NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY

CHRISTINE STIX‑HACKL

prednesené 12. júla 2005 1( )

Vec C‑436/03

Európsky parlament

proti

Rade Európskej únie

„Nariadenie Rady č. 1435/2003 – Európske družstvo (SCE) – Právny základ – Článok 95 ES – Článok 308 ES“

I – Úvodné poznámky

1. Tento spor medzi Európskym parlamentom a Radou Európskej únie sa týka založenia európskeho družstva (SCE). Prejednávanou žalobou Parlament navrhuje zrušenie nariadenia Rady (ES) č. 1435/2003 z 22. júla 2003 o stanovách Európskeho družstva (SCE)( ) (ďalej len „nariadenie“), vydaného na základe článku 308 ES. V tomto ohľade ide o základnú otázku, či a za akých podmienok môže Rada prijímať akty na základe článku 308 ES. Podstatou prebiehajúceho konania je teda v prvom rade výklad článku 95 ES.

II – Sporné nariadenie

A – Legislatívny proces

2. Dňa 6. marca 1992 Komisia Európskych spoločenstiev predložila Rade svoj pôvodný návrh( ) týkajúci sa SCE. Tento návrh sa zakladal na článku 100a Zmluvy ES, teda na ustanovení, ktoré predchádzalo článku 95 ES. Komisia 6. júla 1993 po prvom čítaní v Parlamente prijala zmenený návrh( ) a postúpila ho Rade.

3. V nadväznosti na zmeny Zmlúv, ktoré priniesli Maastrichtská a Amsterdamská zmluva, bol právny základ prispôsobený potrebám článku 95 ES.( ) Parlament tento právny základ potvrdil vo svojom stanovisku.

4. Od jari 2002 prebiehali v Rade diskusie, ktoré viedli k zmene právneho základu, v dôsledku čoho bol článok 95 ES nahradený článkom 308 ES. Z dôvodu tejto zmeny sa Rada rozhodla opätovne poradiť s Parlamentom.

5. Parlament vydal 14. mája 2003 stanovisko, v ktorom žiadal, aby bol právnym základom opäť článok 95 ES. Komisia vo svojich vyjadreniach k zmenám navrhnutým Parlamentom toto stanovisko podporila.

6. Dňa 22. júla 2003 Rada formálne prijala nariadenie, pričom potvrdila voľbu článku 308 ES ako právneho základu.

B – Účel a obsah nariadenia

7. Pokiaľ ide o cieľ sledovaný nariadením, v jeho odôvodnení č. 2 sa uvádza: „Vytvorenie vnútorného trhu a zlepšenie, ktoré prináša v hospodárskej a sociálnej situácii v celom spoločenstve znamená nielen to, že by sa mali odstrániť prekážky obchodu, ale aj to, že by sa štruktúra výroby mala prispôsobiť rozmeru spoločenstva. Na tento účel je dôležité, aby obchodné spoločnosti všetkých právnych foriem a družstvá, ktorých podnikanie sa neobmedzuje len na uspokojovanie čisto miestnych potrieb, mali vedieť plánovať a reorganizovať svoju činnosť na úrovni spoločenstva.“

8. Odôvodnenie č. 3 znie takto:

„Právny rámec pre výkon podnikateľskej činnosti v spoločenstve je ešte stále založený zväčša na vnútroštátnych právnych predpisoch a preto už nezodpovedá hospodárskemu rámcu, v ktorom sa musí rozvíjať, ak sa majú dosiahnuť ciele ustanovené v článku 18 zmluvy. Taká situácia predstavuje značnú prekážku pri vytváraní skupín spoločností z rôznych členských štátov.“

9. Z odôvodnenia č. 6 vyplýva, že Spoločenstvo by malo poskytnúť družstvám, ktoré sú všeobecne uznávané vo všetkých členských štátoch, primerané a vhodné právne nástroje na to, aby im uľahčili rozvoj cezhraničných činností.

10. Odôvodnenie č. 11 vysvetľuje situáciu takto:

„Cezhraničnú spoluprácu medzi družstvami na území spoločenstva v súčasnosti obmedzujú právne a administratívne prekážky, ktoré by sa na trhu bez hraníc mali zrušiť.“

11. Odôvodnenie č. 12 podáva informácie o prostriedkoch na dosiahnutie uvedeného cieľa:

„Zavedenie európskej právnej formy pre družstvá na základe spoločných zásad, ktorá by súčasne zohľadňovala ich osobitnú povahu, by im malo umožniť vykonávať činnosť prekračujúcu hranice členského štátu na celom území alebo na časti územia spoločenstva.“

12. Odôvodnenie č. 13 upresňuje, že hlavným cieľom tohto nariadenia je „umožniť, aby fyzické osoby s bydliskom v rôznych členských štátoch alebo právnické osoby založené podľa právnych predpisov rôznych členských štátov, mohli zakladať SCE“.

