ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
108

Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že Helénskej republike treba uložiť povinnosť zaplatiť Komisii penále vo výške 3276000 eur za každý polrok, v ktorom došlo k omeškaniu pri vykonaní opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s rozsudkom z 24. júna 2004, Komisia/Grécko (C‑119/02, neuverejnený, EU:C:2004:385), a to odo dňa vyhlásenia tohto rozsudku až do úplného vykonania rozsudku z 24. júna 2004, Komisia/Grécko (C‑119/02, neuverejnený, EU:C:2004:385), ktorého skutočná výška sa vypočíta na konci každého šesťmesačného obdobia znížením celkovej sumy za každé z týchto období o percentuálny podiel predstavujúci pomer počtu jednotiek p. k., ktoré boli na konci posudzovaného obdobia skutočne uvedené do súladu s rozsudkom z 24. júna 2004, Komisia/Grécko (C‑119/02, neuverejnený, EU:C:2004:385), v regióne Thriasio Pedio k počtu jednotiek p. k., ktoré neboli uvedené do súladu s rozsudkom z 24. júna 2004, Komisia/Grécko (C‑119/02, neuverejnený, EU:C:2004:385), v tomto regióne ku dňu vyhlásenia tohto rozsudku.
21

Za týchto podmienok Bundesfinanzgericht (Spolkový finančný súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa v prípade, o aký ide v konaní vo veci samej, – keď zdaniteľná osoba X1 disponuje s tovarom uskladneným v členskom štáte A a X1 tento tovar predá zdaniteľnej osobe X2 a X2 oboznámila X1 so svojím úmyslom prepraviť tovary do členského štátu B, pričom X2 sa voči X1 preukázala svojím identifikačným číslom pre DPH, ktoré jej pridelil členský štát B, – a X2 tento tovar ďalej predá X3 a X2 sa s X3 dohodla, že X3 zabezpečí alebo vykoná prepravu tovaru z členského štátu A do členského štátu B a X3 zabezpečila alebo vykonala prepravu tovaru z členského štátu A do členského štátu B a zároveň mala X3 možnosť nakladať s tovarom ako vlastník už v členskom štáte A, – a X2 však X1 neoznámila, že tovar predala ešte predtým, ako tieto tovary opustili členský štát A, – a X1 nemohla zistiť, že X2 nezabezpečí ani nevykoná prepravu tovaru z členského štátu A do členského štátu B, vykladať právo Únie v tom zmysle, že miesto dodávky X1 pre X2 sa určí podľa článku 32 prvého odseku smernice o DPH, a teda dodávka X1 pre X2 je dodaním v rámci Spoločenstva (takzvanou ‚pohyblivou dodávkou‘)? 2. V prípade zápornej odpovede na prvú otázku, má sa právo Únie vykladať v tom zmysle, že X3 má aj napriek tomu nárok, z titulu DPH zaplatenej na vstupe, na odpočítanie DPH členského štátu B, ktorej zaplatenie požadovala X2 vo faktúre, ak X3 použije dotknuté tovary na účely svojich zdaniteľných transakcií v členskom štáte B, a X3 nemožno vytýkať zneužívajúce uplatnenie nároku na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe? 3. V prípade kladnej odpovede na prvú otázku a ak X1 dodatočne zistí, že X3 zabezpečila prepravu a už v členskom štáte A bola oprávnená nakladať s tovarmi ako vlastník, má sa právo Únie vykladať v tom zmysle, že dodávka X1 pre X2 stráca so spätnou účinnosťou svoj charakter dodania v rámci Spoločenstva (a taká dodávka sa tak má spätne posúdiť ako takzvaná ‚nepohyblivá dodávka‘)?“
54

Rovnako je nepodstatná aj skutočnosť uvedená Parlamentom, že dotknutý list bol zaslaný na adresu v Belgicku, ktorá bola uvedená v sťažnosti odvolateľa, a že odvolateľ neinformoval Parlament o presťahovaní sa do krajiny svojho pôvodu, ani nepresmeroval svoju poštu na novú adresu, a to o to viac, že aj za predpokladu, že by existovala povinnosť oznámiť uvedenú zmenu adresy, nie sú vymedzené právne dôsledky spojené s nesplnením takejto povinnosti.
43

