ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
V systéme právomocí Únie voľba právneho základu aktu musí byť založená na objektívnych prvkoch, ktoré možno preskúmať v rámci súdneho preskúmania, medzi ktoré patria predovšetkým cieľ a obsah tohto aktu, a nie vzhľadom na právny základ zvolený pre prijatie iných aktov Únie, ktoré prípadne vykazujú podobné vlastnosti. V tejto súvislosti rozhodnutie Rady 2011/407 o pozícii, ktorú má Európska únia zaujať v Spoločnom výbore Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP) k zmene a doplneniu prílohy VI (Sociálne zabezpečenie) a protokolu 37 k Dohode o EHP, bolo možné platne prijať na základe článku 48 ZFEÚ.

Cieľom tohto rozhodnutia je totiž umožniť, aby sa acquis Únie týkajúce sa koordinácie systémov sociálneho zabezpečenia, zmenený a doplnený nariadeniami č. 883/2004 a 987/2009, uplatňoval aj na štáty Európskeho združenia voľného obchodu (EZVO), ktoré sú zmluvnými stranami Dohody o EHP. Cieľom uvedeného rozhodnutia je priamo upraviť nielen sociálne práva štátnych príslušníkov dotknutých troch štátov EZVO, ale rovnakým spôsobom aj práva štátnych príslušníkov Únie v uvedených štátoch.

Rozhodnutie 2011/407 je preto presne jedným z tých opatrení, ktorými sa právo vnútorného trhu Únie musí v najväčšej možnej miere rozšíriť na EHP tak, že štátni príslušníci uvedených štátov budú môcť požívať právo na voľný pohyb osôb za rovnakých sociálnych podmienok ako občania Únie. Bez zmeny zamýšľanej týmto rozhodnutím by totiž voľný pohyb osôb v EHP nebol možný za rovnakých sociálnych podmienok, ako sú stanovené v Únii, čo by bez pochybností ohrozilo vývoj pridruženia a dosiahnutie cieľov Dohody o EHP. Z toho vyplýva, že aktualizáciu a zjednodušenie úpravy v oblasti koordinácie systémov sociálneho zabezpečenia platnej v rámci Únie, o ktoré sa práve usiluje rozhodnutie 2011/407 tým, že nariadenie č. 1408/71 nahrádza nariadením č. 883/2004, treba nevyhnutne zabezpečiť aj na úrovni EHP.

Okrem toho článok 79 ods. 2 ZFEÚ nemôže slúžiť ako právny základ pri prijatí opatrenia, ako je rozhodnutie 2011/407, pretože so zreteľom na kontext vývoja pridruženia so štátmi EZVO, v ktorom sa nachádza, a predovšetkým na ciele sledované týmto pridružením, toto opatrenie zjavne nie je zlučiteľné s cieľmi uvedeného článku 79 ods. 2 ZFEÚ patriaceho do kapitoly 2 Zmluvy o FEÚ nazvanej „Politiky vzťahujúce sa na hraničné kontroly, azyl a prisťahovalectvo“.

(pozri body 44, 47, 55, 58 – 64, 67)
SK Úradný vestník Európskej únie C 294/66

Uznesenie Všeobecného súdu z 9. júna 2015 – Advansa a i./Komisia

(Vec T-283/14) (1)

((„Štátna pomoc - Opatrenia prijaté Nemeckom v prospech elektrickej energie vyrábanej z obnoviteľných zdrojov energie a energeticky náročných podnikov - Rozhodnutie o začatí konania podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ - Prijatie konečného rozhodnutia po podaní žaloby - Zastavenie konania“))

(2015/C 294/81)

