Majiteľ autorských práv teda môže v zásade postúpiť jedinému licenčnému zástupcovi výlučné právo vysielať cez satelit počas určeného obdobia predmet chránený takýmto právom z jediného členského štátu vysielania alebo z viacerých členských štátov. Naopak, v prípade, že zmluvy, ktoré uzatvoril majiteľ autorského práva, obsahujú doložky, podľa ktorých je uvedený majiteľ povinný zakázať všetkým svojim zmluvným partnerom na trhu EHP uskutočňovať pasívny predaj na geografických trhoch nachádzajúcich sa mimo členského štátu, pre ktorý im poskytol výlučnú licenciu, znamená to, že tieto doložky priznávajú zmluvne stanovenú absolútnu územnú výlučnosť, a z tohto dôvodu porušujú článok 101 ods. 1 ZFEÚ.

V skutkovom kontexte charakterizovanom veľkými prekážkami, ktoré vážne obmedzujú možnosti cezhraničného televízneho vysielania, je okolnosť, že majiteľ autorského práva postúpil výhradnému licenčnému zástupcovi výlučné právo vysielať audiovizuálny obsah na území členského štátu, a teda zakázať jeho vysielanie počas určitého obdobia inými prevádzkovateľmi, ktorí nezískali povolenie od príslušných majiteľov práv a ani im nezaplatili odmenu, nepostačuje na to, aby bolo možné konštatovať, že takúto dohodu treba považovať za cieľ, prostriedok alebo dôsledok kartelu zakázaného Zmluvou.

V takomto kontexte nič nevylučuje, aby si majiteľ práv mohol uplatniť nárok na príplatok za licenciu s prihliadnutím na skutočný okruh divákov a potenciálny okruh divákov v celom EHP. Na druhej strane nevyhnutne vyšší príplatok, vyplácaný za poskytnutie absolútnej územnej výlučnosti, nachádza svoje opodstatnenie v umelých rozdieloch v cenách medzi vnútroštátnymi trhmi, pri ktorých došlo k deleniu, ktoré sú nezlučiteľné so základným cieľom Zmluvy, ktorým je vytvorenie vnútorného trhu. V tomto rozsahu takýto príplatok prekračuje to, čo je potrebné na zabezpečenie primeranej odmeny pre majiteľov.

V tejto súvislosti v rámci systému licencií neobsahujúcich doložky, ktorých cieľom by bolo rozdelenie národných trhov podľa vnútroštátnych hraníc, nič nebráni tomu, aby si majiteľ práv dohodol sumu, ktorá zohľadňuje potenciálny okruh divákov tak v členskom štáte, pre ktorý sa výlučná licencia udelila, ako aj v ktoromkoľvek inom členskom štáte, v ktorom sa tiež dá prijímať vysielanie. Technológia potrebná na príjem diel chránených predmetnými právami totiž umožňuje určiť skutočný okruh divákov a potenciálny okruh divákov, a to v členení podľa krajín pôvodu požiadavky na kúpu. Rovnaká technológia tiež umožňuje regulovať akcie aktívnej propagácie s cieľom obmedziť ich na územie, pre ktoré sa udelila licencia.

Je síce pravda, že špecifický predmet duševného vlastníctva má okrem iného za cieľ zabezpečiť majiteľom s ním spojených práv možnosť komerčne ich využívať, nič to však nemení na skutočnosti, že tento predmet im nezaručuje možnosť vyžadovať najvyššiu možnú odmenu, ale len primeranú odmenu. Takýto záver potvrdzujú odôvodnenie 10 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/29 o zladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti a odôvodnenie 5 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/115 o nájomnom práve a výpožičnom práve a o určitých právach súvisiacich s autorskými právami v oblasti duševného vlastníctva.

Konanie, ktoré viedlo k prijatiu ponúkaných záväzkov, sa riadi zásadou, že podniky dotknuté vyšetrovaním sú informované o obavách Komisie a oceňujú možnosť navrhnúť záväzky do budúcnosti výmenou za to, že Komisia nebude v ich prípade konštatovať žiadne porušenie v minulosti. Komisia zasa oceňuje možnosť upustiť od konštatovania porušenia článku 101 ods. 1 ZFEÚ, a tak ušetriť zdroje, ktoré by vynaložila na dotknutú vec, výmenou za záväzky, ktoré sa svojou povahou týkajú budúcnosti a rozptýlia všetky jej obavy v tejto oblasti.

V tejto súvislosti otázka, či konanie, ktoré vyvolalo predmetné obavy, spĺňa kumulatívne podmienky na uplatnenie článku 101 ods. 3 ZFEÚ, nemá nič spoločné so samotnou povahou rozhodnutia o záväzkoch, týkajúceho sa určitých dohôd medzi podnikmi, ktoré Komisia prijala podľa článku 9 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 101 a 102 ZFEÚ. Na jednej strane je totiž predpokladom uplatnenia tohto ustanovenia konštatovanie porušenia článku 101 ods. 1 ZFEÚ. Na druhej strane si uplatnenie článku 101 ods. 3 ZFEÚ vyžaduje posúdiť otázku, či má dohoda, ktorá porušuje článok 101 ods. 1 ZFEÚ, účinky podporujúce hospodársku súťaž, a preskúmať, či tieto účinky prevážia nad protisúťažnými účinkami.

(pozri body 61, 62)