Pokiaľ ide v druhom rade o to, že prvé dva odvolacie dôvody sú založené na porušení článku 263 ZFEÚ z dôvodu, že Všeobecný súd v napadnutom uznesení vylúčil, že by sporné odporúčanie mohlo byť predmetom preskúmania zákonnosti podľa tohto článku, čo je údajne v rozpore s požiadavkami vyplývajúcimi z rozsudkov z 23. apríla 1986, Les Verts/Parlament (294/83, EU:C:1986:166), a z 22. mája 1990, Parlament/Rada (C‑70/88, EU:C:1990:217), je potrebné zdôrazniť, že na rozdiel od vecí, ktoré viedli k prijatiu týchto dvoch rozsudkov, prejednávaná vec nie je charakteristická tým, že by v Zmluvách chýbalo ustanovenie, ktoré stanovuje právo podať žalobu o neplatnosť, o akú ide v prejednávanej veci, ale tým, že existuje výslovné ustanovenie, konkrétne článok 263 prvý odsek ZFEÚ, ktorý vylučuje odporúčania z rozsahu pôsobnosti žaloby o neplatnosť, pokiaľ tieto akty nemajú záväzné právne účinky, čo Všeobecný súd správne konštatoval v prejednávanom prípade.
35

Na jednej strane je totiž táto vzdialenosť pokrytá pohonnými látkami, ktoré sú ešte v nádržiach vozidiel pred zásobovaním týmito látkami, a bolo by v dôsledku toho neprimerané vyžadovať spotrebnú daň. Na druhej strane, ako vyplýva z bodov 25 až 33 rozsudku zo 14. novembra 1985, Neumann (299/84, EU:C:1985:463), v danom prípade by boli pravidlá smernice 2008/118 neprimerané z dôvodu ich všeobecnej povahy a ak by normotvorca Únie upravil tento presný prípad, urobil by tak na základe pravidiel o spravodlivom zaobchádzaní.
3

Odôvodnenia 10, 28, 29 a 43 nariadenia 2015/751 stanovujú: „(10) … Okrem jednotného uplatňovania pravidiel hospodárskej súťaže na výmenné poplatky by sa regulovaním takýchto poplatkov zlepšilo fungovanie vnútorného trhu a prispelo by sa k zníženiu transakčných poplatkov pre spotrebiteľov. … (28) Transakcie viazané na platobnú kartu sa všeobecne vykonávajú na základe dvoch hlavných obchodných modelov, takzvaných trojstranných kartových schém (držiteľ karty – prijímajúca a vydávajúca schéma – obchodník) a štvorstranných kartových schém (držiteľ karty – vydávajúca banka – prijímajúca banka – obchodník). Mnohé štvorstranné kartové schémy využívajú explicitný výmenný poplatok, ktorý je väčšinou mnohostranný. S cieľom uznať existenciu implicitných výmenných poplatkov a prispieť k vytvoreniu rovnakých podmienok pre všetkých by sa mali trojstranné kartové schémy, ktoré používajú poskytovateľov platobných služieb ako vydavateľov alebo prijímateľov, považovať za štvorstranné kartové schémy a riadiť sa rovnakými pravidlami, pričom transparentnosť a ostatné opatrenia týkajúce sa obchodných pravidiel by sa mali uplatňovať na všetkých poskytovateľov. Berúc do úvahy osobitosti existujúce aj v takýchto trojstranných schémach je však vhodné umožniť prechodné obdobie, počas ktorého môžu členské štáty rozhodnúť, že nebudú uplatňovať pravidlá týkajúce sa stropu výmenných poplatkov, ak takéto schémy majú v dotknutom členskom štáte veľmi obmedzený trhový podiel. (29) Služba vydávania je založená na zmluvnom vzťahu medzi vydavateľom platobného nástroja a platiteľom a to bez ohľadu na to, či vydavateľ vedie finančné prostriedky v mene platiteľa. Vydavateľ poskytuje platobné karty platiteľovi, autorizuje transakcie vykonané prostredníctvom terminálov alebo obdobných zariadení a môže zaručiť platbu prijímateľovi za transakcie, ktoré sú v súlade s pravidlami príslušnej schémy. Samotná distribúcia platobných kariet alebo technické služby, ako napríklad samotné spracúvanie a uchovávanie údajov, preto nepredstavuje vydávanie. … (43) Keďže ciele tohto nariadenia stanoviť jednotné požiadavky na platobné transakcie viazané na kartu a internetové a mobilné platby viazané na kartu, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, ale z dôvodu ich rozsahu a dôsledkov ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni [Európskej] [ú]nie, môže Únia prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 Zmluvy o Európskej únii. …“
38

