ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Rozhodnutie Súdu prvého stupňa, že v danom prípade neexistovali žiadne mimoriadne okolnosti, ktoré by odôvodňovali oprávnenú dôveru v súlad sporného daňového opatrenia s právnymi predpismi, a ktoré by boli na prekážku vymáhania pomoci podľa článku 14 ods. 1 nariadenia č. 659/1999 (1) v spojení so zásadou ochrany legitímnej dôvery je nesprávne. Predmet konania na prvom stupni bol deformovaný a bola porušená zásada kontradiktórnosti konania. Došlo k porušeniu podľa judikatúry existujúcej povinnosti uviesť odôvodnenie. Súd prvého stupňa nedodržal procesno-právne predpisy týkajúce sa hodnotenia dôkazných prostriedkov a nezohľadnil obsah dokumentov nachádzajúcich sa v spise. Predmet konania na prvom stupni bol deformovaný a bola porušená zásada kontradiktórnosti konania. Došlo k porušeniu podľa judikatúry existujúcej povinnosti uviesť odôvodnenie. Ani formálny rozdiel medzi sporným daňovým opatrením a opatrením zakladajúcim sa na rozhodnutí 93/337 (2), ani skutočnosť, že Komisia by mohla odôvodniť selektívnosť opatrenia aj inými kritériami, ako tie, ktoré sú výslovne uvedené v rozhodnutí 93/337, ani oznámenie o nezlučiteľnosti uvedené v rozhodnutí 93/337, nie sú dostatočným dôvodom pre neuznanie existencie mimoriadnej okolnosti Súdom prvého stupňa, ktorá samotná alebo v spojení s inými okolnosťami daného prípadu bráni Komisii nariadiť vymáhanie pomoci, na ktorú sa vzťahuje sporné rozhodnutie. Tým, že Súd prvého stupňa nepovažoval sporné opatrenia v spojených veciach T-30/01 až T-32/01 a T-86/02 až T-88/02, vzhľadom na ich techniku zdaňovania a na rozsah výhod, za porovnateľné so sporným daňovým opatrením, o ktoré ide v tomto konaní, Súd prvého stupňa deformoval predmet sporu medzi účastníkmi konania, porušil zásadu kontradiktórnosti konania a navyše sa dopustil zjavného porušenia povinnosti vyplývajúcej z judikatúry uvedenej žalobcom, aby súd uviedol odôvodnenie. Súd prvého stupňa nesprávne rozhodol, že správanie sa Komisie v súvislosti s oslobodením od daní a/alebo s daňovým dobropisom za rok 1993 — ktoré vyplýva z dokumentov nachádzajúcich sa v spise, ktoré Súd prvého stupňa nezohľadnil za porušenia procesno-právnych predpisov — nie je mimoriadnou okolnosťou, ktorá odôvodňuje nejakým spôsobom oprávnenú dôveru v súlad sporného daňového opatrenia s právnymi predpismi, ktorá bráni vymáhania pomoci podľa článku 14 ods. 1 nariadenia č. 659/1999 z dôvodu porušenia zásady ochrany legitímnej dôvery. Súd prvého stupňa nedodržal článok 14 ods. 1 nariadenia č. 659/1999 v spojení so zásadou proporcionality, ktoré odporujú nariadeniu vymáhania pomoci na investície, ktoré neprekračujú najvyššiu prípustnú regionálnu pomoc.
SK Úradný vestník Európskej únie C 63/32

Žaloba podaná 23. decembra 2009 — Európska komisia/Rakúska republika

(Vec C-551/09)

2010/C 63/52

Jazyk konania: nemčina

Účastníci konania

Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: K. Gross a M. Adam, splnomocnení zástupcovia)

Žalovaná: Rakúska republika

Návrhy žalobkyne

— určiť, že Rakúska republika si tým, že nepodnikla všetky potrebné opatrenia na vymáhanie pomoci, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 288 ZFEÚ, ako aj z článkov 1 až 3 rozhodnutia Komisie z 30. apríla 2008 o štátnej pomoci C-56/06 (ex NN 77/06) Rakúska na privatizáciu spoločnosti Bank Burgenland (2008/719/ES),

— určiť, že Rakúska republika si tým, že neoznámila Komisii v predpísanej lehote informácie potrebné na výpočet výšky poskytnutej pomoci, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 288 ZFEÚ, ako aj z článkov 1 až 3 rozhodnutia Komisie z 30. apríla 2008 o štátnej pomoci C-56/06 (ex NN 77/06) Rakúska na privatizáciu spoločnosti Bank Burgenland (2008/719/ES),

— zaviazať Rakúsku republiku na náhradu trov konania.

Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

Podľa názoru Komisie lehota na oznámenie informácií potrebných na výpočet výšky poskytnutej pomoci stanovená Rakúskej republike v rozhodnutí Komisie z 30. apríla 2008 o štátnej pomoci C-56/06 (ex NN 77/06) Rakúska na privatizáciu spoločnosti Bank Burgenland (2008/719/ES) uplynula.

Dohoda Komisie s Rakúskou republikou o výške čiastky, ktorá sa má vymáhať, ktorá bola dosiahnutá po uplynutí vyššie uvedenej lehoty, bola Rakúskou republikou odvolaná s poukazom na to, že spoločnosť, ktorej sa vymáhanie týka v prípade má v prípade zaviazania vrátiť pomoc v úmysle odstúpiť od kúpy Bank Burgenland. Toto by podľa tvrdení Rakúskej republiky malo za následok závažné následky pre hospodárstvo Spolkovej krajiny Burgenland. Podľa názoru Komisie to však neoprávňuje vzdanie sa vymáhania pomoci.

Ani to, že uvedené rozhodnutie bolo napadnuté na súde, nemá vplyv na povinnosť vykonať ho.
3.

Súd nesprávne vyložil rozsah zásady riadnej správy. Vypracovanie alokačného plánu bolo úlohou členského štátu a Komisia nebola príslušná na to, aby v ňom odstránila medzery, ale na to, aby posudzovala zlučiteľnosť alokačného plánu so smernicou.
1.

Má sa spojenie „miesto, kde došlo alebo by mohlo dôjsť ku skutočnosti, ktorá zakladá nárok na náhradu škody“, ktoré sa uvádza v článku 5 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (ďalej len „nariadenie č. 44/2001“) (1) vykladať pri (hroziacom) poškodení osobnostných práv obsahom internetových stránok v tom zmysle, že dotknutá osoba môže podať žalobu na zdržanie sa konania proti prevádzkovateľovi internetových stránok bez ohľadu na to, v ktorom členskom štáte je prevádzkovateľ týchto stránok usadený, takisto na súdoch každého členského štátu, v ktorom sa môžu internetové stránky zobrazovať, alebo je podmienkou právomoci súdov členského štátu, v ktorom prevádzkovateľ internetových stránok nie je usadený, aby existovalo osobitné spojenie sporného obsahu alebo internetových stránok so štátom sídla súdu (spojitosť s tuzemskom) presahujúce technické možnosti zobrazenia?
3.

Majú sa ustanovenia nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva a nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 2913/92, vykladať tak, že v prípade, ak neexistujú žiadne vnútroštátne právne predpisy, ktoré by v prípade dodatočného zápisu do účtovnej evidencie výslovne umožňovali zvýšenie cla alebo inú vnútroštátnu sankciu vo výške sumy stanovenej ako úrok z omeškania za obdobie od vzniku colného dlhu po jeho dodatočný zápis do účtovnej evidencie, právo Spoločenstva nedovoľuje vnútroštátnym súdom vykonať takéto zvýšenie, ani uložiť takúto sankciu?
SK Úradný vestník Európskej únie C 80/16

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour d’appel (Luxemburg) 18. januára 2010 — Heiko Koelzsch/Luxemburské veľkovojvodstvo

(Vec C-29/10)

2010/C 80/30

Jazyk konania: francúzština

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Cour d’appel

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Odvolateľ: Heiko Koelzsch

Žalovaný: Luxemburské veľkovojvodstvo

Prejudiciálna otázka

Má byť kolízna norma definovaná v článku 6 ods. 2 písm. a) Rímskeho dohovoru z 19. júna 1980 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky (1), uvádzajúca, že pracovná zmluva sa spravuje právom štátu, v ktorom zamestnanec pri plnení zmluvy obvykle vykonáva svoju prácu, vykladaná v tom zmysle, že za predpokladu, že zamestnanec by vykonával prácu vo viacerých štátoch, ale systematicky by sa vracal do jedného z nich, tento štát by mal byť považovaný za štát, v ktorom zamestnanec obvykle vykonáva svoju prácu?