Jazyk konania: nemčina

Účastníci konania

Žalobkyne: Advansa GmbH (Hamm, Nemecko), Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH (Ibbenbüren, Nemecko), Aurubis AG (Hamburg, Nemecko), Cabb GmbH (Gersthofen, Nemecko), CBW Chemie GmbH Bitterfeld-Wolfen (Bitterfeld-Wolfen, Nemecko), CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG (Brunsbüttel, Nemecko), Clariant Produkte (Deutschland) GmbH (Frankfurt nad Mohanom, Nemecko), Dow Olefinverbund GmbH (Schkopau, Nemecko), Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (Stade, Nemecko), Dralon GmbH (Dormagen, Nemecko), Ems-Chemie (Neumünster) GmbH & Co. KG (Neumünster, Nemecko), Hahl Filaments GmbH (Munderkingen, Nemecko), ISP Marl GmbH (Marl, Nemecko), Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen (Sulzbach, Nemecko), Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter (Sulzbach), Nabaltec AG (Schwandorf, Nemecko), Siltronic AG (Mníchov, Nemecko), Trevira GmbH (Bobingen, Nemecko), Wacker Chemie AG (Mníchov) a Westfalen Industriegase GmbH (Münster, Nemecko) (v zastúpení: C. Arhold, L. Petersen, F.-A. Wesche, N. Wimmer a T. Woltering, advokáti)

Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: T. Maxian Rusche a R. Sauer, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci C. von Donat a G. Quardt, advokáti)

Predmet veci

Návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie C (2013) 4424 final z 18. decembra 2013 o začatí konania podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ vo veci opatrení zavedených Spolkovou republikou Nemecko v prospech elektrickej energie pochádzajúcej z obnoviteľných zdrojov a energeticky náročných odberateľov [štátna pomoc SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

Výrok

1. Konanie o tejto žalobe sa zastavuje.

2. Konanie o návrhu, ktorý podal Dozorný úrad EZVO na vstup do konania ako vedľajší účastník, sa zastavuje.

3. Advansa GmbH, Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH, Aurubis AG, Cabb GmbH, CBW Chemie GmbH Bitterfeld Wolfen, CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG, Clariant Produkte (Deutschland) GmbH, Dow Olefinverbund GmbH, Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH, Dralon GmbH, Ems Chemie (Neumünster) GmbH & Co. KG, Hahl Filaments GmbH, ISP Marl GmbH, Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen, Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter, Nabaltec AG, Siltronic AG, Trevira GmbH, Wacker Chemie AG a Westfalen Industriegase GmbH znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii.

4. Dozorný úrad EZVO znáša svoje vlastné trovy konania.

(1) Ú. v. EÚ C 223, 14.7.2014.
SK Úradný vestník Európskej únie C 267/84

Uznesenie Súdu pre verejnú službu (druhá komora) z 15. septembra 2009 — Hartwig/Komisia

(Vec F-141/06) (1)

(Menovanie - Dočasní zamestnanci menovaní za úradníkov - Uchádzači zapísaní na zozname úspešných uchádzačov výberového konania uverejneného pred nadobudnutím účinnosti nového služobného poriadku - Zaradenie do platovej triedy podľa nevýhodnejších nových pravidiel - Prechodné opatrenia prílohy XIII služobného poriadku)

2009/C 267/152

Jazyk konania: francúzština

Účastníci konania

Žalobca: Marc Hartwig (Brusel, Belgicko) (v zastúpení: T. Bontinck, advokát)

Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: J. Currall a H. Krämer, splnomocnení zástupcovia)

Predmet veci

Zrušenie rozhodnutí Komisie a Parlamentu účinné od 16. apríla 2006, na základe ktorých žalobca, dočasný zamestnanec zaradený do platovej triedy B*7 a úspešný uchádzač v externom výberovom konaní PE/34/B, bol vymenovaný za úradníka so zaradením do platovej triedy B*3 platového stupňa 2 podľa ustanovení prílohy XIII služobného poriadku

Výrok uznesenia

1. Nie je potrebné rozhodnúť o žalobe F-141/06, Hartwig/Komisia.

2. Každý účastník konania znáša vlastné trovy konania.

(1) Ú. v. EÚ C 20, 27.1.2007, s. 40.
—

zaviazal žalovaného na zaplatenie dlžných úrokov zo sumy 170 074,39 eura zaplatenej žalobcovi 14. mája 2013, a to konkrétne: — úrokov dlžných za obdobie od 21. februára 2001 do 14. mája 2013 vo výške 138 331,75 eura, — subsidiárne: úrokov dlžných za obdobie od 27. januára 2004 do 14. mája 2013 vo výške 83 154,25 eura, — subsidiárne v druhom rade: minimálne úrokov dlžných za obdobie od 27. januára 2004 do 1. februára 2013 vo výške 80 356,75 eura, alebo minimálne od dátumu, ktorý spravodlivo určí Všeobecný súd a od ktorého vznikol nárok na úrok, prípadne zaviazal žalovaného na náhradu náhrady škody, ktorá zodpovedá pochybeniam žalovaného,
—

