NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

PEDRO CRUZ VILLALÓN

prednesené 20. marca 2014 ( 1 )

Vec C‑611/12 P

Jean‑François Giordano

proti

Európskej komisii

„Odvolanie — Rybolovné kvóty — Núdzové opatrenia prijaté Komisiou — Žaloba o určenie mimozmluvnej zodpovednosti Európskej únie — Nahraditeľná škoda — Skutočná a určitá škoda — Strata príležitosti ako integrálny prvok nahraditeľnej škody“

1. Prejednávané odvolanie, ktoré podal pán Jean‑François Giordano, patrí do širšieho kontextu, ktorého súčasťou sú aj odvolania vo veciach C‑12/13 P a C‑13/13 P (Buono a i./Komisia), ku ktorým sa vyjadrím v iných návrhoch z dnešného dňa. Spoločným predmetom všetkých vecí je nárok na náhradu škody proti Únii na základe nariadenia Komisie (ES) č. 530/2008, ktorým sa ustanovujú núdzové opatrenia, pokiaľ ide o lov tuniaka modroplutvého plavidlami s kruhovými záťahovými sieťami v Atlantickom oceáne na východ od 45 ° západnej dĺžky a v Stredozemnom mori ( 2 ).

2. Vzhľadom na to, že predmetom prejednávanej veci je rozsudok Všeobecného súdu odlišný od toho, ktorý bol napadnutý odvolaním vo veciach C‑12/13 P a C‑13/13 P, a tiež z dôvodu odlišnosti uvádzaných odvolacích dôvodov v týchto návrhoch preskúmam – v súvislosti s odpoveďou na prejednávané odvolanie – predovšetkým otázku nahraditeľnej škody. Konkrétnejšie sa budem podrobne zaoberať otázkou, či „strata príležitosti“ môže byť súčasťou nahraditeľnej škody, ktorú možno nahradiť v konaní o určenie mimozmluvnej zodpovednosti Európskej únie.

3. Súdny dvor vo svojej judikatúre už viackrát uznal stratu príležitosti za nahraditeľnú škodu. Toto uznanie sa však vždy uskutočnilo v špecifickom kontexte, ako napríklad v kontexte európskej verejnej služby alebo verejného obstarávania Únie. Tento prípad umožní Súdnemu dvoru rozhodnúť o tejto otázke zo širšej perspektívy.

I – Právny rámec

4. Článok 340 druhý odsek ZFEÚ upravuje hmotnoprávne pravidlá mimozmluvnej zodpovednosti Únie takto: „V prípade nezmluvnej zodpovednosti Únia, v súlade so zásadami spoločnými pre právne poriadky členských štátov, napraví akékoľvek škody spôsobené vlastnými orgánmi alebo pracovníkmi pri výkone ich funkcií.“

5. Lov tuniakov modroplutvých je upravený tak na medzinárodnej, ako aj na európskej úrovni. Od roku 1997 je Únia zmluvnou stranou Medzinárodného dohovoru o ochrane atlantických tuniakov, pričom Medzinárodná komisia na ochranu atlantických tuniakov (ICCAT) zriadená na jeho základe prijíma odporúčania a plány s cieľom zaručiť ochranu uvedeného zdroja. Na vykonanie rozhodnutí ICCAT prijala Únia niekoľko nástrojov, spomedzi ktorých má pre toto konanie osobitný význam nariadenie (ES) č. 520/2007, ktorým sa ustanovujú technické opatrenia na ochranu určitých zásob druhov migrujúcich na veľké vzdialenosti a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 973/2001 ( 3 ), a nariadenie (ES) č. 1559/2007, ktorým sa ustanovuje viacročný plán obnovy populácií tuniaka modroplutvého vo východnej časti Atlantického oceánu a v Stredozemnom mori a ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 520/2007 ( 4 ).

6. Uvedené predpisy Únie tiež spadajú do pôsobnosti nariadenia (ES) č. 2371/2002 o ochrane a trvalo udržateľnom využívaní zdrojov rybného hospodárstva v rámci spoločnej politiky v oblasti rybolovu ( 5 ). Tento nástroj zavádza súbor všeobecných opatrení zameraných na ochranu, hospodárenie a využívanie živých vodných zdrojov vykonávaných na území členských štátov alebo vo vodách Spoločenstva alebo rybárskymi loďami Únie.

7. Spomedzi rôznych opatrení, ktoré stanovuje nariadenie č. 2371/2002, treba poukázať na článok 7 nazvaný „Mimoriadne opatrenia Komisie“, ktorý stanovuje: „1. Ak existuje dôkaz o vážnom ohrození zachovania živých vodných zdrojov alebo morských ekosystémov rybárskymi činnosťami, ktoré si vyžadujú podniknutie okamžitých krokov, Komisia môže rozhodnúť na odôvodnenú žiadosť členského štátu alebo z vlastnej iniciatívy o mimoriadnych opatreniach, ktoré môžu trvať najviac šesť mesiacov. Komisia môže prijať nové rozhodnutie o predĺžení mimoriadnych opatrení nanajvýš na ďalších šesť mesiacov. 2. Členský štát oznámi žiadosť súčasne Komisii, ostatným členským štátom a príslušným regionálnym poradným radám. Tie môžu predložiť svoje písomné pripomienky Komisii do piatich pracovných dní od prijatia žiadosti. Komisia prijme rozhodnutie do 15 pracovných dní od prijatia žiadosti uvedenej v odseku 1. 3. Mimoriadne opatrenia nadobúdajú účinnosť okamžite. Oznámia sa príslušným členským štátom a uverejnia sa v úradnom vestníku. 4. Príslušné členské štáty môžu postúpiť rozhodnutie prijaté Komisiou Rade do 10 pracovných dní od prijatia oznámenia. 5. Rada rozhodujúca kvalifikovanou väčšinou môže prijať odlišné rozhodnutie do jedného mesiaca od prijatia postúpeného rozhodnutia.“

8. Nariadenie (ES) č. 40/2008 stanovuje na rok 2008 rybolovné možnosti a súvisiace podmienky pre určité populácie rýb, vrátane tuniaka modroplutvého ( 6 ). Tento predpis zavádza obmedzenia výlovu a stanovuje množstvo tuniaka modroplutvého, ktoré môžu v roku 2008 vyloviť plavidlá Spoločenstva v Atlantickom oceáne na východ od 45 ° západnej dĺžky a v Stredozemnom mori. Uvedené obmedzenia a množstvá boli zmenené nariadením Komisie (ES) č. 446/2008 ( 7 ).

9. Komisia vzhľadom na informácie poskytnuté v tom čase inšpektormi v priebehu misií v dotknutých štátoch konštatovala, že možnosti lovu tuniaka modroplutvého v Atlantickom oceáne na východ od 45 ° západnej dĺžky a v Stredozemnom mori plavidlami plaviacimi sa pod vlajkou Grécka, Francúzska, Talianska, Cypru a Malty sa od 16. júnu 2008 môžu považovať za vyčerpané. Naproti tomu možnosti lovu plavidlami s kruhovými záťahovými sieťami plaviacimi sa pod španielskou vlajkou sa mali považovať za vyčerpané od 23. júna 2008. So zreteľom na tieto skutočnosti Komisia v súlade s článkom 7 už citovaného nariadenia č. 2371/2002 prijala nariadenie č. 530/2008. ( 8 ) Tri ustanovenia nariadenia č. 530/2008 stanovujú: „Článok 1 Lov tuniaka modroplutvého v Atlantickom oceáne na východ od 45 ° západnej dĺžky a v Stredozemnom mori plavidlami s kruhovými záťahovými sieťami plaviacimi sa pod vlajkou Grécka, Francúzska, Talianska, Cypru a Malty alebo zaregistrovanými v týchto štátoch sa zakazuje od 16. júna 2008. Od rovnakého dátumu sa zakazuje uchovávať na palube, umiestňovať do klietok na výkrm alebo chov a vykonávať prekládku, prevoz alebo vykládku takýchto úlovkov tuniaka modroplutvého vylovených týmito plavidlami. Článok 2 Lov tuniaka modroplutvého v Atlantickom oceáne na východ od 45 ° západnej dĺžky a v Stredozemnom mori plavidlami s kruhovými záťahovými sieťami plaviacimi sa pod španielskou vlajkou alebo zaregistrovanými v Španielsku sa zakazuje od 23. júna 2008. Od rovnakého dátumu sa zakazuje uchovávať na palube, umiestňovať do klietok na výkrm alebo chov a vykonávať prekládku, prevoz alebo vykládku takýchto úlovkov tuniaka modroplutvého vylovených týmito plavidlami. Článok 3 1. S výhradou odseku 2 od 16. júna 2008 prevádzkovatelia Spoločenstva nebudú akceptovať vykládku, umiestňovanie do klietok na výkrm alebo chov a prekládku vo vodách alebo prístavoch Spoločenstva úlovkov tuniaka modroplutvého plavidiel s kruhovými záťahovými sieťami z Atlantického oceána na východ od 45 ° západnej dĺžky a zo Stredozemného mora. 2. Vykládka, umiestňovanie do klietok na výkrm alebo chov a prekládka vo vodách alebo prístavoch Spoločenstva úlovkov tuniaka modroplutvého plavidiel s kruhovými záťahovými sieťami plaviacich sa pod španielskou vlajkou alebo zaregistrovaných v Španielsku z Atlantického oceána na východ od 45 ° západnej dĺžky a zo Stredozemného mora sa povoľuje do 23. júna 2008.“

II – Okolnosti predchádzajúce sporu

10. Pán Giordano je vlastníkom plavidla „Janvier Giordano“ s kruhovými záťahovými sieťami, ktoré sa plaví pod francúzskou vlajkou a využíva sa na rybolov v Stredozemnom mori.

