ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Kategórie pomoci definované právnou úpravou, ktoré možno považovať za zlučiteľné so spoločným trhom – Nariadenie č. 68/2001 týkajúce sa pomoci na vzdelávanie – Kritériá posúdenia – Individuálne preskúmanie pomoci na vzdelávanie, na ktorú sa nevzťahuje výnimka z oznamovacej povinnosti – Zohľadnenie kritéria nevyhnutnosti pomoci – Prípustnosť [článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ; nariadenie Komisie č. 68/2001, článok 5] (pozri body 30, 31, 33)

2. Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Pomoc, na ktorú sa môže vzťahovať výnimka podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ – Prevádzková pomoc – Vylúčenie – Pomoc na vzdelávanie – Kritérium nevyhnutnosti pomoci – Pozitívne účinky pre určité hospodárske odvetvia alebo sektory – Chýbajúca relevantnosť [článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ] (pozri body 34 – 36, 61)

3. Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Pomoc, ktorú možno považovať za zlučiteľnú so spoločným trhom – Posúdenie s ohľadom na článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ – Zohľadnenie predchádzajúcej praxe – Vylúčenie – Porušenie zásady rovnosti zaobchádzania – Neexistencia [článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ] (pozri body 38, 50)

4. Pomoc poskytovaná štátmi – Preskúmanie Komisiou – Pomoc na vzdelávanie – Motivačný účinok pomoci na výber lokality umiestnenia podniku – Chýbajúca relevantnosť [článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ] (pozri bod 42)

5. Pomoc poskytovaná štátmi – Preskúmanie Komisiou – Skutočnosti, ktoré treba zohľadniť – Zohľadnenie skutočností spojených s obchodnou praxou alebo stratégiou príjemcu – Prípustnosť (článok 107 ods. 3 ZFEÚ a článok 108 ods. 2 a 3 ZFEÚ) (pozri body 48, 49)

6. Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Pomoc, na ktorú sa môže vzťahovať výnimka podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ – Podmienky – Pomoc na vzdelávanie – Kritérium nevyhnutnosti pomoci – Zohľadnenie existencie vnútroštátnej právnej úpravy, ktorou sa ukladá povinnosť vzdelávať zamestnancov – Prípustnosť [článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ] (pozri bod 56)

Subject of the case

Predmet

Odvolanie podané proti rozsudku Všeobecného súdu (ôsma komora) z 8. júla 2010, Freistaat Sachsen a Land Sachsen-Anhalt/Komisia (T‑396/08), ktorým Všeobecný súd zamietol žalobu o čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie 2008/878/ES z 2. júla 2008 o štátnej pomoci, ktorú Nemecko chce poskytnúť spoločnosti DHL (Ú. v. EÚ L 312, s. 31) – Pomoc na vzdelávanie – Rozhodnutie, ktorým sa časť pomoci vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom – Nesprávne preskúmanie nevyhnutnosti pomoci – Nezohľadnenie motivačných a pozitívnych vonkajších účinkov na výber lokality

Výrok

Výrok

1. Odvolanie sa zamieta.

2. Freistaat Sachsen a Land Sachsen‑Anhalt sú povinné nahradiť trovy konania.
Keywords

Summary



Keywords

1. Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Smernica 2000/78 – Zákaz diskriminácie na základe veku – Vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje pre určitú kategóriu úradníkov v stálej službe povinný odchod do dôchodku vo veku 65 rokov, s tým, že majú možnosť pokračovať v službe do veku 68 rokov, ak si to vyžaduje záujem služby

(Smernica Rady 2000/78, článok 6 ods. 1)

2. Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Smernica 2000/78 – Zákaz diskriminácie na základe veku – Vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje pre určitú kategóriu úradníkov v stálej službe povinnosť odísť do dôchodku vo veku 65 rokov, s tým, že majú možnosť pokračovať v službe do veku 68 rokov, ak si to vyžaduje záujem služby

(Smernica Rady 2000/78)

Summary

1. Zákon, ktorý stanovuje povinný odchod úradníkov v stálej službe, v predmetom prípade prokurátorov, do dôchodku vo veku 65 rokov, s tým, že tieto osoby majú možnosť pokračovať v službe, ak si to vyžaduje záujem služby, a to až do maximálneho veku 68 rokov, nie je v rozpore so smernicou 2000/78, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní, ak je cieľom tohto zákona zriadenie vyváženej vekovej štruktúry, aby sa podporilo zamestnávanie nových pracovníkov a povyšovanie mladých, optimalizovalo sa riadenie personálu a tým sa aj predchádzalo prípadným sporom týkajúcim sa schopnosti zamestnanca vykonávať činnosť po dosiahnutí určitého veku, a ak tento cieľ umožňuje dosiahnuť vhodnými a nevyhnutnými prostriedkami.