(1) Rímsky dohovor z roku 1980 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky, otvorený na podpis v Ríme 19. júna 1980 (Ú. v. EÚ C 169, 8.7.2005, s. 10).
SK Úradný vestník Európskej únie C 80/22

Odvolanie podané 9. februára 2010: Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG proti rozsudku Súdu prvého stupňa (ôsma komora) z 30. novembra 2009 vo veci T-2/09, Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG/Európska komisia

(Vec C-73/10 P)

2010/C 80/38

Jazyk konania: angličtina

Účastníci konania

Odvolateľka: Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG (v zastúpení: A. Rinne, Rechtsanwalt, S. Kon, solicitor, C. Humpe, solicitor, C. Vajda QC)

Ďalší účastník konania: Európska komisia

Návrhy odvolateľky

— zrušiť uznesenie Súdu prvého stupňa vo veci T-2/09 z 30. novembra 2009, a

— vyhlásiť žalobu o neplatnosť spoločnosti Weichert vo veci T-2/09 za neprípustnú a vrátiť vec Všeobecnému súdu Európskej únie na rozhodnutie o návrhoch spoločnosti Weichert smerujúcich k zrušeniu rozhodnutia Komisie Európskych spoločenstiev z 15. októbra 2008 (vec COMP/39.188 — Banány) — v rozsahu, v akom sa týka spoločnosti Weichert alebo

— subsidiárne, vrátiť vec Všeobecnému súdu Európskej únie na rozhodnutie o prípustnosti žaloby o neplatnosť spoločnosti Weichert vo veci T-2/09.

Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

Žalobkyňa tvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď vyhlásil žalobu za neprípustnú na základe toho, že od uplatnenia pravidiel Spoločenstva týkajúcich sa procesných lehôt sa možno odchýliť len v prípade nepredvídateľných okolností alebo vyššej moci. Uvádza, že tento prístup je neprimerane striktný a nezohľadňuje, alebo dostatočne nezohľadňuje, dôležitosť práva na prístup k spravodlivosti v trestných veciach, zásadu zákonnosti trestného konania a zásadu proporcionality a naliehavý záujem na zamedzení bezprávia.
15.

Ukladá doložka 5 smernice 1999/70/ES popri úprave zákazu zmeny pracovného pomeru, povinnosť prijať opatrenie, ktoré predstavuje účinné a ekvivalentné záruky na ochranu pracovníkov pri analogických situáciách podľa vnútroštátneho práva, na účely náležitého postihu nezákonného konania vyplývajúceho z porušenia tejto doložky 5 a vyhnutia sa následkom porušenia práva Spoločenstva, aby sa tak prihliadalo na analogickú situáciu vnútroštátneho práva týkajúceho sa pracovného pomeru na dobu neurčitú so štátom, na ktorý by mal zamestnanec pri neexistencii článku 36 právo, alebo na pracovný pomer na dobu neurčitú so súkromným subjektom, voči ktorému by mal pracovný pomer analogické vlastnosti stability ako vlastnosti pracovného pomeru so štátom?
—

určiť, že Španielske kráľovstvo si tým, že neprijalo opatrenia potrebné na to, aby príslušné orgány dohliadali prostredníctvom vydávania povolení v súlade s článkami 6 a 8 alebo, vo vhodnej forme, prostredníctvom prehodnotenia, a ak je to potrebné, aktualizáciou podmienok, aby existujúce prevádzky boli prevádzkované v súlade s požiadavkami článkov 3, 7, 9, 10 a 13, článku 14 písm. a) a b) a článku 15 ods. 2 najneskôr do 30. októbra 2007 bez toho, aby boli dotknuté iné osobitné predpisy Spoločenstva, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 5 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/1/ES (1) z 15. januára 2008 o integrovanej prevencii a kontrole znečisťovania životného prostredia (smernica IPPC),
SK Úradný vestník Európskej únie C 100/14