11. Na základe právnych predpisov Únie mala Francúzska republika na rok 2008 kvótu 4164 ton na lov tuniaka modroplutvého, z ktorej 90 % pripadalo na plavidlá s kruhovými záťahovými sieťami plaviacimi sa pod francúzskou vlajkou a prevádzkovanými v Stredozemnom mori.

12. Rozhodnutím č. 2009PS008‑LR z 16. apríla 2008 minister poľnohospodárstva a rybolovu udelil plavidlu „Janvier Giordano“ na rok 2008 osobitné povolenie na lov tuniaka modroplutvého s kvótou vo výške 132,02 tony. Povolenie dovoľovalo rybolov od 1. apríla do 30. júna 2008.

13. Dňa 2. júna 2008 plavidlo „Janvier Giordano“ začalo svoj rybársky hospodársky rok vo vodách Stredozemného mora, ktorý bol 16. júna 2008 prerušený v dôsledku schválenia a nadobudnutia účinnosti nariadenia Komisie č. 530/2008, ktorého vykonávanie malo za následok zrušenie vyššie uvedeného povolenia na rybolov, o ktorom rozhodol prefekt regiónu Langedoc‑Roussillon 16. júna 2008.

14. Pán Giordano sa obrátil na francúzske správne súdy a napadol uvedené rozhodnutie prefekta žalobou. Tak prvostupňový správny súd, ako aj odvolací správny súd v Marseille zamietli žalobu pána Giordana s odôvodnením, že zakazujúce opatrenie vyplývalo z nariadenia Komisie č. 530/2008, a nie z rozhodnutia prefekta.

III – Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok

15. Dňa 25. februára 2011 bola do kancelárie Všeobecného súdu doručená žaloba o určenie mimozmluvnej zodpovednosti Únie, ktorú podal pán Giordano v dôsledku zákazu rybolovu uloženého nariadením Komisie č. 530/2008.

16. O niekoľko dní neskôr – 17. marca 2011 – Súdny dvor na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania týkajúceho sa platnosti aktu, ktorý podal maltský Prim’Awla tal‑Qorti Ċivili, rozhodol vo veci AJD Tuna ( 9 ). Táto vec vyvolávala viacero otázok týkajúcich sa platnosti uvedeného nariadenia.

17. V uvedenom rozsudku Súdny dvor určil, že nariadenie porušuje všeobecnú zásadu zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti.

18. Pán Giordano a Európska komisia ako žalovaná boli v dôsledku toho ešte pred konaním pojednávania na Všeobecnom súde vyzvaní, aby sa na pojednávaní vyjadrili k dôsledkom rozsudku AJD Tuna pre toto konanie.

19. Vo svojich písomných a ústnych vyjadreniach pán Giordano navrhol, aby Všeobecný súd určil, že nariadením č. 530/2008 bola spôsobená ujma na právnom postavení žalobcu, a uložil Komisii povinnosť zaplatiť sumu 542594 eur ako náhradu škody. Komisia navrhla, aby Všeobecný súd žalobu v celom rozsahu zamietol.

20. Rozsudkom zo 7. novembra 2012 Všeobecný súd zamietol žalobu podanú pánom Giordanom a uložil mu povinnosť nahradiť trovy konania. V jedenásťbodovom odôvodnení Všeobecný súd konštatoval, že pánovi Giordanovi sa nepodarilo preukázať existenciu škody, ktorá údajne vznikla.

21. Podľa Všeobecného súdu, ktorý vychádzal z rozsudku Súdu prvého stupňa vo veci Cofradía de pescadores „San Pedro“ de Bermeo a i./Rada ( 10 ), priznanie rybolovnej kvóty nezakladá subjektívne právo na konkrétnu peňažnú sumu, ale len maximálny úlovok, ktorý vôbec nie je zaručený. V dôsledku toho Všeobecný súd určil, že kvóta, ktorá nebola vyčerpaná – aj keď nebola vyčerpaná z dôvodu zákazu, o ktorom rozhodol orgán verejnej moci – nespôsobila skutočnú ani určitú škodu.

22. Vzhľadom na to, že nebola splnená jedna z troch podmienok nevyhnutných na určenie mimozmluvnej zodpovednosti Únie, Všeobecný súd zamietol žalobu v celom rozsahu a uložil žalobcovi povinnosť nahradiť trovy konania.

IV – Odvolanie a návrhy účastníkov konania

23. Dňa 8. januára 2013 bolo do kancelárie Súdneho dvora doručené odvolanie podané pánom Giordanom proti rozsudku Všeobecného súdu zo 7. novembra 2012.

24. Pán Giordano navrhuje, aby Súdny dvor: — zrušil napadnutý rozsudok, — určil, že prijatie nariadenia Komisie č. 530/2008 z 12. júna 2008 spôsobilo žalobcovi nahraditeľnú škodu, — uložil Komisii povinnosť zaplatiť žalobcovi sumu 542594 eur ako náhradu škody, — uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy odvolacieho a prvostupňového konania.

25. Komisia navrhuje, aby Súdny dvor: — vyhlásil odvolanie za neprípustné, — subsidiárne zamietol odvolanie, — subsidiárne zamietol žalobu o určenie mimozmluvnej zodpovednosti, — uložil odvolateľovi povinnosť nahradiť trovy odvolacieho a prvostupňového konania.

V – Prípustnosť

26. Podľa Komisie je odvolanie neprípustné, keďže dva odvolacie dôvody (druhý a tretí) sa týkajú požiadaviek mimozmluvnej zodpovednosti, ktoré Všeobecný súd neskúmal, a predmetom ďalšieho (prvého) odvolacieho dôvodu je skutkový rozbor, ktorý už urobil Všeobecný súd.

27. Obidve námietky neprípustnosti treba zamietnuť.

28. Prvá námietka neprípustnosti uvedená Komisiou sa formálne netýka prípustnosti odvolania, ale druhého a tretieho odvolacieho dôvodu odvolateľa. Posúdenie uvedených odvolacích dôvodov totiž bude potrebné len v prípade, ak Súdny dvor zruší napadnutý rozsudok a v súlade s článkom 61 Štatútu Súdneho dvora priamo rozhodne o veci samej. Preto je potrebné zamietnuť námietku neprípustnosti druhého a tretieho odvolacieho dôvodu vznesenú Komisiou.

29. Druhú námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou treba tiež zamietnuť. Komisia sa domnieva, že Všeobecný súd tým, že konštatoval, že škoda uplatnená žalobcom nebola skutočná ani určitá, uskutočnil skutkový rozbor, ktorý podľa ustálenej judikatúry nepripúšťa preskúmanie v odvolacom konaní. Prístup navrhovaný Komisiou však nezodpovedá obmedzeniam odvolania, ktoré vyplývajú z ustálenej judikatúry Súdneho dvora, lebo zákaz akéhokoľvek skutkového rozboru sa týka čisto skutkových posúdení iných ako právnych okolností uvedených účastníkmi konania.

30. V prejednávanej veci to nie je tak, lebo odvolateľ nespochybňuje rozbor skutkového stavu, ktorý vykonal Všeobecný súd, ale skutočnosť, že Všeobecný súd považoval pridelenie rybolovných kvót za úkon bez právneho významu pri určovaní škody. To znamená, že Všeobecný súd neuskutočnil rozbor konkrétnych skutkových okolností, ktoré mu predložil žalobca, ale dospel k právnemu záveru, že rybolovné kvóty, ktoré z nepredvídaných dôvodov neboli vyčerpané, netvoria súčasť nahraditeľnej škody. Toto konštatovanie vyjadrené v bodoch 18 a 19 napadnutého rozsudku nie je skutkové, ale právne, a preto ho možno preskúmať v odvolacom konaní.

31. Preto je potrebné zamietnuť druhú námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou.

VI – Odvolanie

A – O odvolacom dôvode založenom na „určitej “ povahe vzniknutej škody

1. Tvrdenia účastníkov konania

32. Odvolateľ napáda tvrdenia Všeobecného súdu založené na neexistencii určitej škody. V rozpore s tým, čo sa uvádza v napadnutom rozsudku, odvolateľ spochybňuje nevyhnutný vzťah, ktorý musí podľa Všeobecného súdu existovať medzi subjektívnym právom na vyčerpanie kvóty a nahraditeľnou škodou. Podľa názoru odvolateľa skutočnosť, že neexistuje subjektívne právo na vyčerpanie kvóty, neznamená, že neexistuje skutočná možnosť jej vyčerpania. Odvolateľ sa totiž domnieva, že prax – vzhľadom na obmedzujúcu povahu súčasných povolení na lov tuniaka modroplutvého – potvrdzuje, že plavidlá spravidla vyčerpajú svoje kvóty.