Na to, aby sa preukázala vhodnosť a nevyhnutnosť predmetného opatrenia, sa toto opatrenie nesmie javiť neprimerané sledovanému cieľu a musí sa zakladať na prvkoch, ktorých dôkaznú hodnotu prináleží posúdiť vnútroštátnemu súdu. Tieto prvky môžu zahŕňať okrem iného štatistické údaje.

(pozri body 75, 82, 83, body 1 a 2 výroku)

2. Vnútroštátny zákon, ktorý stanovuje povinný odchod úradníkov v stálej službe, v predmetom prípade prokurátorov, do dôchodku pri dosiahnutí veku 65 rokov, nie je nekoherentný, keď v niektorých prípadoch umožňuje pracovať až do veku 68 rokov, ak okrem toho obsahuje ustanovenia určené na obmedzovanie odchodu do dôchodku pred dosiahnutím veku 65 rokov a ak iné legislatívne opatrenia dotknutého členského štátu stanovujú, že niektorí úradníci, najmä volení, majú zostať v službe aj po dosiahnutí tohto veku a že sa má postupne zvyšovať vek odchodu do dôchodku zo 65 na 67 rokov.

Výnimka týkajúca sa predĺženia služby prokurátorov až do veku 68 rokov môže zjemniť prísnosť zákona a prispieť k dobrému fungovaniu dotknutej verejnej služby tým, že umožňuje čeliť konkrétnym situáciám, v ktorých môže byť odchod prokurátora nepriaznivý z hľadiska optimálneho dokončenia úlohy, ktorá mu bola zverená. Okrem toho obyčajný časový odstup medzi zmenami v zákone členského štátu alebo spolkovej krajiny tohto štátu a zmenami zavedenými iným členským štátom alebo inou spolkovou krajinou na zvýšenie veku, v ktorom vzniká právo na starobný dôchodok v plnej výške, sám osebe nemôže spôsobiť, že by predmetná právna úprava bola nekoherentná.

(pozri body 87, 90, 97, 98, bod 3 výroku)
Keywords

Subject of the case

Výrok



Keywords

Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený – Absencia – Neprípustnosť [Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 44 ods. 1 písm. c)] (pozri body 42 – 45, 52, 55, 56)

2. Pomoc poskytovaná štátmi – Pojem – Selektívna povaha opatrenia – Dotácia na nákup digitálnych dekodérov, ktorá zvýhodňuje poskytovateľov pozemného digitálneho vysielania a prevádzkovateľov káblového vysielania v porovnaní s poskytovateľmi satelitného vysielania – Zahrnutie (článok 87 ods. 1 ES) (pozri body 36, 62 – 65)

3. Odvolanie – Dôvody – Posúdenie hospodárskej výhody priznanej opatrením štátnej pomoci – Dôvod, ktorý predpokladá, že posúdenie skutkového stavu prináleží Všeobecnému súdu a okrem prípadu skreslenia sa naň nevzťahuje preskúmanie Súdnym dvorom (Štatút Súdneho dvora, článok 58) (pozri body 73 – 77)

4. Odvolanie – Dôvody – Nedostatok odôvodnenia – Uplatnenie implicitného odôvodnenia Všeobecným súdom – Prípustnosť – Podmienky (pozri bod 88)

5. Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Pomoc, na ktorú sa môže vzťahovať výnimka podľa článku 87 ods. 3 písm. c) ES – Podmienky – Dotácia na nákup pozemných digitálnych dekodérov – Vylúčenie [článok 87 ods. 3 písm. c) ES] (pozri body 101 – 104)

6. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah – Rozhodnutie Komisie v oblasti štátnej pomoci – Kvalifikácia narušenia hospodárskej súťaže a ovplyvnenia obchodu medzi členskými štátmi (článok 87 ods. 1 ES a článok 253 ES) (pozri body 111, 113, 115)

7. Pomoc poskytovaná štátmi – Vymáhanie protiprávnej pomoci – Uplatnenie vnútroštátneho práva – Podmienky a obmedzenia (článok 88 ES; nariadenie Rady č. 659/1999, článok 14 ods. 1) (pozri body 122, 123)