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Krajský soud v Brně (Česká republika) 11. januára 2010 — Toshiba Corporation, Areva T&D Holding SA, Areva T&D SA, Areva T&D AG, Mitsubishi Electric Corp., Alstom, Fuji Electric Holdings Co. Ltd, Fuji Electric Systems Co. Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA, Siemens AG Österreich, VA TECH Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens AG, Hitachi Ltd, Hitachi Europe Ltd, Japan AE Power Systems Corp., Nuova Magrini Galileo SpA./Úřad pro ochranu hospodářské soutěže

(Vec C-17/10)

2010/C 100/23

Jazyk konania: čeština

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Krajský soud v Brně

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Žalobcovia: Toshiba Corporation, Areva T&D Holding SA, Areva T&D SA, Areva T&D AG, Mitsubishi Electric Corp., Alstom, Fuji Electric Holdings Co. Ltd, Fuji Electric Systems Co. Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA, Siemens AG Österreich, VA TECH Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens AG, Hitachi Ltd, Hitachi Europe Ltd, Japan AE Power Systems Corp., Nuova Magrini Galileo SpA.

Žalovaný: Úřad pro ochranu hospodářské soutěže

Prejudiciálne otázky

1. Má sa vykladať článok 81 ES (zmenený, teraz článok 101 ZFEÚ) a nariadenie Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy (1) tak, že tieto predpisy je potrebné uplatniť (v konaní začatom po 1. 5. 2004) na celú dobu trvania kartelu, ktorý bol na území Českej republiky vytvorený pred jej vstupom do Európskej únie (teda pred 1. 5. 2004), trval a zanikol po vstupe Českej republiky do Európskej únie?

2. Má sa článok 11 ods. 6, v spojení s článkom 3 ods. 1, odôvodnením č. 17 nariadenia č. 1/2003, s bodom 51 oznámenia Komisie o spolupráci v rámci siete orgánov pre hospodársku súťaž [neoficiálny preklad] (2), so zásadou ne bis in idem vyplývajúcou z článku 50 Charty základných práv Európskej únie (3) a so všeobecnými zásadami európskeho práva vykladať tak, že ak Komisia začne po 1. 5. 2004 vyšetrovanie vo veci porušenia článku 81 ES a vo veci samej rozhodne: a) strácajú orgány pre hospodársku súťaž členských štátov právomoc zaoberať sa tým istým konaním raz a navždy? b) strácajú orgány pre hospodársku súťaž členských štátov právomoc uplatniť na to isté konanie predpisy vnútroštátneho práva obsahujúce podobnú právnu úpravu ako článok 81 ES (zmenený, teraz článok 101 ZFEÚ)?

(1) Ú. v. ES L 1, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205.

(2) Ú. v. ES C 101, s. 43.

(3) Ú. v. EÚ C 303, s. 1.
6.

Ak by sa rozhodnutie Komisie vykladalo v zmysle druhej hypotézy uvedenej v otázke č. 4, ako treba vykladať predchádzajúce rozhodnutie o povolení pomoci, berúc do úvahy dvojitý význam, ktorý možno priradiť prídavnému menu „dodatočné“: „dodatočné vo vzťahu k rozpočtu určenému v rozhodnutí Komisie“, alebo „dodatočné vo vzťahu k financovaniu stanovenému regiónom iba do rozpočtového roku 1996“?
—