33. Podľa odvolateľa môže plavidlo s kruhovými záťahovými sieťami vyčerpať svoju ročnú rybolovnú kvótu za 15 dní. Za trinásť dní hospodárskeho roka plavidla „Janvier Giordano“, ktoré bezprostredne predchádzali zákazu uloženému nariadením č. 530/2008, uvedené plavidlo totiž ulovilo celkovo 71,571 tony, teda 54 % svojej kvóty. Odvolateľ zastáva názor, že ak by hospodársky rok mohol pokračovať bez prerušenia až do svojho posledného dňa, ktorým bol 30. jún 2008, kvóta by sa vyčerpala. Nariadenie č. 530/2008 preto spôsobilo skutočnú a určitú škodu, ktorej vyčíslenie odvolateľ podrobne vysvetľuje na základe predajnej ceny jedného kilogramu tuniaka modroplutvého počas hospodárskeho roka 2008 a celkovej hmotnosti zvyšku nevyčerpanej kvóty. Preto vzniknutá škoda, vrátane úrokov, dosahuje podľa názoru odvolateľa sumu 542594 eur.

34. Odvolateľ tiež zdôrazňuje, že vzniknutú škodu treba považovať za stratu príležitosti a že Súdny dvor vo svojej judikatúre uznal tento druh škody. Na podporu svojich tvrdení odvolateľ uvádza rozsudok zo 14. mája 1975, CNTA/Komisia (74/74, Zb. s. 533). Odvolateľ poukazuje aj na skutočnosť, že právo Únie upravuje kompenzačné opatrenia pre tých, ktorých sa dotkne nepredvídané prerušenie rybolovu, ktoré zasahuje do čerpania kvóty. Ako príklad uvádza článok 21 ods. 4 nariadenia (EHS) č. 2847/93 z 12. októbra 1993 ( 11 ). Toto ustanovenie, v ktorom sa všeobecne hovorí o „opatreniach“ s cieľom „primerane napraviť spôsobenú škodu“, potvrdzuje, že právo Únie uznáva, že kvóta, ktorá nebola vyčerpaná z dôvodu príkazu prerušiť rybolov, spôsobuje nahraditeľnú škodu.

35. Komisia vyvracia tvrdenia odvolateľa dvoma súbormi tvrdení.

36. V prvom rade Komisia odmieta možnosť namietať stratu príležitosti v prípade, akým je prejednávaný prípad. Podľa jej názoru z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že stratu príležitosti možno z hľadiska náhrady škody pripustiť len vtedy, ak sa preukáže existencia práva na zisk alebo aspoň legitímneho očakávania zisku. Komisia sa domnieva, že pánovi Giordanovi sa nepodarilo preukázať, že má akékoľvek právo na určitý úlovok, ani neposkytol údaje, ktoré by s matematickou presnosťou preukazovali jeho skutočné možnosti dosiahnuť taký úlovok.

37. V druhom rade Komisia odmieta tvrdenie, že kvóta pridelená pánovi Giordanovi predstavuje právo alebo že európska právna úprava rybolovu priznáva v prípade nevyčerpania kvóty právo na náhradu škody. Podľa Komisie je jediným účelom kvóty stanoviť maximálny limit úlovku a nie záruku očakávaného úlovku. Táto funkcia spočívajúca v obmedzení úlovku zodpovedá základnému cieľu spoločnej politiky rybolovu, ktorou sa má dosiahnuť rovnováha medzi hospodárskou činnosťou a ochranou živých morských zdrojov. Komisia sa tiež domnieva, že predpisy Únie smerujú k zachovaniu zásady relatívnej stability, podľa ktorej sú členské štáty držiteľmi „práva“ na určitú vopred stanovenú úroveň možností rybolovu. Skutočnosť, že členské štáty majú toto „právo“, však nemá za následok vznik individuálnych práv každého z držiteľov rybolovnej kvóty. Predpisy citované odvolateľom sa majú vykladať v tomto kontexte, lebo tieto predpisy sa týkajú „práva“ členských štátov na náhradu svojich nevyčerpaných kvót, a nie práva držiteľov kvót v prípade nepredvídaného prerušenia činnosti z dôvodov súvisiacich so životným prostredím a ochranou živých morských zdrojov.

2. Analýza

a) Úvodná poznámka

38. Tento odvolací dôvod vyvoláva predovšetkým otázku týkajúcu sa „určitej“ povahy škody vzniknutej žalobcovi. Všeobecný súd konštatoval, že žalobcovi – vzhľadom na to, že nie je držiteľom subjektívneho práva na vyčerpanie kvóty – nevznikla „určitá“ škoda len z dôvodu, že jeho hospodársky rok lovu tuniaka modroplutvého bol predčasne ukončený. Žalobca s týmto názorom nesúhlasí.

39. Zo žaloby, ako aj z vyjadrenia Komisie vyplýva, že v prejednávanej veci ide o stratu príležitosti. Komisia tým, že príkazom nariadila pozastavenie hospodárskeho roka dva týždne pred jeho koncom, odňala žalobcovi príležitosť vyčerpať jeho kvótu na rok 2008. Túto okolnosť – nie stratu zaručeného zisku, ale stratu príležitosti dosiahnuť zisk – Všeobecný súd vylúčil, lebo ju nepovažoval za prípad „určitej“ škody v zmysle, ktorý sa používa v judikatúre Súdneho dvora týkajúcej sa mimozmluvnej zodpovednosti Únie.

40. Až doteraz sa tento pojem strata príležitosti v judikatúre Súdneho dvora definoval dosť nejasne. Súdny dvor ho na jednej strane formálne uznal v sporoch týkajúcich sa verejnej služby Únie, ako aj v sporoch týkajúcich sa verejného obstarávania Únie, aj keď v tomto poslednom uvedenom prípade ho formuloval veľmi reštriktívne. ( 12 ) Na druhej strane normotvorca Únie odvetvovo stanovil harmonizačné opatrenia, ktoré majú zaručiť, aby členské štáty zabezpečili tento druh škody v nárokoch na náhradu škody uplatnených voči nim. ( 13 ) Situáciu ešte skomplikovala skutočnosť, že judikatúra postupne v konkrétnych prípadoch rozširovala kategóriu ušlého zisku do takej miery, že niekedy ho prirovnala k tomu, čo možno vhodnejšie označiť ako stratu príležitosti.

41. Z týchto skutočností musí Súdny dvor vychádzať pri rozhodovaní o veci, ktorá umožňuje zo širšej perspektívy posúdiť otázku straty príležitosti v sporoch týkajúcich sa mimozmluvnej zodpovednosti Únie a konkrétnejšie z hľadiska článku 340 druhého odseku ZFEÚ.

b) Strata príležitosti a teória rizika

42. Strata príležitosti sa v práve zodpovednosti za škodu objavila pomerne nedávno. Ako je známe, tento druh škody nebol súčasťou práva zodpovednosti za škodu až do konca 20. storočia, keď sa v oblasti spoločenských vied objavili takzvané teórie rizika. ( 14 )

43. Strata príležitosti sa vo všeobecnosti odlišuje od iných zložiek nahraditeľnej škody, lebo sa týka budúceho, ale len pravdepodobného zisku. Strata príležitosti sa netýka istých ziskov, ale príležitostí zisku, ktoré sú samy osebe skutočné, bez ohľadu na ich vyčíslenie. Je logické, že takéto príležitosti zisku nemôžu byť čisto hypotetické, ale musí ísť o skutočné príležitosti s vysokou pravdepodobnosťou zmeny na majetkový prospech. Strata príležitosti sa preto vyznačuje a od ušlého zisku odlišuje najmä faktorom pravdepodobnosti, aj keď nejde o akýkoľvek druh pravdepodobnosti, ale o veľkú pravdepodobnosť splnenia očakávania.

44. Je nesporné, že priznanie práva na náhradu škody z dôvodu zmarenia samotnej pravdepodobnosti budúceho zisku môže viesť k veľmi vysokej úrovni právnej neistoty. Nie je teda prekvapujúce, že strata príležitosti dlho nebola upravená v práve zodpovednosti za škodu členských štátov ani v práve zodpovednosti za škodu tretích štátov, ako napríklad štátov s tradíciou common law alebo štátov s kontinentálnym európskym vplyvom, akými sú štáty Latinskej Ameriky. ( 15 ) Príchod teórií rizika, ktoré umožňujú vyčísliť za určitých skutkových okolností mieru pravdepodobnosti budúcich udalostí, však umožnil vnútroštátnym súdom, ako aj zákonodarcom niektorých štátov zmeniť pravdepodobnosti budúcich ziskov na zložku súčasného majetku fyzickej alebo právnickej osoby. ( 16 )

45. Musí byť totiž možné, aby sa veľká a vyčísliteľná pravdepodobnosť budúceho zisku zmenila na integrálnu súčasť nahraditeľnej škody. Pokiaľ túto pravdepodobnosť zisku možno dokázať a pokiaľ takúto pravdepodobnosť možno vyčísliť, napríklad v percentách, podľa dostatočne presnej metodiky, uvedená príležitosť zisku sa stáva súčasťou majetku toho, kto ju má. Preto sa strata tejto príležitosti v dôsledku protiprávneho konania musí zmeniť na integrálnu súčasť nahraditeľnej škody.

