje žiadne striktné podmienky. Riadenie sa môže uskutočňovať buď podľa metódy tradičných obchodných tokov, alebo podľa inej metódy. Druhá alternatíva poskytuje Komisii širší priestor na voľnú úvahu. Tento priestor je opäť obmedzený v článku 19 ods. 2. Metóda zvolená Komisiou totiž v danom prípade musí zohľadňovať rovnováhu dodávok na trh Spoločenstva.

69. Z potreby zabezpečiť fungovanie režimu dovozov možno odvodiť, že Komisia zodpovedná za riadenie organizácie spoločného trhu s banánmi, má aj právomoc podrobnejšie vymedziť pojem dovozcu tak, že zahŕňa len prvotné dovozy.

70. Nariadenie č. 216/2001, ktoré novelizovalo základné nariadenie Rady, súčasne umožnilo Komisii zaviesť nový systém odlišný od predchádzajúceho.

71. V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že žiadny z cieľov sledovaných základným nariadením nepredstavuje prekážku pre zavedenie konceptu prvotného dovozcu.

72. Aj keď nesubsumujeme úpravu článku 3 nariadenia č. 896/2001, teda právnu definíciu „tradičného dovozcu“ pod „podrobné pravidlá riadenia colných kvót uvedených v článku 18“ stanovené v článku 20 písm. a) nariadenia č. 216/2001, neznamená to, že Komisia nebola oprávnená vydať sporný predpis. Teda podľa znenia článku 20 Komisii nie je zakázané vydať aj také vykonávacie predpisy, ktoré síce nie sú výslovne uvedené v tomto predpise, ale sú potrebné na fungovanie režimu dovozov( ).

b) Články 4 a 5

73. V súvislosti s článkami 4 a 5 nariadenia č. 896/2001 treba najskôr zistiť, či ide v danom prípade o určenie referenčného obdobia. Keďže uvedený aspekt je sporný iba vzhľadom na súlad s príslušnými právnymi zásadami, je nutné odkázať na odpoveď na druhú prejudiciálnu otázku.

74. Na záver treba v článku 5 nariadenia č. 896/2001 poukázať na to, že uvedené ustanovenie stanovuje rôzne oznamovacie povinnosti, povinnosť Komisie stanoviť jednotný vyrovnávací koeficient a doplniť zoznam. V danom prípade teda ide o typické aspekty riadenia colných kvót. Vzhľadom na to, že článok 20 nariadenia č. 404/93 v znení nariadenia č. 216/2001 výslovne splnomocnil Komisiu v písm. a) upraviť podrobnosti riadenia colných kvót prostredníctvom vykonávacích predpisov, niet pochybností, že pravidlá obsiahnuté v článku 5 nariadenia č. 896/2001 vychádzajú zo základného nariadenia Rady.

c) Článok 31

75. Článok 31 nariadenia č. 896/2001 upravuje niektoré aspekty jeho platnosti a rozsahu pôsobnosti. Čo sa týka zrušenia nariadenia č. 2362/98 s účinnosťou od 1. júla 2001, z dôvodu chýbajúcich špeciálnych procesných ustanovení má Komisia právo zrušiť niektoré zo svojich nariadení. To isté platí aj pre trvajúcu platnosť licencií vydaných podľa zrušeného nariadenia, stanovenú v článku 31. Komisia teda môže vydať ustanovenia, ktoré majú obmedzené zrušujúce účinky na prípady spadajúce pod zrušenú právnu úpravu, najmä v prípade, ako vo veci samej, keď zachovanie predchádzajúceho právneho stavu je v prospech majiteľov „starých“ licencií.

76. Okrem toho Komisia zrušením starého nariadenia a uplatňovaním nového nariadenia od 1. júla 2001 súčasne vyhovela požiadavkám článku 2 nariadenia č. 216/2001. Z tohto dôvodu môže Komisia posunúť účinnosť nariadenia Rady na 1. júl 2001. Komisia túto možnosť aj využila( ).

77. Skúmaním prvej a tretej prejudiciálnej otázky neboli zistené žiadne skutočnosti, ktoré by mali vplyv na platnosť článkov 3, 4, 5 a 31 nariadenia č. 896/2001.

