ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Voľný pohyb kapitálu – Obmedzenia

(Články 56 ES a 58 ES)

2. Voľný pohyb kapitálu – Obmedzenia

(Články 56 ES a 58 ES)

Summary

1. Články 56 ES a 58 ES sa majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje, že v prípade zníženia základného imania spoločnosti sa suma za spätný nákup akcií vyplatená akcionárovi nerezidentovi zdaňuje ako rozdelenie dividend bez nároku na odpočet nákladov na získanie týchto akcií, kým tá istá suma vyplatená akcionárovi rezidentovi sa zdaňuje ako kapitálový zisk s nárokom na odpočet obstarávacích nákladov.

Takáto právna úprava má za následok, že cezhraničné prevody kapitálu sú menej zaujímavé a zároveň odrádza investorov nerezidentov v tomto členskom štáte od nakupovania akcií spoločností, ktoré v ňom majú sídlo a v dôsledku toho sa obmedzujú možnosti týchto spoločností získavať kapitál od investorov nerezidentov v tomto členskom štáte.

Obstarávacie náklady sú priamo spojené so sumou vyplatenou pri spätnom nákupe akcií, neexistuje žiadny rozdiel v objektívnej situácii, ktorý by bol takej povahy, že by založil rozdielne zaobchádzanie v tejto otázke medzi rezidentmi a nerezidentmi.

(pozri body 34, 40, 43, bod 1 výroku)

2. Články 56 ES a 58 ES sa majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá vyplýva z dohody o zamedzení dvojitého zdanenia, ktorá stanovuje hranicu zdanenia dividend pre akcionárov nerezidentov nižšie ako pre akcionárov rezidentov, a tým, že sa táto dohoda vykladá v zmysle dôvodovej správy OECD k uplatniteľnej vzorovej zmluve v rámci zdaňovania ceny akcie za spätný nákup v prípade zníženia základného imania, oprávňuje na odpočet nominálnej hodnoty týchto akcií od sumy za spätný nákup akcií, pritom akcionárovi rezidentovi je dovolené odpočítať náklady na získanie akcií, okrem prípadu, že uplatnením tejto vnútroštátnej právnej úpravy sa s akcionármi nerezidentmi nebude zaobchádzať menej výhodne ako s akcionármi rezidentmi. Je povinnosťou vnútroštátneho súdu určiť, či tomu tak je v konkrétnom prípade.

(pozri body 53, 56, bod 2 výroku)
Keywords

Summary



Keywords

1. Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Oslobodenia upravené v šiestej smernici

(Smernica Rady č. 77/388, článok 13 C)

2. Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Oslobodenia upravené v šiestej smernici

[Smernica Rady č. 77/388, článok 13 B písm. b) a článok 13 C písm. a)]

Summary

1. Keď členské štáty priznajú svojim platiteľom dane právo zvoliť si zdanenie upravené v článku 13 C šiestej smernice Rady 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu, môžu uplatniť rozdiely podľa povahy plnení alebo kategórií platiteľov dane za predpokladu, že rešpektujú všeobecné ciele a zásady šiestej smernice, najmä zásadu daňovej neutrality a požiadavku správneho, jednoduchého a jednotného uplatňovania stanovených oslobodení.

(pozri bod 35, bod 1 výroku)

2. Prináleží vnútroštátnemu súdu, aby určil, či vnútroštátne pravidlo, ktoré tým, že všeobecným spôsobom oslobodzuje plnenia vykonané neziskovými športovými združeniami, obmedzuje ich právo voľby zdanenia nájmu a árendy, presahuje voľnú úvahu členských štátov, s ohľadom najmä na zásadu daňovej neutrality a požiadavku správneho, jednoduchého a jednotného uplatňovania stanovených oslobodení.