46. Oblasťou, v ktorej sa v práve zodpovednosti za škodu po prvý raz jasnejšie objavila strata príležitosti, je oblasť zodpovednosti za poskytovanie zdravotnej starostlivosti. ( 17 ) Lekár, ktorý nesprávnym postupom nediagnostikuje závažné ochorenie, s ktorým bola v čase skutkových okolností podľa oficiálnych štatistík spojená 80 % pravdepodobnosť prežitia, spôsobí nahraditeľnú škodu, ak bude následkom tohto nesprávneho postupu úmrtie pacienta. Situácie tohto druhu, v ktorých sa spája prvok pravdepodobnosti, vysoká miera pravdepodobnosti, ktorú možno zistiť technickými prostriedkami, a jednoznačne škodlivý výsledok umožnili uznanie straty príležitosti v práve zodpovednosti za škodu.

47. Rozvoj vysoko sofistikovaných metodík výpočtu rizík, predovšetkým v ekonomickej oblasti, tiež prispel k tomu, že prvky pravdepodobnosti sa nestávajú súčasťou majetku fyzickej alebo právnickej osoby v budúcnosti, ale v súčasnosti. Okrem iného vyhliadky rastu podniku, plány verejného investovania v odvetví, v ktorom podnik pôsobí, alebo prognóza burzového vývoja majú skutočný vplyv na súčasnú, nie budúcu hodnotu takých podnikov. Skutočnosť, že uvedené vyhliadky závisia od udalostí, ktorých pravdepodobnosť nie je zaručená, nemá nijaký vplyv na zahrnutie takých príležitostí (a ich ekonomickej hodnoty) do súčasného majetku dotknutej osoby. Strata príležitosti ako dôsledok protiprávneho konania preto spôsobuje nahraditeľnú škodu.

48. Táto situácia sa v súčasnosti vyskytuje vo väčšine členských štátov tak v oblasti mimozmluvnej občianskoprávnej zodpovednosti, ako aj v oblasti zodpovednosti členských štátov za škodu. ( 18 ) Je nesporné, že strata príležitosti sa vyskytuje predovšetkým v odvetvových oblastiach, akými sú oblasť verejného obstarávania, zdravotnícke právo alebo obchodné právo. To však neznamená, že táto kategória v súčasnosti nedosiahla dostatočný stupeň všeobecnosti.

c) Judikatúra Súdneho dvora a Všeobecného súdu

49. Dôkaz o tom, že strata príležitosti je súčasťou uvedených „zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov“ v zmysle článku 340 druhého odseku ZFEÚ, nachádzame v judikatúre Súdneho dvora. V posledných rokoch totiž možno spozorovať veľmi zreteľnú tendenciu smerujúcu k uznaniu možnosti nahradiť škodu spôsobenú stratou príležitosti. Ide predovšetkým o odvetvový pokrok, ktorý sa uskutočňuje opatrne a ktorého všeobecné črty vysvetlím v nasledujúcich bodoch.

50. Oblasťou, v ktorej bola strata príležitosti výslovne a opakovane uznaná, je oblasť verejnej služby Únie. Od vyhlásenia rozsudku Komisia/Girardot ( 19 ) totiž Súdny dvor všeobecne potvrdzuje judikatúru Všeobecného súdu, podľa ktorej strata príležitosti v konkrétnej oblasti sporov týkajúcich sa verejnej služby, ktoré sú teda založené na článku 270 ZFEÚ, predstavuje „skutočnú a určitú“ nahraditeľnú škodu. Taká škoda navyše nemá nemajetkovú, ale majetkovú povahu. ( 20 )

51. Skutkové okolnosti veci Girardot sú veľmi významné, lebo išlo o zamestnankyňu zamestnanú ako dočasný zamestnanec, ktorá bola vylúčená z interného výberového konania pre nesplnenie povinných požiadaviek. Žalobkyňa sa neskôr uchádzala o viacero pracovných miest v tej istej inštitúcii, pričom bola vylúčená z výberových konaní na tieto pracovné miesta, lebo nebola zamestnaná v služobnom pomere. Preto by žalobkyňa v prípade, ak by absolvovala uvedené interné výberové konanie, spĺňala podmienky účasti na druhom výberovom konaní.

52. Súd prvého stupňa vo svojom rozsudku z 31. marca 2004 ( 21 ) určil, že prvé vylúčenie žalobkyne bolo protiprávne, a následne v medzitýmnom rozsudku uviedol, že uvedeným protiprávnym vylúčením bola žalobkyni odňatá príležitosť zúčastniť sa na neskoršom výberovom konaní. ( 22 ) Žalobkyňa sa totiž uchádzala o deväť pracovných miest, ktoré boli predmetom druhého výberového konania. Súd prvého stupňa konštatoval, že žalobkyni bola bezdôvodne odňatá veľká príležitosť získať jedno z uvedených pracovných miest. Súdny dvor vo svojom rozsudku v odvolacom konaní potvrdil prístup Súdu prvého stupňa.

53. V bode 115 rozsudku vo veci Girardot Súd prvého stupňa uviedol: „… nemožno vychádzať z toho, že na konci prvej fázy konania na obsadenie voľných pracovných miest upraveného v článku 29 ods. 1 služobného poriadku by Komisia… prijala jednu z kandidatúr pani Girardotovej a že pani Girardotová mala v dôsledku toho istú šancu, že s ňou bude uzavretá zmluva ako s dočasným zamestnancom… Možno však vychádzať z toho, že pani Girardotová mala napriek tomu v tejto súvislosti veľkú príležitosť, ktorá jej bola odňatá z dôvodu zamietnutia jej kandidatúr Komisiou, a to bez preukázaného preskúmania“. ( 23 )

54. Na tomto tvrdení je založené konštatovanie, že pani Girardotovej vznikla nahraditeľná škoda, ktorej vyčíslenie sa nerovná sume príjmov, ktoré by dostala ako dočasný zamestnanec, ale Súd prvého stupňa ex aequo et bono rozhodol, že na uvedenú sumu uplatní násobiteľ 0,5. Súdny dvor výslovne potvrdil spôsob výpočtu, ktorý navrhol a uplatnil Súd prvého stupňa.

55. Podobnú argumentačnú líniu – tentokrát však už v oblasti upravenej článkom 340 druhým odsekom ZFEÚ – možno spozorovať v judikatúre týkajúcej sa verejného obstarávania Únie. V tých prípadoch, keď je uchádzač protiprávne vylúčený z postupu verejného obstarávania vyhláseného inštitúciou Únie, nemusí byť možné opäť začať postup verejného obstarávania. Za týchto okolností Všeobecný súd viackrát uznal, že vylúčený uchádzač má právo domáhať sa náhrady škody zodpovedajúcej „strate šance na zadanie zákazky“ ( 24 ) a v prípade, ak možno s istotou preukázať, že zákazka mala byť uchádzačovi zadaná, tiež ušlého zisku. Všeobecný súd opakovane poukázal na možnosť „priradiť hospodársku hodnotu strate šance na zadanie verejnej zákazky“. ( 25 )

56. Z vyššie uvedeného vyplýva, že tak v oblasti verejnej služby, ako aj v oblasti verejného obstarávania Únie predstavuje strata veľkej príležitosti v dôsledku protiprávneho konania nahraditeľnú majetkovú škodu. Toto konštatovanie ešte nebolo všeobecne rozšírené na právo Únie týkajúce sa zodpovednosti za škodu, ale v niektorých rozhodnutiach Súdneho dvora je badať, že tento pojem nie je všeobecnej judikatúre Súdneho dvora úplne cudzí.

