ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Článok 31 Dohody o Európskom hospodárskom priestore bráni právnemu predpisu členského štátu, ktorý považuje výmenu akcií medzi spoločnosťou so sídlom na území uvedeného členského štátu a spoločnosťou so sídlom na území tretieho štátu, ktorý je zmluvnou stranou tejto dohody, za zdaniteľný predaj akcií, pričom takáto operácia by bola z daňového hľadiska neutrálna, ak by sa týkala výlučne tuzemských spoločností alebo spoločností so sídlom v iných členských štátoch, keďže medzi uvedeným členským štátom a uvedeným tretím štátom existuje dohovor o vzájomnej administratívnej pomoci v oblasti daní, ktorý stanovuje rovnako účinnú výmenu informácií medzi vnútroštátnymi orgánmi, ako je výmena informácií stanovená ustanoveniami smernice 77/799 o vzájomnej pomoci príslušných úradov členských štátov v oblasti priamych daní a smernice 2011/16 o administratívnej spolupráci v oblasti daní a zrušení smernice 77/799, pričom overiť to patrí do právomoci vnútroštátneho súdu. Za týchto okolností sa dotknutý členský štát nemôže opierať o nevyhnutnosť zachovať účinnosť daňových kontrol, aby odôvodnil rozdielne zaobchádzanie.

(pozri body 38, 39 a výrok)
Článok 18 ods. 2 nariadenia Rady č. 44/2001 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach sa má vykladať v tom zmysle, že veľvyslanectvo tretieho štátu nachádzajúce sa na území členského štátu predstavuje organizačnú zložku v zmysle tohto ustanovenia v spore týkajúcom sa pracovnej zmluvy, ktorá bola uzatvorená týmto veľvyslanectvom v mene vysielajúceho štátu, ak úlohy vykonávané zamestnancom nespadajú do výkonu verejnej moci. Určiť presnú povahu činností vykonávaných zamestnancom prináleží vnútroštátnemu súdu, ktorému bola vec predložená.

Zásada medzinárodného zvykového práva o súdnej imunite štátov totiž nebráni uplatneniu nariadenia č. 44/2001 v spore, v ktorom zamestnanec požaduje vyplatenie náhrad a namieta voči ukončeniu pracovnej zmluvy, ktorú uzavrel so štátom, v prípade ak súd, ktorému bola vec predložená, konštatuje, že úlohy vykonávané zamestnancom nespadajú do výkonu verejnej moci alebo ak žaloba nezasahuje do bezpečnostných záujmov štátu. Na základe tohto konštatovania môže súd, ktorému bola vec predložená, ako ten vo veci samej, tiež zastávať názor, že spor spadá do vecnej pôsobnosti nariadenia č. 44/2001.

(pozri body 56, 57, bod 1 výroku)
Články 3 a 4 nariadenia č. 469/2009 o dodatkovom ochrannom osvedčení pre liečivá sa majú vykladať v tom zmysle, že samotná existencia skoršieho oprávnenia na uvedenie na trh získaného pre veterinárne liečivo nebráni udeleniu dodatkového ochranného osvedčenia pre odlišný spôsob použitia rovnakého výrobku, pre ktorý bolo udelené oprávnenie na uvedenie na trh, pokiaľ toto použitie patrí do oblasti ochrany, ktorú poskytuje základný patent uvádzaný na podporu žiadosti o dodatkové ochranné osvedčenie.

Za týchto okolností sa článok 13 ods. 1 rovnakého nariadenia má vykladať v tom zmysle, že odkazuje na oprávnenie uviesť na trh výrobok, ktorý patrí do oblasti ochrany, ktorú poskytuje základný patent uvádzaný na podporu žiadosti o dodatkové ochranné osvedčenie.

Tento výklad by nebol odlišný, ak by v situácii, keď sa rovnaká aktívna zložka nachádza v dvoch liečivách, ktoré postupne získali oprávnenie na uvedenie na trh, druhé oprávnenie na uvedenie na trh vyžadovalo podanie kompletnej žiadosti v súlade s článkom 8 ods. 3 smernice 2001/83, ktorou sa ustanovuje zákonník spoločenstva o humánnych liekoch, alebo ak by výrobok, na ktorý sa vzťahuje prvé oprávnenie na uvedenie zodpovedajúceho liečiva na trh, patril do pôsobnosti ochrany iného patentu, ktorý patrí odlišnému majiteľovi než žiadateľovi o dodatkové ochranné osvedčenie.