Určiť, že Portugalská republika si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 49 Zmluvy o fungovaní Európskej únie a z článku 31 Dohody EHP, tým, že prijala a zachovala v platnosti právne normy obsiahnuté v článkoch 76 A, 76 B a 76 C Código português do Imposto sobre o Rendimento das pessoas Colectivas (CIRC) (zákon o dani z príjmu právnických osôb), podľa ktorých v prípade, že dôjde k premiestneniu sídla alebo miesta skutočného vedenia spoločnosti do iného členského štátu, alebo že stála prevádzkáreň ukončí svoju činnosť v Portugalsku, alebo že sa aktíva z Portugalska premiestnia do iného členského štátu: — základ dane za daňové obdobie, v ktorom nastala niektorá z týchto udalostí, musí zahŕňať nezrealizovaný zisk týkajúci sa daných aktív, zatiaľ čo nezrealizovaný zisk z transakcií, ktoré majú čisto vnútroštátny charakter, sa do základu dane zahrnúť nemusí, — spoločníci spoločnosti, ktorá presúva svoje sídlo a miesto skutočného vedenia mimo územia Portugalska, podliehajú zdaneniu, ktoré je založené na rozdiele medzi hodnotou likvidných aktív spoločnosti (vypočítanou podľa trhových cien k dátumu prevodu) a nadobúdanou cenou príslušných akcií alebo obchodných podielov,
SK Úradný vestník Európskej únie C 113/35

Žaloba podaná 3. marca 2010 — Európska komisia/Rada Európskej únie

(Vec C-118/10)

2010/C 113/54

Jazyk konania: angličtina

Účastníci konania

Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: V. Di Bucci, L. Flynn, K. Walkerová, A. Stobiecka-Kuik, splnomocnení zástupcovia)

Žalovaná: Rada Európskej únie

Návrhy žalobkyne

— zrušiť rozhodnutie Rady 2009/991/EÚ (1) zo 16. decembra 2009 o poskytnutí štátnej pomoci orgánmi Lotyšskej republiky na nákup poľnohospodárskej pôdy od 1. januára 2010 do 31. decembra 2013,

— zaviazať Radu Európskej únie na náhradu trov konania.

Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

Rada prijatím napadnutého rozhodnutia porušila rozhodnutie Komisie, vyplývajúce z návrhu primeraných opatrení v bode 196 usmernení pre poľnohospodárstvo z roku 2007 a z jeho bezpodmienečného prijatia Lotyšskom, ktorým sa Lotyšsko zaviazalo najneskôr do 31. decembra 2009 zrušiť existujúci systém pomoci na nákup poľnohospodárskej pôdy. Pod zámienkou mimoriadnych okolností totiž Rada v skutočnosti povolila Lotyšsku zachovať tento systém do konca účinnosti usmernení pre poľnohospodárstvo z roku 2007, teda do 31. decembra 2013. Okolnosti, ktoré Rada uviedla ako dôvody jej rozhodnutia zjavne nie sú mimoriadnymi okolnosťami, ktoré by odôvodňovali prijaté rozhodnutie a nepoškodzovali by rozhodnutie Komisie o tomto systéme pomoci. Na podporu svojej žaloby o zrušenie Komisia uvádza štyri žalobné dôvody:

a) Po prvé Komisia zastáva názor, že Rada nebola oprávnená konať na základe tretieho pododseku článku 108 ods. 2 ZFEÚ, pretože pomoc, ktorú schválila, bola existujúcou pomocou, ktorú sa Lotyšsko zaviazalo zrušiť do konca roku 2009, keď prijalo primerané opatrenia navrhnuté Komisiou.

b) Po druhé Rada zneužila svoju právomoc usilujúc o neutralizáciu rozhodnutia, že pomoc, ktorú Lotyšsko mohlo zachovať do konca roku 2009, ale nie po uvedenom dátume, by mohla byť zachovaná do roku 2013.

c) Následne podľa tretieho žalobného dôvodu, napadnuté rozhodnutie bolo prijaté v rozpore so zásadou lojálnej spolupráce, ktorá sa uplatňuje na členské štáty a tiež na inštitúcie. Svojím rozhodnutím Rada zbavila Lotyšsko povinnosti spolupráce s Komisiou, pokiaľ ide o primerané opatrenia týkajúce sa existujúcej pomoci na nákup poľnohospodárskej pôdy, s ktorými Lotyšsko súhlasilo v rámci spolupráce podľa článku 108 ods. 1 ZFEÚ.

d) Svojím posledným žalobným návrhom Komisia namieta, že Rada sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď prijala záver, že existujú mimoriadne okolnosti, ktoré odôvodňujú prijatie schváleného opatrenia.