57. V prvom rade treba poukázať na smer v skorej judikatúre Súdneho dvora z polovice 70. rokov, kde sa jasne uvádza, že požiadavka „určitej“ škody sa nemôže týkať absolútnej istoty. ( 26 ) Toto konštatovanie nie je náhodné, lebo sa uvádza s cieľom odlíšiť požiadavky žaloby o náhradu škody podľa článkov 34 Zmluvy o ESUO a 40 Zmluvy o ESUO od požiadaviek, ktoré platili podľa Zmluvy o EHS a boli priaznivejšie. Súdny dvor tým, že uznal, že škoda musí byť „určitá“, ale nie s absolútnou presnosťou, chcel dodržať širšie znenie bývalého článku 215 EHS. Uvedené spresnenie však nemalo priamy vplyv na konkrétnu situáciu žalobcov, lebo táto formulácia bola uvedená v bode týkajúcom sa prípustnosti žaloby. Tak to bolo aj vo viacerých veciach v 70. a 80. rokoch, kde Súdny dvor zmiernil požiadavku týkajúcu sa „určitej“ povahy škody, aby konštatoval, že žalobca má záujem na konaní na účely aktívnej legitimácie, a neskôr – pri rozhodovaní o veci samej – zamietol žalobu z dôvodu neexistencie protiprávneho konania. ( 27 )

58. Aj v iných veciach sa Súdny dvor vyjadril k „určitej“ povahe škody pri rozbore veci samej a uplatnil prístup podobný tomu, ktorý bol opísaný v predchádzajúcom bode. Vo veci Ireks‑Arkady/Rada a Komisia ( 28 ) Súdny dvor konštatoval zodpovednosť Spoločenstva v dôsledku zrušenia výrobných náhrad za výrobok quellmehl. Toto zrušenie bolo predtým v rozsudku Súdneho dvora vo veci Ruckdeschel a i. ( 29 ) vyhlásené za protiprávne pre rozpor so zásadou zákazu diskriminácie, lebo Súdny dvor sa domnieval, že došlo k neodôvodnenému rozdielnemu zaobchádzaniu s výrobkom quellmehl a želírovacím škrobom. Hoci Rada opäť stanovila výrobné náhrady za výrobok quellmehl, urobila to so spätným účinkom odo dňa vyhlásenia už citovaného rozsudku Ruckdeschel a i.

59. Súdny dvor takto v konaní o žalobe o určenie mimozmluvnej zodpovednosti, ktorú po vyhlásení rozsudku Ruckdeschel podali výrobcovia výrobku quellmehl, vo veci Ireks‑Arkady/Rada a Komisia konštatoval, že Rada vážne a zjavne prekročila hranice, ktoré musí dodržiavať pri výkone svojich diskrečných právomocí. Podľa názoru Súdneho dvora mala škoda uvádzaná žalobcom pôvod v tom, že Rada zrušila náhrady, ktoré sa mali vyplácať výrobcom výrobku quellmehl odo dňa odňatia náhrad do dňa uverejnenia rozsudku Ruckdeschel a i. Hoci sa v jeho rozhodnutí uvádza, že je ťažké presne vyčísliť uvedenú škodu, skutočnosť, že táto škoda nebola absolútne určitá, vôbec nebránila konštatovaniu zodpovednosti Spoločenstva.

60. Argumentácia použitá v rozsudku Ireks‑Arkady/Rada a Komisia nie je v judikatúre ojedinelá. Súdny dvor neskôr vo veci Agraz a i./Komisia ( 30 ) posudzoval prípad, v ktorom išlo o to, či diskrečná právomoc Komisie pri stanovovaní minimálnej ceny a výšky podpory pre výrobu spracovaných paradajkových výrobkov na hospodársky rok 2000/2001 bránila konštatovaniu, že škoda spôsobená výrobcom uvedených výrobkov vo viacerých členských štátoch je „určitá“. V uvedenej veci Komisia pri stanovení výšky podpory nezohľadnila cenu čínskych paradajok, čo bol faktor, ktorý sa podľa relevantnej európskej právnej úpravy mal zohľadniť. Súd prvého stupňa určil, že nariadenie, ktorým sa stanovila výška podpory, je protiprávne, lebo sa domnieval, že toto nariadenie malo z vyššie uvedeného dôvodu podstatnú formálnu vadu. Vzhľadom na to, že diskrečná právomoc Komisie pri stanovovaní výšky podpory je veľmi široká, však Súd prvého stupňa konštatoval, že nešlo o „určitú“ škodu.

61. V rozsudku Agraz a i./Komisia sa Súdny dvor odklonil od riešenia prijatého Súdom prvého stupňa a konštatoval, že škoda spôsobená výrobcom paradajok bola skutočne „určitá“. Ako uviedol samotný Súdny dvor, „existencia škody uplatňovanej žalobcami, ktorá nie je hypotetická alebo len možná, je… nepochybná. Napriek naďalej trvajúcej neurčitosti, pokiaľ ide o jej presné vyčíslenie, je táto škoda navyše hospodársky odhadnuteľná“. ( 31 ) Súdny dvor nepovažoval za relevantnú skutočnosť, že nebolo ťažké zabezpečiť odbyt výroby Spoločenstva počas predmetného hospodárskeho roka, ani že systém plánovaného riadenia umožnil zabezpečiť počas hospodárskeho roka odbyt výroby paradajok. Vzhľadom na protiprávne stanovenie výšky pomoci bola výrobcom paradajok z viacerých členských štátov odňatá možnosť predať paradajky za výhodnejších podmienok. Napriek tomu, že vyčíslenie škody nebolo absolútne určité, táto okolnosť podľa Súdneho dvora umožnila žalobcom domáhať sa náhrady nahraditeľnej majetkovej škody.

d) Zhrnutie a návrh

62. Vzhľadom na vyššie uvedené sa domnievam, že v judikatúre Súdneho dvora už došlo k významným pokrokom, ktoré treba preskúmať zo všeobecnejšieho hľadiska. Z uvedenej analýzy vyplýva, že strata príležitosti nezakladá nárok na náhradu škody len v prípade zamestnancov inštitúcií, ale je formulovaná ako samostatná kategória s dôsledkami vo viacerých oblastiach práva Únie. Ak navyše zohľadníme skutočnosť, že ide o kategóriu, ktorá sa vyskytuje v mnohých členských štátoch, možno konštatovať, že strata príležitosti – ako integrálny prvok nahraditeľnej škody – patrí medzi „zásady spoločné pre právne poriadky členských štátov“ v zmysle článku 340 druhého odseku ZFEÚ.

63. Vyššie uvedená judikatúra však nepripúšťa stratu príležitosti bez ďalších požiadaviek. Naopak, v uvedených rozsudkoch badať značnú opatrnosť pri uznávaní tohto druhu škody, s ktorým je spojených niekoľko podmienok, ktoré nie je ľahké splniť.

64. V prvom rade musí byť strata príležitosti „veľká“, ako to zdôrazňuje rozsudok Girardot. Hoci existujú rôzne spôsoby merania pravdepodobnosti, Súdny dvor si musí vybrať kritérium založené na pevnej existencii budúcej nevýhody. Strata príležitosti musí byť v každom prípade vždy dostatočne predvídateľná na to, aby sa dala preukázať bežnými dôkaznými prostriedkami.

65. V druhom rade strata veľkej príležitosti sa nerovná spôsobeniu škody, v prípade ktorej je pravdepodobnosť vzniku absolútna, lebo v opačnom prípade nepôjde o stratu príležitosti, ale o ušlý zisk. Treba poznamenať, že vo väčšine vecí, v ktorých súdy Únie rozhodli o tejto otázke, bolo vyčíslenie straty príležitosti ponechané na medzitýmny rozsudok alebo – v prípade rozsudku vydaného v odvolacom konaní – na nový prvostupňový rozsudok vydaný po vrátení veci. To vysvetľuje, prečo Súdny dvor doteraz nemal veľa príležitostí rozvinúť svoju judikatúru v tejto oblasti.

66. V treťom rade strata príležitosti nepriznáva právo na odškodnenie za celú stratu zisku, ktorého očakávanie bolo zmarené. Pani Girardot sa nemohla domáhať celej sumy platov, ktoré by dostala v prípade, ak by bola prijatá na pracovné miesto, tak ako vylúčený uchádzač tiež nemohol požadovať celkovú cenu zákazky za podmienok uvedených v jeho ponuke. Súdny dvor a Všeobecný súd vychádzali z praxe členských štátov a uznali škodu, ktorá je vždy vo väčšej či menšej miere nižšia ako škoda zodpovedajúca zisku, ktorého možné dosiahnutie bolo zmarené. Súd prvého stupňa si vo veci Girardot zvolil metódu – výslovne potvrdenú Súdnym dvorom –, v rámci ktorej uplatnil na stratu odmien, ktorá vznikla pani Girardotovej, násobný koeficient 0,5. Tento koeficient predstavuje odhad percentuálnej pravdepodobnosti pani Girardotovej na získanie jedného z pracovných miest, v tomto prípade 50 %.

67. V štvrtom a poslednom rade musí príležitosť v konkrétnom prípade zjavne preukázať žalobca, lebo mu prináleží preukázať nielen veľkosť zmarenej príležitosti, ale aj mieru pravdepodobnosti, ktorá skutočne existovala. Príchod vysoko sofistikovaných metodík, ktoré umožňujú zmerať pravdepodobnosť budúceho zisku, dokonca aj zmareného budúceho zisku, uľahčuje subjektom túto úlohu, a to najmä v oblasti hospodárskeho práva, keď je potrebné presne určiť finančnú sumu stratenej príležitosti.