Čo sa týka príslušnej inštitúcie členského štátu, v ktorom sa práca vykonáva, zo záväzkov spolupráce vyplývajúcich z článku 4 ods. 3 ZEÚ vyplýva, že tieto záväzky by neboli dodržané – a ciele článku 14 bodu 1 písm. a) nariadenia č. 1408/71 a článku 11 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 574/72 by neboli dosiahnuté –, ak by sa inštitúcia uvedeného členského štátu domnievala, že pre ňu nie sú záväzné údaje uvedené v potvrdení E 101 a ak by začlenila týchto pracovníkov tiež do systému sociálneho zabezpečenia tohto členského štátu (pozri analogicky rozsudky z 30. marca 2000, Banks a i., C‑178/97, EU:C:2000:169, bod 39, ako aj z 27. apríla 2017, A‑Rosa Flussschiff, C‑620/15, EU:C:2017:309, bod 40).
10

Článok 4 tejto smernice uvádza: „1. Členské štáty môžu považovať za povinnosť žiadateľa predložiť čo možno najskôr všetky dôkazy potrebné na zdôvodnenie žiadosti o medzinárodnú ochranu. V spolupráci so žiadateľom je povinnosťou členského štátu posúdiť príslušné náležitosti žiadosti. 2. Náležitosti uvedené v odseku 1 pozostávajú z vyhlásení žiadateľa a celej dokumentácie, ktorá je k dispozícii žiadateľovi, ktoré sa týkajú veku žiadateľa a základných informácií vrátane tých, ktoré sa týkajú príslušných príbuzných, totožnosti, štátnej príslušnosti (štátnych príslušností), krajiny (krajín) a miesta (miest) predchádzajúceho pobytu, predchádzajúcich žiadostí o azyl, cestovných trás, cestovných dokladov a dôvodov pre požadovanie medzinárodnej ochrany. 3. Posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu sa má vykonať na individuálnom základe a zahŕňa zohľadnenie: a) všetkých príslušných skutočností, pokiaľ sa týkajú krajiny pôvodu v čase prijatia rozhodnutia o žiadosti, vrátane zákonov a nariadení krajiny pôvodu a spôsobu, ktorým sú uplatňované; b) príslušných vyhlásení a dokumentácie predloženej žiadateľom vrátane informácií o tom, či žiadateľ bol alebo môže byť predmetom prenasledovania alebo vážneho bezprávia; c) individuálneho postavenia a osobných okolností žiadateľa vrátane takých faktorov ako pôvod, pohlavie a vek, s cieľom posúdenia, či by na základe osobných okolností žiadateľa činy, ktorým bol alebo mohol byť žiadateľ vystavený, predstavovali prenasledovanie alebo vážne bezprávie; d) či činnosti žiadateľa od opustenia krajiny pôvodu boli vykonávané s výlučným alebo hlavným cieľom vytvorenia potrebných podmienok pre požadovanie medzinárodnej ochrany tak, aby sa posúdilo, či by uvedené činnosti spôsobili, že žiadateľ bude vystavený prenasledovaniu alebo vážnemu bezpráviu v prípade návratu do tejto krajiny; e) či sa mohlo odôvodnene očakávať, že žiadateľ prijme ochranu inej krajiny, kde by mohol získať štátne občianstvo. … 5. V prípade, že členské štáty uplatňujú zásadu, podľa ktorej je povinnosťou žiadateľa zdôvodniť žiadosť o medzinárodnú ochranu, a v prípade, že aspekty vyhlásení žiadateľa nie sú podložené listinným alebo iným dôkazom, tieto aspekty si nevyžadujú potvrdenie, ak sú splnené tieto podmienky: a) žiadateľ skutočne vynaložil snahu zdôvodniť svoju žiadosť; b) boli predložené príslušné náležitosti, ktoré sú k dispozícii žiadateľovi, a bolo poskytnuté uspokojivé vysvetlenie týkajúce sa akéhokoľvek nedostatku iných príslušných náležitostí; c) vyhlásenia žiadateľa sú uznané za logické a prijateľné a nie sú v rozpore s dostupnými osobitnými a všeobecnými informáciami týkajúcimi sa prípadu žiadateľa; d) žiadateľ požiadal o medzinárodnú ochranu v najskoršom možnom čase alebo žiadateľ preukázal primeraný dôvod, prečo tak neurobil, a e) bola preukázaná všeobecná dôveryhodnosť žiadateľa.“
2

