ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Uznesenie predsedu Všeobecného súdu zo 6. mája 2014 – Frucona Košice/Komisia

(vec T‑103/14 R)

„Konanie o nariadení predbežného opatrenia — Štátna pomoc — Lieh a liehoviny — Odpustenie daňového dlhu v rámci kolektívneho insolvenčného konania — Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú s vnútorným trhom a nariaďuje sa jej vymáhanie — Návrh na odklad výkonu — Neexistencia naliehavosti — Neexistencia fumus boni iuris“

1. Konanie o nariadení predbežného opatrenia — Odklad výkonu — Predbežné opatrenia — Podmienky nariadenia — Fumus boni iuris — Naliehavosť — Vážna a nenapraviteľná ujma — Kumulatívna povaha — Zváženie všetkých dotknutých záujmov — Poradie a spôsob preskúmania — Voľná úvaha sudcu rozhodujúceho o nariadení predbežných opatrení (článok 256 ods. 1 ZFEÚ, články 278 ZFEÚ a 279 ZFEÚ; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 104 ods. 2) (pozri body 16 – 18, 23, 67)

2. Konanie o nariadení predbežného opatrenia — Formálne náležitosti — Predloženie návrhov — Zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený — Právne dôvody, ktoré nie sú uvedené v návrhu a vo vyjadreniach — Všeobecný odkaz na iné dokumenty — Neprípustnosť [články 278 ZFEÚ a 279 ZFEÚ; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 44 ods. 1 písm. c) a článok 104 ods. 3] (pozri body 22, 46)

3. Konanie o nariadení predbežného opatrenia — Odklad výkonu — Predbežné opatrenia — Podmienky nariadenia — Naliehavosť — Vážna a nenapraviteľná ujma — Dôkazné bremeno — Majetková ujma — Situácia spôsobilá ohroziť existenciu žalujúcej spoločnosti — Posúdenie s ohľadom na situáciu skupiny, do ktorej podnik patrí (články 278 ZFEÚ a 279 ZFEÚ; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 104 ods. 2) (pozri body 51 – 54, 57, 64)

4. Konanie o nariadení predbežného opatrenia — Odklad výkonu — Predbežné opatrenia — Podmienky nariadenia — Naliehavosť — Rozhodnutie Komisie nariaďujúce vymáhanie štátnej pomoci — Existencia opravných prostriedkov pred vnútroštátnym súdom proti vnútroštátnym vykonávacím opatreniam — Právomoc súdu Únie zohľadniť tieto opravné prostriedky v rámci meritórneho posúdenia návrhu na nariadenie predbežného opatrenia (články 263 ZFEÚ, 267 ZFEÚ, 278 ZFEÚ a 279 ZFEÚ; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 104 ods. 2) (pozri body 59, 60)

5. Konanie o nariadení predbežného opatrenia — Odklad výkonu — Podmienky nariadenia — Zváženie všetkých dotknutých záujmov — Rozhodnutie Komisie nariaďujúce vymáhanie štátnej pomoci — Všeobecný záujem obhajovaný Komisiou a záujem príjemcu pomoci — Neexistencia výnimočných okolností — Prednosť všeobecného záujmu (článok 108 ods. 2 ZFEÚ a článok 278 ZFEÚ; nariadenie Rady č. 659/1999, článok 7) (pozri body 68, 69)

Predmet

Návrh na odklad výkonu rozhodnutia Komisie C(2013) 6261 final zo 16. októbra 2013 o štátnej pomoci SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005), ktorá bola poskytnutá Slovenskou republikou spoločnosti Frucona Košice a.s., v rozsahu, v akom sa Slovenskej republike nariaďuje vymáhanie tejto pomoci

Výrok

1. Návrh na nariadenie predbežného opatrenia sa zamieta.
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Odklad výkonu – Zamietnutie návrhu – Možnosť podať nový návrh – Podmienka – Nové skutočnosti – Pojem – Podmienka nariadenia predbežného opatrenia – Spôsobilosť nových skutočností spochybniť posúdenie, ktoré rozhodlo o zamietnutí prvého návrhu (článok 278 ZFEÚ; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 109) (pozri bod 12)

2. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Odklad výkonu – Predbežné opatrenia – Podmienky nariadenia – Fumus boni iuris – Naliehavosť – Vážna a nenapraviteľná ujma – Kumulatívna povaha – Zváženie dotknutých záujmov – Voľná úvaha sudcu rozhodujúceho o nariadení predbežných opatrení (článok 256 ods. 1 ZFEÚ, články 278 ZFEÚ a 279 ZFEÚ; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 104 ods. 2) (pozri body 14 – 25)

Subject of the case

Predmet

Návrh na odklad výkonu rozhodnutia Komisie 2014/342/EÚ zo 16. októbra 2013 o štátnej pomoci SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) poskytnutej Slovenskou republikou v prospech Frucona Košice, a.s. (Ú. v. EÚ L 176, 2014, s. 38) v rozsahu, v akom Slovenskej republike nariaďuje vymáhanie tejto pomoci

Výrok

Výrok

1. Návrh na nariadenie predbežného opatrenia sa zamieta.

2. O trovách konania sa rozhodne neskôr.
Posúdenie otázky, či je pre sudcu rozhodujúceho o nariadení predbežných opatrení naliehavé prijať predbežné opatrenie, závisí od faktickej situácie, v ktorej sa nachádza účastník konania žiadajúci tieto opatrenia. Čisto teoretická a hypotetická hrozba na tento účel nestačí. Samotná existencia právnej povinnosti tak v zásade nemôže vytvoriť naliehavú situáciu pre osobu podliehajúcu súdnej právomoci, ktorá sa domáha nariadenia predbežného opatrenia dovtedy, kým nebolo prijaté záväzné vykonávacie opatrenie na účely dodržiavania tejto povinnosti.

Pokiaľ ide o návrh na odklad výkonu týkajúci sa rozhodnutia v oblasti štátnej pomoci, ktoré úzko súvisí so skoršími rozhodnutiami, ktoré Všeobecný súd zrušil, ujma, ktorá by mohla byť spôsobená členskému štátu vymáhaním údajnej štátnej pomoci, nemôže byť považovaná za dostatočne bezprostrednú na to, aby odôvodnila žiadaný odklad výkonu, pokiaľ Komisia výslovne prehlásila, že zbavuje orgány tohto členského štátu ich povinnosti vymáhať pomoc až do rozhodnutia Súdneho dvora o odvolaniach podaných proti rozsudkom, ktorými sa zrušili uvedené skoršie rozhodnutia, a že tento odklad vymáhania neporušuje právo Únie.

(pozri body 33, 37, 40, 46)
Uznesenie Všeobecného súdu (siedma komora) z 23. februára 2015 – Seven for all mankind/ÚHVT – Seven (SEVEN FOR ALL MANKIND)

(vec T‑505/14)

„Ochranná známka Spoločenstva — Námietkové konanie — Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva SEVEN FOR ALL MANKIND — Skoršia obrazová ochranná známka Spoločenstva Seven a skoršia medzinárodná obrazová ochranná známka Seven — Relatívny dôvod zamietnutia — Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 — Žaloba zjavne bez právneho základu“

Žaloba o neplatnosť — Dôvody — Žaloba proti novému rozhodnutiu inštitúcie, ktoré bolo prijaté na vykonanie zrušujúceho rozsudku Všeobecného súdu — Spochybnenie záverov Všeobecného súdu uvedených v zrušujúcom rozsudku, ktorý nadobudol právnu silu rozhodnutej veci — Zjavne nedôvodný dôvod (pozri body 27, 28, 32)

Predmet

Žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 9. apríla 2014 (vec R 1277/2013‑1) týkajúcemu sa námietkového konania medzi spoločnosťami Seven SpA a Seven for all mankind LLC

Výrok

1. Žaloba sa zamieta.
Na to, aby premlčacia doba plnila svoju funkciu, ktorou je zabezpečiť právnu istotu, musí byť stanovená vopred a stanovenie jej trvania, ako aj podmienok jej uplatňovania patria do právomoci normotvorcu Únie. Tento normotvorca má diskrečnú právomoc na účely zavedenia premlčacích dôb. Keď je administratíva schopná preukázať, že ju dotknutá osoba úmyselne uviedla do omylu, nemožnosť namietať päťročnú dobu voči žalobe administratívy o náhradu neoprávnených platieb nie je v rozpore so zásadou právnej istoty, pokiaľ administratíva koná v primeranej lehote. Nemožno teda vyvodiť, že ak neexistuje záväzná lehota stanovená právnym predpisom Únie, ide o porušenie zásady právnej istoty. Naopak povinnosť administratívy konať v primeranej lehote, ktorej dodržanie môže preskúmať súd Únie, ponúka dostatočnú úroveň ochrany v situáciách, keď právne predpisy nestanovujú žiadnu premlčaciu dobu.