Keďže článok 13 C šiestej smernice Rady 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu nespresňuje za akých podmienok a akým spôsobom je možné právo voľby zdanenia činností nájmu a árendy nehnuteľností obmedziť, prináleží členským štátom, aby vo vnútroštátnom práve spresnili rozsah práva voľby a stanovili pravidlá, podľa ktorých môžu niektorí platitelia dane využiť toto právo. Článok 13 C šiestej smernice však neumožňuje členským štátom podmieniť alebo obmedziť akýmkoľvek spôsobom oslobodenia uvedené v časti B tohto článku 13, ale umožňuje im len otvoriť v prospech oslobodených subjektov vo väčšej alebo menšej miere možnosť, aby si sami zvolili zdanenie, ak sa domnievajú, že je to v ich prospech.

(pozri body 42, 43, 49, bod 2 výroku)
Keywords

Summary



Keywords

ESAE – Zmluva – Pôsobnosť

(Článok 31 AE; smernica Rady 89/618, článok 5)

Summary

Vzhľadom na neprítomnosť akejkoľvek odchýlky v Zmluve ESAE, ktorá by stanovovala spôsoby, podľa ktorých by boli členské štáty oprávnené dovolávať sa a chrániť základné záujmy národnej obrany, činnosti spadajúce do vojenskej oblasti sú vylúčené z pôsobnosti súhrnu ustanovení Zmluvy ESAE.

Keďže pôsobnosť ustanovení sekundárnej legislatívy nemôže pod sankciou neplatnosti ísť nad rámec pôsobnosti ich právneho základu, neuplatniteľnosť článku 31 AE, ktorý predstavuje základ smernice 89/618 o informovaní verejnosti o opatreniach na ochranu zdravia, ktoré sa majú uplatniť, a o krokoch, ktoré sa majú vykonať v prípade rádiologickej havarijnej situácie, na vojenské činnosti nevyhnutne predpokladá neuplatniteľnosť uvedenej smernice na predmetné činnosti.

V prípade opravy vojenskej ponorky s jadrovým pohonom, keď je nesporné, že zdroj jadrovej energie má vojenský pôvod, by pripustenie povinnosti členských štátov informovať obyvateľstvo, ktoré by mohlo byť postihnuté v prípade rádiologickej havarijnej situácie, o uplatniteľných opatreniach zdravotnej ochrany vyplývajúcich z článku 5 smernice viedlo k priznaniu ustanoveniam Zmluvy ESAE týkajúcim sa ochrany zdravia, najmä článku 31 AE, odlišnej pôsobnosti, ako je pôsobnosť ostatných ustanovení tejto Zmluvy.

(pozri body 19, 23, 24, 27, 29)
Keywords

Summary



Keywords

1. Akty inštitúcií – Časová pôsobnosť – Procesné predpisy – Hmotnoprávne predpisy – Rozlišovanie

(Nariadenie Rady č. 2913/92, články 217 až 232)

2. Vlastné zdroje Európskych spoločenstiev – Dodatočné vyberanie dovozného cla alebo vývozného cla

(Nariadenie Rady č. 2913/92, článok 221 ods. 1)

3. Vlastné zdroje Európskych spoločenstiev – Dodatočné vyberanie dovozného cla alebo vývozného cla

(Nariadenie Rady č. 2913/92, článok 221)

Summary

1. Procesné predpisy sa všeobecne vzťahujú na všetky spory prejednávané v čase nadobudnutia účinnosti týchto predpisov na rozdiel od hmotnoprávnych predpisov, ktoré sa spravidla vykladajú tak, že sa nevzťahujú na skutočnosti existujúce pred nadobudnutím ich účinnosti.

Teda len procesné predpisy obsiahnuté v článkoch 217 až 232 nariadenia č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva, sa od dátumu nadobudnutia účinnosti uvedeného kódexu uplatnia na vyberanie colného dlhu začaté po 1. januári 1994, hoci colný dlh vznikol pred uvedeným dátumom.