3. Skúmanie v súvislosti so zákazom retroaktivity, ako aj zásadami legitímnej dôvery a právnej istoty

78. V druhej prejudiciálnej otázke vnútroštátny súd uvádza niekoľko zásad, ktoré by podľa jeho názoru mali byť použité ako kritérium na posúdenie platnosti, a to zákaz retroaktivity, ako aj zásady legitímnej dôvery (ochrana legitímnej dôvery) a právnej istoty. Najprv si treba položiť otázku, či uvedené zásady môžu predstavovať kritérium posúdenia. Na vzájomný vzťah medzi týmito zásadami existujú rôzne názory. Zákaz retroaktivity je na jednej strane považovaný za špeciálne vyjadrenie právnej istoty a na druhej strane za prípad, ktorý možno subsumovať pod ochranu legitímnej dôvery. Naopak v judikatúre Súdneho dvora sa nachádzajú popri odkazoch na odvodenie zo zásady právnej istoty( ) aj odkazy na to, že zákaz retroaktivity je považovaný za samostatnú zásadu( ). Všetky názory sa zhodujú v tom, že ide o samostatný príkaz, respektíve zákaz. V ďalšej časti budeme predmetné ustanovenia nariadenia č. 896/2001 skúmať osobitne, na jednej strane z hľadiska zákazu retroaktivity a na druhej strane z hľadiska zásad legitímnej dôvery a právnej istoty.

a) Zákaz retroaktivity

79. Pri retroaktivite treba rozlišovať medzi pravou a zdanlivou retroaktivitou.

80. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora( ) ide o pravú retroaktivitu vtedy, ak začiatok platnosti pripadne na okamih pred uverejnením. Tento účinok je v zásade zakázaný. Pretože predmetné nariadenie bolo uverejnené 8. mája 2001, ale bolo platné až od 1. júla 2001, nejde v žiadnom prípade o pravú retroaktivitu.

81. Sporné však je, či nejde v nariadení č. 896/2001 o zdanlivú retroaktivitu. Pod takýmto účinkom chápeme použitie novej právnej úpravy na neskoršie následky skutkového stavu, ktorý vznikol počas platnosti predchádzajúcej právnej úpravy. O tento prípad by išlo vtedy, ak by nariadenie č. 896/2001 bolo použité na právne vzťahy, ktoré by vznikli pred jeho vstupom do platnosti, ale by neboli k danému okamihu ešte ukončené.

82. V predmetnom prípade však sporné ustanovenia nie sú takouto zdanlivou retroaktivitou. Jediný do úvahy prichádzajúci skutkový stav, ktorý nastal pred vstupom nariadenia č. 896/2001 do platnosti, je dovoz v referenčných rokoch. V danom prípade však ide o ukončené skutky. Staré licencie zostávajú nedotknuté a boli aj uplatnené, t. j. aj zmluvy sú už splnené.

83. O zdanlivú retroaktivitu by išlo napríklad v prípade, keď by sa nový režim uplatňoval na licencie vydané v rámci predchádzajúceho režimu, a na licencie, ktoré ešte neboli uplatnené. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora( ) by ale takýto účinok, t. j. zdanlivá retroaktivita, bol všeobecne neprípustný.

84. Nariadenie č. 896/2001, ako jasne vyplýva z článku 31, sa použije iba na budúce skutkové stavy, t. j. vzťahuje sa len na prideľovanie dovozných licencií, ktoré sa týkajú dovozov v druhom polroku 2001. Týmto sa predmetný prípad odlišuje od prípadu Biegi( ), v ktorom sa nová právna úprava použila na ukončené skutkové stavy.

85. Iba referenčné obdobie spadá do minulosti. Ako správne uviedla Komisia, uvedené skutočnosti sú typické pre režimy založené na referenčných množstvách a rokoch. Okrem toho tieto právne konštrukcie predstavujú dôležitý prvok organizácie poľnohospodárskych trhov Spoločenstva a v zásade aj Súdny dvor ich vyhlásil za prípustné( ).

b) Legitímna dôvera a právna istota

86. V súvislosti s legitímnou dôverou a právnou istotou treba najprv skúmať vzťah medzi týmito dvoma zásadami a odpovedať na otázku, či ide v danom prípade o dve samostatné kritériá, ktoré je nutné skúmať osobitne.