(pozri body 27, 31, 35, body 1 – 3 výroku)
Kombinovaná nomenklatúra uvedená v prílohe I nariadenia č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku v znení nariadení, ktorými sa mení a dopĺňa príloha I nariadenia č. 2658/87, t. j. nariadení č. 1789/2003, 1810/2004, 1719/2005 a 1549/2006, sa má vykladať v tom zmysle, že leštiace vankúšiky určené na leštiaci stroj na obrábanie polovodičových materiálov – ktorý ako taký patrí do tarifnej položky 8464 (alebo do položky 8486 KN od nadobudnutia účinnosti nariadenia č. 1549/2006) – dovážané oddelene od tohto stroja, ktoré majú podobu kotúčov perforovaných v strede, skladajú sa z tvrdej polyuretánovej vrstvy, vrstvy polyuretánovej peny, vrstvy lepidla a ochrannej plastovej fólie, neobsahujú nijakú kovovú časť ani abrazívnu látku, používajú sa v kombinácii s abrazívnou tekutinou na leštenie „waferov“ a treba ich vymieňať vo frekvencii určenej stupňom ich opotrebovania, patria do podpoložky 3919 90 10 ako samolepiace ploché, iné ako pravouhlé tvary z plastov.

Tieto leštiace vankúšiky nemožno považovať za „časti a súčasti“ ani „príslušenstvo“ stroja na leštenie doštičiek z polovodičových materiálov, a teda nemôžu patriť do položky 8466 kombinovanej nomenklatúry (alebo do položky 8486 kombinovanej nomenklatúry od nadobudnutia účinnosti nariadenia č. 1549/2006), pretože jednak leštiace vankúšiky nie sú nevyhnutné na fungovanie strojov určených na leštenie takých doštičiek, jednak uvedené vankúšiky neumožňujú uvedené stroje prispôsobiť na výkon osobitných funkcií, nerozširujú ich možnosti použitia ani neumožňujú, aby okrem hlavnej funkcie vykonávali aj osobitné činnosti. Navyše ani výlučné určenie tovaru na určitý druh stroja, ani skutočnosť, že sa tento stroj môže dodávať už vybavený takým tovarom, nepredstavujú relevantné skutočnosti na kvalifikovanie takého tovaru ako „časti a súčasti“ alebo „príslušenstvo“.

(pozri body 35, 37 – 40 a výrok)
Pokiaľ po prvé právo nakladať s tovarom ako vlastník je na území uvedeného členského štátu prevedené na nadobúdateľa so sídlom v inom členskom štáte, ktorý má v okamihu uskutočnenia plnenia identifikačné číslo pre DPH v tomto inom členskom štáte a ktorý sa zaviaže prepraviť uvedený tovar do tohto štátu, a po druhé sa predávajúci ubezpečí, že tovar bol z jeho skladu odvezený nákladnými vozidlami zaregistrovanými v zahraničí a že má nákladné listy CMR (Dohovor o prepravnej zmluve v medzinárodnej cestnej nákladnej doprave), ktoré mu nadobúdateľ poslal späť z členského štátu určenia ako dôkaz, že tovar bol prepravený mimo územia členského štátu, v ktorom má predávajúci sídlo, článok 138 ods. 1 smernice 2006/112 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty, zmenenej a doplnenej smernicou 2010/88, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby sa predávajúcemu zamietlo priznanie práva na oslobodenie od dane v prípade dodania v rámci Spoločenstva, ak sa s ohľadom na objektívne skutočnosti preukáže, že tento predávajúci si nesplnil povinnosti, ktoré mu boli uložené v oblasti dokazovania, alebo že vedel alebo mal vedieť, že plnenie, ktoré uskutočnil, bolo súčasťou podvodu, ktorý spáchal nadobúdateľ, a neprijal všetky opatrenia, ktoré od neho bolo možné rozumne požadovať na zabránenie jeho vlastnej účasti na tomto podvode.