Článok 221 ods. 3 colného kódexu sa musí považovať vzhľadom na odseky 1 a 2 tohto článku za hmotnoprávne ustanovenie, ktoré sa nemôže uplatňovať na vyberanie colného dlhu, ktorý vznikol pred 1. januárom 1994. Uplynutím lehoty stanovenej v tomto článku sa totiž právo na vybratie colného dlhu premlčuje, s výnimkou prípadu stanoveného v tom istom článku, čo sa rovná premlčaniu samotného dlhu, a teda jeho zániku. Navyše článok 233 toho istého kódexu upresňuje, že výpočtom rôznych prípadov zániku colného dlhu, ktorý je uvedený v písmenách a) až d) tohto článku, nie sú dotknuté najmä ustanovenia týkajúce sa premlčania colného dlhu.

Keďže colný dlh vznikol pred 1. januárom 1994, vzťahujú sa naň len ustanovenia o premlčaní platné pred týmto dátumom, aj keď sa k vyberaniu dlhu pristúpilo po 1. januári 1994.

(pozri body 31, 40, 42, body 1 a 3 výroku)

2. Článok 221 ods. 1 nariadenia č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva, vyžaduje, aby suma dovozného alebo vývozného cla bola zapísaná do účtovnej evidencie pred jeho oznámením dlžníkovi. V skutočnosti zo znenia uvedeného ustanovenia úplne jednoznačne vyplýva, že zápis do účtovnej evidencie spočívajúci v zápise sumy cla do účtovných kníh alebo do akýchkoľvek iných účtovných dokladov colnými orgánmi musí nevyhnutne predchádzať oznámeniu výšky dovozného alebo vývozného cla dlžníkovi.

(pozri body 46, 49, bod 2 výroku)

3. Členské štáty nie sú povinné prijať osobitné procesné predpisy upravujúce postupy, akými sa musí osobe zodpovednej za zaplatenie cla oznámiť suma dovozného alebo vývozného cla, stanovené v článku 221 nariadenia č. 2913/92, ktorým sa stanovuje Colný kódex Spoločenstva, pokiaľ možno uplatniť na takéto oznámenie všeobecné vnútroštátne procesné predpisy zabezpečujúce adekvátne informovanie osoby zodpovednej za zaplatenie, ktoré jej umožnia zabezpečiť obhajobu jej práv s úplnou znalosťou skutkového stavu.

(pozri bod 54, bod 4 výroku)
Keywords

Summary



Keywords

1. Akty inštitúcií – Nariadenia – Základné nariadenia a vykonávacie nariadenia – Vykonávacie právomoci prenesené Radou

(Rozhodnutie Rady 1999/468, článok 2)

2. Akty inštitúcií – Nariadenia – Základné nariadenia a vykonávacie nariadenia – Vykonávacie právomoci prenesené Radou

[Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 2152/2003, článok 17; rozhodnutie Rady 1999/468, článok 2 písm. a) a b)]

Summary

1. Hoci kritériá uvedené v článku 2 rozhodnutia 1999/468, ktorým sa ustanovujú postupy pre výkon vykonávacích právomocí prenesených na Komisiu, nie sú záväznej povahy, a ak sa zákonodarca Spoločenstva od uvedených kritérií pri výbere postupu výboru odchýli, musí svoj výber odôvodniť.

(pozri bod 32)

2. Podľa článku 2 písm. b) prvého odseku rozhodnutia 1999/468, ktorým sa ustanovujú postupy pre výkon vykonávacích právomocí prenesených na Komisiu, regulačný postup sa má zvoliť vtedy, ak ide o opatrenia všeobecnej pôsobnosti určené na uplatňovanie podstatných ustanovení základných právnych aktov. Oproti uvedenému pojmu musí stáť pojem „riadiace opatrenia“ v zmysle toho istého článku. Uvedené riadiace opatrenia obsahujú najmä opatrenia súvisiace s vykonávaním programov so závažnými dôsledkami pre rozpočet. Ak môžu opatrenia s osobnou pôsobnosťou spadať výlučne pod článok 2 písm. a) druhého rozhodnutia o komitológii, môžu opatrenia so všeobecnou pôsobnosťou spadať do pôsobnosti každej z dvoch častí uvedeného článku.