zaviazať Komisiu na zaplatenie úrokov z omeškania počnúc júnom 2012 v súvislosti so sumou 5 530 eur, augustom 2012 v súvislosti so sumou 1 535,60 eura, septembrom 2012 v súvislosti s dodatočnou sumou 1 535,60 eura a októbrom 2012 v súvislosti so sumou 3 822,80 eura až do okamihu, keď mu budú tieto sumy vrátené; samozrejme, že do výšky 3 071,20 eura vyplatenej v rámci mzdy za január 2013 úroky z omeškania nie je potrebné od tohto vrátenia platiť,
—

zrušiť rozhodnutie prijaté výberovou komisiou výberového konania EPSO o nepripustení žalobcu do druhej fázy verejného výberového konania EPSO/AST/117/11 — Assistants in the secretarial field (AST 1), z dôvodu údajného nesplnenia podmienok pripustenia stanovených v oddieli III oznámenia o verejnom výberovom konaní EPSO/AST/117/11, a predovšetkým preto, že nemal diplom o ukončení štúdia osvedčujúci vyšší stupeň vzdelania v oblasti sekretariátu alebo alternatívne diplom o ukončení štúdia umožňujúci prístup k vyššiemu vzdelaniu spolu s odbornou praxou v trvaní aspoň tri roky v oblasti sekretariátu, ktorého úlohy sú priamo spojené s funkciou sekretára, ako sú opísané v hlave1 oznámenia o výberovom konaní,
—

uložiť žalovanej, aby žalobkyni nahradila nemajetkovú ujmu, ktorá jej bola spôsobená v rokoch 2008 — 2011 z dôvodu vyššie uvedených nezrovnalostí, pričom jej výška sa určí na mesačnom základe a bude zodpovedať platovému rozdielu medzi žalobkyňou a miestnym zamestnancom v období rokov 2008 — 2011, a to z dôvodu, že zastúpenie: a) úmyselne prideľovalo žalobkyni rovnaké pracovné úlohy, aké prideľovalo miestnemu zamestnancovi, napriek rozdielom v ich pracovných náplniach; b) robilo všetko pre to, aby žalobkyňa nemohla riadne plniť úlohy a zastávať pozíciu skutočne zodpovedajúcu jej pracovnej náplni; c) stále popieralo fakt, že by pracovné miesto žalobkyne zahŕňalo aj zastupovanie vedúceho FCA,
—

subsidiárne, pokiaľ sa nevyhovie hlavnému návrhu quod non, zaplatiť jej sumu predbežne a ex aequo et bono stanovenú na výšku 50 000 eur,
—

Subsidiárne, ak sa nevyhovie hlavnému návrhu, quod non, uložiť žalovanej zaplatenie sumy stanovenej predbežne a ex aequo et bono na 20 000 eur ako náhradu majetkovej ujmy zvýšenej o úroky z omeškania v zákonnej výške odo dňa vyhlásenia rozsudku,
SK Úradný vestník Európskej únie C 30/66

Žaloba podaná 12. novembra 2010 — Van Soest/Komisia

(Vec F-117/10)

()

2011/C 30/131

Jazyk konania: francúzština

Účastníci konania

Žalobca: Barry Van Soest (Brusel, Belgicko) (v zastúpení: S. Pappas. advokát)

Žalovaná: Európska komisia

Predmet a opis sporu

Zrušenie rozhodnutia Komisie, ktorým bolo ukončené prijímanie žalobcu do zamestnania, ktorý bol úspešným uchádzačom výberového konania a bol zapísaný do zoznamu úspešných uchádzačov, lebo nemal stredoškolský diplom, ktorý by mu umožňoval prístup k vysokoškolskému vzdelaniu

