NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

ANTONIO TIZZANO

prednesené 13. januára 2005 ( )

Vec C‑91/03

Španielske kráľovstvo

proti

Rade Európskej únie

„Rybolov – Nariadenie (ES) č. 2371/2002 – Akt o pristúpení Španielska – Prístup do zóny 12 míľ od pobrežia – Ochrana zdrojov rybného hospodárstva – Zásada zákazu diskriminácie“

I – Úvod

1. V tejto veci sa Španielske kráľovstvo (ďalej aj „Španielsko“ alebo „žalobca“) domáha, aby Súdny dvor zrušil bod 6 prílohy I nariadenia Rady (ES) č. 2371/2002 z 20. decembra 2002 o ochrane a trvalo udržateľnom využívaní zdrojov rybného hospodárstva v rámci spoločnej politiky v oblasti rybolovu (ďalej len „nariadenie č. 2371/2002“ alebo „napadnuté nariadenie“)( ).

2. Španielska vláda sa z dôvodov, ktoré budú uvedené ďalej, domnieva, že toto ustanovenie porušuje zásadu zákazu diskriminácie, ako aj Akt o podmienkach pristúpenia Španielskeho kráľovstva a Portugalskej republiky k Európskym spoločenstvám z roku 1985 (ďalej len „akt o pristúpení Španielska“ alebo jednoducho „akt o pristúpení“)( ).

II – Právny rámec

3. Na účely ochrany zdrojov rybného hospodárstva Spoločenstva pred jeho nadmerným využívaním prijalo Spoločenstvo rôzne opatrenia smerujúce k úprave prístupu rybárskych lodí do vôd Spoločenstva.

4. Na objasnenie súvislostí, za akých bolo prijaté nariadenie, ktoré je predmetom tohto sporu, je potrebné odkázať predovšetkým na nariadenie Rady (ES) č. 2141/70 z 20. októbra 1970 o ustanovení spoločnej štrukturálnej politiky pre rybolov [neoficiálny preklad]( ), ktoré zakotvilo zásadu voľného prístupu k výsostným vodám podliehajúcim suverenite alebo právomoci členských štátov (článok 2).

5. Treba tiež pripomenúť, že ako výnimku z tejto zásady povolil článok 100 ods. 1 Aktu o podmienkach pristúpenia Dánskeho kráľovstva, Írska a Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska k Európskym spoločenstvám z roku 1972 (ďalej len „akt o pristúpení z roku 1972“)( ), členským štátom obmedziť až do 31. decembra 1982 rybolov vo vodách podliehajúcich ich suverenite alebo právomoci do vzdialenosti šiestich námorných míľ od pobrežia lodiam, ktoré tradične v týchto vodách rybolov uskutočňujú. V zmysle článku 103 tohto aktu Rade prislúcha prijímať opatrenia prípadne potrebné na predĺženie platnosti uvedenej výnimky aj po uvedenom dátume.

6. Rada skutočne prijala nariadenie (EHS) č. 170/83 z 25. januára 1983, zavádzajúce režim Spoločenstva ochrany a správy zdrojov rybného hospodárstva [neoficiálny preklad] (ďalej len „nariadenie č. 170/83“)( ), ktoré v článku 6 ods. 1 predĺžilo vyššie uvedenú lehotu prístupu do pobrežných vôd členským štátom až do 31. decembra 1992 a rozšírilo ho až na 12 míľ od pobrežia.

7. Odsek 2 tohto článku stanovuje, že „činnosti rybolovu upravené režimom podľa odseku 1 sa vykonávajú za podmienok uvedených v prílohe I, ktorá stanovuje pre každý členský štát geografické oblasti v rámci pobrežných pásiem ostatných členských štátov, v ktorých sa vykonávajú rybárske činnosti, a druhy lovených rýb“ [neoficiálny preklad].