Tieto návrhy boli predložené v rámci sporov, ktorých účastníkmi sú flightright GmbH, podnik so sídlom v Postupime (Nemecko), ako aj pán Mohamed Barkan, pani Souad Asbaiová a ich maloleté deti, Assia, Zakaria a Nousaiba Barkanové (ďalej len „rodina Barkanová“) na jednej strane a Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (ďalej len „Air Nostrum“), letecký dopravca so sídlom vo Valencii (Španielsko), na strane druhej, ktorý sa týka zaplatenia náhrady za meškanie letu (veci C‑274/16 a C‑448/16), a pán Roland Becker na jednej stane a Hainan Airlines Co. Ltd, letecký dopravca so sídlom v Haikou (Čína), na strane druhej, ktorý sa týka zaplatenia náhrady za odmietnutie nástupu do lietadla (vec C‑447/16).
25

V tejto súvislosti treba uviesť, že hoci uplatniteľná právna úprava ako taká nepodmieňuje priznanie práva na dávky v materstve platením príspevkov do vnútroštátneho systému sociálneho zabezpečenia počas referenčného obdobia, nemení to nič na tom, že uplatnenie spôsobov výpočtu predmetnej dávky vedie k podobnému výsledku, pretože suma priznaná pracovníčke, ktorá bola v službe inštitúcie Únie, je podstatne nižšia než suma, ktorú by mohla poberať, keby pracovala na území dotknutého členského štátu a odvádzala príspevky do jeho systému sociálneho zabezpečenia.
21

Vnútroštátny súd napokon dodáva, že Súdny dvor už rozhodol, že medzinárodná dohoda, ktorou sa mimo inštitucionálneho a súdneho rámca Únie zriaďuje osobitný súd poverený výkladom a uplatňovaním ustanovení tejto dohody, je v súlade s právom Únie, pokiaľ nie je dotknutá autonómia právneho poriadku Únie. Súdny dvor nevyjadril nijaké výhrady k vytvoreniu súdneho systému, ktorého cieľom by bolo v podstate riešenie sporov týkajúcich sa výkladu alebo uplatňovania samotných ustanovení príslušnej medzinárodnej dohody, pričom by nezasahoval do právomoci súdov členských štátov, pokiaľ ide o výklad a uplatňovanie práva Únie, ani ich možnosť, prípadne povinnosť, predložiť Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku. Rozhodcovský súd dotknutý vo veci samej však mal rozhodnúť práve o porušení ustanovení BIT, ktoré mal vykladať vo svetle práva Únie, a najmä ustanovení upravujúcich voľný pohyb kapitálu.
9

V nadväznosti na to mala spoločnosť Financial Stability Company (ďalej len „FSC“), verejný subjekt zriadený dánskymi orgánmi v dôsledku svetovej finančnej krízy, odkúpiť akcie spoločnosti NewCo vo výške 2 miliardy DKK (približne 268 miliónov eur) na účely likvidácie tejto spoločnosti v období štyroch rokov. FSC súhlasila s financovaním a rekapitalizáciou spoločnosti NewCo v priebehu jej likvidácie, ak by to bolo nevyhnutné.
14