13. Odôvodnenie č. 16 poukazuje na to, že na otázky týkajúce sa zdaňovania, hospodárskej súťaže, duševného vlastníctva alebo platobnej neschopnosti sa toto nariadenie nevzťahuje.

14. Odôvodnenie č. 18 vysvetľuje, prečo je časť právneho rámca stanovená s odkazom na vnútroštátne právo:

„Práca na aproximácii vnútroštátneho práva obchodných spoločností značne pokročila, takže je v oblastiach, v ktorých si fungovanie SCE nevyžaduje jednotnú právnu úpravu spoločenstva, možné analogicky odkazovať na určité ustanovenia právnych predpisov členského štátu sídla SCE, prijaté na účely transpozície smerníc o obchodných spoločnostiach, ak sú tieto ustanovenia vhodné pre úpravu SCE.“

15. Základným predmetom podnikania alebo činnosti SCE je podľa článku 1 ods. 3 uspokojovanie potrieb jeho členov a/alebo rozvoj ich hospodárskej a sociálnej činnosti.

16. Článok 1 ods. 5 nariadenia výslovne stanovuje, že SCE má právnu subjektivitu, ktorú podľa článku 18 nadobúda zápisom do registra.

17. Nariadenie ďalej obsahuje ustanovenia o základnom imaní (články 3 a 4), stanovách (článok 5), sídle a jeho premiestnení (články 6 a 7), zápise do registra a zverejňovaní (články 11 až 13), členstve (články 14 až 16), postupoch pri založení, najmä zlúčením alebo splynutím a zmenou právnej formy (články 2 a 19 až 35), štruktúre orgánov (články 36 až 63), vydaní cenných papierov (článok 64), rozdelení zisku (články 65 až 67), ročných účtovných závierkach a konsolidovaných účtovných závierkach (články 68 až 71), ako aj o zrušení, likvidácii, platobnej neschopnosti a zastavení platieb (články 72 až 76).

18. Osobitou vlastnosťou SCE, ktorú treba zdôrazniť, je, že podľa článku 7 je možné premiestniť jeho sídlo bez toho, aby to malo za následok jeho zrušenie.

19. Článok 8 predstavuje kľúčové ustanovenie týkajúce sa rozhodného práva. Toto ustanovenie stanovuje jasné poradie. Ustanovuje, že SCE sa spravuje v prvom rade nariadením a až potom, ak to nariadenie výslovne pripúšťa, ustanoveniami stanov dotknutého SCE a vnútroštátnym právom.

20. Článok 9 objasňuje zaobchádzanie so SCE v členských štátoch. S výhradou nariadenia sa musí v každom členskom štáte zaobchádzať s SCE rovnako ako s družstvom založeným podľa právnych predpisov členského štátu, v ktorom má sídlo.

21. Ako vyplýva z jeho cieľa a obsahu, nariadenie sa týka vytvorenia určitej formy spoločnosti, a to SCE.

III – Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania

22. Žaloba Parlamentu bola zapísaná do registra kancelárie Súdneho dvora 15. októbra 2003. Uznesením predsedu Súdny dvor vyhovel návrhu na vstup Španielskeho kráľovstva a Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska do konania ako vedľajších účastníkov na podporu návrhov Rady a Komisii na podporu návrhov Parlamentu.

23. Parlament navrhuje zrušiť nariadenie, pričom v takom prípade navrhuje ponechať v platnosti jeho účinky až do nadobudnutia účinnosti novej právnej úpravy v tejto oblasti prijatej v primeranej lehote na vhodnom právnom základe a tiež navrhuje zaviazať Radu na náhradu trov konania.

24. Rada navrhuje zamietnuť žalobu ako nedôvodnú a zaviazať žalobcu na náhradu trov konania.

IV – Hlavné tvrdenia účastníkov konania a vedľajších účastníkov konania

A – Žalobca a vedľajší účastník konania podporujúci jeho návrhy

25. Parlament odôvodňuje svoj návrh na zrušenie nariadenia tým, že Rada prijala toto nariadenie na základe článku 308 ES napriek tomu, že malo byť založené na článku 95 ES. Zatiaľ čo článok 308 ES stanovuje len poradu s Parlamentom, na základe článku 95 ES sa začína postup spolurozhodovania podľa článku 251 ES.

26. Podľa Parlamentu je článok 95 ES správnym právnym základom pre prijatie stanov SCE, keďže nariadenie zbližuje právne úpravy členských štátov s cieľom umožniť založenie SCE. Čo sa týka právnej formy, ide o vnútroštátnu spoločnosť európskej povahy, keďže odkazuje na vnútroštátne právo, ktoré zostáva pre určité aspekty rozhodujúcim.

27. Komisia ako vedľajší účastník konania na podporu návrhov Parlamentu zastáva tiež široké chápanie pojmu aproximácia právnych úprav, ktorý podľa nej zahŕňa zavedenie nových právnych úprav, teda tiež doplnenie vnútroštátneho práva týkajúceho sa družstiev právnou úpravou týkajúcou sa stanov SCE. Komisia uvádza, že nariadenie by malo byť vzhľadom na svoj cieľ a obsah založené na článku 95 ES, a to najmä preto, že prispieva k vytvoreniu a fungovaniu vnútorného trhu.