68. V konečnom dôsledku nenachádzam dôvody, pre ktoré by sa malo všeobecne vylúčiť, že strata príležitosti tvorí integrálnu súčasť nahraditeľnej škody na základe článku 340 druhého odseku ZFEÚ. Vývoj právnej komparatistiky, vývoj judikatúry Súdneho dvora a dôkazné prostriedky, ktoré majú subjekty v súčasnosti k dispozícii, umožňujú Súdnemu dvoru konštatovať, že právo Únie týkajúce sa zodpovednosti za škodu poskytuje odškodnenie za veľkú stratu príležitosti spôsobenú protiprávnym aktom prijatým inštitúciou.

69. So zreteľom na vyššie uvedené úvahy v nasledujúcich bodoch preskúmam odvolací dôvod, ktorý uplatnil pán Giordano, týkajúci sa „určitej“ povahy škody v prejednávanom prípade.

e) Posúdenie odvolacieho dôvodu, ktorý je predmetom analýzy

70. V napadnutom rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že odvolateľovi nevznikla určitá škoda z dôvodu, že normotvorca Únie nepriznal subjektívne právo na vyčerpanie kvóty. Na základe tohto predpokladu, v rámci ktorého je pojem subjektívne právo na kvótu a na jej vyčerpanie úzko prepojený s treťou požiadavkou mimozmluvnej zodpovednosti Únie, ktorou je existencia nahraditeľnej škody, Všeobecný súd konštatoval, že škoda vzniknutá pánovi Giordanovi nebola „určitá“, a v dôsledku toho zamietol jeho žalobu.

71. Na podporu svojej argumentácie Všeobecný súd „analogicky“ citoval rozsudok Súdu prvého stupňa vo veci Cofradía de pescadores „San Pedro“ de Bermeo a i./Rada ( 32 ), v ktorom sa rozhodlo, že stanovenie kvóty aktom Únie nepriznáva jej držiteľovi nijaké právo, ale len stanovuje maximálny úlovok. ( 33 )

72. Je dôležité poukázať na to, že rozsudok Cofradía de pescadores „San Pedro“ de Bermeo a i. bol napadnutý odvolaním na Súdnom dvore a že argumentácia Súdu prvého stupňa bola vo všeobecnosti prijatá. ( 34 ) Súdny dvor však rozhodol o tom, či kvóta priznáva právo, len pri posudzovaní protiprávneho konania, a nie škody. Súdny dvor dospel – tak ako Súd prvého stupňa – k záveru, že opatrenia, ktoré boli vyhlásené za protiprávne, boli v rozpore s viacerými normami práva Únie, konkrétne so zásadou relatívnej stability a aktom o podmienkach pristúpenia Španielskeho kráľovstva a Portugalskej republiky, „ktorých účelom nie je priznať subjektívne práva jednotlivcom“. ( 35 ) Preto z porušenia uvedených noriem nevyplynulo žalobcom právo na odškodnenie v súlade s vtedajším článkom 288 ES (teraz článok 340 druhý odsek ZFEÚ).

73. Súdny dvor však vo svojom rozsudku v uvedenej veci vôbec nerozhodol o tom, či porušenie spôsobilo „určitú“ škodu. Všeobecný súd to v rozsudku napadnutom v tomto konaní urobil a konštatoval, že z dôvodu neexistencie subjektívneho práva a nepredvídateľnosti budúcich úlovkov škoda spôsobená žalobcovi nebola „určitá“, a preto nebola nahraditeľná.

74. Vzhľadom na vyššie uvedené sa domnievam, že Všeobecný súd v rozsudku napadnutom v tomto konaní nevychádzal z judikatúry Súdneho dvora, keď konštatoval, že škoda vzniknutá pánovi Giordanovi nebola „určitá“, ale že uplatnil judikatúru týkajúcu sa protiprávnosti opatrenia spôsobujúceho škodu. ( 36 ) Táto judikatúra podľa môjho názoru viedla k tomu, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia.

75. Predmetom veci Cofradía de Pescadores „San Pedro“ de Bermeo a i. bol totiž nárok na náhradu škody v dôsledku porušenia zásady relatívnej stability a aktu o podmienkach pristúpenia Španielskeho kráľovstva a Portugalskej republiky. Súdny dvor správne potvrdil, že tieto ustanovenia nepriznávajú držiteľom rybolovných kvót subjektívne právo a že zavádzajú len systém rozdelenia živých vodných zdrojov medzi členské štáty, ktorého neskorší rozvoj si vyžaduje mnohé ustanovenia práva Únie a vnútroštátneho práva.

76. Ako však bude uvedené ďalej a ako som podrobne vysvetlil v návrhoch, ktoré som predniesol v spojených veciach Buono a i./Komisia, v prejednávanej veci je protiprávnym konaním, ktoré spôsobilo škodu, porušenie zásady zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti, čo je norma, ktorej porušenie podľa dlhodobo ustálenej judikatúry predstavuje porušenie normy vyššej právnej sily, ktorá priznáva práva jednotlivcom. Preto Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že porušenie, o aké išlo vo veci Cofradía de pescadores „San Pedro“ de Bermeo a i./Rada, bolo porovnateľné s porušením, ku ktorému došlo v prejednávanom prípade, ktoré sa týka zásady zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti.

77. Vzhľadom na toto prepojenie medzi oboma vecami sa v napadnutom rozsudku dospelo k záveru, že škoda vzniknutá pánovi Giordanovi nie je „určitá“. Táto argumentácia však neobstojí.

78. Ako vyplýva zo spisu, pán Giordano mal povolenie na rybolov vydané prefektom, na ktoré sa vzťahovala príslušná kvóta vo výške 132,02 tony. Povolenie dovoľovalo rybolov od 1. apríla do 30. júna 2008. V dôsledku nariadenia sa vo vodách, v ktorých pán Giordano vykonával rybolov, s účinnosťou od 16. júna prerušil lov tuniaka modroplutvého. Ako sa uvádza v spise, úlovok pána Giordana dovtedy dosiahol celkovo 71,571 tony. V dôsledku nariadenia č. 530/2008 teda pán Giordano nemohol uloviť 60,449 tony, ktoré by mohol uloviť na základe svojho povolenia.

79. Vzhľadom na kritériá uvedené v bodoch 38 až 69 týchto návrhov je zrejmé, že pánovi Giordanovi bola odňatá príležitosť dosiahnuť budúci zisk, teda zisk vyplývajúci z vyčerpania jeho rybolovnej kvóty. Ak niekto nemá právo na kvótu, neznamená to, že škoda je neurčitá, tak ako skutočnosť, že určitá inštitúcia má diskrečnú právomoc, nemá za následok, že škoda, ktorá môže vzniknúť, je neurčitá. Všeobecný súd nesprávne spojil požiadavku priznania práva, ktorá sa podľa judikatúry Súdneho dvora vyžaduje pri vymedzení protiprávneho konania, s požiadavkou určitosti škody. Ide o spojenie, ktoré je nielenže cudzie tradičnému chápaniu škody v judikatúre Súdneho dvora, ale navyše aj sťažuje a v niektorých prípadoch úplne znemožňuje získanie odškodnenia napriek vzniku hospodársky relevantnej škody.

80. Rozsudok Agraz a i./Komisia sa jednoznačne týka situácie, v ktorej existuje hospodárska škoda, ale táto škoda je z hľadiska pravdepodobnosti do veľkej miery neurčitá. Súdny dvor po tom, čo konštatoval, že Komisia má širokú mieru voľnej úvahy, ktorá neumožňuje zaručiť, že v budúcnosti prijme rozhodnutie priaznivé pre záujmy žalobcu, rozhodol, že „napriek naďalej trvajúcej neurčitosti, pokiaľ ide o… presné vyčíslenie, je táto škoda… hospodársky odhadnuteľná“. ( 37 ) Ako som už uviedol v bode 64 týchto návrhov, v každom prípade záleží na tom, či je pravdepodobnosť dosiahnutia zisku veľká.

81. Ako bolo uvedené vyššie, v napadnutom rozsudku sa len konštatuje, že škoda nie je „určitá“, lebo neexistuje subjektívne právo vyplývajúce z kvóty. Tento prístup spolu so skutočnosťou, že pánovi Giordanovi bola odňatá príležitosť dosiahnuť zisk, ktorého hospodárska hodnota je nespochybniteľná, postačuje na odôvodnenie záveru, že odvolací dôvod uplatnený pánom Giordanom je dôvodný, a teda aj na zrušenie prvostupňového rozsudku.

B – O zvyšných odvolacích dôvodoch

82. Vzhľadom na vyššie uvedené sú zvyšné odvolacie dôvody neúčinné, a preto navrhujem, aby Súdny dvor čiastočne vyhovel odvolaniu a uznal prvý odvolací dôvod založený na nesprávnom výklade článku 340 druhého odseku ZFEÚ v súvislosti s „určitou“ povahou škody vzniknutej odvolateľovi.

VII – Vydanie konečného rozsudku

83. Podľa článku 61 Štatútu Súdneho dvora, „ak je odvolanie dôvodné, Súdny dvor zruší rozhodnutie Všeobecného súdu“, pričom „môže vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje“.