8. Pomoc poskytovaná štátmi – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariaďuje sa jej vrátenie – Možnosť Komisie prenechať výpočet presnej sumy, ktorá sa má vrátiť, vnútroštátnym orgánom – Porušenie zásady právnej istoty – Neexistencia (článok 88 ES; nariadenie Rady č. 659/1999, článok 14 ods. 1) (pozri body 126 – 128)

Subject of the case

Predmet

Odvolanie podané proti rozsudku Všeobecného súdu (druhá komora) z 15. júna 2010, Mediaset/Komisia (T‑177/07), ktorým Všeobecný súd zamietol žalobu smerujúcu k čiastočnému zrušeniu rozhodnutia Komisie K(2006) 6634 v konečnom znení z 24. januára 2007, ktorým bola dotácia poskytnutá Talianskom v rokoch 2004 a 2005 s cieľom umožniť spotrebiteľom nákup alebo nájom interaktívnych digitálnych dekodérov umožňujúcich príjem programov prostredníctvom digitálnej pozemnej technológie alebo káblu vyhlásená za nezlučiteľnú s vnútorným trhom z dôvodu, že vylučovala dekodéry umožňujúce príjem programov prostredníctvom technológie televízneho vysielania cez satelit (pomoc č. C 52/2005, ex NN 88/2005, ex CP 101/2004)

Výrok

Výrok

1. Odvolanie sa zamieta.

2. Mediaset SpA znáša vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii a Sky Italia Srl.
Keywords

Summary



Keywords

Ochrana verejného zdravia – Hygiena potravín – Povinnosti prevádzkovateľov v potravinárskom odvetví – Všeobecné hygienické požiadavky pre všetkých prevádzkovateľov

(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 852/2004, článok 4 ods. 2, článok 5 a príloha II kapitola IX bod 3)

Summary

Kapitola IX bod 3 prílohy II nariadenia č. 852/2004 o hygiene potravín sa má vykladať v tom zmysle, že pokiaľ ide o zásobníky na samoobslužný predaj pekárenských a cukrárenských výrobkov, samotná skutočnosť, že potenciálny kupujúci sa teoreticky mohol potravín ponúkaných na predaj dotknúť holou rukou alebo na ne kýchnuť, neumožňuje konštatovať, že tieto potraviny nie sú chránené pred akoukoľvek kontamináciou, ktorá by mohla spôsobiť, že potraviny budú nevhodné na ľudskú spotrebu, škodlivé pre zdravie alebo kontaminované takým spôsobom, že by bolo bezdôvodné očakávať, že by sa mohli v takom stave konzumovať.

V tomto ohľade treba zohľadniť opatrenia, ktoré títo prevádzkovatelia prijali na základe článku 5 nariadenia č. 852/2004 na prevenciu nebezpečenstva, ktoré kontaminácia uvedená v kapitole IX bode 3 prílohy II uvedeného nariadenia môže predstavovať, jeho vylúčenie alebo zníženie na primeranú mieru. Záver o nepostačujúcej povahe týchto opatrení nemožno vyvodiť bez náležitého zohľadnenia prípadných expertíz, ktoré títo prevádzkovatelia predložili na preukázanie, že takéto zásobníky na samoobslužný predaj nespôsobujú hygienické problémy.

(pozri body 22 – 24 a výrok)
Vec C‑405/10

Trestné konanie

proti

QB

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Amtsgericht Bruchsal)

„Ochrana životného prostredia – Nariadenia (ES) č. 1013/2006 a 1418/2007 – Kontrola prepravy odpadu – Zákaz vývozu použitých katalyzátorov do Libanonu“

Abstrakt rozsudku

Životné prostredie – Odpad – Preprava – Vývoz odpadu určeného na zhodnotenie – Vývoz do krajín, na ktoré sa nevzťahuje rozhodnutie OECD o riadení pohybov odpadov cez štátne hranice

[Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1013/2006, článok 36 ods. 1 písm. f) a článok 37; nariadenie Komisie č. 1418/2007]

Ustanovenia článku 36 ods. 1 písm. f) v spojení s článkom 37 nariadenia č. 1013/2006 o preprave odpadu v spojení s nariadením č. 1418/2007 o vývoze na zhodnotenie určitého odpadu uvedeného v prílohe III alebo IIIA k nariadeniu č. 1013/2006 do určitých krajín, na ktoré sa nevzťahuje rozhodnutie Organizácie pre hospodársku spoluprácu a rozvoj o riadení pohybov odpadov cez štátne hranice, zmeneným a doplneným nariadením Komisie č. 740/2008, sa musia vykladať v tom zmysle, že vývoz odpadu z Únie do Libanonu, ktorý má byť zhodnotený a na ktorý sa vzťahuje kód B1120 uvedený v zozname B časti 1 prílohy V nariadenia č. 1013/2006, je zakázaný.

Ako to preukazuje uvedenie daného kódu v položke „Libanon“ v stĺpci a) prílohy k nariadeniu č. 1418/2007, libanonské orgány totiž Komisii v odpovedi na žiadosť, ktorú im zaslala na základe článku 37 ods. 1 nariadenia č. 1013/2006, oficiálne oznámili, že preprava takéhoto odpadu z Únie do Libanonu na účely zhodnotenia v tejto tretej krajine je zakázaná.

Tento výklad, ktorý je ako jediný v súlade s cieľmi sledovanými v predmetnom prípade právnou úpravou Únie, nemôže byť spochybnený skutočnosťou, že kategória B1120 je takisto prevzatá, pokiaľ ide o Libanon, v stĺpci d) tej istej prílohy nariadenia č. 1418/2007.

Okrem toho otázka, či ustanovenia práva Únie sú za daných okolností dostatočne jasné na to, aby mohli predstavovať v rámci vnútroštátneho práva znaky trestného činu v súlade so zásadou zákonnosti deliktov a trestov, ktorá predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie, konkrétne zakotvenú v článku 49 ods. 1 charty základných práv Európskej únie a ktorú sú povinné dodržiavať členské štáty, keď stanovujú trest určený na sankcionovanie porušenia ustanovení práva Únie, spadá do posúdenia vnútroštátneho súdu.

(pozri body 35, 38, 41, 47 – 49 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Sociálne zabezpečenie migrujúcich pracovníkov – Rodinné dávky – Poberatelia dôchodkov podľa právnych predpisov viacerých členských štátov – Prídavky na nezaopatrené deti a na siroty poberateľov dôchodkov – Zdravotne postihnuté deti

[Nariadenie Rady č. 1408/71, zmenené a doplnené nariadením č. 1992/2006, článok 77 ods. 2 písm. b) bod i) a článok 78 ods. 2 písm. b) bod i)]

Summary

Článok 77 ods. 2 písm. b) bod i) a článok 78 ods. 2 písm. b) bod i) nariadenia č. 1408/71, v znení zmenenom a doplnenom nariadením č. 118/97, zmeneným a doplneným nariadením č. 1992/2006, treba vykladať v tom zmysle, že poberatelia starobných a/alebo invalidných dôchodkov, alebo sirota zosnulého pracovníka, ktorí podliehajú právnym úpravám viacerých členských štátov, ktorých nároky na dôchodok a na sirotský dôchodok však vyplývajú len z právnej úpravy bývalého členského štátu zamestnania, majú právo žiadať od zodpovedných orgánov tohto štátu celú sumu rodinných prídavkov stanovenú týmito právnymi predpismi v prospech detí so zdravotným postihnutím, a to aj v prípade, ak si v členskom štáte bydliska neuplatnili nárok na poberanie porovnateľných prídavkov vo vyššej sume stanovených právnymi predpismi tohto štátu z dôvodu, že sa rozhodli pre poskytnutie iných dávok pre zdravotne postihnutých, ktoré sú nezlučiteľné s týmito dávkami, keďže nárok na rodinné prídavky v bývalom štáte zamestnania nadobudli len podľa právnych predpisov tohto štátu. Platí to aj vtedy, ak podľa právnych predpisov členského štátu bydliska dotknuté osoby nemajú možnosť rozhodnúť sa pre poskytnutie rodinných prídavkov v tomto štáte.