87. V judikatúre sa nachádza odkaz na skutočnosť, že Súdny dvor odvodzuje zásadu legitímnej dôvery zo zásady právnej istoty( ). Úplne na začiatku treba vidieť rozdiel medzi týmito dvoma zásadami v tom, že základom zásady právnej istoty je objektívna skutočnosť, zatiaľ čo základom zásady legitímnej dôvery je skutočnosť subjektívna.

88. Zásada právnej istoty vyžaduje, aby právne predpisy boli jasné a určité, a zabezpečuje predvídateľnosť skutočností a právnych vzťahov upravených právom Spoločenstva( ). Určitosť ako prvý aspekt je v predmetnom prípade irelevantná. Podstatný je druhý znak, a to stabilita určitého právneho stavu.

89. Táto ochrana stability však neznamená nemennosť práva. Len existencia právneho predpisu ešte nepostačuje, t. j. samotný predpis ešte nie je základom pre legitímnu dôveru. Z dôvodu možnosti voľnej úvahy zákonodarcu sa podľa judikatúry Súdneho dvora dovozcovia nesmú spoliehať na zachovanie existujúceho stavu, ktorý môžu orgány Spoločenstva zmeniť v rámci voľnej úvahy( ).

90. Zásada legitímnej dôvery zahŕňa tri predpoklady. Po prvé je z objektívneho hľadiska nutné, aby Spoločenstvo vytvorilo stav legitímnej dôvery( ). To môže viesť aj k očakávaniam, ktoré vyvolal orgán Spoločenstva( ).

91. V predmetnom prípade nariadenie č. 896/2001 zaviedlo pre daný podnik obmedzenie oproti predchádzajúcemu právnemu stavu. Keďže sa však nariadenie č. 896/2001 v zmysle jeho článku 31 nevzťahuje na staré dovozné licencie, nie je uvedené ustanovenie v žiadnom prípade v rozpore s legitímnou dôverou a právnou istotou.

92. Napriek zmene právneho stavu zostali podstatné znaky starého režimu zachované. Zostal zachovaný systém referenčných období a množstiev, pričom ešte mali byť rozhodujúce tie isté referenčné roky.

93. „V oblasti organizácie spoločného trhu, ktorého cieľom je neustále prispôsobovanie sa zmenám hospodárskej situácie“( ) treba počítať so zavedením obmedzení.

94. Uvedené platí práve na oblasť dovozu banánov z tretích krajín. S ohľadom na vývoj práva od vydania nariadenia č. 404/93 a na vývoj v rámci WTO, ako aj na početné zmeny tohto nariadenia Rady mohli dotknuté hospodárske kruhy počítať s nasledujúcou zmenou. V danom prípade nebolo možné očakávať stabilitu.

95. Čo sa týka predpokladu, že stav musí byť vytvorený orgánmi Spoločenstva, treba zdôrazniť, že ani Rada, ani Komisia nevyvolali stav dôvery. Už vôbec nemožno tvrdiť, že dali podnet – ako vyžaduje judikatúra( ) – právnym subjektom správať sa určitým spôsobom.

96. Z už uvedeného vyplýva, že chýba prvá podmienka zásady legitímnej dôvery, a to chránená dôvera dotknutých dovozcov pred zhoršením.

97. Aj keď by sme počítali s dobrou vierou dovozcov, bolo by nevyhnutné splniť ešte ďalšiu podmienku: Mohli dotknuté subjekty veriť? V danom prípade musia byť podľa judikatúry zohľadnené očakávania, ktoré mohol mať podnik pôsobiaci v danom hospodárskom odvetví( ). Základným kritériom bude objektívne kritérium. Nie je teda podstatné, či v tomto konaní Di Lenardo a Dilexport mali určité očakávania, ale čo by musel predpokladať „obozretný a rozvážny hospodársky subjekt“( ), t. j. s čím mohol takýto – typický – hospodársky subjekt počítať. Di Lenardo a Dilexport nemohli počítať s tým, že právny stav zostane nezmenený.

98. Keďže ani prvá, ani druhá podmienka zásady legitímnej dôvery nie je splnená, nie je už potrebné skúmať tretiu podmienku, a to či záujem Spoločenstva prevažuje nad individuálnym záujmom.