Vo svetle týchto rozdielov treba „riadiace opatrenia súvisiace s vykonávaním programov“ v zmysle uvedeného článku 2 písm. a) kvalifikovať jednak ako opatrenia s osobnou pôsobnosťou prijaté na tento účel a jednak ako opatrenia všeobecnej pôsobnosti, ktoré sú s nimi úzko spojené a ktoré spadajú do rámca dostatočne rozvinutého samotným základným právnym aktom.

Vzhľadom na to nariadenie č. 2152/2003 týkajúce sa monitorovania lesov a environmentálnych interakcií v spoločenstve podstatné prvky programu Forest Focus. Zákonodarca Spoločenstva sa teda neodchýlil od kritérií uvedených v článku 2 písm. b) prvom odseku rozhodnutia 1999/468, podriaďujúc prijímanie týchto opatrení na vykonanie programu Forest Focus regulačnému postupu, keďže základné nariadenie vytvára široký a všeobecný rámec programu a neuvádza dostatočným spôsobom podstatné prvky tohto programu umožňujúce prijatie riadiacich opatrení v zmysle článku 2 písm. a) tohto rozhodnutia.

(pozri body 34, 35, 38, 41, 43 – 45)
Keywords

Summary



Keywords

1. Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania s mužmi a ženami v oblasti sociálneho zabezpečenia – Smernica 79/7

(Smernica Rady 79/7, článok 4 ods. 1)

2. Prejudiciálne otázky – Výklad – Časové účinky rozsudkov o výklade

(Článok 234 ES)

Summary

1. Článok 4 ods. 1 smernice 79/7 o postupnom vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami vo veciach súvisiacich so sociálnym zabezpečením sa má vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave odmietajúcej priznať starobný dôchodok osobe, ktorá v súlade s podmienkami stanovenými vnútroštátnym právom podstúpila zmenu mužského pohlavia na ženské pohlavie, z dôvodu, že nedovŕšila vek 65 rokov, hoci táto istá osoba by mala na predmetný dôchodok nárok vo veku 60 rokov, ak by bola na základe vnútroštátneho práva považovaná za ženu.

Pôsobnosť smernice 79/7 totiž nemôže byť obmedzená jedine na diskrimináciu vyplývajúcu z príslušnosti k jednému alebo druhému pohlaviu. Vzhľadom na účel tejto smernice a povahu práv, ktoré má chrániť, ju tiež treba uplatniť na diskrimináciu, ktorá má pôvod v zmene pohlavia dotknutej osoby.

(pozri body 24, 38, bod 1 výroku)

2. Iba výnimočne môže Súdny dvor uplatnením všeobecnej zásady právnej istoty obsiahnutej v právnom poriadku Spoločenstva obmedziť možnosť všetkých dotknutých osôb dovolávať sa ustanovenia, ktoré vyložil s cieľom spochybniť právne vzťahy vzniknuté v dobrej viere.

Okrem toho finančné dôsledky, ktoré by mohli vyplynúť pre členský štát z rozsudku vydaného v prejudiciálnom konaní, neodôvodňujú samy osebe časové obmedzenie účinkov tohto rozsudku.

(pozri body 40, 41)
Keywords

Summary



Keywords

Doprava – Námorná doprava – Slobodné poskytovanie služieb – Námorná kabotáž

(Nariadenie Rady č. 3577/92, článok 3 ods. 2 a 3)