Predávajúcemu nemožno zamietnuť oslobodenie od dane v prípade dodania v rámci Spoločenstva v zmysle článku 138 ods. 1 smernice 2006/112, zmenenej a doplnenej smernicou 2010/88, len z toho dôvodu, že daňový orgán iného členského štátu vymazal z registra daňové identifikačné číslo pre DPH nadobúdateľa síce až po dodaní tovaru, ale so spätnou účinnosťou k dátumu, ktorý predchádzal tomuto dodaniu. Keďže však povinnosť overiť postavenie zdaniteľnej osoby má vnútroštátny súd ešte predtým, než jej pridelí identifikačné číslo pre DPH, prípadná nezrovnalosť postihujúca tento register nemôže mať za následok to, že subjekt, ktorý sa spoliehal na údaje uvedené v registri, bude pozbavený oslobodenia od dane, na ktoré by mal právo.

(pozri body 63, 65, bod 2 výroku)
Článok 9 ods. 1 písm. a) smernice 2004/83 o minimálnych ustanoveniach pre oprávnenie a postavenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva ako utečencov alebo osôb, ktoré inak potrebujú medzinárodnú ochranu, a obsah poskytovanej ochrany je potrebné vykladať v tom zmysle, že každý zásah do práva na slobodu náboženského vyznania, ktorý je v rozpore s článkom 10 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie, nemôže predstavovať „čin prenasledovania“ v zmysle uvedeného ustanovenia tejto smernice. Zo znenia článku 9 ods. 1 tejto smernice totiž vyplýva, že na to, aby sa dotknuté činy mohli považovať za prenasledovanie, je potrebná existencia „závažného porušovania“ uvedenej slobody postihujúca dotknutú osobu značným spôsobom. Vzhľadom na to činy, ktorých závažnosť sa nerovná závažnosti porušenia základných ľudských práv, od ktorých nie je možné odstúpiť na základe článku 15 ods. 2 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv, nie je možné považovať za prenasledovanie v zmysle uvedeného článku 9 ods. 1 smernice 2004/83 a článku 1 A Ženevského dohovoru o právnom postavení utečencov.

Činy, ktoré môžu predstavovať „závažné porušovanie“ v zmysle tohto článku, zahŕňajú závažné činy, ktorými je dotknutá sloboda žiadateľa nielen praktizovať svoju vieru v súkromí, ale aj prejavovať ju na verejnosti. Vzhľadom na to existencia činu prenasledovania môže vyplývať zo zásahu do vonkajšieho prejavu uvedenej slobody.

Na účely posúdenia toho, či zásah do práva na slobodu náboženského vyznania, ktorý je v rozpore s článkom 10 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie, môže predstavovať „čin prenasledovania“, musia príslušné orgány s ohľadom na osobnú situáciu dotknutej osoby overiť, či tejto osobe z dôvodu výkonu tejto slobody v jej krajine pôvodu vznikne skutočné riziko, najmä že bude prenasledovaná alebo že bude zo strany jedného z aktérov vymenovaného v článku 6 smernice 2004/83 predmetom neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania alebo trestov.

(pozri body 59, 61, 63, 72, bod 1 výroku)
Colná únia – Spoločný colný sadzobník – Položky sadzobníka – Zaradenie tovarov – Kritériá – Prednosť najšpecifickejšej položky pred položkami so všeobecnejším významom

Colná únia – Spoločný colný sadzobník – Položky sadzobníka – Spacie vaky vhodné pre deti do výšky postavy nepresahujúcej 86 cm – Zaradenie do podpoložky 6209 20 00 kombinovanej nomenklatúry – Spacie vaky vhodné pre deti s výškou postavy presahujúcou 86 cm – Zaradenie do podpoložky 6211 42 90 kombinovanej nomenklatúry

(Nariadenie Rady č. 2658/87, príloha I, zmenené a doplnené nariadením Komisie č. 1719/2005, podpoložky 6209 20 00 a 6211 42 90)
Z odôvodnenia 51 nariadenia č. 1234/2007 o vytvorení spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov a o osobitných ustanoveniach pre určité poľnohospodárske výrobky, ktoré nahradilo a prevzalo všetky ustanovenia nariadenia č. 2991/94, ktorým sa stanovujú normy pre roztierateľné tuky, vyplýva, že posledné uvedené nariadenie definovalo obchodné normy pre mliečne výrobky a zaviedlo jednotnú klasifikáciu uvedených tukov. V rámci tejto klasifikácie odchýlka uvedená v bode I ods. 2 treťom pododseku písm. a) prílohy XV nariadenia č. 1234/2007 nevyhnutne predstavuje výnimku. Okrem toho článok 121 písm. c) bod i) uvedeného nariadenia vyslovene oprávňuje Komisiu, aby zostavila taxatívny zoznam výrobkov, ktoré na základe zoznamov zaslaných členským štátom profitujú z tejto výnimky.

Výrobky, ktoré spĺňajú kritériá upravené v bode I ods. 2 treťom pododseku písm. a) prílohy XV nariadenia č. 1234/2007, nemôžu profitovať z uvedenej výnimky bez predchádzajúceho rozhodnutia Komisie, v ktorom by rozhodla o tom, že tieto kritériá boli splnené. Opačný výklad by spochybnil na jednej strane právomoc Komisie, ktorú na ňu preniesla Rada Európskej únie v zmysle článku 121 písm. c) bodu i) nariadenia č. 1234/2007, ako aj na druhej strane účinnosť tohto nariadenia, keďže toto posledné uvedené nariadenie sa usiluje zjednotiť používanie obchodných označení na účely zachovania spravodlivej hospodárskej súťaže a ochrany spotrebiteľov.

(pozri body 56 – 61)
Účelom smernice 96/9 o právnej ochrane databáz nie je zavedenie ochrany prostredníctvom práva sui generis, ktorú upravuje jednotné právo na úrovni Únie. Cieľ tejto smernice spočíva v odstránení rozdielov, ktoré existovali medzi vnútroštátnymi právnymi poriadkami v oblasti právnej ochrany databáz a ktoré nepriaznivo zasahovali do fungovania vnútorného trhu, voľného pohybu tovaru a služieb v Európskej únii, ako aj do vývoja informačného trhu v jej vnútri, prostredníctvom aproximácie vnútroštátnych právnych predpisov. Na tento účel uvedená smernica vyžaduje, aby všetky členské štáty upravili vo svojich vnútroštátnych právnych poriadkoch ochranu databáz prostredníctvom práva sui generis. V takom kontexte sa ochrana prostredníctvom práva sui generis zakotvená v právnom poriadku členského štátu v zásade obmedzuje na územie tohto členského štátu, takže subjekt požívajúci túto ochranu sa jej môže domáhať iba voči nepovolenej reutilizácii, ku ktorej došlo na tomto území.

Samotná možnosť prístupu na internetovú stránku obsahujúcu databázu chránenú právom sui generis zavedeným smernicou 96/9 o právnej ochrane databáz na danom vnútroštátnom území nestačí na prijatie záveru, že prevádzkovateľ tejto stránky vykonáva reutilizáciu patriacu do pôsobnosti vnútroštátneho práva uplatniteľného na tomto území. Ak by totiž samotná možnosť prístupu umožňovala prijať záver o existencii reutilizácie, stránky a údaje, ktoré napriek tomu, že sú určené osobám nachádzajúcim sa mimo územia daného členského štátu, sú na jeho území technicky prístupné, by neoprávnene patrili do pôsobnosti práva, ktoré na tomto území platí pre túto oblasť.

(pozri body 36, 37)
Doložka 4 rámcovej dohody, ktorá tvorí prílohu smernice 1999/70 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá úplne vylučuje zohľadnenie období služby odpracovaných pracovníkom na dobu určitú zo strany orgánu verejnej moci pri určení počtu odpracovaných rokov tohto pracovníka pri jeho prijatí do služobného pomeru na dobu neurčitú týmto orgánom ako stáleho úradníka v rámci osobitného postupu na jeho vymenovanie do stálej služby, ak nie je toto vylúčenie opodstatnené vzhľadom na „objektívne dôvody“ v zmysle bodu 1 a/alebo 4 tejto doložky. Samotná skutočnosť, že pracovník na dobu určitú odpracoval uvedené obdobia služby na základe pracovnej zmluvy alebo pracovného pomeru na dobu určitú, nepredstavuje takýto objektívny dôvod.

Okrem toho, hoci cieľ spočívajúci v zabránení rozširovania obrátenej diskriminácie na úkor stálych úradníkov prijatých na základe výsledkov verejného výberového konania môže predstavovať „objektívne zdôvodnenie“ v zmysle doložky 4 bodu 1 a/alebo 4 rámcovej dohody, takýto cieľ v každom prípade nemôže odôvodniť neproporcionálnu vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá úplne a za každých okolností vylučuje zohľadnenie všetkých období služby odpracovaných pracovníkmi na základe pracovných zmlúv na dobu určitú na účely určenia počtu ich odpracovaných rokov pri ich prijatí do zamestnania na dobu neurčitú a v dôsledku toho aj výšky ich odmeňovania. Takéto úplné a absolútne vylúčenie totiž v skutočnosti vychádza zo všeobecného predpokladu, že skutočnosť, že pracovný pomer určitých úradníkov vo verejnej správe je na dobu neurčitú, sama osebe odôvodňuje rozdielne zaobchádzanie v porovnaní s úradníkmi vo verejnej správe zamestnanými na dobu určitú, čím ciele smernice 1999/70 aj rámcovej dohody zbavuje ich podstaty.

Pokiaľ ide o okolnosť, že postup na vymenovanie do stálej služby vedie podľa vnútroštátneho práva k vzniku nového pracovného pomeru, zásada nediskriminácie stanovená v doložke 4 rámcovej dohody by bola zbavená akéhokoľvek obsahu, ak by táto skutočnosť sama osebe mohla predstavovať „objektívne zdôvodnenie“ v zmysle uvedenej doložky, ktoré môže opodstatniť rozdielne zaobchádzanie týkajúce sa zohľadnenia počtu rokov, ktorý pracovníci na dobu určitú odpracovali v orgáne verejnej moci na základe ich pracovných zmlúv na dobu určitú, pri ich prijímaní týmto orgánom do zamestnania na dobu neurčitú.

(pozri body 62, 63, 65, 71 a výrok)
Článok 4a ods. 1 nariadenia č. 320/2006, ktorým sa stanovuje dočasný režim pre reštrukturalizáciu cukrovarníckeho priemyslu v Spoločenstve a ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie č. 1290/2005 o financovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky, zmeneného a doplneného nariadením č. 1261/2007, sa má vykladať v tom zmysle, že záväzok prestať dodávať určité množstvo cukrovej repy v hospodárskom roku 2008/2009 môže mať formu jednostranného vyhlásenia pestovateľa.

Dosiahnutie cieľa, ktorým je zníženie výrobných kvót cukru a ktorý je ťažiskom tejto právnej úpravy, by mohlo byť ohrozené, ak by takéto zníženie kvót mohlo byť podmieňované spoluprácou cukrovarníckych podnikov, ktorá by sa prejavovala najmä predchádzajúcim ukončením zmluvy o dodávkach medzi pestovateľom a podnikom na základe ich vzájomného súhlasu.

Okrem toho ani článok 4a nariadenia č. 320/2006, ani žiadne iné ustanovenie práva Únie nestanovuje, že žiadostiam o reštrukturalizačnú pomoc by muselo predchádzať ukončenie takýchto zmlúv o dodávkach.

(pozri body 19, 20, 25, bod 1 výroku)
Členský štát si tým, že zľavnené cestovné poskytuje zásadne len študentom, ktorých rodičia poberajú vnútroštátne rodinné prídavky, nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 18 ZFEÚ v spojení s článkami 20 ZFEÚ a 21 ZFEÚ, ako aj z článku 24 smernice 2004/38 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov.

Podmienenie zľavneného cestovného poberaním rodinných prídavkov v hostiteľskom členskom štáte vedie k rozdielnemu zaobchádzaniu s tuzemskými študentmi študujúcimi v tomto členskom štáte a so študentmi z iných členských štátov, ktorí v tomto štáte takisto študujú, pretože takúto podmienku oveľa ľahšie splnia tuzemskí študenti, lebo ich rodičia spravidla dostávajú tieto prídavky. Takéto rozdielne zaobchádzanie je v rozpore so zásadami, na ktorých je postavený štatút občana Únie, a to so zárukou rovnakého právneho zaobchádzania pri vykonávaní slobody pohybu.

Takáto nepriama diskriminácia na základe štátnej príslušnosti môže byť odôvodnená iba za predpokladu, že sa zakladá na objektívnych hľadiskách, ktoré sú nezávislé od štátnej príslušnosti dotknutých osôb a sú primerané cieľu, ktorý legitímne sleduje vnútroštátne právo. Z tohto hľadiska je legitímne, aby sa hostiteľský členský štát pred poskytnutím uvedenej výhody študentom, ktorí sa integrujú v tomto členskom štáte, uistil o existencii skutočnej väzby medzi žiadateľom o dávku a týmto štátom. Vnútroštátny systém, ktorý vyžaduje, aby študent preukázal existenciu takéhoto vzťahu, by teda v zásade mohol byť v súlade s legitímnym cieľom, ktorý môže odôvodniť obmedzenia.