99. V dôsledku toho treba na druhú prejudiciálnu otázku odpovedať tak, že skúmaním zákazu retroaktivity, ako aj zásad legitímnej dôvery a právnej istoty neboli zistené žiadne skutočnosti, ktoré by mali vplyv na platnosť článkov 3, 4, 5 a 31 nariadenia č. 896/2001.

V – O štvrtej prejudiciálnej otázke: článok 6 nariadenia č. 896/2001

A – Relevantné tvrdenia účastníkov konania

100. Di Lenardo a Dilexport uvádzajú, že Komisia sa v nariadení č. 896/2001 neobmedzila len na zmenu znakov tradičných dovozcov, ale pristúpila v článku 6 k radikálnemu obmedzeniu netradičných dovozcov. To platí najmä pre ustanovenie obsiahnuté v článku 6 písm. c) týkajúce sa osôb „prepojených“ s tradičným dovozcom v zmysle článku 143 nariadenia č. 2454/93. Podniky prepojené s tradičnými dovozcami, ako napríklad Di Lenardo a Dilexport by boli vylúčené z trhu s banánmi bez toho, aby mohli preukázať svoju nezávislosť. To je v rozpore s nariadením č. 216/2001 a porušuje právo na obhajobu a právo na slobodný výkon povolania.

101. Komisia zdôrazňuje, že definícia netradičných dovozcov v článku 6 nariadenia č. 896/2001 zodpovedá definícii nových dovozcov podľa nariadenia č. 2362/98. Obmedzenie pre prepojené podniky je v súlade s cieľom sprísnenia prideľovania stanovenom v siedmom bode odôvodnenia. Okrem toho nová právna úprava je dôsledkom nového postoja k osobám skladujúcim banány na účel dozretia a reakciou na obchod s dovoznými licenciami realizovaný najmä prostredníctvom prepojených podnikov.

102. Pokiaľ ide o uvedené obmedzenie slobodného výkonu povolania, upozorňuje Komisia na skutočnosť, že Di Lenardo a Dilexport môžu naďalej vykonávať svoje činnosti, pretože sú prepojené s tradičným dovozcom, ktorý môže dostať licenciu. Táto nová právna úprava zabraňuje špekulácii s licenciami. Za určitých podmienok je prípustné obmedziť podnikateľské aktivity. Napokon pokiaľ ide o prideľovanie licencií v rámci colných kvót nemožno hovoriť o nadobudnutých právach.

B – Právne posúdenie

103. Štvrtá prejudiciálna otázka sa týka platnosti článku 6 nariadenia č. 896/2001, predovšetkým jeho písm. c) v súvislosti s právom na slobodný výkon povolania.

104. V rámci prejudiciálneho konania však nie je úlohou Súdneho dvora skúmať konkrétny skutkový stav alebo použiť ustanovenie práva Spoločenstva na konkrétny skutkový stav. Je úlohou vnútroštátneho sudcu skúmať, akým spôsobom sú Di Lenardo a Dilexport navzájom prepojení, a posúdiť, či ide o prepojené podniky v zmysle článku 143 nariadenia č. 2454/93. Ako vyplýva z predloženého uznesenia, vnútroštátny súd aj uskutočnil príslušnú kvalifikáciu. Napokon Súdny dvor ani nie je povinný skúmať, či a do akej miery Di Lenardo a Dilexport sú samostatné. Na záver netreba tiež skúmať, či v súvislosti s licenciami mohlo byť v minulosti obom podnikom vytýkané nejaké zneužitie.

105. Z procesných dôvodov je vhodné uvážiť, či treba skúmať nevyvrátiteľnú domnienku stanovenú v článku 143 nariadenia č. 2454/93. Súdny dvor sa síce zaoberal prípustnosťou takýchto domnienok, ale v celkom inom type prípadov. Jeden typ sa týkal právnych úprav členských štátov, t. j. súladu domnienok v nich obsiahnutých so smernicami, ktoré je nutné prebrať, alebo s primárnym právom( ). Druhý typ sa týkal konania pred Komisiou vo veciach hospodárskej súťaže alebo antidampingu, a to vyšetrovaní orgánov Spoločenstva voči podnikom( ). V podstate ide o práva na obhajobu. Porušenie týchto práv uviedli Di Lenardo a Dilexport aj v predmetnom konaní, aj v konaní pred vnútroštátnym súdom.

106. Predmetom štvrtej prejudiciálnej otázky je však na druhej strane právo na slobodný výkon povolania, to znamená iné hmotné základné právo.

107. Čo sa týka zásady rešpektovania práva na obhajobu, predovšetkým práva byť vypočutý, na ktoré sa odvolávajú Di Lenardo a Dilexport, treba konštatovať, že Súdny dvor je zásadne viazaný prejudiciálnymi otázkami, ktoré mu boli položené v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, a nemôže predmet rozšíriť na základe tvrdenia jedného účastníka konania vo veci samej. To platí aj pre prejudiciálne otázky týkajúce sa platnosti konania orgánov.

108. Skúmanie sa teda obmedzí na súlad článku 143 nariadenia č. 2454/93 s právom na slobodný výkon povolania.

109. Podľa ustálenej judikatúry právo na slobodný výkon povolania patrí k všeobecným zásadám práva Spoločenstva. Slobodný výkon povolania však nemôže „mať neobmedzenú platnosť, ale “musí „byť posudzovaný z hľadiska jeho spoločenskej funkcie. V dôsledku toho [môže] ... byť slobodný výkon povolania predovšetkým v rámci spoločnej organizácie trhu obmedzený, za podmienky, že tieto obmedzenia zodpovedajú cieľom všeobecného záujmu sledovaných Spoločenstvom a nepredstavujú ohľadom sledovaného cieľa neprimeraný a neprípustný zásah do samotnej podstaty takto garantovaných práv“( ).

110. V prejudiciálnej otázke je právo na slobodu podnikania („libertà di impresa“) výslovne považované za osobitnú formu slobodného výkonu povolania. Aj keď Súdny dvor sporadicky použil aj pojem sloboda podnikania( ) alebo sloboda obchodovania ako základné právo( ), nemožno v nich vidieť práva odlišné od práva na slobodný výkon povolania alebo práva na slobodu podnikania( ), ale len znak terminológie, ktorá nie je jednotná.

111. Potom treba skúmať, či článok 6 nariadenia č. 896/2001 vôbec porušuje základné právo na slobodný výkon povolania. Toto ustanovenie obsahuje právnu definíciu „netradičných dovozcov“. Pretože nariadenie stanovuje špeciálne pravidlá prideľovania licencií tejto skupine dovozcov, má táto právna definícia rozhodujúci význam. Kto nie je zahrnutý do tejto skupiny, nemôže sa uchádzať o pridelenie licencie. Súčasne takýto podnik teda nemôže vykonávať určité podnikateľské činnosti. Článok 6 tak predstavuje zásah do oblasti ochrany základného práva na slobodný výkon povolania.

112. Článok 6 nariadenia č. 896/2001 ale v podstate nezasahuje do práva na slobodný výkon povolania uplatňovaného Di Lenardo a Dilexport, pretože sa týka len odchýlok od výkonu tohto práva, bez ohrozenia samotnej existencie tohto práva. Článok 6 totiž nevylučuje všetky možnosti dovozu banánov. Táto možnosť nie je ale daná všetkým podnikom, ktoré sú prepojené podľa práva obchodných spoločností.

113. Ďalej treba skúmať, či článok 6 nariadenia č. 896/2001, najmä písm. c), slúži cieľom všeobecného záujmu, či nepredstavuje neprimeraný zásah, a či teda v predmetnom prípade Rada neprekročila hranice svojej voľnej úvahy.

114. Podľa šiesteho bodu odôvodnenia nariadenia č. 896/2001 je článok 6 v súlade s cieľom rezervovať časť colných kvót pre netradičných dovozcov. Táto časť musí umožniť dovozcom, ktorí prvotné dovozy počas referenčného obdobia neuskutočnili, aby pokračovali v obchodovaní a aby sa prispôsobili novým pravidlám, a musí umožniť novým dovozcom vstúpiť do obchodovania s dovážanými banánmi, a tým podporiť zdravú hospodársku súťaž.