§ 94 ingatlan‑nyilvántartásról szóló 1997. évi CXLI. törvény (zákon č. CXLI z roku 1997 o katastri nehnuteľností, ďalej len „zákon o katastri nehnuteľností“) stanovuje: „1. Na účely výmazu práv na užívanie nehnuteľnosti a na branie úžitkov (na účely tohto ustanovenia ďalej spoločne len ako ‚práva na užívanie pozemkov‘), ktoré zaniknú na základe § 108 ods. 1 [zákona z roku 2013 o prechodných opatreniach], z katastra nehnuteľností zašle orgán poverený správou tohto katastra najneskôr do 31. októbra 2014 výzvu fyzickej osobe, ktorá je držiteľom práva na užívanie pozemkov, aby do pätnástich dní od doručenia tejto výzvy prostredníctvom tlačiva schváleného ministrom vyhlásila, že medzi ňou a osobou, ktorá zriadila právo na užívanie pozemkov a ktorá je podľa listín, na základe ktorých bol vykonaný zápis do katastra nehnuteľností, vlastníkom nehnuteľnosti, existuje blízky príbuzenský vzťah. V prípade nepredloženia vyhlásenia v stanovenej lehote sa žiadosti o osvedčenie po 31. decembri 2014 nevyhovie. … 3. Ak z vyhlásenia vyplynie, že neexistuje nijaký blízky príbuzenský vzťah, alebo ak držiteľ práva nepredloží vyhlásenie včas, orgán poverený správou katastra nehnuteľností z úradnej moci do šiestich mesiacov od uplynutia lehoty určenej na predloženie vyhlásenia a najneskôr do 31. júla 2015 vymaže práva na užívanie pozemkov z katastra nehnuteľností. … 5. Správa katastra najneskôr do 31. decembra 2014 z úradnej moci vymaže z katastra nehnuteľností práva na užívanie pozemkov, ktoré boli zapísané v prospech právnických osôb alebo organizácií, ktoré nemajú právnu subjektivitu, ale majú spôsobilosť nadobúdať práva, ktoré možno zapísať do katastra, a ktoré boli zrušené na základe § 108 ods. 1 [zákona z roku 2013 o prechodných opatreniach].“
3

Odôvodnenia 7, 9, 11, 12 a 71 nariadenia č. 650/2012 znejú: „(7) Je potrebné uľahčiť riadne fungovanie vnútorného trhu odstránením prekážok voľného pohybu osôb, ktoré v súčasnosti narážajú na problémy pri uplatňovaní svojich práv v kontexte dedenia, ktoré má cezhraničné dôsledky. V európskom priestore spravodlivosti musia mať občania možnosť usporiadať svoje dedičstvo vopred. Musia byť efektívne zaručené práva dedičov a odkazovníkov, ďalších osôb s blízkym vzťahom k zosnulému, ako aj veriteľov poručiteľa. … (9) Do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia by mali patriť všetky občianskoprávne aspekty dedenia, najmä všetky formy prechodu majetku, práv a povinností z dôvodu smrti, nezávisle od toho, či ide o prechod na základe právneho úkonu nakladania s majetkom v prípade úmrtia, alebo o prechod majetku zo zákona. … (11) Toto nariadenie by sa nemalo uplatňovať na iné oblasti občianskeho práva ako dedičstvo. Viacero otázok, ktoré možno považovať za otázky týkajúce sa dedičských vecí, by sa malo z dôvodov jednoznačnosti výslovne vylúčiť z rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia. (12) Toto nariadenie by sa preto nemalo vzťahovať na otázky týkajúce sa majetkových režimov manželov vrátane individuálne dohodnutých majetkových režimov manželov, ako ich poznajú niektoré právne systémy, a to v rozsahu, v akom sa tieto režimy nezaoberajú dedičskými vecami, ako aj na otázky týkajúce sa majetkových režimov zväzkov, ktoré sa považujú za zväzky s porovnateľnými účinkami, aké má manželstvo. Orgány, ktoré konajú v danej dedičskej veci podľa tohto nariadenia, by pri určovaní dedičstva a príslušných podielov oprávnených osôb mali napriek tomu v závislosti od situácie zohľadniť vyporiadanie majetkového režimu manželov alebo podobného majetkového režimu zosnulého. … (71) Osvedčenie by malo mať rovnaké účinky vo všetkých členských štátoch. Nemalo by byť samostatným exekučným titulom, ale malo by mať dôkazný účinok a mala by platiť domnienka, že je dokladom o skutočnostiach, ktoré boli preukázané podľa rozhodného práva pre dedenie alebo podľa iného rozhodného práva pre konkrétne skutočnosti, ako je napríklad hmotnoprávna platnosť právnych úkonov nakladania s majetkom pre prípad smrti. …“
43