Návrhy žalobcu

— zrušiť rozhodnutie HRB.2/TV/iu (2010) 6293,

— zrušiť rozhodnutie HRB.2/AL/db Ares(2010) 511204, ktorým bola zamietnutá sťažnosť žalobcu proti tomuto rozhodnutiu,
SK Úradný vestník Európskej únie C 134/55

Žaloba podaná 10. marca 2010 — M. Almeida Campos a i./Rada

(Vec F-16/10)

2010/C 134/92

Jazyk konania: francúzština

Účastníci konania

Žalobcovia: M. Almeida Campos (Brusel, Belgicko) a i. (v zastúpení: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

Žalovaná: Rada Európskej únie

Predmet a opis sporu

Zrušenie rozhodnutí o nepovýšení žalobcov do platovej triedy AD12 v rámci povyšovania za rok 2009 a, pokiaľ je to potrebné, rozhodnutí o povýšení do tejto platovej triedy v rámci toho istého povyšovania, úradníkov, ktorých mená sú uvedené na zoznamoch povýšených úradníkov uverejnených v oznámení zamestnancom č. 97/09 z 27. apríla 2009 a v oznámení zamestnancom č. 93/09 z 13. mája 2009

Návrhy žalobcov

— zrušiť rozhodnutia o nepovýšení žalobcov do platovej triedy AD12 v rámci povyšovania za rok 2009,

— pokiaľ je to potrebné, rozhodnutí o povýšení do tejto platovej triedy v rámci toho istého povyšovania, úradníkov, ktorých mená sú uvedené na zoznamoch povýšených úradníkov uverejnených v oznámení zamestnancom č. 97/09 z 27. apríla 2009 a v oznámení zamestnancom č. 93/09 z 13. mája 2009,
—

uložiť menovaciemu orgánu povinnosť zaplatiť žalobcovi sumu stanovenú ex aequo et bono na 150 000 eur z titulu náhrady nemateriálnej ujmy, zvýšenú o úroky z omeškania v zákonnej výške odo dňa vymáhateľnosti, ako aj sumu stanovenú ex aequo et bono na 50 000 eur z titulu náhrady profesijnej umy, zvýšenú o úroky z omeškania v zákonnej výške odo dňa vymáhateľnosti,
—

zrušiť rozhodnutie menovacieho orgánu nepovýšiť žalobcu do platovej triedy AST 2 pre povyšovanie v roku 2008 a v nevyhnutnom rozsahu rozhodnutia o povýšení do tejto triedy úradníkov, ktorí si to zaslúžili menej,
—

zrušiť rozhodnutie Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu z 3. decembra 2007, ktorým sa zamieta sťažnosť podaná žalobcom 8. augusta 2007, ako aj rozhodnutie č. PERS-01-07 týkajúce sa pridelenia bodov pre povýšenie v rámci povyšovania v roku 2003, rozhodnutie ADM-07-17, ktorým sa vykladá rozhodnutie ADM 03-35 týkajúce sa služobného postupu a povýšenia úradníkov a dočasných zamestnancov, a list z 15. júna 2007 s názvom „Definitive awarding of 2007 promotion points adopted by the Appointing Authority“,
—

určiť, že žalovaná nevykonala alebo neukončila žiadne potrebné vyšetrovanie a neprijala žiadne prípravné opatrenia alebo opatrenia vyplývajúce z takéhoto vyšetrovania na účely zistenia okolnosti, ktorá predchádzala alebo nasledovala a ktorá by súvisela so skutočnosťou, že žalobca 29. októbra 2001 v budove delegácie Európskej komisie v Angole, kde vykonával svoju pracovnú činnosť v postavení úradníka žalovanej, a v pracovnej dobe prišiel náhodne do kontaktu s belavým práškom neznámej povahy,
SK Úradný vestník Európskej únie C 8/32

Žaloba podaná 31. októbra 2007 – Vinci/Európska centrálna banka

(Vec F-130/07)

(2008/C 8/58)

Jazyk konania: nemčina

Účastníci konania

Žalobkyňa: Fiorella Vinci (Schöneck, Nemecko) (v zastúpení: B. Karthaus, Rechtsanwalt)