B – Žalovaná a vedľajší účastník konania podporujúci jej návrhy

28. Rada ako žalovaná obhajuje svoj postup tým, že nariadenie vytvára novú právnu formu spoločnosti. Okrem toho článok 95 ES nie je jediným právnym základom umožňujúcim uskutočňovanie vnútorného trhu. Preventívna aproximácia právnych úprav je síce prípustná, ale predpokladá, že členské štáty budú schopné prijať takúto právnu úpravu, čomu však nie je tak v prípadoch týkajúcich sa vytvorenia paralelnej štruktúry Spoločenstva.

29. Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska ako vedľajší účastník konania na podporu Rady sa rovnako domnieva, že článok 95 ES nemôže slúžiť ako právny základ nariadenia, lebo členské štáty takúto právnu úpravu nemohli prijať, a tiež preto, lebo sa neodstránili žiadne prekážky vnútorného trhu vo forme rozdielnosti právnych poriadkov členských štátov. Vhodným právnym základom je teda podľa neho článok 308 ES.

30. Španielske kráľovstvo ako vedľajší účastník konania na podporu Rady zdôrazňuje, že právna forma SCE, ktorá sa vytvorila nariadením, je nová, a preto sa nemôže vytvoriť na základe článku 95 ES, keďže nejde o aproximáciu právnych úprav v zmysle tohto ustanovenia.

V – Posúdenie

31. Právny problém, ktorý treba v tomto konaní vyriešiť, sa týka otázky, či sporné nariadenie mohlo byť oprávnene založené na článku 308 ES. Treba preto najskôr preskúmať podmienky uplatnenia tohto ustanovenia. Táto analýza nás následne dovedie k preskúmaniu toho, či nariadenie mohlo byť založené na článku 95 ES.

32. Je potrebné najskôr poukázať na to, že v systéme právomocí Spoločenstiev nemôže voľba právneho základu právneho aktu závisieť len od toho, aký cieľ sa podľa presvedčenia inštitúcie sleduje, ale sa musí zakladať na objektívnych, súdne preskúmateľných okolnostiach. K takýmto okolnostiam patria najmä cieľ a obsah právneho aktu.( )

A – Podmienky uplatnenia článku 308 ES

33. Hlavné podmienky odôvodňujúce použitie tohto právne základu nájdeme v znení článku 308 ES.

34. V tejto súvislosti Parlament veľmi správne poukázal na dve podmienky: po prvé, že na dosiahnutie niektorého z cieľov Spoločenstva v rámci fungovania spoločného trhu je potrebný akt Spoločenstva, a po druhé, že Zmluva na to neposkytuje potrebné právomoci.

35. Je tu teda možné jednoznačne rozpoznať subsidiárny charakter článku 308 ES vo vzťahu k iným právnym základom, napríklad tiež vo vzťahu k článku 95 ES. Súdny dvor to zdôraznil v ustálenej judikatúre, podľa ktorej je použitie článku 308 ES ako právneho základu právneho aktu oprávnené len vtedy, ak žiadne iné ustanovenie Zmluvy neposkytuje inštitúciám Spoločenstva právomoci nevyhnutné na priatie tohto právneho aktu.( )

B – Podmienky uplatnenia článku 95 ES

36. Článok 95 ES sa môže použiť ako právny základ len vtedy, ak sú splnené v ňom uvedené podmienky tak, ako ich vykladá judikatúra. V tomto prípade ide o podmienky uvedené v odseku 1 uvedeného článku, teda o opatrenia týkajúce sa aproximácie zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení členských štátov, ktorých cieľom je vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu, k čomu sa pripája subsidiarita vo vzťahu k osobitným harmonizačným právomociam, vyjadrená výrazom „pokiaľ táto zmluva neustanoví inak“.

1. Subsidiárny charakter článku 95 ES

37. Článok 95 ES odkazuje, pokiaľ ide o dosiahnutie cieľov právneho aktu prijatého na jeho základe, na článok 14 ES, teda na vnútorný trh. Článok 95 ES však v nijakom prípade nepredstavuje jediné ustanovenie slúžiace na uskutočnenie cieľov vnútorného trhu a nepredstavuje ani, ako to vyjadruje Rada vo svojej analýze, všeobecnú právomoc na úpravu vnútorného trhu.

38. Článok 95 ES nie je vhodným právnym základom nielen vtedy, keď právny akt, ktorý sa má prijať, spôsobuje len „akcesoricky“ harmonizáciu trhových podmienok v rámci Spoločenstva( ), ale ani vtedy, keď sa uplatní niektoré z osobitných harmonizačných ustanovení.

39. K tým ustanoveniam, ktoré majú prednosť pred článkom 95 ES patria tiež ustanovenia, ktoré upravujú koordinačnú právomoc v oblasti základných slobôd.