(pozri body 57, 59, body 1 a 2 výroku)
Keywords

Summary



Keywords

1. Občianstvo Európskej únie – Právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov – Smernica 2004/38 – Právo opustiť územie štátu a právo na vstup na toto územie – Pôsobnosť

(Článok 21 ZFEÚ; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/38, článok 4 ods. 1)

2. Občianstvo Európskej únie – Právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov – Smernica 2004/38 – Obmedzenie práva na vstup a práva na pobyt z dôvodov verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti

(Článok 21 ZFEÚ; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/38, článok 27)

Summary

1. Postavenie občana Únie poskytuje európskemu štátnemu príslušníkovi aj voči členskému štátu jeho pôvodu možnosť domáhať sa práv, ktoré patria k tomuto postaveniu, najmä práva voľne sa pohybovať a zdržiavať sa na území členských štátov, ktoré priznáva článok 21 ZFEÚ. Právo na voľný pohyb zahŕňa tak právo občanov Európskej únie vstúpiť na územie iného členského štátu, než je členský štát ich pôvodu, ako aj právo opustiť územie svojho štátu pôvodu. Základné slobody zaručené touto Zmluvou by totiž boli zbavené svojej podstaty, keby členský štát pôvodu mohol bez platného odôvodnenia zakázať svojim vlastným štátnym príslušníkom opustiť územie tohto štátu s cieľom usadiť sa v inom členskom štáte.

Vzhľadom na to, že článok 4 ods. 1 smernice 2004/38 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov výslovne stanovuje, že všetci občania Únie s platným preukazom totožnosti alebo pasom majú právo opustiť územie členského štátu s cieľom vycestovať do iného členského štátu, situácia osoby, ktorej bolo zakázané opustiť štát, ktorého je štátnym príslušníkom, spadá do pôsobnosti uvedenej smernice.

(pozri body 24 – 27)

2. Článku 21 ZFEÚ a článku 27 smernice o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, neodporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá umožňuje obmedziť právo štátneho príslušníka členského štátu cestovať na územie iného členského štátu najmä z dôvodu, že v inom štáte bol odsúdený za trestný čin obchodovania s návykovými látkami, po prvé pod podmienkou, že osobné správanie tohto štátneho príslušníka predstavuje skutočné, existujúce a dostatočne vážne ohrozenie základného záujmu spoločnosti, po druhé plánované obmedzujúce opatrenie ako také je vhodné na zabezpečenie uskutočnenia cieľa, ktorý sleduje, a nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie, a po tretie, že toto isté opatrenie môže byť predmetom účinného súdneho preskúmania, ktoré umožňuje overiť jeho legálnosť vo vzťahu k požiadavkám práva Únie, pričom sa prihliadne na skutkové a právne okolnosti.

(pozri bod 42 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Sociálna politika – Aproximácia právnych predpisov – Ochrana zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa – Smernica 80/987 – Obmedzenie povinnosti garančných inštitúcií poskytnúť náhradu

(Smernica Rady 80/987, zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2002/74, články 3 a 4)

Summary

Články 3 a 4 smernice 80/987/EHS o ochrane zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa, zmenenej a doplnenej smernicou 2002/74/ES, sa majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje taká vnútroštátna právna úprava, ktorá ukladá zamestnancom v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa na uplatnenie ich práva na vyplatenie neuspokojených nárokov na mzdu, ktoré sú nesporné a uznané vnútroštátnou právnou úpravou, povinnosť zaregistrovať sa ako uchádzači o zamestnanie.

Členské štáty môžu len výnimočne podľa článku 4 tejto smernice obmedziť povinnosť poskytnúť náhradu stanovenú v článku 3 smernice 80/987. Tento článok 4 sa musí vykladať reštriktívne a v súlade so svojím sociálnym cieľom, ktorým je zabezpečenie minimálnej ochrany všetkých zamestnancov. Preto prípady, v ktorých je možné obmedziť povinnosť garančných inštitúcií poskytnúť náhradu, sú taxatívne vymedzené smernicou 80/987 a dotknuté ustanovenia sa musia vykladať doslovne vzhľadom na ich výnimočný charakter a cieľ tejto smernice. V tomto ohľade by účelu smernice odporoval jej výklad, a najmä výklad jej článkov 3 a 4, podľa ktorého by sa na zamestnanca z dôvodu nedodržania povinnosti zaregistrovať sa ako uchádzač o zamestnanie v požadovanej lehote vzťahovalo paušálne a okamžité zníženie vyplatenia jeho neuspokojených nárokov na mzdu, ktoré sú nesporné a uznané vnútroštátnou právnou úpravou, a nebola by mu priznaná záruka za mzdové straty, ktoré mu skutočne vznikli v referenčnom období.

(pozri body 30, 31, 34, 35, 39 a výrok)
Hoci pri výklade článku 2 ods. 2 a článku 9 ods. 4 Dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (Aarhuský dohovor) môže byť Príručka na uplatňovanie tohto dohovoru vzatá do úvahy, nie je právne záväzná a na rozdiel od ustanovení Aarhuského dohovoru nemá normatívny charakter.