Žalovaná: Európska centrálna banka

Návrhy žalobkyne

— určiť, že založenie listu žalovanej z 5. marca 2007 (07) 139a H KK7bk HEAL a listu z 5. marca 2007 (07) 139b H KK/bk HEAL a „Medical Certificate“, ktoré vydal Dr. Schön 24. apríla 2007 do osobného spisu, ako aj založenie výsledkov vyšetrenia Deutsche Klinik für Diagnostik z 2. apríla 2007 týkajúce sa zdravotného stavu žalobkyne do jej zdravotných záznamov je nezákonné,

— určiť, že rozhodnutie žalovanej z 3. septembra 2007 (07) 772 PSR JMC/cc APPE, ktorým odmietla vymazať osobné údaje, ktoré pochádzajú z dokumentov uvedených v bode 1 je nezákonné,

— zrušiť rozhodnutie žalovanej z 5. marca 2007, podľa ktorého musí žalobkyňa podstúpiť lekárske vyšetrenie,

— zaviazať žalovanú na zaplatenie žalobkyni 10 000,00 eur,

— zaviazať žalovanú na náhradu trov konania.

Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

Žalobkyňa v prvom žalobnom návrhu navrhuje, aby Súdny dvor určil, že založenie dokumentov uvedených v návrhu do jej osobného spisu alebo do oddelene vedených zdravotných záznamov je nezákonné. V druhom žalobnom návrhu navrhuje určiť, že rozhodnutie žalovanej, ktorým odmietla vymazať tieto nezákonne získané osobné údaje je nezákonné. V odôvodnení uvádza, že Staff Rule 5.13.4 Európskej centrálnej banky (ECB), ktorý ju jednak neoprávňuje na spracovávanie kategórie osobných údajov uvedených v článku 10 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 z 18. decembra 2000 o ochrane jednotlivcov so zreteľom na spracovanie osobných údajov inštitúciami a orgánmi spoločenstva a o voľnom pohybe takýchto údajov (ďalej len „nariadenie č. 45/2001“) a jednak nestanovuje v rozpore s článkom 10 ods. 2 písm. b) nariadenia 45/2001 účel, na základe ktorého by bolo spracovanie nevyhnutné, zakazuje získavanie a spracovanie údajov týkajúcich sa zdravia.

Žalobkyňa v treťom žalobnom návrhu navrhuje zrušiť rozhodnutie Komisie z 5. marca 2007, ktorým rozhodla, že žalobkyňa musí podstúpiť lekárske vyšetrenie. Ako dôvod uvádza námietku zneužitia právomoci, ako aj nerešpektovanie záväzných formálnych predpisov vyplývajúcich zo Staff Rule 5.13.4. Tento ustanovuje, že ďalšie zdravotné opatrenia, ako napríklad lekárske vyšetrenia, môže nariadiť iba „Medical Adviser“ stanovený ECB, nie však priamy nadriadený žalobkyne.

Žalobkyňa okrem toho žiada odškodnenie nemajetkovej ujmy, ktorá jej vznikla tým, že musela podstúpiť rozsiahle lekárske vyšetrenie bez toho, aby pre to existoval dostatočný právny základ.
V konaní o nariadení predbežného opatrenia nie je v prípade návrhu na odklad výkonu rozhodnutia, ktorým bol zamietnutý návrh úradníka, aby bol výsledok volieb členov výboru zamestnancov vyhlásený za neplatný, podmienka naliehavosti preukázaná, keďže výsledok vyvažovania prítomných záujmov v každom prípade svedčí v prospech dotknutej inštitúcie.