84. Zastávam názor, že Súdny dvor je schopný rozhodnúť o časti konania.

85. V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry týkajúcej sa mimozmluvnej zodpovednosti Únie za protiprávne konanie jej inštitúcií a orgánov vyplýva právo na náhradu škody, ak sú splnené tri požiadavky, a to že účelom porušenej právnej normy je priznať práva jednotlivcom a že jej porušenie je dostatočne závažné, že bola preukázaná existencia škody a napokon že existuje priama príčinná súvislosť medzi protiprávnym konaním pripísateľným Únii a škodou, ktorá vznikla poškodeným. ( 38 )

A – Porušená právna norma, ktorej účelom je priznať práva jednotlivcom a ktorej porušenie je dostatočne závažné

86. Ako už bolo uvedené, prejednávaná vec sa vyznačuje skutočnosťou, že porušenou právnou normou je zásada zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti, ako to potvrdil Súdny dvor vo svojom rozsudku AJD Tuna. Z rozsiahlej judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa tejto otázky vyplýva, že na konštatovanie, že porušenie je dostatočne závažné, postačuje porušenie tejto zásady, ktorá má pre Úniu rozhodujúci význam. ( 39 )

87. Jedinou porušenou právnou normou je však uvedená zásada a nebola porušená žiadna iná zo zásad uvedených odvolateľom, lebo Súdny dvor mal príležitosť posúdiť údajný rozpor nariadenia č. 530/2008 okrem iného so zásadami proporcionality, legitímnej dôvery alebo práva vlastniť majetok. Jedinou vadou, ktorú možno po vyčerpávajúcej analýze uskutočnenej Súdnym dvorom v už citovanom rozsudku AJD Tuna vytýkať uvedenému nariadeniu, je vada týkajúca sa zásady zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti. Pán Giordano mohol – v rozpore s uvedenou zásadou – vykonávať rybolov o týždeň kratšie ako plavidlá s kruhovými záťahovými sieťami plaviace sa pod španielskou vlajkou.

88. Preto je splnená podmienka týkajúca sa existencie porušenej právnej normy, ktorej účelom je priznať práva jednotlivcom a ktorej porušenie je dostatočne závažné.

B – Priama príčinná súvislosť medzi protiprávnym konaním pripísateľným Únii a škodou, ktorá vznikla poškodenému

89. Tiež sa domnievam, že existuje priama príčinná súvislosť medzi protiprávnym konaním pripísateľným Únii a škodou, ktorá vznikla poškodenému, lebo je zrejmé, že len nariadenie č. 530/2008 je príčinou prerušenia činností pána Giordana, ku ktorému došlo.

90. Je však dôležité uviesť jeden aspekt, ktorý podmieňuje rozsah zodpovednosti.

91. Ako už bolo uvedené, protiprávnou príčinou škody spôsobenej pánovi Giordanovi je porušenie zásady zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti vzhľadom na rozdielne a neodôvodnené zaobchádzanie s plavidlami s kruhovými záťahovými sieťami plaviacimi sa pod španielskou vlajkou a ostatnými plavidlami. Vzhľadom na to, že španielskym plavidlám s kruhovými záťahovými sieťami bol priznaný ďalší týždeň hospodárskeho roka, pán Giordano bol zbavený cenného obdobia činnosti, ktoré iné plavidlá mohli využiť.

92. Vzhľadom na to, že zodpovednosť, ktorej sa dovoláva odvolateľ, je založená na protiprávnom konaní, sa po vylúčení existencie iných právnych vád nariadenia č. 530/2008 v predchádzajúcom bode domnievam, že existuje len príčinná súvislosť medzi konaním zakladajúcim diskrimináciu, teda ďalším týždňom rybolovu, ktorý mohli využiť plavidlá s kruhovými záťahovými sieťami plaviace sa pod španielskou vlajkou, a vzniknutou škodou. Diskriminácia, ktorú Súdny dvor vyhlásil v už citovanej veci AJD Tuna za protiprávnu, spôsobila, že odvolateľ sa nachádzal v horšej situácii len počas jedného týždňa, a nie počas nasledujúceho týždňa, v ktorom bola zabránená činnosť všetkým plavidlám, vrátane španielskych plavidiel.

93. Skutočnosť, že mimozmluvná zodpovednosť Únie sa zakladá predovšetkým na protiprávnosti škody, ako ju namietal odvolateľ v tejto veci, si preto vyžaduje, aby sa príčinná súvislosť obmedzila na prepojenie protiprávnych konaní so vzniknutými škodami, a nie s inými konaniami, ktoré nie sú protiprávne, hoci môžu veľmi úzko súvisieť s okolnosťami prejednávaného prípadu. Vzhľadom na to, že konštatovaná protiprávnosť sa týka týždňa, počas ktorého bola odvolateľovi neopodstatnene odňatá možnosť vykonávať hospodársku činnosť, je práve toto časové obdobie relevantné na účely mimozmluvnej zodpovednosti za protiprávne konanie.

94. Preto navrhujem, aby Súdny dvor obmedzil príčinnú súvislosť na príčinnú súvislosť, ktorá existovala v období od 16. do 23. júna 2008, v ktorom nariadenie č. 530/2008 protiprávne zakazovalo rybolov odvolateľovi na rozdiel od španielskych plavidiel s kruhovými záťahovými sieťami.

95. V dôsledku toho je splnená podmienka týkajúca sa existencie priamej príčinnej súvislosti medzi protiprávnym konaním pripísateľným Únii a škodou, ktorá vznikla poškodenému, pokiaľ sa škoda obmedzí na obdobie od 16. júna do 23. júna 2008.

C – Skutočná a určitá škoda

96. Napokon je potrebné určiť, či sa preukázala existencia škody, ktorá musí byť skutočná a určitá.

97. Ako bolo uvedené v bodoch 49 až 61 týchto návrhov, Súdny dvor vo svojej judikatúre viackrát pripustil, že určitá povaha škody nevyhnutne nemusí byť absolútna, pričom ju možno konštatovať v prípade straty veľkej príležitosti, ktorá bola priamo vyvolaná protiprávnym konaním Únie. Nebudem na tomto mieste opakovať to, čo som už podrobne uviedol v bodoch 38 až 69 týchto návrhov, ale stačí tu pripomenúť, že strata veľkej príležitosti predstavuje skutočnú a určitú škodu, ktorá je nahraditeľná.

98. Zo spisu vyplýva, že pán Giordano mal povolenie na rybolov, ktoré mu dovoľovalo uskutočňovať hospodársku činnosť do 30. júna 2008. Bez toho, aby to Komisia spochybnila, sa navyše rybolovné kvóty vlastníka lodí, akým je pán Giordano, v predchádzajúcich rokoch spravidla vyčerpali.

99. Okrem toho skutočnosť, že existovali vážne indície, že rybolovné oblasti sa vyčerpajú pred koncom hospodárskeho roka, podľa všetkého nebránila plavidlám s kruhovými záťahovými sieťami plaviacimi sa pod španielskou vlajkou v tom, aby lovili aj od 16. do 23. júna 2008, a to aj v tých istých vodách, v ktorých zvyčajne lovia plavidlá s kruhovými záťahovými sieťami plaviace sa pod francúzskou vlajkou, ako je plavidlo pána Giordana.

100. Práve z dôvodu, že strata príležitosti nepokrýva celú sumu zmareného zisku, tvrdenia uvedené Komisiou jednoducho potvrdzujú, že pravdepodobnosť, že pán Giordano by vyčerpal kvótu počas týždňa od 16. do 23. júna 2008, nebola absolútna, ale vôbec to nemá vplyv na veľkosť stratenej príležitosti.

101. Účastníci prvostupňového konania však nemali príležitosť podrobne sa vyjadriť ku konkrétnym pravdepodobnostiam zisku pána Giordana v uvedenom období roka 2008. O tejto otázke, ktorá úzko súvisí s vyčíslením vzniknutej škody, sa v tomto zmysle počas konania pred Všeobecným súdom nediskutovalo.

102. V dôsledku toho navrhujem, aby Súdny dvor vrátil vec Všeobecnému súdu, aby – vzhľadom na vyššie uvedené argumenty – rozhodol o presnom vyčíslení škody vzniknutej odvolateľovi.

VIII – O trovách

103. Napriek tomu, že navrhujem čiastočne vrátiť vec Všeobecnému súdu, zastávam názor, že základná otázka tohto odvolacieho konania bola vo svojich základných aspektoch vyriešená. Preto v súlade s článkom 138 ods. 1 a článkom 184 ods. 2 rokovacieho poriadku navrhujem, aby Súdny dvor uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy tohto odvolacieho konania.