115. V prejudiciálnej otázke osobitne uvádzané ustanovenie článku 6 písm. c) možno chápať ako reakciu Komisie na určité neželané praktiky zo strany podnikov. Zo siedmeho bodu odôvodnenia vyplýva, že toto ustanovenie má za cieľ sprísniť kritériá prideľovania netradičným dovozcom, aby sa zabránilo registrácii umelo vytvorených subjektov a prideľovaniu množstiev na základe falošných alebo špekulatívnych žiadostí. Uvedená právna úprava má teda za cieľ nielen zabrániť špekuláciám s licenciami, ale aj vylúčiť možnosť, aby sa tradiční dovozcovia, ktorým už boli vydané licencie, opätovne uchádzali o pridelenie licencie prostredníctvom podniku, s ktorým sú prepojení.

116. Článkom 6 nariadenia č. 896/2001 sledovaný cieľ teda slúži všeobecnému záujmu, pretože zabraňuje nežiaducim praktikám.

117. V článku 6 písm. c) stanovené obmedzenie možností výkonu podnikateľskej činnosti určitých podnikov, a to prepojených podnikov, bolo navyše potrebné preto, aby sa zabránilo obchádzaniu a ukončilo sa zvýhodnenie prepojených podnikov. Bez takejto právnej úpravy by existovalo nebezpečenstvo, že by už nebolo možné dosiahnuť cieľ rovnomerného zásobovania trhu Spoločenstva, stanovený v nariadení č. 216/2001, ktorý tvorí aj základ nariadenia č. 896/2001. V každom prípade Komisia na predpis colného práva odkazuje, tým ho obsahovo prevzala a z týchto dôvodov nie je potrebné v predmetnom prípade ďalej skúmať posudzovaný súlad so základným právom na slobodný výkon povolania.

118. Rozdielne postavenie prepojených a neprepojených dovozcov banánov oprávňuje na rozdielne zaobchádzanie. Vylúčenie určitých podnikov z pridelenia licencií spôsobené sporným predpisom nemôže byť za týchto okolností považované za neprimerané opatrenie Komisie. Pretože práve prepojené podniky majú možnosť prostredníctvom vhodných prepojení v rámci skupiny podnikov, ku ktorej patria, rozvíjať hospodárske činnosti.

119. V prospech primeranosti právnej úpravy článku 6 písm. c) vrátane článku 143 nariadenia č. 2454/93, na ktorý sa v ustanovení odkazuje, hovorí, že predchádzajúci predpis, t. j. článok 11 nariadenia č. 2362/98, bol menej striktný a zjavne nebol dostatočne účinný. Napokon obmedzenie práva na slobodný výkon povolania len v presne stanovených prípadoch spôsobuje, že nemôže byť vôbec pridelená licencia.

120. Z už uvedeného vyplýva, že v článku 6 nariadenia č. 896/2001 stanovený zásah do práva na slobodný výkon povolania netradičných dovozcov banánov z tretích krajín je v súlade s cieľmi Spoločenstva slúžiacimi všeobecnému záujmu a nezasahuje do samotnej podstaty tohto práva. Za týchto podmienok treba konštatovať, že vydaním tohto ustanovenia Komisia neprekročila hranice svojej voľnej úvahy.

121. Na základe už uvedeného treba vnútroštátnemu súdu odpovedať, že skúmaním štvrtej otázky neboli zistené žiadne skutočnosti, ktoré by mali vplyv na platnosť článku 6 nariadenia č. 896/2001.

VI – Návrhy

122. Na základe už uvedeného treba vnútroštátnemu súdu odpovedať:

1. Skúmaním prvej a tretej prejudiciálnej otázky neboli zistené žiadne skutočnosti, ktoré by mali vplyv na platnosť článkov 3, 4, 5 a 31 nariadenia Komisie (ES) č. 896/2001 zo 7. mája 2001 ustanovujúceho podrobné pravidlá pre uplatňovanie nariadenia Rady (EHS) č. 404/93 týkajúceho sa opatrení pri dovoze banánov do Spoločenstva.

2. Skúmaním zákazu retroaktivity, ako aj zásad legitímnej dôvery a právnej istoty neboli zistené žiadne skutočnosti, ktoré by mali vplyv na platnosť článkov 3, 4, 5 a 31 nariadenia č. 896/2001.

3. Skúmaním štvrtej prejudiciálnej otázky neboli zistené žiadne skutočnosti, ktoré by mali vplyv na platnosť článku 6 nariadenia č. 896/2001.