Konanie pravidelných volieb je totiž odôvodnené nevyhnutnosťou zabezpečiť, aby myšlienky zástupcov voličov vyjadrovali ich základný vývoj, keďže existuje riziko, že po uplynutí určitého času už zastúpenie nezodpovedá prevládajúcim želaniam voličov. Toto riziko by však existovalo v prípade, ak by do rozhodnutia súdu Únie o žalobe o neplatnosť výsledku volieb do výboru zamestnancov, bol do svojej funkcie znovu povolaný starý výbor zamestnancov, hoci normotvorca Únie sa pri prijatí článku 1 prílohy II služobného poriadku domnieval, že výbor zamestnancov treba obnovovať najneskôr každé tri roky, aby tak bola zabezpečená jeho reprezentatívnosť. Navyše účinnosť reprezentatívnosti predchádzajúceho výboru zamestnancov by bola znížená obmedzením jeho právomocí na riadenie bežných záležitostí. Takéto obmedzenie, ktoré bolo zamýšľané iba ako krátkodobé, by však bolo schopné narušiť vnútorné riadenie dotknutej inštitúcie vždy, keď by sa mala obrátiť na tento výbor alebo na iné orgány, ktoré svoje zloženie odvodzujú od neho, ako napríklad spoločný výbor pre povýšenia, hodnotiaci výbor a výbor pre sociálne opatrenia.

V tejto súvislosti za okolností, keď sa napadnutie volieb aktuálneho výboru zamestnancov zakladá výlučne na tom, že volebná komisia radšej druhýkrát predĺžila obdobie hlasovania, aby dosiahla kvórum, než aby zorganizovala druhé kolo hlasovania, ktoré by umožňovalo platné voľby na základe jednoduchej väčšinovej účasti, treba zvážiť, a to aj v prípade, keď je ich rovnováha sporná, širokú a zároveň aktuálnu reprezentatívnosť nového výboru zamestnancov a zastaranú reprezentatívnosť a zníženú účinnosť starého výboru, a rozhodnúť, že záujem dotknutej inštitúcie na tom, aby mala súčasný a plne funkčný zastupiteľský orgán zamestnancov poverený zabezpečením trvalého kontaktu s inštitúciou a spoluprácou na riadnom fungovaní služieb, prevažuje nad záujmom voliča.

(pozri body 37 – 40)
Podľa článku 81 Rokovacieho poriadku Súdu pre verejnú službu, ak je žaloba úplne alebo čiastočne zjavne neprípustná, alebo ak jej zjavne chýba akýkoľvek právny základ, môže tento súd rozhodnúť bez ďalšieho konania odôvodneným uznesením.

Predovšetkým platí, že zamietnutie žaloby odôvodneným uznesením prijatým na základe článku 81 rokovacieho poriadku nielen prispieva k hospodárnosti konania, ale tiež šetrí účastníkom konania výdavky, ktoré by so sebou prinášalo konanie pojednávania v prípade, keď sa Súd pre verejnú službu po preštudovaní spisu vo veci považuje za dostatočne oboznámený s vecou prostredníctvom písomností nachádzajúcich sa v uvedenom spise a je úplne presvedčený o zjavnej neprípustnosti žaloby alebo o tom, že žaloba zjavne nemá akýkoľvek právny základ a navyše sa domnieva, že konanie pojednávania by nemohlo priniesť žiadne nové skutočnosti, ktoré by mohli zmeniť jeho názor.

(pozri body 15 a 16)

Súd pre verejnú službu: uznesenie Mészáros/Komisia, F‑22/13, EU:F:2014:189, bod 39, a tam citovaná judikatúra
Podľa článku 81 Rokovacieho poriadku Súdu pre verejnú službu, ak je žaloba úplne alebo čiastočne zjavne neprípustná, alebo ak jej zjavne chýba akýkoľvek právny základ, môže Súd pre verejnú službu rozhodnúť bez ďalšieho konania odôvodneným uznesením.

Predovšetkým platí, že zamietnutie žaloby odôvodneným uznesením prijatým na základe článku 81 rokovacieho poriadku nielen prispieva k hospodárnosti konania, ale tiež šetrí účastníkom konania výdavky, ktoré by so sebou prinášalo konanie pojednávania v prípade, keď sa Súd pre verejnú službu po preštudovaní spisu vo veci považuje za dostatočne oboznámený s vecou prostredníctvom písomností nachádzajúcich sa v uvedenom spise a je úplne presvedčený o zjavnej neprípustnosti žaloby alebo o tom, že žaloba zjavne nemá akýkoľvek právny základ a navyše sa domnieva, že konanie pojednávania by nemohlo priniesť žiadne nové skutočnosti, ktoré by mohli zmeniť jeho názor.