Na jednej strane však dôkaz požadovaný na účely preukázania existencie takéhoto reálneho vzťahu nesmie mať príliš výlučný charakter a na druhej strane požadovaný reálny vzťah nemožno určiť pre všetky dávky jednotne, ale treba ho určiť na základe základných charakteristík spornej dávky, najmä podľa jej povahy a účelu. Pokiaľ ide o zľavnené cestovné pre študentov, existencia reálneho vzťahu medzi študentom, ktorý absolvuje štúdium, a hostiteľským členským štátom by mohla byť efektívne overená najmä na základe zistenia, že dotknutá osoba je zapísaná na súkromnej alebo verejnej inštitúcii, akreditovanej alebo financovanej hostiteľským členským štátom.

(pozri body 50 – 52, 59 – 66 a výrok)
Podľa článku 2 bodu 2 písm. a) smernice 2004/38 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie č. 1612/68 a ruší smernice 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 a 93/96, sa manželský partner občana Únie vykonávajúceho svoje právo na voľný pohyb považuje za „rodinného príslušníka“ uvedeného občana. Od dotknutej osoby sa nevyžaduje splnenie ďalších podmienok než byť manželským partnerom. Manželský partner preto nemusí trvalo žiť s občanom Únie, aby bol držiteľom odvodeného práva na pobyt. Manželský zväzok totiž nemožno považovať za ukončený, pokiaľ ho neukončil príslušný orgán. To nie je prípad manželov, ktorí jednoducho žijú oddelene, aj keď s úmyslom neskôr sa rozviesť.

Článok 3 ods. 1 smernice 2004/38 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie č. 1612/68 a ruší smernice 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 a 93/96, priznáva odvodené právo na pobyt iba rodinným príslušníkom občana Únie, ktorí túto osobu sprevádzajú alebo sa k nej pripájajú. Takáto požiadavka zodpovedá účelu odvodených práv na vstup a pobyt, ktoré smernica 2004/38 stanovuje pre rodinných príslušníkov občanov Únie v prípade, ak by skutočnosť, že rodina občana Únie ho v hostiteľskom členskom nemôže sprevádzať alebo sa tam k nemu pripojiť, znamenala ohrozenie jeho slobody pohybu a odrádzala by ho od vykonávania svojich práv na vstup do tohto členského štátu a pobyt v ňom. Pokiaľ štátny príslušník tretej krajiny rodinného príslušníka, ktorý je občanom Únie vykonávajúcim svoje právo na voľný pohyb, nesprevádzal ani sa k nemu nepripojil, nemožno mu priznať právo na pobyt na základe smernice 2004/38.

(pozri body 61 – 63)
Článok 217 ods. 2 nariadenia č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, zmeneného a doplneného nariadením č. 82/97, sa má vykladať v tom zmysle, že pokiaľ tento článok nestanovuje podrobné postupy na zapisovanie do účtovnej evidencie v zmysle tohto ustanovenia, ponecháva na členských štátoch, aby určili podrobné postupy na účely zápisu sumy cla vyplývajúcej z colného dlhu do účtovnej evidencie bez toho, aby boli členské štáty povinné stanoviť vo svojej vnútroštátnej právnej úprave podrobné postupy na vykonanie takéhoto zápisu do účtovnej evidencie, pričom ten sa musí vykonať tak, aby bolo zabezpečené, že colné orgány zapíšu presnú sumu dovozného alebo vývozného cla vyplývajúcu z daňového dlhu do účtovnej evidencie alebo do akéhokoľvek rovnocenného nosiča informácií, aby bolo najmä možné s istotou preukázať, a to aj dlžníkovi, zápis dotknutých súm do účtovnej evidencie.

V súlade s článkom 221 ods. 1 colného kódexu totiž colné orgány dotknutého členského štátu musia pred oznámením sumy vymáhaného cla vykonať zápis tejto sumy, a pokiaľ suma nebola zapísaná do účtovnej evidencie v súlade s článkom 217 ods. 1 colného kódexu, nemôžu ju vymáhať, avšak zachovávajú si možnosť opakovať oznámenie uvedenej sumy, pokiaľ dodržia podmienky upravené v článku 221 ods. 1 colného kódexu a ustanovenia o premlčaní platné ku dňu vzniku colného dlhu.

(pozri body 23, 24, 27, 29, 30 a výrok)