Summary

Pokiaľ ide o nákladné lode s tonážou nad 650 ton brutto vykonávajúce ostrovnú kabotáž, článok 3 ods. 3 nariadenia č. 3577/92, ktorým sa uplatňuje zásada slobody poskytovania služieb na námornú dopravu v rámci členských štátov (námorná kabotáž), stanovuje, že za všetky záležitosti týkajúce sa posádky je zodpovedný štát, v ktorom je plavidlo registrované, v prípadoch, keď predmetná plavba nasleduje po plavbe z iného štátu alebo predchádza plavbe do iného štátu. V tejto súvislosti pojem plavby, ktorá nasleduje po kabotážnej plavbe alebo jej predchádza, vyjadrený v tomto ustanovení v zásade zahŕňa každú plavbu z iného štátu alebo do iného štátu nezávisle od prítomnosti nákladu na palube. Nemožno však pripustiť vykonávanie plavieb bez nákladu na palube zneužívajúcim spôsobom s cieľom obísť pravidlá upravené nariadením č. 3577/92. Na konštatovanie existencie zneužívajúceho postupu je na jednej strane potrebné, aby bolo výsledkom medzinárodnej plavby na príťaž napriek formálnemu uplatneniu podmienok upravených v článku 3 ods. 3 tohto nariadenia to, že vlastník lode má prospech z uplatnenia noriem vlajkového štátu na všetky záležitosti týkajúce sa posádky, bez zohľadnenia cieľa článku 3 ods. 2 toho istého nariadenia, ktorým je umožniť uplatnenie noriem hostiteľského štátu na všetky záležitosti týkajúce sa posádky v prípade ostrovnej kabotáže. Na druhej strane tiež musí z objektívnych skutočností ako celku vyplývať, že podstatným cieľom tejto medzinárodnej plavby na príťaž je vyhnúť sa uplatneniu článku 3 ods. 2 nariadenia č. 3577/92 v prospech odseku 3 toho istého článku.

(pozri bod 25 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Pojem

(Článok 81 ods. 1 ES)

2. Odvolanie – Dôvody – Nesprávne posúdenie skutkového stavu – Neprípustnosť

(Článok 225 ES; Štatút Súdneho dvora, článok 58)

Summary

1. Na konštatovanie existencie dohody v zmysle článku 81 ods. 1 ES postačuje, ak zdanlivo jednostranný akt alebo správanie je výrazom zhodnej vôle aspoň dvoch účastníkov, pričom forma, v ktorej je táto zhoda vyjadrená, nie je ako taká rozhodujúca. Opačné riešenie by malo za následok, že dôkazné bremeno existencie porušenia pravidiel hospodárskej súťaže by niesol druhý účastník a že by sa porušila zásada prezumpcie neviny.

Výzva výrobcu motorových vozidiel adresovaná jeho zmluvným predajcom nepredstavuje jednostranný akt, ale dohodu v zmysle článku 81 ods. 1 ES, ak je vydaná v rámci dlhodobejších obchodných vzťahov podliehajúcich všeobecnej dohode prijatej vopred. To však neznamená, že každá výzva výrobcu vozidiel adresovaná jeho predajcom predstavuje dohodu v zmysle článku 81 ods. 1 ES a Komisiu nezbavuje povinnosti preukázať v každom konkrétnom prípade existenciu zhody vôle účastníkov koncesionárskej zmluvy.

Vôľa účastníkov môže vyplývať tak z ustanovení spornej koncesionárskej zmluvy, ako aj zo správania účastníkov, najmä z konkludentne udeleného súhlasu predajcov s opatrením prijatým výrobcom motorových vozidiel.

Preto je potrebné konkrétne preskúmanie, v rámci ktorého je nevyhnutne rozhodujúca otázka súladu alebo nesúladu sporných ustanovení koncesionárskej zmluvy s pravidlami hospodárskej súťaže, pretože nemožno od samého začiatku vylúčiť, že výzvu, ktorá je v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže, bude možné považovať za prípustnú v dôsledku navonok neutrálnych ustanovení koncesionárskej zmluvy.

(pozri body 35 – 39, 43 – 46)

2. Z článku 225 ES a článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora vyplýva, že len Súd prvého stupňa je príslušný jednak konštatovať skutkový stav, okrem prípadu, v ktorom by obsahová nepresnosť jeho zistení vyplývala z jemu predloženého spisového materiálu, a jednak tento skutkový stav posúdiť. Ak Súd prvého stupňa skutkový stav konštatoval alebo posúdil, Súdny dvor je podľa uvedeného článku 225 ES oprávnený preskúmať právnu kvalifikáciu tohto skutkového stavu a právne závery, ktoré z nich Súd prvého stupňa vyvodil.