8. Táto príloha bola zmenená článkom 26 aktu o pristúpení Španielska s cieľom stanoviť režim prístupu španielskych lodí do francúzskeho pobrežného pásma a francúzskych lodí do španielskeho pobrežného pásma, ktorý bol dovtedy upravený Dohodou o rybolove medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a vládou Španielska z roku 1980 [neoficiálny preklad] (ďalej len „dohoda o rybolove EHS/Španielsko z roku 1980“)( ).

9. Zmeny predmetnej prílohy spočívali najmä v doplnení novej tabuľky o „Pobrežn[ých] vod[ách] Španielska“ a v úprave tabuľky o „Pobrežn[ých] vod[ách] Francúzska a zámorských departmentov“.

10. Z týchto tabuliek vyplýva, že prístup španielskych lodí do francúzskych vôd atlantického pobrežia, ktoré sa nachádzajú medzi 6 a 12 míľami od hranice medzi Španielskom a Francúzskom (až do 46°08’ severnej zemepisnej šírky) je povolený iba v určitých obdobiach roka a iba pre rybolov sardiniek a sardel.

11. Francúzske lode však môžu loviť všetky pelagické druhy rýb v španielskych vodách atlantického pobrežia, nachádzajúcich sa medzi 6 a 12 míľami od hranice medzi Francúzskom a Španielskom, až po maják Cap Mayor (3°47’ západnej zemepisnej dĺžky).

12. Tento režim bol potvrdený prijatím nariadenia Rady (EHS) č. 3760/92 z 20. decembra 1992, ktorým sa zavádza režim Spoločenstva v oblasti rybolovu a poľnohospodárstva [neoficiálny preklad] (ďalej len „nariadenie č. 3760/92“)( ), ktorého príloha I prevzala tabuľky z prílohy I nariadenia č. 170/83, zmenenej a doplnenej aktom o pristúpení Španielska.

13. Nariadenie č. 3760/92 bolo zrušené nariadením č. 2371/2002, ktoré je predmetom tejto žaloby.

14. Cieľom tohto posledného nariadenia je zabezpečiť „využívanie živých vodných zdrojov, ktoré umožnia trvalo udržateľné ekonomické, environmentálne a sociálne podmienky“ (článok 2).

15. V tejto súvislosti sa v odôvodnení č. 14 nariadenia uvádza, že:

„Existujúce pravidlá obmedzujúce prístup k zdrojom v pásmach členských štátov do 12 námorných míľ od pobrežia pôsobili dostatočne v prospech ochrany týchto zdrojov obmedzením výlovu v najcitlivejšej časti vôd spoločenstva a chránili tradičné rybárske činnosti, na ktorých vo veľkej miere závisí sociálny a hospodársky rozvoj určitých pobrežných komunít. Preto by sa mali uplatňovať aj naďalej do 31. decembra 2012.“

16. Na tento účel sa najskôr v článku 17 ods. 1 uvedeného nariadenia potvrdzuje všeobecné pravidlo o rovnakom prístupe rybárskych lodí Spoločenstva do vôd a k zdrojom rýb Spoločenstva, a potom sa v odseku 2 uvádza, že:

„Vo vodách do 12 námorných míľ od základných čiar, ktoré sú výsostnými vodami alebo vodami spadajúcimi do príslušnosti členských štátov, majú tieto právo vyhradiť od 1. januára 2003 do 31. decembra 2012 rybolov pre rybárske lode, ktoré obvykle lovia v týchto vodách z prístavov na priľahlom pobreží bez toho, aby to malo vplyv na dojednania pre rybárske lode spoločenstva plaviace sa pod vlajkou ostatných členských štátov v rámci existujúcich susedských vzťahov medzi členskými štátmi a dojednaniami uvedenými v prílohe I, stanovením geografických oblastí pre každý členský štát v rámci pobrežných pásiem ostatných členských štátov, kde sa vykonávajú rybárske činnosti, a príslušných druhov rýb.“

17. Body 6 a 7 tejto prílohy v uvedenom poradí preberajú tabuľky „Pobrežné vody Francúzska a zámorských departmentov“ a „Pobrežné vody Španielska“ uvedené v prílohe I nariadenia č. 170/83 zmenenej a doplnenej aktom o pristúpení Španielska, opísanej vyššie (pozri bod 9 a nasl. vyššie).