40. Keďže nariadenie o SCE ako právny akt týkajúci sa určitej formy družstva obsahuje úpravu práva obchodných spoločností, prichádza tu do úvahy v prvom rade článok 44 ES.

41. Toto ustanovenie sa môže použiť na aproximáciu vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti práva obchodných spoločností. Umožňuje teda tiež harmonizáciu vnútroštátneho práva týkajúceho sa družstiev, pričom právny akt založený na článku 44 ES by mohol tiež obsahovať také ustanovenia ako sporné nariadenie, či by už išlo napríklad o založenie družstva alebo jeho minimálne základné imanie.

42. Koordinácia však nie je iba podmienkou, ale aj hranicou, najmä čo sa týka vytvorenia nových foriem v práve obchodných spoločností. Právne akty, ktoré majú takýto cieľ, preto nemôžu byť založené na článku 44 ES.( )

43. Ďalším obmedzením uplatnenia článku 44 ES je skutočnosť, že toto ustanovenie umožňuje len odstránenie prekážok slobody usadiť sa a nie prekážky slobodného poskytovania služieb. Preto v prípade, že cieľom právneho aktu je odstránenie takýchto prekážok činnosti družstiev, uplatnenie článku 44 ES neprichádza do úvahy.

44. Ak sa aj ustanovenia o sídle SCE a jeho premiestnení týkajú slobody usadiť sa, ostatné ustanovenia nariadenia idú nad rámec tejto základnej slobody a slúžia v súlade s článkom 14 ES aj na odstránenie prekážok ostatných slobôd.

45. Keďže však žalobca svoju žalobu neodôvodnil tým, že ako právny základ sa mal použiť článok 44 ES, nie je potrebné pokračovať v ďalšom konkrétnom skúmaní otázky, či sa nariadenie mohlo zakladať na článku 44 ES.

46. V konečnom dôsledku mi ostáva konštatovať, že článok 95 ES je významný aj pre právo obchodných spoločností, a to presnejšie pre harmonizáciu, na ktorú sa nevzťahuje článok 44 ES.

2. Účel článku 95 ES: vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu

47. Na článku 95 ES sa môžu zakladať len tie právne akty, ktoré majú za cieľ vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu. Okrem toho treba poukázať na to, že toto kritérium sa vzťahuje na harmonizačné opatrenia a nie, ako naznačuje znenie článku 95 ES, na ustanovenia členských štátov, ktoré majú byť predmetom aproximácie. To vyplýva aj z judikatúry Súdneho dvora, podľa ktorej „majú opatrenia podľa tohto ustanovenia zlepšiť podmienky na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu a musia tento cieľ skutočne sledovať, a to tak, že prispievajú k odstráneniu prekážok voľného pohybu tovaru alebo slobodného poskytovania služieb alebo tiež k odstráneniu narušenia hospodárskej súťaže“( ).

48. O takýto prípad by išlo vtedy, ak by sporné nariadenie odstraňovalo alebo zmenšovalo rozdiely medzi zákonmi, inými právnymi predpismi a správnymi opatreniami členských štátov, ktoré môžu porušiť základné slobody a ktoré tak priamo pôsobia na fungovanie vnútorného trhu.( )

49. Z odôvodnenia č. 3 nariadenia vyplýva, že právny rámec, v ktorom spoločnosť môže vykonávať svoje činnosti v rámci Spoločenstva, je v zásade založený na vnútroštátnych právnych predpisoch a že táto situácia predstavuje značnú prekážku vytvárania zoskupení spoločností z rôznych členských štátov.

50. Odôvodnenie č. 11 vysvetľuje situáciu v členských štátoch tak, že cezhraničnej spolupráci medzi družstvami bránia právne a správne prekážky, ktoré by sa mali odstrániť.

51. Takéto prekážky by sa určite mohli zmierniť smernicou, ktorou by došlo k aproximácii ustanovení členských štátov, ktoré sa uplatňujú na družstvá, teda smernicou, ktorá sa typicky používa v práve obchodných spoločností. Smernica aproximujúca vnútroštátne právne predpisy, ktoré sa uplatňujú na družstvá, by však mala byť založená na článku 95 ES len v prípade, že by neexistovalo žiadne osobitné uplatniteľné harmonizačné ustanovenie.

52. Právnou formou nariadenia by sa na druhej strane mohli nahradiť ustanovenia vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré upravujú družstvá jednotnými ustanoveniami platnými v celom Spoločenstve. Ako uznáva Parlament aj Komisia, toto nie je cesta, ktorou sa sporné nariadenie uberá.

53. Parlament správne poukázal na to, že článok 95 ES povoľuje aj prijatie nariadení. Z toho však nie je možné urobiť záver, že ustanovenia nariadenia sú tým automaticky tiež opatreniami aproximácie právnych predpisov, ktoré spĺňajú podmienky článku 95 ES.