(pozri bod 49)
Keywords

Summary



Keywords

1. Žaloba o nesplnenie povinnosti – Návrh na začatie konania – Uvedenie výhrad a dôvodov – Formálne náležitosti

[Článok 226 ES; Štatút Súdneho dvora, článok 21; Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 38 ods. 1 písm. c)]

2. Voľný pohyb osôb – Slobodné poskytovanie služieb – Obmedzenia

(Článok 49 ES)

3. Voľný pohyb osôb – Slobodné poskytovanie služieb – Obmedzenia

(Článok 49 ES)

Summary

1. Podľa článku 21 Štatútu Súdneho dvora a článku 38 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku je Komisia povinná v návrhoch žaloby podanej na základe článku 226 ES predložiť presné žalobné dôvody, o ktorých má Súdny dvor rozhodnúť. Tieto návrhy sa musia formulovať jednoznačným spôsobom, aby sa zabránilo tomu, že Súdny dvor rozhodne ultra petita alebo opomenie o výhrade rozhodnúť.

(pozri bod 24)

2. Podriadením vydania povolenia umeleckej agentúre so sídlom v inom členskom štáte potrebám zamestnávania umelcov, si členský štát nesplní povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 49 ES, ak neposkytne žiaden dôvod, ktorý by túto prekážku odôvodnil.

(pozri body 29, 55 a výrok)

3. Uplatnením právnej domnienky zamestnania na umelca, ktorý je poskytovateľom služieb so sídlom vo svojom členskom štáte pôvodu, kde obvykle poskytuje podobné služby, teda domnienky, z ktorej vyplýva podriadenie zamestnancov systému sociálneho zabezpečenia, ako aj systému platených dovoleniek si členský štát nesplní povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 49 ES.

Zo sociálnej ochrany poskytovateľov služieb môžu v zásade vyplývať naliehavé dôvody všeobecného záujmu, ktoré môžu odôvodniť obmedzenie slobodného poskytovania služieb. Legislatíva uplatniteľná v oblasti sociálneho zabezpečenia týchto poskytovateľov služieb je však predmetom koordinácie na úrovni Spoločenstva, podľa ktorej sú dotknutí umelci sociálne zabezpečení v členskom štáte pôvodu, takže predmetný členský štát ich nemôže podriadiť vlastnému systému sociálneho zabezpečenia. Pokiaľ ide o právo na platenú dovolenku pre poskytovateľov služieb, je ťažké ho zosúladiť s konceptom nezávislej činnosti.

Okrem toho dotknuté opatrenie nemožno odôvodniť cieľom boja proti skrytej práci, keďže skutočnosť, že umelci sú zvyčajne angažovaní prerušovane a na krátke obdobia rôznymi organizátormi predstavení, sama osebe nemôže odôvodniť všeobecné podozrenie na skrytú prácu. Je to tak o to viac v prejednávanej veci, keďže dotknutí umelci sú uznaní ako poskytovatelia služieb so sídlom v ich štáte pôvodu, kde zvyčajne poskytujú podobné služby.

(pozri body 45, 47 – 49, 51, 52, 55 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Dohovor o súdnej právomoci a výkone rozhodnutí – Výlučné právomoci – Spory, ktorých predmetom sú vecné práva k nehnuteľnosti – Pojem

[Bruselský dohovor z 27. septembra 1968, článok 16 bod 1 písm. a)]