(1) Ú. v. EÚ L 339, 22.12.2009, s. 34.
2.

Má sa rámcové rozhodnutie so zreteľom jednak na zásadu vyplývajúcu z jeho článku 1 ods. 2 a jednak na ustanovenia článku 6 ods. 1 Zmluvy o Európskej únii a ustanovenia Charty základných práv Európskej únie vykladať v tom zmysle, že okrem dôvodov odmietnutia vymenovaných v článkoch 3 a 4 uvedeného rozhodnutia môže byť vydanie vzhľadom na jeho odôvodnenia č. 12 a 13 tiež odmietnuté z iných dôvodov, ktorých základ spočíva v okolnostiach uvedených v týchto odôvodneniach? a) Ak sa má rámcové rozhodnutie vykladať v tomto zmysle, aké sú dôvody, na ktoré sa vykonávajúci členský štát môže alebo musí odvolávať? Môže sa teda členský štát odvolávať na zásady výkladu stanovené Európskym súdom pre ľudské práva (ESĽP) v jeho judikatúre týkajúcej sa vydávania osôb so zreteľom na Európsky dohovor o ľudských právach? Môže sa tiež odvolávať na dôvody, ktoré rozširujú dôvody odmietnutia v porovnaní s dôvodmi prijatými ESĽP v jeho judikatúre? b) Ak sa má rámcové rozhodnutie vykladať v tom zmysle, že vykonanie zatykača môže byť odmietnuté tiež z iných dôvodov, než sú dôvody uvedené v jeho článkoch 3 a 4, má to ten následok, že rámcové rozhodnutie oprávňuje členský štát odmietnuť vykonanie zatykača vydaného na účely výkonu trestu aj z dôvodov týkajúcich sa obsahu alebo odôvodnenia rozsudku vyhláseného v členskom štáte, ktorý vydal zatykač alebo tiež riadneho priebehu konania, v ktorom bol vyhlásený tento rozsudok, ktoré si vyžadujú preskúmanie výhrad uvedených v týchto súvislostiach v členskom štáte, v ktorom sa vykonanie zatykača požaduje? Za akých podmienok a z akých presne dôvodov je také preskúmanie („meritórne preskúmanie“) možné? c) Má sa rámcové rozhodnutie vykladať v tom zmysle, že oprávňuje členský štát odmietnuť vydanie podľa zatykača vydaného na účely výkonu trestu, ak existujú vážne dôvody domnievať sa, že konanie, v rámci ktorého bol trest uložený, nebolo spravodlivé, pretože odsúdená osoba bola predmetom prenasledovania zo strany orgánov štátu, v ktorom uvedené súdne konanie prebiehalo, a toto prenasledovanie sa prejavilo v diskriminačnom obvinení?
3.

Má sa povinnosť organizátora poskytnúť spotrebiteľovi pred začiatkom zájazdu informácie o možnosti uzatvorenia poistenia, ktoré by pokrylo náklady na repatriáciu v prípade nehody, ktorú mu ukladá článok 4 ods. 1 písm. b) iv) smernice 90/314/EHS, vykladať v tom zmysle, že zahŕňa povinnosť organizátora uzatvoriť so spotrebiteľom individuálne poistenie, ktoré by pokrylo náklady na repatriáciu v prípade nehody?
2.