18. Vzhľadom na už uvedené pripomínam, že stanovením pravidla voľného prístupu do vôd Spoločenstva nachádzajúcich sa za hranicou 12 míľ od pobrežia citovaný článok 17 ods. 1 nariadenia č. 2371/2002 nahrádza, pokiaľ ide o prístup španielskych rybárskych lodí do francúzskych vôd, úpravu stanovenú aktom o pridružení, najmä jeho článkom 160. Toto ustanovenie určovalo pre zónu 6 až 12 míľ obmedzenia, obdobné tým, ktoré boli stanovené v prílohe I nariadenia č. 2371/2002 (a jeho predchodcom).

19. Napokon je potrebné zdôrazniť, že režim ustanovený citovaným článkom 160 mal uplynúť najneskôr 31. decembra 2002 ako koniec lehoty na základe článku 166 aktu o pristúpení pre uplatňovanie režimu upraveného článkami 156 až 164 tohto aktu.( )

III – Skutkový stav a konanie

20. Počas rokovaní, ktoré predchádzali prijatiu nariadenia č. 2371/2002 žiadalo Španielsko vylúčenie obmedzení, ktoré v tom čase platná právna úprava Spoločenstva stanovovala pre činnosť jej rybárskych lodí v zóne nachádzajúcej sa medzi 6 a 12 míľami od pobrežia, vo francúzskych atlantických vodách, tak, aby sa podmienky prístupu k tejto zóne zjednotili s podmienkami, ktoré využívajú francúzske lode v španielskych vodách.

21. Rada sa však rozhodla ponechať režim prístupu španielskych rybárskych lodí bez zmeny a v bodoch 6 a 7 prílohy I napadnutého nariadenia prevzala rovnaké tabuľky, ktoré boli uvedené v prílohe I nariadenia č. 170/83 (zmenenej a doplnenej aktom o pristúpení Španielska) a v nariadení č. 3760/92.

22. V dôsledku tohto odmietnutia sa Španielsko návrhom podaným do kancelárie Súdneho dvora 28. februára 2003 domáhalo, aby Súdny dvor zrušil bod 6 prílohy I nariadenia č. 2371/2002 a zaviazal Radu nahradiť trovy konania.

23. Voči tomuto návrhu namietala Rada, ktorá sa domáhala, aby Súdny dvor zamietol žalobu a zaviazal žalobcu nahradiť trovy konania.

24. Uzneseniami predsedu Súdneho dvora z 30. júna a 8. septembra 2003 Komisia a Francúzska republika (ďalej len „Francúzsko“) vstúpili do tohto konania ako vedľajší účastníci na podporu návrhov Rady v zmysle článku 93 ods. 1 rokovacieho poriadku.

25. V konaní, ktoré sa takto začalo, predložili písomné pripomienky žalobca, Rada, Komisia a Francúzsko.

26. Na pojednávaní 11. novembra 2004 sa zúčastnili žalobca, Rada a Komisia.

IV – Právny rozbor

A – O žalobnom dôvode týkajúcom sa porušenia zásady zákazu diskriminácie

27. Vo svojom prvom žalobnom dôvode Španielsko namieta, že napadnutým nariadením sa porušuje v jeho neprospech zásada zákazu diskriminácie zakotvená všeobecným spôsobom v článku 12 ES a osobitne, pokiaľ ide o spoločnú poľnohospodársku politiku, v článku 34 ods. 2 ES.

28. Španielsko najmä tvrdí, že rybolov francúzskych lodí v španielskych vodách do 12 míľ od pobrežia nie je obmedzený obdobne, ako je to naopak stanovené pre španielske lode v zodpovedajúcich francúzskych vodách. Okrem toho, obmedzenia, ktoré sa vzťahujú na španielske rybárske lode, neexistujú v žiadnom inom režime prístupu rybárskych lodí jedného členského štátu k zdrojom rybného hospodárstva vôd do 12 míľ iného členského štátu. Španielsko sa preto domnieva, že je jediným členským štátom, ktorého lode majú obmedzený prístup k uvedeným zdrojom susediaceho členského štátu.

29. Žalobca dodáva, že sa nemožno dovolávať žiadneho objektívneho odôvodnenia pre zachovávanie podobného diskriminačného zaobchádzania, pretože po uplynutí prechodného obdobia (určeného na základe článku 166 aktu o pristúpení najneskôr do 31. decembra 2002) sa mal nachádzať v rovnakých podmienkach ako ostatné členské štáty. Jeho lode by preto mali mať možnosť využívať neobmedzený prístup k francúzskym vodám, ktoré sa nachádzajú do alebo za hranicou 12 míľ od pobrežia.

30. Opačné stanovisko zastáva Rada, ku ktorej sa pripájajú Francúzsko a Komisia, podľa ktorého sa namietané porušenie zásady o zákaze diskriminácie zakladá na dvoch nesprávnych predpokladoch. Podľa jej názoru totiž nie je pravda, že iba prístup jeho lodí je obmedzený podľa druhov a obdobia roka, tak ako nie je pravda, že pre takéto zaobchádzanie neexistuje žiadne objektívne odôvodnenie.

31. Po posúdení týchto dvoch tvrdení pripomínam predovšetkým spolu s Radou, že po preskúmaní prílohy I nariadenia č. 2371/2002 možno ľahko konštatovať, že pravidlá využívania vôd do 12 míľ nie sú založené na zásade reciprocity. Francúzske lode majú napríklad prístup k zdrojom rybného hospodárstva do 12 míľ v írskych vodách aj napriek tomu, že lode tohto štátu nepožívajú rovnakú výsadu vo francúzskych vodách; rovnako belgické lode môžu využívať pobrežné vody Spojeného kráľovstva, Írska a Dánska, zatiaľ čo to lodiam z týchto štátov to v Belgicku nie je dovolené.

32. Okrem toho na základe tejto prílohy sa aj činnosť rybolovu iných členských štátov ako Španielska obmedzuje podľa druhu (k tomu dochádza pri lodiach z Francúzska, Írska, Nemecka, Holandska a Belgicka v zóne 12 míľ vôd Spojeného kráľovstva a pri lodiach z Nemecka, Holandska a Belgicka v zóne 12 míľ vôd Dánska) a obdobia roka (k tomu dochádza pri lodiach z Belgicka v zóne 12 míľ vôd Dánska a pri lodiach z Nemecka v zóne 12 míľ vôd Francúzska).

33. Po zistení, že španielsky prípad teda nepredstavuje izolovaný stav, ostáva ešte preveriť, či opísaný stav aj tak nepredstavuje porušenie zásady zákazu diskriminácie.

34. Je preto potrebné predovšetkým vziať do úvahy, že účelom nariadenia, ktoré je predmetom tohto sporu, je, ako už bolo naznačené predtým, zabezpečiť „využívanie živých vodných zdrojov, ktoré umožnia trvalo udržateľné ekonomické, environmentálne a sociálne podmienky“ (článok 2).

35. Ako podčiarkla Rada a Komisia, na účel zabezpečenia tohto cieľa rozlišuje napadnuté nariadenie medzi režimom, ktorý sa uplatňuje do 12 míľ od pobrežia, a režimom, ktorý sa uplatňuje za touto hranicou, pričom sa mi zdá, že túto skutočnosť žalobca prehliadol.

36. Zatiaľ čo totiž v tomto druhom prípade článok 17 ods. 1 nariadenia stanovuje všeobecné uplatňovanie zásady voľného prístupu k zdrojom rybného hospodárstva, pre zónu do 12 míľ predlžuje odsek 2 toho istého článku platnosť režimu obmedzeného prístupu, obsiahnutého v predchádzajúcich nariadeniach, ktoré upravovali túto oblasť.( ) Z toho vyplýva, že prístup je naďalej povolený iba pre lode, ktoré tradične vykonávali rybolov v príslušných zónach, podľa obvyklých, v tomto ohľade stanovených, podmienok.

37. Účelom týchto obmedzení, ako to vyplýva zo znenia odôvodnenia č. 14 nariadenia, je ochrana „v najcitlivejšej časti vôd spoločenstva a [ochrana] tradičn[ých] rybársk[ych] činnost[í], na ktorých vo veľkej miere závisí sociálny a hospodársky rozvoj určitých pobrežných komunít.“

38. Na jednej strane sa teda stanovuje pravidlo, ktoré ochraňuje zdroje rybného hospodárstva takejto zóny tým, že čo najviac obmedzuje ich využívanie. Na druhej strane bola snaha zmierniť tento cieľ ochranou rybárov, ktorí tradične vykonávali rybolov v predmetných vodách a ktorí by prišli o činnosť, ktorou si zarábajú na živobytie, keby sa na nich vzťahovali predtým uvedené obmedzenia.

39. Tiež je dôležité všimnúť si, že pri hľadaní tejto rovnováhy medzi požiadavkami na ochranu zdrojov rybného hospodárstva osobitne citlivej zóny 12 míľ a rovnako dôležitými požiadavkami na ochranu rybárov, ktorí tradične vykonávajú činnosť v týchto vodách sa žiadna rola neprikladala úvahám založeným na reciprocite alebo na susedských vzťahoch medzi členskými štátmi.

40. Keďže sa teda logika režimu prístupu, ktorú stanovilo napadnuté nariadenie, opiera o to, či má činnosť rybárskych lodí z iných členských štátov v zóne 12 míľ jedného členského štátu „tradičnú povahu“ alebo nie, je teraz potrebné určiť, či v tomto prípade existuje diskriminácia v neprospech španielskych rybárskych lodí.

41. V tomto ohľade treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora( ) vyžaduje zásada zákazu diskriminácie, aby sa k porovnateľným situáciám nepristupovalo odlišným spôsobom a k odlišným situáciám rovnakým spôsobom, s výnimkou prípadu, že je to objektívne odôvodniteľné.

42. Vzhľadom na uvedené sa mi predovšetkým zdá, že tvrdenie Španielska, podľa ktorého je ukladanie obmedzení jeho lodiam v zóne do 12 míľ diskriminačné, pretože jeho lode majú voľný prístup k zdrojom zóny mimo 12 míľ, zabúda na skutočnosť, že na tieto dve zóny sa vzťahujú rozdielne pravidlá, čiže chýba samotný základ pre uplatnenie zásady zákazu diskriminácie.

43. Na druhej strane podľa môjho názoru nepredstavuje diskrimináciu ani skutočnosť, že napadnuté nariadenie upravuje podmienky využívania francúzskych vôd do 12 míľ španielskymi rybárskymi loďami menej výhodne ako stanovuje pre využívanie zodpovedajúcej španielskej zóny francúzskymi rybárskymi loďami.

44. Využívanie francúzskych vôd do 12 míľ je totiž zakázané rybárskym lodiam všetkých členských štátov, s výnimkou tých (medzi nimi aj španielskych rybárskych lodí), ktoré tam tradične vykonávajú činnosť rybolovu, ktorým sa zachovala možnosť prístupu k zdrojom tejto zóny pri dodržiavaní tradične stanovených podmienok. To isté platí pre využívanie španielskych vôd do 12 míľ, že je zakázané všetkým rybárskym lodiam všetkých členských štátov, aj tu s výnimkou tých, ktoré naďalej požívajú tradične stanovené podmienky (ktorými sa, okrem iného, zdajú byť v tomto prípade iba francúzske rybárske lode).

45. V oboch prípadoch teda všeobecné pravidlo spočíva v ochrane zdrojov rybného hospodárstva osobitne citlivých vôd, ktoré sa nachádzajú do 12 míľ, zakazujúc v zásade prístup rybárskym lodiam z iných členských štátov. Toto pravidlo má výnimky, ktoré vychádzajú z objektívnej potreby neodňať rybárom z iných členských štátov možnosť vykonávať činnosť, na základe ktorej získavajú živobytie.

46. Keďže teda podstatou režimu využívania, stanoveného nariadením č. 2371/2002, je všeobecné pravidlo o zákaze diskriminácie a objektívne odôvodnené výnimky, zdá sa mi, že sú vyvrátené žalobné dôvody uvádzané žalobcom.

47. Nie je možné namietať ani to, že obmedzením sa na zaznamenanie stavu, ktorý existoval v okamihu pristúpenia Španielska k Spoločenstvu, nevzalo nariadenie č. 2371/2002 do úvahy potrebu ochraňovať stav, ktorý dosiahli španielski rybári pred pristúpením.

48. Vzhľadom na veľký časový odstup od pristúpenia Španielska k Spoločenstvu sa mi predovšetkým zdá obtiažne tvrdiť, že španielski rybári ešte môžu využívať stav, ktorý dosiahli pred pristúpením (a ktorý, ako sme videli, nebol aktom o pristúpení potvrdený), zasluhujúci si ochranu, a teda je aj schopný obetovať ochranu zdrojov rybného hospodárstva francúzskych vôd do 12 míľ.

49. Odhliadnuc od toho však musím zdôrazniť, že na rozdiel od tvrdení Španielska režim, ktorý predchádzal pristúpeniu, nepovoľoval španielskym rybárskym lodiam vôbec voľný prístup k tejto zóne.

50. Je totiž pravda, ako to vyplýva z rozsudku Arbelaiz-Emazabel( ), že počas rokovaní, ktoré viedli k uzavretiu dohody o rybolove EHS/Španielsko z roku 1980, spočiatku žiadalo Španielsko zachovanie práv, ktoré jeho rybárske lode mali v zóne od 6 do 12 míľ francúzskych atlantických vôd na základe predchádzajúcich medzinárodných dohôd a najmä Londýnskeho dohovoru z roku 1964( ) a francúzsko-španielskej dohody o rybolove z roku 1967( ). Je však tiež pravda, že v priebehu týchto rokovaní potom táto vláda poľavila zo svojich požiadaviek, pričom vyhlásila, že „ustanovenia dohody [z roku 1980] sa nahrádzajú ustanoveniami dohôd, týkajúcich sa vzťahov v oblasti rybolovu, ktorých zmluvnými stranami sú členské štáty EHS a Španielsko“ [neoficiálny preklad]( ), dohody, medzi ktoré nepochybne patril aj už citovaný Londýnsky dohovor a francúzsko-španielska dohoda.

51. Vyššie uvedené ma vedie k záveru, že nariadenie č. 2371/2002 a najmä bod 6 prílohy I neporušuje zásadu zákazu diskriminácie. Navrhujem preto, aby Súdny dvor prvý žalobný dôvod zamietol.

B – O žalobnom dôvode týkajúcom sa porušenia aktu o pristúpení Španielska k Európskym spoločenstvám

52. Svojím druhým žalobným dôvodom Španielsko tvrdí, že bod 6 prílohy I nariadenia č. 2371/2002 je porušením aktu o pristúpení.

53. Domnieva sa totiž, že článok 160 aktu stanovuje obmedzenia prístupu španielskych rybárskych lodí k zdrojom rybného hospodárstva francúzskych atlantických vôd, ktoré sa týkajú zóny do 12 míľ od pobrežia, ako aj tej, ktorá sa nachádza za touto hranicou. Pretože sa v súlade s článkom 166 aktu mohli ustanovenia článkov 156 až 164 tohto aktu uplatňovať výlučne počas prechodného obdobia, ktoré malo uplynúť 31. decembra 2002 (pozri bod 19 vyššie), po tomto dátume nemohol normotvorca Spoločenstva zákonným spôsobom zachovať v platnosti obmedzenia činnosti španielskych rybárskych lodí vo francúzskych atlantických vodách, ani vtedy, ak sa vykonávajú v oblasti do 12 míľ.

54. Podľa žalujúcej vlády teda pokračovaním uplatňovania rovnakých podmienok prístupu španielskych lodí k uvedenej zóne, stanovených nariadeniami, ktoré mu predchádzali( ) a ktoré boli prijaté počas platnosti článku 160 aktu o pristúpení, predstavuje napadnuté nariadenie nedovolené predĺženie prechodného režimu nad rámec obdobia stanoveného aktom.

55. K týmto dôvodom sa vyjadrila Rada podporovaná Francúzskom a Komisiou, pričom uviedla tvrdenia, ktoré považujem za nevyhnutné zdieľať.

56. Predovšetkým sa mi zdá, že napadnuté nariadenie nemôže porušovať článok 166 aktu o pristúpení, pretože toto ustanovenie nemá vôbec v úmysle obmedzovať činnosť normotvorcu Spoločenstva po uplynutí prechodného obdobia, ale obmedzuje sa na ustanovenie, že po skončení tejto lehoty stratia určité ustanovenia aktu o pripojení, medzi ktorými je aj článok 160, platnosť.

57. Odhliadnuc od toho sa mi však zdá dôležité zdôrazniť, že na rozdiel od toho, čo tvrdí žalujúca vláda, právna úprava, ktorou právny poriadok Spoločenstva upravuje – v súčasnosti napadnutým nariadením a predtým jeho predchodcami( ) – prístup k francúzskym atlantickým vodám do 12 míľ, vôbec nepatrí do oblasti uplatňovania článkov 156 až 164 aktu o pristúpení, a teda nemá žiadny vzťah s predĺžením alebo nepredĺžením ich platnosti.

58. Ako správne na pojednávaní podčiarkla Rada a najmä Komisia, je síce pravda, že článok 160 aktu o pristúpení otvorene nevylučuje zo svojej oblasti uplatňovania francúzske atlantické vody do 12 míľ. Ostáva však skutočnosťou, že v tomto prípade nie je podstatný, pretože prístup k týmto vodám je v skutočnosti predmetom osobitnej právnej úpravy stanovenej prostredníctvom zmien, ktorými sám akt o pristúpení mení nariadenie č. 170/83. Ako bolo predtým uvedené (pozri bod 8 a nasl. vyššie), článok 26 aktu doplnil do prílohy I tohto nariadenia novú tabuľku, týkajúcu sa „Španielsk[ych] pobrežn[ých] v[ôd]“ a upravil tabuľku týkajúcu sa „Pobrežn[ých] v[ôd] Francúzska a zámorských departmentov“. Tieto tabuľky boli naposledy prevzaté do prílohy I napadnutého nariadenia.

59. A teda, keďže je článok 26 uvedený v tretej časti aktu o pristúpení, ktorá sa týka „zmien a doplnení aktov prijatých orgánmi“ a nie v štvrtej časti, ktorá sa týka „prechodných opatrení“, nemá žiadny vzťah s prechodným obdobím, ktoré je uvedené v článku 166 tohto aktu. Napokon skutočnosť, že iba obmedzenia prístupu k vodám mimo 12 míľ majú prechodný charakter – a nie aj tie, ktoré sa týkajú vôd do 12 míľ – je logickým dôsledkom skutočnosti, že ako bolo vidieť pri preskúmavaní prvého žalobného dôvodu, iba pre prvé platí vo všeobecnosti zásada voľného prístupu pre všetky lode Spoločenstva. Je teda logické, že režim výnimiek z tejto zásady sa môže uplatňovať na španielske rybárske lode iba počas prechodného obdobia spojeného s pristúpením k Spoločenstvu.

60. Keďže však táto zásada neplatí v zóne do 12 míľ, nezdá sa mi, že tvrdenie žalujúcej vlády, podľa ktorého uplynutie prechodného obdobia automaticky spôsobuje skončenie platnosti obmedzení stanovených pre prístup španielskych lodí do francúzskych atlantických vôd do tejto hranice, je dôvodné.

61. Tieto obmedzenia boli totiž do nariadenia č. 170/83 začlenené aktom o pridružení (a následne potvrdené nariadeniami, ktoré po ňom nasledovali) na účely, aby sa na prístup španielskych lodí do francúzskych vôd do 12 míľ vzťahovala právna úprava v súlade so všeobecným pravidlom uplatňovania v oblasti prístupu rybárskych lodí členských štátov k pobrežným vodám jedného členského štátu. Toto pravidlo, ako bolo viackrát predtým uvedené, spočíva v zákaze využívania zdrojov rybného hospodárstva tejto zóny bez toho, aby tým boli dotknuté spomenuté výnimky v prospech tých štátov, ktorých rybárske lode tradične vykonávali činnosť v pobrežných vodách iných štátov.

62. Keďže ustanovením a zachovaním obmedzení činnosti svojich rybárskych lodí vo francúzskych vodách do 12 míľ sa na Španielsko vzťahovalo rovnaké pravidlo, ktoré sa naďalej uplatňuje pre ostatné členské štáty, nie je žiadny dôvod domnievať sa, že uplynutie prechodného obdobia spojeného s pristúpením znamená automatickú protiprávnosť takýchto obmedzení.

63. Neodôvodnenosť tvrdení žalujúcej vlády potvrdzuje aj skutočnosť, že hoci boli ustanovenia o využívaní francúzskych vôd do 12 míľ zavedené nariadením č. 170/83 prostredníctvom aktu o pristúpení, stali sa súčasťou tohto nariadenia v celom rozsahu, a teda musia mať rovnaký rozsah ako iné ustanovenia nariadenia, obsiahnuté tam ab origine. A teda, keďže nariadenie stanovovalo obmedzenia aj vo vzťahoch medzi zakladajúcimi štátmi (to je napríklad prípad nemeckých rybárskych lodí vo francúzskych vodách), zdá sa mi zrejmé, že opatrenia obsiahnuté v nariadení č. 170/83 nie sú dotknuté uplynutím prechodných období spojených s pristúpením.

64. Rovnaký záver musí platiť a fortiori pre nariadenie č. 2371/2002, ktoré nemá žiaden vzťah s aktom o pristúpení Španielska, a ktoré bolo prijaté výlučne na základe článku 37 ES.

65. Vzhľadom na vyššie uvedené, navrhujem, aby Súdny dvor zamietol aj druhý žalobný dôvod, a teda celú žalobu.

V – O trovách

66. V súlade s ustanovením článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku a vzhľadom na výsledok, ku ktorému som dospel, pokiaľ ide o zamietnutie žaloby, domnievam sa, že žalobca by mal byť povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Rade. Francúzska republika a Komisia by naopak mali znášať svoje trovy konania podľa článku 69 ods. 4 toho istého rokovacieho poriadku.

VI – Návrh

67. Na základe vyššie uvedených úvah navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol, že:

1. Žaloba sa zamieta.

2. Španielske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.

3. Francúzska republika a Komisia znášajú svoje vlastné trovy konania.