(pozri body 14 a 15)

Súd pre verejnú službu: uznesenia z 10. júla 2014, Mészáros/Komisia, F‑22/13, EU:F:2014:189, bod 39, a z 23. apríla 2015, Bensai/Komisia, F‑131/14, EU:F:2015:34, bod 28
Účelom konania o nariadení predbežného opatrenia nie je zabezpečiť náhradu ujmy, ale zaručiť plnú účinnosť rozsudku vo veci samej. Na dosiahnutie tohto cieľa je potrebné, aby boli požadované opatrenia naliehavé v tom zmysle, že na to, aby sa zabránilo vážnej a nenapraviteľnej ujme na záujmoch žalobcu, je nevyhnutné, aby boli nariadené a aby ich účinky nastali už pred rozhodnutím vo veci samej.

V tomto prípade treba poznamenať, predovšetkým vzhľadom na dôvody uvádzané na podporu návrhov na zrušenie smerujúcich k vysloveniu, že inštitúcia porušila zásadu, podľa ktorej prebiehajúce trestné konanie bráni pokračovaniu disciplinárneho konania a prezumpciu neviny, že požadované predbežné opatrenie, ktorého cieľom je odklad výkonu napadnutého rozhodnutia o odvolaní z funkcie, smeruje k dosiahnutiu rovnakého výsledku, o aký usiluje žaloba vo veci samej, takže chýba akcesorická povaha konania o nariadení predbežného opatrenia vo vzťahu ku konaniu vo veci samej, s ktorým je spojené, a v dôsledku toho jeho predbežná povaha, čo ako také môže odôvodniť zamietnutie návrhu na odklad.

Skutkové a právne tvrdenia uvádzané žalobcom však vzbudzujú pochybnosti o zákonnosti napadnutého rozhodnutia predovšetkým s ohľadom na zásadu, podľa ktorej prebiehajúce trestné konanie bráni pokračovaniu disciplinárneho konania. Za týchto okolností súd rozhodujúci o predbežnom opatrení nemôže bez toho, aby mu bolo vytýkané, že sa sám dopustil porušenia uvedenej zásady, zamietnuť pre nedostatok naliehavosti návrh na odklad výkonu napadnutého rozhodnutia, ktorý sa spája práve s vykonávaním uvedenej zásady, prinajmenšom do rozhodnutia Súdu pre verejnú službu, ktorý rozhodne o žalobe vo veci samej. Táto zásada teda vychádza zo základného práva na spravodlivý proces, chráneného tak ustanoveniami Charty základných práv Európskej únie, ako aj ustanoveniami Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, na ktorý Charta základných práv Európskej únie odkazuje vo svojej preambule.

Inými slovami, pokiaľ je zásada, podľa ktorej prebiehajúce trestné konanie bráni pokračovaniu disciplinárneho konania na prvý pohľad porušená, jej ochranu nemožno odkladať, a to ani dočasne, do stanoviska súdu rozhodujúceho o veci samej bez spôsobenia vážnej a nenapraviteľnej ujmy žalobcovi, pretože výsledok trestného konania by teoreticky mohol byť vážne ovplyvnený názorom správneho orgánu na existenciu skutočností, ktoré boli dôvodom takéhoto konania.

(pozri body 57 – 60)

Odkaz:

Súdny dvor: 25. marca 1999, Willeme/Komisia, C‑65/99 P(R), bod 62; 26. júna 2003, Belgicko a Forum 187/Komisia, C‑182/03 R a C‑217/03 R, bod 142

Súd prvého stupňa: 29. júna 1994, Williams/Dvor audítorov, T‑146/94 R, bod 23; 10. septembra 1999, Elkaïm a Mazuel/Komisia, T‑173/99 R, bod 25; 16. novembra 2012, Akzo Nobel a i./Komisia, T‑345/12 R, bod 25, a tam citovaná judikatúra

Súd pre verejnú službu: 13. februára 2014, CX/Komisia, F‑5/14 R, bod 80