54. V prejednávanej veci je dôvodom voľby nariadenia ako právneho aktu to, že smernica by sa musela najskôr prebrať do vnútroštátneho právneho poriadku spolu s mnohými súvisiacimi preberacími ustanoveniami( ), ktorých platnosť by bola obmedzená len na územie príslušných členských štátov. Týmto by sa ani zďaleka nedosiahli výhody, ktoré sa viažu na nariadenie. Nariadenie môže totiž vytvoriť jednotné, priamo uplatniteľné právo. Nariadením, ktorým sa vytvára nová právna forma, môže teda normotvorca Spoločenstva vyriešiť takéto problémy teritoriality.( )

55. Je síce pravda, že nariadenie prispieva vo všeobecnosti k dosiahnutiu vnútorného trhu, to však napriek tvrdeniam použitým v rámci konania nestačí na odôvodnenie toho, aby sa článok 95 ES použil ako právny základ. Takýto „prínos“ sa môže totiž dosiahnuť aj inými opatreniami ako aproximáciou právnych predpisov.

3. Aproximácia zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov

56. Pokiaľ ide o podmienku, podľa ktorej uplatnenie článku 95 ES vyžaduje, aby právny akt slúžil na aproximáciu právnych predpisov, je na mieste poukázať na to, že dodržanie tejto podmienky má zásadnú dôležitosť, keďže členské štáty ako „páni zmlúv“ chceli tým vytvoriť dodatočnú podmienku pre normotvornú právomoc Spoločenstva, ktorá nebola obsiahnutá v návrhu Komisie týkajúcom sa článku 100a Zmluvy, ktorý stanovoval aj iné prostriedky na vytvorenie vnútorného trhu.

57. Treba sa však vyvarovať aj príliš striktnému výkladu článku 95 ES. Ako zhodne uvádzajú Parlament a Rada, tento právny základ totiž dovoľuje tiež takzvanú aproximáciu právnych predpisov „vopred“, teda prijatie opatrení bez toho, aby v členských štátoch existovali porovnateľné právne predpisy, ktoré by sa týmto spôsobom mali aproximovať.

58. Tento názor je posilnený aj judikatúrou Súdneho dvora, z ktorej vyplýva, že „článok 95 ES sa môže použiť ako právny základ, aby sa predišlo vzniku nových prekážok obchodu v dôsledku rôznorodého vývoja vnútroštátnych právnych predpisov, vznik takýchto prekážok však musí byť pravdepodobný a účelom dotknutého nariadenia musí byť zabránenie takýmto prekážkam“( ).

59. Cieľ aproximácie právnych predpisov v zmysle článku 95 ES spočíva v aproximácii právnych systémov.

60. Z toho zároveň vyplýva, že opatrenie aproximácie právnych predpisov nevyžaduje nahradenie vnútroštátnych ustanovení ustanoveniami aktov Spoločenstva. Je pravda, že v konečnom dôsledku prebratie smernice, ktorá má za cieľ aproximáciu právnych predpisov, vedie tiež k zmene vnútroštátneho práva, dovtedy nezlučiteľného s právom Spoločenstva, a tým nakoniec aj k nahradeniu dovtedy uplatniteľného práva, ale o tento aspekt tu nejde.

61. Článok 95 ES však nedovoľuje len aproximáciu vnútroštátnych právnych predpisov v užšom zmysle, ale aj takzvané zjednocovanie príslušnej oblasti. Prípustnosť takéhoto postupu možno odôvodniť tým, že článok 95 ES po prvé dovoľuje nielen právnu formu smernice, ale napríklad aj nariadenia, a po druhé, že zjednocovanie právnych predpisov sa od aproximácie právnych predpisov v užšom zmysle líši len rozdielom v úrovni. Zjednocovanie právnych predpisov totiž tiež spôsobuje aproximáciu práva, a to v najextrémnejšej forme. Čo sa týka tohto konania, išlo by napríklad o zavedenie jednotného práva upravujúceho družstvá.

62. Toto konanie sa v podstate týka otázky, či a v prípade kladnej odpovede za akých okolností môže článok 95 ES platne slúžiť ako právny základ pre právne akty, ktoré stanovujú určité ustanovenia, pridávajúce sa k ustanoveniam vnútroštátneho práva, teda doplňujúce vnútroštátne právo.

63. Dostávame sa tak k právnemu problému, či článok 95 ES dovoľuje vytvorenie úplne nových právnych foriem patriacich napríklad do práva obchodných spoločností.

4. Vytvorenie nových právnych foriem

64. V prvom rade treba preskúmať zásadnú otázku, či možno použiť článok 95 ES aj na vytvorenie novej právnej formy. Následne treba preskúmať, či nariadenie vytvárajúce novú právnu formu SCE môže byť založené na článku 95 ES.

a) Otázka prípustnosti článku 95 ES ako právneho základu vo všeobecnosti

65. Na zodpovedanie otázky, či je vytvorenie nových právnych foriem prostredníctvom právnych aktov založených na článku 95 ES prípustné alebo či ako právny základ prichádza do úvahy len článok 308 ES, je nutné vychádzať z judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa vytvárania nových inštitútov v práve duševného vlastníctva.