Summary

Článok 16 bod 1 písm. a) Dohovoru z 27. septembra 1968 o súdnej právomoci a výkone rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach v znení naposledy zmenenom Dohovorom z roku 1996 sa musí vykladať tak, že na žalobu, ktorá smeruje k zabráneniu obťažovania škodlivinami alebo rizika tohto obťažovania vo vzťahu k pozemkom, ktorých vlastníkom je žalobca, obťažovania, ktoré je spôsobené ionizujúcim žiarením pochádzajúcim z jadrovej elektrárne umiestnenej na území štátu susediaceho so štátom, v ktorom sa nachádzajú tieto pozemky, sa nevzťahuje pôsobnosť tohto ustanovenia. Výlučná právomoc súdov zmluvného štátu, kde sa nehnuteľnosť nachádza, sa nevzťahuje na všetky žaloby týkajúce sa vecných práv k nehnuteľnosti, ale len na tie z nich, ktoré patria do pôsobnosti dohovoru a zároveň smerujú k určeniu rozsahu, zloženia, vlastníctva, držby nehnuteľnosti alebo existencie iných vecných práv k nehnuteľnosti a zabezpečeniu ochrany prerogatív spojených s týmito právami osobám, ktorým tieto práva prináležia. Naopak, ak základ žaloby o ukončenie obťažovania škodlivinami – podľa okolností preventívnej povahy – spočíva na ujme spôsobenej na vecnom práve k nehnuteľnosti, táto žaloba nepredstavuje výhradu, ktorej predmetom by bolo vecné právo k nehnuteľnosti, keďže vecná a nehnuteľná povaha tohto práva má v tomto kontexte len okrajový význam. Táto vecná a nehnuteľná povaha predmetného práva nemá rozhodujúci vplyv na charakteristiky sporu vo veci samej, ktorý by nebol podstatne odlišný, ak by právo, o ktorého ochranu ide v súvislosti s namietaným obťažovaním, malo odlišnú povahu, napríklad ak by šlo o právo na nedotknuteľnosť osobnosti alebo o právo k hnuteľnej veci. Úvahy o riadnom výkone spravodlivosti, ktoré sú v pozadí článku 16 bodu 1 písm. a) Bruselského dohovoru, tak nemajú miesto v súvislosti s takouto žalobou o ukončenie obťažovania škodlivinami, a preto nebránia tomu, aby táto žaloba zostala mimo pôsobnosti tohto ustanovenia.

(pozri body 27, 30, 31, 34, 35 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Sociálna politika – Bezpečnosť a ochrana zdravia pracovníkov – Smernica 93/104 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času

(Smernica Rady 93/104, články 3, 5 a 17 ods. 1)

Summary

Členský štát, ktorý uplatní odchýlku podľa článku 17 ods. 1 smernice 93/104 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času, zmenenej a doplnenej smernicou 2000/34, na pracovníkov, ktorých časť pracovného času sa nemeria, alebo nie je vopred určená, alebo si ju môže určiť sám pracovník, a neprijme opatrenia nevyhnutné na zabezpečenie nárokov na denný a týždenný odpočinok pracovníkov, si nesplní povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 17 ods. 1, článkov 3 a 5 tejto smernice.

V tomto poslednom uvedenom ohľade potrebný účinok práv priznaných pracovníkom smernicou 93/104 nevyhnutne prináša so sebou povinnosť členských štátov zaručiť dodržanie nároku na skutočný odpočinok. Členský štát, ktorý pri prebratí uvedenej smernice do vnútroštátneho práva stanoví pre pracovníkov nároky na odpočinok a ktorý v usmerneniach adresovaných zamestnávateľom a pracovníkom v súvislosti s uplatnením týchto nárokov stanoví, že zamestnávateľ nie je povinný dbať o to, aby pracovníci skutočne využili tieto nároky, nezabezpečuje dodržiavanie minimálnych požiadaviek stanovených v článkoch 3 a 5 rovnakej smernice a ani jej základného účelu. Uvedené usmernenia tým, že dávajú najavo, že zamestnávatelia síce nemôžu zabrániť tomu, aby si pracovníci vyčerpali minimálne doby odpočinku, ale nie sú povinní dbať o to, aby pracovníci skutočne využili tento nárok, zjavne môžu zbaviť nároky stanovené v článkoch 3 a 5 uvedenej smernice ich opodstatnenia a nie sú v súlade s jej účelom, podľa ktorého sú minimálne doby odpočinku nevyhnutné na zabezpečenie bezpečnosti a ochrany zdravia pracovníkov.

(pozri body 40, 42, 44, 47 a výrok)