Článok 2 ods. 2 Dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (Aarhuský dohovor) a článok 1 ods. 5 smernice 85/337 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie, zmenenej a doplnenej smernicou 2003/35, sa majú vykladať v tom zmysle, že z pôsobnosti týchto dokumentov sú vylúčené iba projekty, ktoré sú podrobne upravené a prijaté prostredníctvom osobitného právneho predpisu, a to tak, aby ciele uvedených dokumentov boli dosiahnuté prostredníctvom legislatívneho procesu. Vnútroštátnemu súdu prináleží preveriť, či tieto dve podmienky boli splnené, pričom zohľadní tak obsah prijatého právneho predpisu, ako aj celý legislatívny proces, ktorý viedol k jeho prijatiu, a najmä prípravné akty a parlamentné rozpravy. V tejto súvislosti sa právny predpis, ktorým sa výlučne „schvaľuje“ už existujúci správny akt, pričom sa v ňom uvádzajú iba naliehavé dôvody všeobecného záujmu bez toho, aby sa predtým začal vecný legislatívny proces, prostredníctvom ktorého by mohli byť splnené uvedené podmienky, nemôže považovať za osobitný právny predpis v zmysle článku 1 ods. 5 smernice 85/337 a nestačí na to, aby bol projekt vylúčený z rozsahu pôsobnosti tohto dohovoru a tejto zmenenej a doplnenej smernice.

(pozri bod 43, bod 2 výroku)
Systém minimálnych vzdialeností medzi obchodnými miestami by v každom prípade mohol byť odôvodnený len v prípade, ak by skutočným cieľom takýchto pravidiel nebola ochrana obchodných pozícií existujúcich prevádzkovateľov, ale, ako to uviedla talianska vláda, ovládanie dopytu po hazardných hrách v kontrolovaných koridoroch, čo musí overiť vnútroštátny súd. Okrem toho podľa okolností prináleží vnútroštátnemu súdu, aby overil, či povinnosť dodržiavať minimálne vzdialenosti, ktorá bráni vo vytvorení nových predajných miest v oblastiach s vysokým výskytom verejnosti, skutočne môže dosiahnuť proklamovaný cieľ a či skutočne bude mať za následok rozhodnutie nových prevádzkovateľov usadiť sa na miestach s nižším výskytom verejnosti a zaistiť tak celoštátne pokrytie.

Články 43 ES a 49 ES sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia uplatneniu sankcií za výkon organizovanej činnosti zberu stávok bez koncesie alebo policajného povolenia na osoby spojené s prevádzkovateľom, ktorý bol vylúčený z verejných obstarávaní v rozpore s právom Únie, a to aj po novom verejnom obstarávaní určenom na nápravu tohto porušenia práva Únie, keďže toto verejné obstarávanie a následné zadanie nových koncesií v skutočnosti nenapravili nezákonné vylúčenie uvedeného prevádzkovateľa zo skoršieho verejného obstarávania.

Tak je to v prípade, že trestné konania proti prevádzkovateľovi, ktoré sa následne ukázali právne nedôvodné, v čase verejného obstarávania určeného na nápravu nedostatkov prvého verejného obstarávania stále prebiehali a prakticky tak znemožňovali účasť takého prevádzkovateľa na druhom verejnom obstarávaní pod hrozbou okamžitého zániku jeho koncesie. Aj keď sa totiž za istých okolností zdá odôvodnené prijať preventívne opatrenia proti prevádzkovateľovi hazardných hier, ktorý je na základe presvedčivých indícií podozrivý z účasti na trestnej činnosti, vylúčenie z trhu zánikom koncesie by sa v zásade malo považovať za primerané vo vzťahu k cieľu boja proti trestnej činnosti len v prípade, že je založené na rozsudku s právnou silou rozhodnutej veci, ktorý sa týka dostatočne závažného trestného činu. Okrem toho právna úprava stanovujúca – hoci dočasne – vylúčenie prevádzkovateľov z trhu by mohla byť považovaná za primeranú len pod podmienkou, že v prípade zistenia neodôvodnenosti tohto vylúčenia by stanovovala možnosť účinného opravného prostriedku, ako aj náhradu spôsobenej škody.

(pozri body 81, 84, 91, bod 2 výroku)