IX – Návrh

104. Na základe vyššie uvedených úvah navrhujem, aby Súdny dvor: Čiastočne vyhovel odvolaniu a uznal prvý odvolací dôvod založený na nesprávnom výklade článku 340 druhého odseku ZFEÚ v súvislosti s „určitou“ povahou škody vzniknutej odvolateľovi a v dôsledku toho rozhodol takto: 1. Rozsudok Všeobecného súdu zo 7. novembra 2012 vo veci T‑114/11 sa zrušuje. 2. Žalobe o určenie mimozmluvnej zodpovednosti podanej pánom Giordanom sa vyhovuje a konštatuje sa mimozmluvná zodpovednosť Únie z dôvodu schválenia nariadenia Komisie č. 530/2008 z 12. júna 2008, keďže sa preukázalo, že sú splnené podmienky zakladajúce mimozmluvnú zodpovednosť upravenú v článku 340 druhom odseku Zmluvy o fungovaní Európskej únie. 3. Vec sa vracia Všeobecnému súdu, aby rozhodol o vyčíslení škody vzniknutej pánovi Giordanovi. 4. Komisii sa ukladá povinnosť nahradiť trovy prvostupňového konania vo veci T‑114/11 zo 7. novembra 2012 a odvolacieho konania.

( 1 ) Jazyk prednesu: španielčina.

( 2 ) Nariadenie z 12. júna 2008 (Ú. v. EÚ L 155, s. 9).

( 3 ) Nariadenie Rady zo 7. mája 2007 (Ú. v. EÚ L 123, s. 3).

( 4 ) Nariadenie Rady zo 17. decembra 2007 (Ú. v. EÚ L 340, s. 8).

( 5 ) Nariadenie Rady z 20. decembra 2002 (Ú. v. ES L 358, s. 59; Mim. vyd. 04/005, s. 460).

( 6 ) Nariadenie Rady zo 16. januára 2008, ktorým sa na rok 2008 stanovujú rybolovné možnosti a súvisiace podmienky pre určité populácie rýb a zoskupenia populácií rýb uplatniteľné vo vodách Spoločenstva a pre plavidlá Spoločenstva vo vodách, v ktorých sa vyžaduje obmedzovanie výlovu (Ú. v. EÚ L 19, s. 1).

( 7 ) Nariadenie Komisie z 22. mája 2008, ktorým sa v roku 2008 podľa článku 21 ods. 4 nariadenia Rady (EHS) č. 2847/93, ktorým sa zriaďuje kontrolný systém spoločnej politiky rybolovu, upravujú určité kvóty na tuniaka modroplutvého (Ú. v. EÚ L 134, s. 11).

( 8 ) Už citované.

( 9 ) Rozsudok zo 17. marca 2011 (C-221/09, Zb. s. I-1655).

( 10 ) Rozsudok z 19. októbra 2005 (C-415/03, Zb. s. II-4355).

( 11 ) Nariadenie Rady, ktorým sa zriaďuje kontrolný systém spoločnej politiky rybolovu (Ú. v. ES L 261, s. 1; Mim. vyd. 04/002, s. 70).

( 12 ) Zo všeobecného hľadiska pozri van RAEPENBUSCH, S.: La convergence entre les régimes de responsabilité extracontractuelle de l’Union et des États membres. In: ERA Forum (2012) a GIACOBBO‑PEYRONNEL, V.: L’indemnisation de la perte de chance en droit de la fonction publique de l’Union européenne. In: MAHIEU, S. (ed.): Contentieux de l’Union européenne – Questions choisies. Larcier, 2014.

( 13 ) Pozri napríklad článok 2 ods. 7 smernice Rady 92/13/EHS z 25. februára 1992 (Ú. v. ES L 76, s. 14; Mim. vyd. 06/001, s. 315), podľa ktorého „keď sa uplatňuje nárok na náhradu škody predstavujúce [predstavujúcu – neoficiálny preklad] náklady na prípravu ponuky alebo účasti v procese udeľovania, osoba, ktorá si robí nárok, bude vyzvaná len k tomu, aby dokázala porušenie právnej normy spoločenstva v oblasti obstarávania alebo národných pravidiel vykonávajúcich túto právnu normu, a mala by mať reálnu šancu získať objednávku ako dôsledok toho poškodenia, ktoré nepriaznivo ovplyvnilo jej šance [právnu normu, že by mala reálnu šancu získať zákazku a že v dôsledku tohto porušenia bola táto šanca ohrozená – neoficiálny preklad]“.

( 14 ) Pozri napríklad de FERRA, C.: De Finetti, la rivoluzione della probabilità. In: Assicurazioni, č. 2, 2002, s. 185 až 195, a MAJONE, G.: Foundations of Risk Regulation: Science, Decision‑Making, Policy Learning and Institutional Reform. In: European Journal of Risk Regulation, č. 1, 2010, s. 5 a nasl.

( 15 ) O vývoji z historického a komparatívneho hľadiska pozri MEDINA ALCOZ, L.: La teoría de la pérdida de oportunidad. Estudio doctrinal y jurisprudencial de derecho de daños público y privado. Madrid: Thomson‑Civitas, 2007, s. 127 a nasl.

( 16 ) Pozri napríklad LOEVINGER, L.: Jurimetrics: Science and Prediction in the Field of Law. In: Minnesota Law Review, č. 46, 1961‑1962, s. 269 a nasl.

( 17 ) Pozri TRUCKOR, M. L.: The Loss of Chance Doctrine: Legal Recovery for Patients on the Edge of Survival. In: University of Dayton Law Review, č. 24, 1999, a FISCHER, D. A.: Tort Recovery for Loss of a Chance. In: Wake Forest Law Review, č. 36, 2001, s. 608 a nasl.

( 18 ) Pozri porovnávaciu analýzu vo FLEISCHER, H.: Schadensersatz für verlorene Chancen im Vertrags‑ und Deliktsrecht. In: JZ, 15/16, 1999; Les limites de la réparation du préjudice. Paris: Dalloz, 2009, a MEDINA ALCOZ, L.: c. d., s. 130 až 167.

( 19 ) Rozsudok z 21. februára 2008 (C-348/06 P, Zb. s. I-833).

( 20 ) Pozri komentár v GIACOBBO‑PEYRONNEL, V.: c. d.

( 21 ) Rozsudok Súdu prvého stupňa Girardot/Komisia (T-10/02, Zb. VS s. I-A-109, II-483).

( 22 ) Rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. júna 2006, Girardot/Komisia (T-10/02, Zb. VS I-A-2-129, II-A-2-609).

( 23 ) Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 24 ) Rozsudok Všeobecného súdu z 20. septembra 2011, Evropaïkï Dynamiki/EIB (T-461/08, Zb. s. II-6367).

( 25 ) Uznesenie predsedu Súdu prvého stupňa z 25. apríla 2008, Vakakis/Komisia (T‑41/08 R, body 66 a 67); uznesenie predsedu Všeobecného súdu z 20. januára 2010, Agriconsulting Europe/Komisia (T‑443/09 R, bod 32), a rozsudok Evropaïkï Dynamiki/EIB (už citovaný, bod 66).

( 26 ) Rozsudok z 2. júna 1976, Kampffmeyer (56/74, 57/74, 58/74, 59/74 a 60/74, Zb. s. 711, body 7 a 8).

( 27 ) Pozri okrem iného rozsudky z 2. marca 1977, Eier‑Kontor/Rada a Komisia (44/76, Zb. s. 393, bod 8), a zo 14. januára 1987, Zuckerfabrik (281/84, Zb. s. 49, bod 14).

( 28 ) Rozsudok zo 4. októbra 1979 (238/78, Zb. s. 2955).

( 29 ) Rozsudok z 19. októbra 1997 (117/76 a 16/77, Zb. s. 1753).

( 30 ) Rozsudok z 9. novembra 2006 (C-243/05 P, Zb. s. I-10833).

( 31 ) Tamže, bod 42.

( 32 ) Už citovaný.

( 33 ) Tamže, bod 118.

( 34 ) Rozsudok Súdneho dvora z 22. novembra 2007, Cofradía de pescadores „San Pedro“ de Bermeo a i./Rada (C‑6/06 P).

( 35 ) Tamže, bod 56.

( 36 ) Treba poukázať na to, že v napadnutom rozsudku je rozsudok Cofradía de pescadores „San Pedro“ de Bermeo a i./Rada citovaný „analogicky“, hoci je zrejmé, že jeho uplatnenie sa netýka tej istej otázky.

( 37 ) Rozsudok Agraz a i./Komisia (už citovaný, bod 42).

( 38 ) Pozri okrem iného rozsudky Súdneho dvora zo 4. júla 2000, Bergaderm a Goupil/Komisia (C-352/98 P, Zb. s. I-5291, bod 42); z 10. decembra 2002, Komisia/Camar a Tico (C-312/00 P, Zb. s. I-11355, bod 53), a z 10. júla 2003, Komisia/Fresh Marine (C-472/00 P, Zb. s. I-7541, bod 25).

( 39 ) Pozri okrem iného rozsudky z 25. mája 1978, HNL a i./Rada a Komisia (83/76 a 94/76, 4/77, 15/77 a 40/77, Zb. s. 1209, bod 5); Ireks‑Arkady a i./Komisia (už citovaný, bod 11); z 15. septembra 1982, Kind/EHS (106/81, Zb. s. 2885, body 22 až 25), a z 18. apríla 1991, Assurances du crédit/Rada a Komisia (C-63/89, Zb. s. I-1799, body 14 až 23).