Iný výklad smernice o DPH by bol v rozpore so zásadou neutrality DPH, pokiaľ ide o daňové zaťaženie podniku. V prípade daňového zaobchádzania s rovnakými investičnými činnosťami by mohol vytvárať neodôvodnené rozdiely medzi podnikmi, ktoré už uskutočňujú zdaniteľné plnenia, a inými podnikmi, ktoré chcú prostredníctvom investícií začať vykonávať činnosti, ktoré budú viesť k vzniku zdaniteľných plnení. Takisto by došlo k svojvoľnému rozlišovaniu medzi týmito podnikmi, keďže konečné chválenie odpočítania dane by záviselo od toho, či takéto investície vedú k vzniku zdaniteľných plnení, alebo nie (rozsudok z 29. februára 1996, INZO, C‑110/94, EU:C:1996:67, bod 22).
27

Po prednesení návrhov generálnej advokátky odvolateľka podaním do kancelárie Súdneho dvora z 26. januára 2018 požiadala, aby bolo nariadené opätovné otvorenie ústnej časti konania. Na podporu tohto návrhu odvolateľka uvádza, že z článku 10 ods. 7 a článku 19 ods. 2 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2017/1430 z 18. mája 2017, ktorým sa dopĺňa nariadenie Rady (ES) č. 207/2009 o ochrannej známke Európskej únie a ktorým sa zrušuje nariadenie Komisie (ES) č. 2868/95 a nariadenie Komisie (ES) č. 216/96 (Ú. v. EÚ L 205, 2017, s. 1), ktoré sa s výhradou určitých výnimiek stalo uplatniteľným od 1. októbra 2017, vyplýva, že iba „oprávnené dôvody“ môžu odôvodniť to, aby EUIPO zobral podľa článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 do úvahy doplňujúce dôkazy o používaní skoršej ochrannej známky predložené navrhovateľom vyhlásenia neplatnosti po uplynutí stanovených lehôt. Z toho vyplýva, že druhý odvolací dôvod je podložený. Okrem toho tým, že v bode 40 svojich návrhov generálna advokátka vyjadrila názor podľa ktorého šiesty odvolací dôvod nie je dôvodný, kvôli právomoci posúdenia, ktorou disponuje EUIPO na zohľadnenie dodatočných dôkazov, neodpovedala na otázku, či táto právomoc posúdenia bola vykonaná bez toho, aby došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu.
13

Vărchoven administrativen săd (Najvyšší správny súd) rozsudkom z 27. decembra 2011 vydaným v odvolacom konaní, ktorý sa stal konečným, zrušil uvedený rozsudok a zamietol žalobu, ktorú ZPT podala proti daňovému výmeru z 5. marca 2010. Uvedený súd po tom, čo konštatoval, že sa uskutočnili investície do prevádzky galvanizácie za tepla, v ktorej sa vyrábali výrobky určené na vývoz, rozhodol, že nebola splnená podmienka týkajúca sa investovania do majetku, ktorý nesúvisí s vývozom do tretích štátov alebo do členských štátov, stanovená v § 182 ods. 2 bode 7 zákona o dani z príjmov právnických osôb, a že za týchto podmienok treba odpustenie dane považovať za štátnu pomoc, ktorej následkom je narušenie hospodárskej súťaže na vnútornom trhu Únie.
12

Odôvodnenia 34 až 47 dočasného nariadenia sa týkajú žiadosti o THZ. Odôvodnenia 40, 41, 43 a 45 až 47 tohto nariadenia znejú: „(40) …Zodpovedajúcim spôsobom boli prešetrené žiadosti o THZ, ktoré podali štyria vyvážajúci výrobcovia (skupiny spoločností) pozostávajúci z jedenástich právnych subjektov. (41) Pri prešetrovaní sa zistilo, že ani jeden zo štyroch vyvážajúcich výrobcov (skupín spoločností), ktorí požiadali o THZ, nepreukázal, že spĺňa všetky kritériá stanovené v článku 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia. … (43) Navyše ani jeden zo štyroch vyvážajúcich výrobcov, a to buď jednotlivo alebo ako skupina, nepreukázali, že by nepodliehali závažným deformáciám preneseným zo systému netrhového hospodárstva. Preto tieto spoločnosti alebo skupiny spoločností nesplnili tretie kritérium pre THZ. Všetci štyria vyvážajúci výrobcovia alebo skupiny vyvážajúcich výrobcov využívali preferenčné daňové režimy. … (45) Komisia oznámila výsledky prešetrovania v súvislosti s THZ príslušným spoločnostiam, orgánom ČĽR a navrhovateľovi a vyzvala ich, aby sa k nim vyjadrili. (46) Doručené pripomienky neboli také, aby bolo potrebné meniť predbežné zistenia Komisie. Po porade s členskými štátmi v súlade s článkom 2 ods. 7 písm. c) boli všetci žiadatelia 13. septembra 2013 jednotlivo a oficiálne informovaní o konečnom rozhodnutí Komisie týkajúcom sa ich žiadostí o THZ. (47) Ani jeden zo štyroch spolupracujúcich vyvážajúcich výrobcov alebo skupín vyvážajúcich vývozcov v [Číne], ktorí požiadali o THZ, teda nevedel preukázať, že spĺňa kritériá stanovené v článku 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia, a ich žiadosti o THZ boli preto zamietnuté.“
29

Čo sa týka po druhé dĺžky obdobia, za ktoré nebola istina vrátená, vyplýva z predchádzajúceho bodu, že táto dĺžka nemôže sama osebe odôvodniť zníženie úrokov z omeškania, pretože ich výška je práve určená na to, aby nahradila finančné straty, ktoré zdaniteľnej osobe vznikli počas tohto obdobia. Navyše možnosť znížiť sumu splatných úrokov z dôvodu dĺžky obdobia, za ktoré nebola istina vrátená, by mohlo mať za následok, že by daňové orgány neboli motivované k vráteniu nadmerného odpočtu DPH čo najskôr, čo by tiež mohlo predstavovať finančné riziko pre zdaniteľnú osobu v rozpore so zásadou daňovej neutrality.
13

Článok 1 rozhodnutia 2013/448 stanovuje: „1. Zápis zariadení uvedených v prílohe I k tomuto rozhodnutiu, na ktoré sa vzťahuje smernica [2003/87], do zoznamov predložených Komisii podľa článku 11 ods. 1 smernice [2003/87] a zodpovedajúce predbežné celkové ročné množstvo emisných kvót bezodplatne pridelených týmto zariadeniam sa zamieta. 2. … Ak by členský štát zmenil predbežné celkové ročné množstvá emisných kvót bezodplatne pridelených zariadeniam na jeho území zahrnutým do zoznamov uvedených v odseku 1 a uvedeným v bode E prílohy I k tomuto rozhodnutiu ešte predtým, než by v súlade s [rozhodnutím 2011/278] určil konečné celkové ročné množstvo na každý rok v období rokov 2013 až 2020 do takej miery, že zmena by znamenala vylúčenie akéhokoľvek prídelu na vývoz tepla do zariadení vyrábajúcich polyméry ako S‑PVC a E‑PVC, a VCM, nevznesú sa nijaké námietky. …“
2

Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi Western Sahara Campaign UK na jednej strane a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Daňová a colná správa, Spojené kráľovstvo) a Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs (ministerstvo životného prostredia, výživy a vidieka, Spojené kráľovstvo) na strane druhej, vo veci vykonávania touto správou a týmto ministerstvom medzinárodných dohôd uzavretých medzi Európskou úniou a Marockým kráľovstvom, ako aj aktov sekundárneho práva, ktoré súvisia s uvedenými dohodami.