(pozri body 23 a 24)

Odkaz:

Súdny dvor: rozsudok z 2. októbra 2003, International Power a i./NALOO, C‑172/01 P, C‑175/01 P, C‑176/01 P a C‑180/01 P, Zb., EU:C:2003:534, bod 106 a citovaná judikatúra

Súd prvého stupňa: rozsudok zo 6. októbra 2005, Sumitomo Chemical a Sumika Fine Chemicals/Komisia, T‑22/02 a T‑23/02, Zb., EU:T:2005:349, body 82 a 83
Uznesenie Všeobecného súdu (tretia komora) z 22. júla 2015 – European Children’s Fashion Association a Instituto de Economía Pública/Komisia a EACEA

(vec T‑724/14)

„Žaloba o neplatnosť — Arbitrážna doložka — Akčný program Lifelong Learning (2007–2013) — Projekt ‚Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector‘ — Predbežný list — Oznámenie o dlhu — Označenie žalovaných — Čiastočná neprípustnosť“

Žaloba o neplatnosť — Podmienky prípustnosti — Žaloba smerujúca proti autorovi napadnutého aktu — Výnimky — Akty prijaté na základe prenesených právomocí pripísateľné inštitúcii, ktorá právomoci preniesla — Akty podpísané Výkonnou agentúrou pre vzdelávanie, audiovizuálny sektor a kultúru (EACEA) — Právomoc EACEA prijať uvedené akty — Žaloba proti Komisii — Neprípustnosť (článok 263 ZFEÚ; nariadenie Rady č. 58/2003; rozhodnutie Komisie 2007/114/ES) (pozri body 21–29, 35, 36)

Predmet

Návrh založený na článku 272 ZFEÚ smerujúci k vyhláseniu, že žiadosť EACEA, ktorá sa týka vrátenia grantov vyplatených žalobkyni v prvom rade podľa dohody uzavretej na realizáciu projektu „Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector“, je nedôvodná, a subsidiárne návrh na zrušenie jednak predbežného listu EACEA z 1. augusta 2014, ktorý informuje žalobkyňu v prvom rade o jej povinnosti vrátiť sumu vo výške 82378,81 eura v dôsledku auditu týkajúceho sa uvedeného projektu, a jednak oznámenia o dlhu č. 3241401420 vydaného EACEA 5. augusta 2014 na účely vrátenia uvedenej sumy

Výrok

1. Žaloba sa zamieta ako neprípustná v rozsahu, v akom smeruje proti Európskej komisii.
Ak by sa účastníkovi konania umožnilo po prvýkrát v konaní pred odvolacím súdom uviesť dôvod, ktorý neuviedol v konaní pred prvostupňovým súdom, umožnilo by sa mu tým predložiť odvolaciemu súdu, ktorý má v tejto oblasti obmedzené právomoci, spor so širším rozsahom než ten, ktorý prejednával a rozhodoval prvostupňový súd. V konaní o odvolaní je právomoc odvolacieho súdu obmedzená na preskúmanie právneho posúdenia žalobných dôvodov prejednaných pred prvostupňovými súdmi.

(pozri bod 41)

Súdny dvor: rozsudok z 1. februára 2007, Sison/Rada, C‑266/05 P, Zb, EU:C:2007:75, bod 95 a citovaná judikatúra
Povinnosť odôvodnenia je základnou zásadou práva Únie. Cieľom požiadavky stanovenej v článku 296 druhom odseku ZFEÚ a tiež stanovenej v článku 25 druhom odseku služobného poriadku je teda umožniť Súdu pre verejnú službu preskúmať legalitu rozhodnutí spôsobujúcich ujmu a poskytnúť dotknutým osobám dostatočné informácie, aby mohli zistiť, či sú tieto rozhodnutia riadne odôvodnené alebo či sú postihnuté vadou umožňujúcou napadnúť ich legalitu. Z toho vyplýva, že odôvodnenie sa v zásade musí dotknutej osobe oznámiť súčasne s rozhodnutím, ktoré jej spôsobuje ujmu.

Pokiaľ však rozhodnutie bolo prijaté v kontexte, ktorý je dotknutej osobe známy, nemožno ho považovať za rozhodnutie bez akéhokoľvek odôvodnenia, ale len za nedostatočne odôvodnené rozhodnutie. Samotné nedostatočné odôvodnenie podané počas konania pred podaním žaloby neodôvodňuje zrušenie prijatého rozhodnutia, keď administratíva v priebehu konania predloží dodatočné vysvetlenia.

(pozri body 34, 35)

Súdny dvor: rozsudok z 19. novembra 1998, Parlament/Gaspari, C‑316/97 P, Zb., EU:C:1998:558, bod 29

Všeobecný súd: rozsudky z 12. decembra 2002, Morello/Komisia, T‑164/00, Zb. VS, EU:T:2002:312, bod 36; z 3. februára 2005, Heurtaux/Komisia, T‑172/03, Zb. VS, EU:T:2005:34, bod 44, a z 10. októbra 2014, EMA/BU, T‑444/13 P, Zb. VS, EU:T:2014:865, bod 37
V rámci veľmi osobitnej oblasti sporov týkajúcich sa zadávania verejných zákaziek treba usudzovať, že v prípade, že vylúčený uchádzač preukáže existenciu obzvlášť závažného fumus boni iuris, nie je možné od neho vyžadovať, aby preukázal, že by mu zamietnutie jeho návrhu na nariadenie predbežného opatrenia mohlo spôsobiť nenapraviteľnú ujmu, pretože inak by došlo k neprimeranému a neoprávnenému zásahu do práva na účinnú súdnu ochranu, ktoré mu zaručuje článok 47 Charty základných práv Európskej únie. Takýto fumus boni iuris existuje v prípade, že sa preukáže existencia dostatočne zjavnej a závažnej protiprávnosti, vzniku dôsledkov, resp. pretrvávania dôsledkov, ktorej treba čo najskôr zamedziť, ibaže by tomu v konečnom dôsledku bránilo zváženie protichodných záujmov. Za takýchto mimoriadnych okolností vzhľadom na potrebu zbaviť takúto protiprávnosť jej dôsledkov stačí na splnenie podmienky týkajúcej sa naliehavosti iba dôkaz o vážnosti ujmy, ktorá by vznikla, ak by odklad výkonu napadnutého rozhodnutia nebol nariadený.

(pozri bod 61)
Za napadnuteľné akty v zmysle článku 263 ZFEÚ sa považujú všetky opatrenia prijímané inštitúciami Únie bez ohľadu na ich formu, ktoré majú vyvolávať záväzné právne účinky. Naopak, všetky akty, ktoré nemajú záväzné právne účinky, nepodliehajú súdnemu preskúmaniu podľa článku 263 ZFEÚ, a to prípravné akty, potvrdzujúce akty a výlučne vykonávacie akty, jednoduché odporúčania a stanoviská, ako aj v zásade vnútorné inštrukcie. Schopnosť aktu vyvolať právne účinky, a teda byť predmetom žaloby o neplatnosť na základe článku 263 ZFEÚ, predpokladá preskúmanie jeho znenia a kontextu, do ktorého patrí, jeho podstaty, ako aj zámeru a právomoci inštitúcie, ktorá ho prijala.

Aj keď odporúčania nemajú záväzné účinky a nemôžu zakladať práva, ktorých by sa jednotlivci mohli dovolávať pred vnútroštátnym súdom, nie sú bez akéhokoľvek právneho účinku. Vnútroštátne súdy sú totiž povinné brať odporúčania do úvahy so zreteľom na riešenie sporov, ktoré im boli predložené, najmä pokiaľ objasňujú výklad vnútroštátnych predpisov, ktoré boli prijaté s cieľom zabezpečiť ich prebratie, alebo pokiaľ je ich predmetom doplnenie predpisov Európskej únie, ktoré majú záväzný charakter. Z týchto samotných právnych účinkov však nemožno vyvodiť záver, že odporúčanie má záväzné právne účinky, a je teda napadnuteľným aktom v rámci žaloby o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ. To isté platí, pokiaľ ide o okolnosť zohľadnenia odporúčaní súdom Únie na účely výkladu.

(pozri body 43, 46, 47)
Vec T‑545/14

GEA Group AG

proti

Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu

(ochranné známky a vzory) (ÚHVT)

„Ochranná známka Spoločenstva — Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva engineering for a better world — Výlučne potvrdzujúce rozhodnutie — Právoplatnosť potvrdeného rozhodnutia — Vzatie do úvahy ex offo — Neprípustnosť“

Abstrakt – Uznesenie Všeobecného súdu (druhá komora) zo 6. októbra 2015

Žaloba o neplatnosť – Žaloba proti rozhodnutiu potvrdzujúcemu skoršie rozhodnutie, ktoré nebolo napadnuté v lehotách – Neprípustnosť – Právoplatnosť skoršieho rozhodnutia – Žaloba proti skoršiemu rozhodnutiu vyhlásená za oneskorenú až po podaní žaloby proti potvrdzujúcemu rozhodnutiu – Neexistencia vplyvu (Článok 263 ZFEÚ) Žaloba o neplatnosť – Žaloba proti rozhodnutiu potvrdzujúcemu skoršie rozhodnutie, ktoré nebolo napadnuté v lehotách – Neprípustnosť – Pojem potvrdzujúce rozhodnutie – Preskúmanie skoršieho rozhodnutia ako odpoveď na návrh, ktorý uvádza nové a podstatné skutočnosti – Vylúčenie (Článok 263 ZFEÚ) Ochranná známka Spoločenstva – Opravné prostriedky – Odvolanie podané na odvolacie senáty – Prihláška ochrannej známky týkajúca sa preskúmania skoršieho rozhodnutia, ktoré nadobudlo právoplatnosť – Prípustnosť – Podmienka – Návrh založený na nových a podstatných skutočnostiach – Pojem podstatná skutočnosť – Predchádzajúca rozhodovacia prax Úradu – Vylúčenie (Článok 263 ZFEÚ; nariadenie Rady č. 207/2009) Žaloba o neplatnosť – Žaloba proti rozhodnutiu potvrdzujúcemu skoršie rozhodnutie, ktoré nebolo napadnuté v lehotách – Neprípustnosť – Pojem potvrdzujúce rozhodnutie – Opätovné preskúmanie smerujúce k prevereniu, či skoršie opatrenie ostáva odôvodnené po zmene právnej alebo skutkovej situácie, ktorá medzičasom nastala – Vylúčenie (Článok 263 ZFEÚ)
Hoci je pravda, že by bolo v rozpore s cieľom žaloby o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ vykladať reštriktívne podmienky prípustnosti žaloby a obmedziť jej rozsah iba na kategórie aktov uvedených v článku 288 ZFEÚ, zároveň je však pravda, že táto právomoc vykladať a uplatňovať ustanovenia Zmluvy súdom Únie sa neuplatňuje, keď právne postavenie žalobcu patrí do oblasti zmluvných vzťahov, ktorých právny režim sa riadi vnútroštátnym právom, ktorý určili zmluvné strany.

Ak by sa totiž súd Európskej únie považoval za príslušný rozhodovať vo veci neplatnosti aktov patriacich do čisto zmluvnej oblasti, riskoval by nielen to, že by bol článok 272 ZFEÚ zbavený zmyslu, ktorý zveruje súdnu právomoc Únie na základe arbitrážnej doložky, ale v prípade, že by zmluva neobsahovala takúto doložku, aj to, že by rozšíril svoju súdnu právomoc nad rámec stanovený v článku 274 ZFEÚ, ktorý zveruje všeobecnú právomoc rozhodovať o sporoch, v ktorých je stranou Únia, vnútroštátnym súdom. Z toho vyplýva, že v prípade existencie zmluvy, ktorá zaväzuje žalobcu a jednu z inštitúcií, možno na súdy Únie podať žalobu na základe článku 263 ZFEÚ len vtedy, keď má napadnutý akt vyvolávať záväzný právny účinok, ktorý nepatrí do zmluvného vzťahu spájajúceho zmluvné strany a ktorý zahŕňa výkon výsad verejnej moci zverených zmluvnej inštitúcii ako správnemu orgánu.

V tomto ohľade treba zdôrazniť, že za predpokladu, keď inštitúcia, a to konkrétne Komisia, zvolí zmluvu ako prostriedok na priznanie finančných prostriedkov v rámci článku 272 ZFEÚ, je povinná neprekročiť rámec tejto oblasti. Preto jej v rámci vzťahov medzi zmluvnými stranami prináleží najmä zabrániť použitiu nejasných formulácií, ktoré môžu byť vnímané zmluvnými stranami ako patriace do jednostranných rozhodovacích právomocí prekračujúcich zmluvné dojednania.

(pozri body 33 – 37)
Podľa pravidiel, ktoré upravujú prejednávanie vecí pred Všeobecným súdom, najmä podľa článku 5 ods. 8 pokynov pre tajomníka, sú účastníci súdneho konania chránení proti zneužívaniu procesných dokumentov. Toto ustanovenie odráža podstatný aspekt všeobecnej zásady riadneho výkonu spravodlivosti, podľa ktorej majú účastníci konania právo obhajovať svoje záujmy bez akéhokoľvek vonkajšieho vplyvu, najmä zo strany verejnosti.

Z toho vyplýva, že účastník konania, ktorému bol umožnený prístup k procesným dokumentom iných účastníkov konania, môže toto právo využiť len na obhajobu svojej vlastnej veci s vylúčením akéhokoľvek iného cieľa, ako je vyvolávanie kritiky verejnosti namierenej proti tvrdeniam iných účastníkov konania Cieľom zákazu určeného účastníkovi konania zneužiť svoje právo na prístup k procesným dokumentom druhej strany na iné účely ako na tie, ktoré súvisia s obhajobou svojej vlastnej veci, je totiž zabezpečiť dodržiavanie všeobecnej zásady riadneho výkonu spravodlivosti, a nie chrániť údajne dôverný obsah týchto dokumentov.

To má v priebehu celého súdneho konania zaručiť, že rozprava medzi účastníkmi konania, ako aj porada dotknutého súdu v konaní vo veci sa uskutočnia v úplnom pokoji, a zabrániť tomu, aby bola činnosť súdu vystavená vonkajšiemu tlaku, aj keď len vo vnímaní verejnosti, a aby sa narušil pokojný priebeh rozpravy.

Konanie v rozpore s týmto aspektom všeobecnej zásady riadneho výkonu spravodlivosti predstavuje zneužitie konania, na ktoré sa môže prihliadať pri rozdelení náhrady trov konania.

Okrem toho je potrebné uviesť, že ochrana účastníkov súdneho konania podľa tohto aspektu všeobecnej zásady riadneho výkonu spravodlivosti sa musí vzťahovať aj na navrhovateľa, ktorý podal návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania pred Všeobecným súdom. Tento navrhovateľ sa totiž podieľa na súdnej činnosti a z tohto dôvodu musí mať nárok na rovnakú úroveň ochrany ako účastníci konania, pokiaľ ide o možnosť obhajovať svoje záujmy nezávisle od akýchkoľvek vonkajších vplyvov, najmä zo strany verejnosti.

Uverejnenie návrhu na vstup vedľajšieho účastníka do konania, v ktorom je navrhovateľ vstupu do konania prezentovaný negatívne so zámerom vyvolať voči nemu vo verejnosti negatívne pocity, predstavuje zneužitie konania, na ktoré je možné prihliadať pri rozhodnutí o rozdelení náhrady trov konania podľa článku 135 ods. 2 rokovacieho poriadku.

(pozri body 49 – 53, 60, 61)
Návrh na vyhlásenie neplatnosti článku 3 vykonávacieho nariadenia č. 1238/2013 z 2. decembra 2013, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou sa vyberá dočasné clo uložené na dovoz fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike alebo odosielaných z Čínskej ľudovej republiky, sa musí zamietnuť ako neprípustný. Zrušenie tohto článku, ktorý oslobodzuje od antidumpingového cla dovozy dotknutého výrobku pochádzajúce od čínskych vyvážajúcich výrobcov, ktorí prevzali cenové záväzky, by totiž malo za následok zmenu účinkov nariadenia č. 1238/2013, pretože tieto dovozy by už v rámci určitých ročných úrovní neboli oslobodené od antidumpingového cla upraveného jeho článkom 1 ods. 2. Ak by sa vyhovelo návrhu na vyhlásenie neplatnosti napadnutého ustanovenia, z preskúmania obsahu uvedeného ustanovenia vyplýva, že by došlo by k zmene samotnej povahy a podstaty nariadenia č. 1238/2013.

V tejto súvislosti článok 3 nariadenia č. 1238/2013 priznáva do určitej kvantitatívnej úrovne oslobodenie od antidumpingového cla menovite označeným hospodárskym subjektom, pokiaľ sú dodržané podmienky, ktoré stanovuje. Zrušením tohto článku, ktorým by sa súčasne zrušilo oslobodenie od ciel uplatňované pri dovoze v rámci tejto kvantitatívnej úrovne, by sa antidumpingovým clám prisúdil väčší rozsah pôsobnosti, ako je ten, ktorý vyplýva z uplatňovania nariadenia č. 1238/2013, ako ho prijala Rada, pretože za tohto predpokladu by uvedené clá zaťažovali akýkoľvek dovoz dotknutých výrobkov pochádzajúcich z Číny, zatiaľ čo pri uplatňovaní celého uvedeného nariadenia by tieto clá boli uložené len na dovoz pochádzajúci od čínskych vývozcov, ktorí na seba nevzali záväzok prijatý Komisiou. Takýto výsledok by predstavoval zmenu podstaty aktu, ktorého súčasťou je ustanovenie, ktorého zrušenie sa žiada.

Okrem toho otázka, či sa všetky články nariadenia č. 1238/2013 môžu uplatňovať bez článku 3, nemá vplyv na posúdenie rozsahu zmeny uvedeného nariadenia v prípade zrušenia tohto ustanovenia, pričom takéto posúdenie je potrebné na to, aby sa určilo, či by sa zmenila podstata právneho aktu obsahujúceho ustanovenia, ktorých zrušenie sa navrhuje. To isté sa týka okolnosti, že články nariadenia č. 1238/2013 nie sú nejednoznačné, takže ich výklad vzhľadom na odôvodnenia nemá zmysel, pretože nič v konečnom nariadení nepodmieňuje uloženie antidumpingových ciel článkom 3 a ponúknutý záväzok nebol podmienkou prijatia nariadenia č. 1238/2013.

(pozri body 54, 55, 60, 61)
Uznesenie Všeobecného súdu (prvá komora) z 26. novembra 2015 – One of Us a i./Parlament a i.

(vec T‑561/14)

„Inštitucionálne právo — Európska iniciatíva občanov — Oznámenie Komisie na základe článku 10 ods. 1 písm. c) nariadenia (EÚ) č. 211/2011 — Lehota na podanie žaloby — Čiastočná neprípustnosť“

Žaloba o neplatnosť — Lehoty — Začiatok plynutia — Dátum uverejnenia sporného aktu — Výpočet — Oneskorená žaloba — Zjavná neprípustnosť [článok 263 šiesty odsek ZFEÚ; Rokovací poriadok Všeobecného súdu (1991), článok 101 ods. 2 a článok 102 ods. 1 a 2; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 211/2011] (pozri body 21–24)

Predmet

Návrh na zrušenie oznámenia Komisie COM(2014) 355 final z 28. mája 2014 o iniciatíve občanov „One of Us“ a subsidiárne článku 10 ods. 1 písm. c) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 211/2011 zo 16. februára 2011 o iniciatíve občanov (Ú. v. EÚ L 65, s. 1)

Výrok

1. Žaloba sa v rozsahu, v akom smeruje proti článku 10 ods. 1 písm. c) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 211/2011 zo 16. februára 2011 o iniciatíve občanov, zamieta ako neprípustná.