66. Súdny dvor tak zdôraznil, že Spoločenstvo môže na základe článku 308 ES vytvárať nové inštitúty, ktoré potom nahradia vnútroštátne inštitúty.( ) Ide o inštitúty vytvorené nariadením Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva.( )

67. Z judikatúry však vyplýva, že vo všeobecnosti je na vytvorenie právnych inštitútov alebo právnych foriem právom Spoločenstva potrebné použiť ako právny základ článok 308 ES.

68. V tomto zmysle sa doktrína pozerá na vytvorenie nových právnych inštitútov v oblasti duševného vlastníctva len ako na príklad nových právnych foriem, ktoré môže právo Spoločenstva vytvoriť. Okrem tohto príkladu sa autori zhodujú väčšinou( ) v tom, že európska forma spoločnosti sa nemôže vytvoriť právnym aktom založeným na článku 95 ES. V tomto ohľade sa ako príklad uvádza európska akciová spoločnosť (SE).( )

69. Protichodné tvrdenie Parlamentu, že uvedená judikatúra sa týka oblasti duševného vlastníctva, ktorá má z dôvodu článku 295 ES osobité postavenie, nie je presvedčivé.

70. Po prvé, článok 295 ES sa nevzťahuje len na práva k nehmotným veciam, ako sú určité inštitúty. Po druhé, toto ustanovenie má dokonca aj v uvedenej oblasti len obmedzený význam( ): výkon práv duševného vlastníctva napríklad nepopierateľne podlieha Zmluve, teda aj ostatným ustanoveniam primárneho práva.

71. Pokiaľ ide o otázku týkajúcu sa uplatniteľnosti právnych základov, judikatúra jasne nerozlišuje medzi harmonizáciou v zmysle aproximácie právnych predpisov na jednej strane a vytvorením nových právnych foriem na druhej strane. Ako správne uviedol Parlament, nový právny základ vytvorený sporným nariadením prispieva okrem toho k aproximácii právnych predpisov v rozsahu, v akom členské štáty rešpektujú tieto jednotné pravidlá Spoločenstva.

72. Opačný názor( ), podľa ktorého článok 95 ES umožňuje aj vytvorenie nových právnych foriem, sa zakladá okrem iného na skutočnosti, že toto ustanovenie povoľuje ako formu právneho aktu nielen smernicu, ale aj nariadenie. Možno však namietať, že aj keď sa povoľuje nariadenie ako forma právneho aktu, nemožno z toho urobiť nevyhnutne záver, že na základe tohto ustanovenia sa povoľuje aj vytvorenie nových právnych foriem práva Spoločenstva, keďže nariadenia sa používajú aj na dosiahnutie iných cieľov, ako napríklad na nahradenie vnútroštátneho práva upravujúceho družstvá jednotným právom Spoločenstva upravujúcim družstvá bez toho, aby sa vytvorila nová právna forma na úrovni Spoločenstva.

73. V prípade, že vytvorenie nových právnych foriem na úrovni Spoločenstva, ktoré platia popri vnútroštátnych právnych formách, teda nepatrí pod článok 95 ES, je situácia týkajúca sa právnych foriem, ktoré neplatia bez vnútroštátnej právnej úpravy( ) alebo inštitútov chránených nezávisle od vnútroštátneho práva( ), menej jasná. Zostáva vyriešiť najmä otázku, kde treba stanoviť limit medzi skutočne alebo úplne novými právnymi formami a takými novými právnymi formami, ktoré sa riadia aj vnútroštátnym právom.

74. Otázka, či článok 95 ES predstavuje vhodný právny základ, sa teda musí skúmať vo vzťahu ku konkrétnemu právnemu aktu, v tomto prípade vo vzťahu k spornému nariadeniu. V tomto ohľade treba predovšetkým preskúmať, do ktorej z dvoch vyššie uvedených kategórií novovytvorených právnych foriem sa má zaradiť SCE.

b) Otázka prijateľnosti článku 95 ES ako právneho základu v konkrétnom prípade

75. Čo sa týka posúdenia SCE, treba najskôr poukázať na to, že jeho kvalifikácia, presnejšie jeho názov, nemôže byť rozhodujúcim. Možno preto nechať nerozhodnuté, či skutočne ide o „vnútroštátnu spoločnosť európskej povahy“, ako tvrdí Komisia a Parlament. Napokon v doktríne sa skôr zastáva názor, že ide o formu spoločnosti s dimenziou na úrovni Spoločenstva( ), európsku právnu formu( ), právnickú osobu práva Spoločenstva( ) alebo nadnárodnú obchodnú štruktúru( ). Rozhodujúci je teda normatívny obsah nariadenia.

76. Rovnako ako všeobecná analýza otázky, či článok 95 ES môže vo väčšine prípadov povoliť vytvorenie nových právnych foriem, právna analýza sporného nariadenia rovnako predpokladá, aby sa vzala do úvahy judikatúra Súdneho dvora.

77. Čo sa týka prípustnosti právneho základu zvoleného pre právny akt týkajúci sa vytvorenia inštitútu, bolo pre Súdny dvor rozhodujúce, že „patenty, ktorých udelenie smernica upravuje, [sú] národnými patentmi, ktoré sú udelené v súlade s postupmi platnými v členských štátoch… Smernica nemá za cieľ ani nespôsobuje vytvorenie patentu Spoločenstva a nezavádza žiaden nový inštitút, ktorý by predpokladal použitie článku 235 Zmluvy ES ako právneho základu“( ).

78. Na rozdiel od týchto právnych inštitútov však družstvá založené sporným nariadením nie sú národnými družstvami založenými podľa vnútroštátneho práva, ale skôr podľa príslušných ustanovení nariadenia.

79. V tomto ohľade poskytuje užitočný odkaz odôvodnenie č. 14 nariadenia, ktoré zdôrazňuje „osobitný komunitárny charakter“ SCE.

80. V odôvodnení č. 12 je normotvorca Spoločenstva ešte zreteľnejší a výslovne hovorí o zavedení „európskej právnej formy pre družstvá na základe spoločných zásad, ktorá by súčasne zohľadňovala ich osobitnú povahu…“.

81. Nakoniec ani Parlament nenamieta, že nariadenie vytvára v každom prípade novú právnu formu. Je preto na mieste podrobnejšie preskúmať, ktoré tvrdenia by mohli, napriek kvalifikácii SCE ako novej právnej formy, odôvodniť použitie článku 95 ES ako právneho základu.

c) Tvrdenia v prospech použitia 95 ES

82. Každopádne ako prvok, ktorý by napriek všetkému mohol viesť k výberu článku 95 ES ako právneho základu, možno uviesť to, že právny rámec vytvorený nariadením nie je úplný alebo, ako to formuluje Parlament, SCE môže existovať len spoločne s vnútroštátnym právom.

83. SCE je však vo vzťahu k družstvám podľa vnútroštátneho práva samostatné. V každom prípade je to jasné z formálneho hľadiska, avšak menej jednoznačné z vecného hľadiska, keďže pre SCE platia tiež ustanovenia vnútroštátneho práva upravujúce družstvá.

84. Nariadenie totiž na viacerých miestach odkazuje na vnútroštátne právo, a robí ho tak uplatniteľným pre široké oblasti týkajúce sa SCE( ): ide napríklad o ustanovenia týkajúce sa zápisu do registra (článok 11), zverejňovania dokumentov (článok 12) a ustanovenia týkajúce sa zlúčenia alebo splynutia (článok 28).

85. Je teda pravda, že nariadenie odkazuje vo viacerých bodoch na vnútroštátne právo. Nariadenie však obsahuje výslovné ustanovenie upravujúce jednoznačným spôsobom poradie rozhodného práva: článok 8 v tomto ohľade jasne stanovuje prednosť nariadenia.( )

86. Podstatné časti nariadenia obsahujú skutočne úplne nové pravidlá. Ide v prvom rade o ustanovenia týkajúce sa založenia SCE, najmä v prípade založenia ex nihilo, teda nového založenia bez zlúčenia, splynutia alebo zmeny právnej formy existujúcich právnických osôb.( )

87. Sporné nariadenie teda vytvorilo novú právnu formu SCE. Ako zhodne konštatujú Rada a Parlament, nariadenie tak vytvára štruktúru na úrovni Spoločenstva paralelnú s vnútroštátnymi štruktúrami.

88. Najmä článok 9 jasne poukazuje na to, že SCE koexistuje spolu s vnútroštátnymi formami družstiev. Podľa tohto článku sa s SCE zaobchádza v každom členskom štáte ako s družstvom založeným v súlade s právnymi predpismi členského štátu, v ktorom má SCE svoje sídlo.

89. Ustanovenia nariadenia sú teda doplňujúcimi k ustanoveniam vnútroštátneho práva. Preto aj keď nariadenie odkazuje na viacerých miestach na vnútroštátne právo, SCE predstavuje skutočne úplne nový výtvor, v dôsledku čoho článok 95 ES nepredstavuje dostatočný právny základ.( )

90. Nakoniec je potrebné zdôrazniť, že nariadenie nemá vplyv na vnútroštátne právo uplatňujúce sa na družstvá. Právna forma SCE totiž nenahrádza rôzne právne formy spoločností upravené vnútroštátnym právom v tejto oblasti, ale sa od nich líši a pridáva sa k nim.( )

91. Navyše nik v tomto konaní nepredložil tvrdenie, že článok 95 ES umožňuje len prijatie takéto aktu, ktorý by mohol prijať aj členský štát. Právna doktrína taktiež v rôznych formách vyjadruje toto isté odôvodnenie.( )

92. Parlament bráni okrem iného názor, podľa ktorého môže aproximácia právnych predpisov spočívať aj v odstránení prekážok spojených s nevyhnutnými územne obmedzenými účinkami práva členských štátov. Parlament sa tým snaží odôvodniť použitie článku 95 ES aj na vytvorenie nových štruktúr s dimenziou na úrovni Spoločenstva.

93. Nemožno však neprijať tvrdenie Parlamentu, podľa ktorého je už odstránenie prekážok vyplývajúcich z územne obmedzeného účinku vnútroštátneho práva len prostredníctvom opatrení prijatých samotným členským štátom na základe definície nemožné.

94. Aby bolo vo veci jasno, je potrebné na tomto mieste uviesť, že samotný členský štát nemôže účinne prijať právny akt majúci rovnaký obsah a rovnaké účinky. Rozhodujúcou skutočnosťou je skôr rozdelenie právomocí, čo zodpovedá pôvodnej koncepcii zaradenia právomoci v oblasti aproximácie právnych predpisov medzi paralelné právomoci.

95. S cieľom zabrániť nedorozumeniu by bolo lepšie hovoriť o právomoci v určitých veciach( ) alebo v určitej oblasti( ) a nie o právomoci prijať opatrenia s rovnakým obsahom. V tomto konaní však nejde o právomoc prijať predpisy v oblasti práva družstiev, ale konkrétnejšie o právomoc vytvoriť právnu formu spoločnosti s dimenziou na úrovni Spoločenstva v oblasti práva družstiev.

96. Na tvrdenie Parlamentu, podľa ktorého článok 95 ES povoľuje vytvorenie nových štruktúr v prípade, že to umožní odstrániť prekážky vyplývajúce z územne obmedzeného účinku vnútroštátneho práva, je potrebné odpovedať, že tento článok síce možno môže skutočne povoliť aj odstránenie geografických obmedzení práva členských štátov, to však neznamená, že článok 95 ES tiež pokrýva všetky právne opatrenia, ako napríklad nariadenia, ktoré bez ohľadu na ich obsah umožňujú prekonať takéto obmedzenia. Konkrétne odpoveď na otázku, že čo sa týka vytvorenia štruktúr s dimenziou na úrovni Spoločenstva, nie je zďaleka taká jasná( ). Práve naopak, vytvorenie takýchto štruktúr, ako aj vytvorenie nových právnych foriem v rámci práva obchodných spoločností, ako napríklad SEC, je vo svojej povahe vytvorením nového inštitútu. A to je hlavnou charakteristikou nariadenia o SCE. Cieľ sledovaný takýmto spôsobom je druhoradý.

97. Niet pochybností o tom, že jedine vytvorenie určitých štruktúr s dimenziou na úrovni Spoločenstva umožňuje dosiahnuť určité účinky. To však neznamená, že opatrenia majúce za cieľ uskutočnenie takýchto účinkov sa môžu zakladať na článku 95 ES. Výklad tohto právneho základu, a teda otázka jeho uplatniteľnosti nemôže závisieť výlučne od skutočnosti, že určitým aktom sa sleduje cieľ aproximácie právnych predpisov. Navyše nie je správne z tohto cieľa vyvodzovať, že na tomto právnom základe automaticky povoľuje akýkoľvek právny prostriedok, teda akékoľvek opatrenie smerujúce k dosiahnutiu tohto cieľa.

98. Opätovne zdôrazňujem, že článok 95 ES je len jedným z právnych základov umožňujúcich dosiahnutie cieľa spočívajúceho v aproximácii právnych predpisov. Skutočnosť, že štruktúry s dimenziou na úrovni Spoločenstva môžu byť vytvorené len právom Spoločenstva, totiž neznamená, že je nutné použiť konkrétny právny základ, v tomto prípade článok 95 ES. Niektoré ciele, ako napríklad vytvorenie nových právnych foriem na úrovni Spoločenstva, totiž nemožno dosiahnuť inak ako na základe článku 308 ES.

C – Záver

99. Keďže sa sporné nariadenie nemôže zakladať na článku 95 ES a navyše boli splnené ostatné podmienky uplatnenia článku 308 ES, článok 308 ES predstavuje vhodný právny základ.

VI – Zachovanie účinkov nariadenia

100. Keďže podľa mňa nie je potrebné nariadenie zrušiť, niet žiadneho dôvodu skúmať otázku zachovania účinkov.

VII – O trovách

101. Podľa článku 69 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania. Keďže Parlament nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania. V súlade s článkom 69 ods. 4 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora Španielske kráľovstvo, Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska a Komisia ako vedľajší účastníci konania znášajú svoje vlastné trovy konania.

VIII – Návrh

102. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor:

1. zamietol žalobu Európskeho parlamentu ako nedôvodnú;

2. zaviazal Parlament na náhradu trov konania;

3. rozhodol, že Španielske kráľovstvo, Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska a Komisia Európskych spoločenstiev znášajú svoje vlastné trovy konania.