Je vnútroštátny právny predpis, ktorý umožňuje previesť vodu z jedného určitého povodia do iného povodia bez predchádzajúceho spracovania plánov pre správne územia povodí, v ktorých sa nachádzajú povodia, z ktorých a do ktorých sa uskutoční prevedenie vody, v súlade s ustanoveniami článkov 2, 3, 4, 5, 6, 9, 13 a 15 smernice 2000/60/ES, ak sa vezme do úvahy najmä skutočnosť, že podľa článku 2 ods. 15 uvedenej smernice je hlavnou jednotkou pre vodohospodársky manažment povodia správne územie povodia, do ktorého povodie patrí? V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku bude okrem toho potrebné položiť nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
SK Úradný vestník Európskej únie C 100/24

Žaloba podaná 29. januára 2010 — Európska komisia/Talianska republika

(Vec C-50/10)

2010/C 100/36

Jazyk konania: taliančina

Účastníci konania

Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: A. Alcover San Pedro a C. Zadra, splnomocnení zástupcovia)

Žalovaná: Talianska republika

Návrhy žalobkyne

— určiť, že Talianska republika si tým, že neprijala opatrenia potrebné na to, aby príslušné orgány dohliadali prostredníctvom vydávania povolení v súlade s článkami 6 a 8 alebo, vo vhodnej forme, prostredníctvom prehodnotenia, a ak je to potrebné, aktualizácie podmienok, aby existujúce prevádzky uvedené v článku 2 ods. 4 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/1/ES (1) z 15. januára 2008 o integrovanej prevencii a kontrole znečisťovania životného prostredia, boli prevádzkované v súlade s požiadavkami článkov 3, 7, 9, 10 a 13, článku 14 písm. a) a b) a článku 15 ods. 2 tejto smernice, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 5 ods. 1 tejto smernice,

— zaviazať Taliansku republiku na náhradu trov konania.

Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

Článok 5 ods. 1 tejto smernice stanovuje, že členské štáty príjmu opatrenia potrebné na to, aby príslušné orgány dohliadali prostredníctvom vydávania povolení v súlade s článkami 6 a 8 alebo, vo vhodnej forme, prostredníctvom prehodnotenia, a ak je to potrebné, aktualizácie podmienok, aby existujúce prevádzky uvedené v článku 2 ods. 4 smernice boli prevádzkované v súlade s požiadavkami uvedenej smernice najneskôr do 30. októbra 2007.

V januári 2010 a osobitne v čase podania tejto žaloby však talianska vláda stále nesplnila v plnom rozsahu povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 5 ods. 1 tejto smernice.

(1) Ú. v. EÚ L 24, s. 8.
1.

Čo sa má rozumieť pod pojmom „ľudské embryá“ uvedeným v článku 6 ods. 2 písm. c) smernice 98/44/ES (1)? a) Vzťahuje sa na všetky vývinové štádiá ľudského života od oplodnenia vajíčka alebo musia byť splnené dodatočné podmienky, ako napríklad dosiahnutie určitého vývinového štádia? b) Vzťahuje sa aj na tieto organizmy: 1. neoplodnené ľudské vajíčka, do ktorých bolo transplantované bunkové jadro z dozretej ľudskej bunky; 2. neoplodnené ľudské vajíčka, ktoré boli pomocou partenogenézy stimulované k deleniu a ďalšiemu vývoju? c) Vzťahuje sa aj na kmeňové bunky, ktoré sa získali z ľudských embryí v štádiu blastocysty?
5.

Ak vnútroštátne právo členského štátu EÚ stanovuje, že obeť cestnej nehody môže od zodpovednej osoby požadovať náhradu výdavkov spojených s opravou či prípadne náhradou motorového vozidla, ako aj možných ďalších výdavkov, možno považovať oslobodenie poisťovateľa od povinnosti nahradiť poškodenej osobe škodu, ktorá vnikla pri dopravnej nehode v počiatočnej fáze (hneď po dopravnej nehode) s tým, že následne v závislosti od rozhodnutia sporu a predovšetkým od určenia osoby zodpovednej za škodu, bude môcť poisťovateľ podať žalobu, ktorej predmetom je regresný nárok, čím sa uľahčí rýchle a účinné zaplatenie odškodného a zabráni sa, ak je to možné, nákladným súdnym konaniam, ktoré by pre účastníkov konania mohli znamenať zmarenie možnosti uplatnenia vlastných práv, aj v situácii, v ktorej by sa mohli uplatniť ustanovenia smernice 2003/8/ES (5) a odporúčania č. R(81)7 a (93)1, za svojvoľné a odporujúce samotným odôvodneniam všetkých smerníc o zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel?