ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Združenie vykonávajúce poistenie zodpovednosti zamestnávateľa, ktorého členmi z dôvodu poistenia proti pracovným úrazom a chorobám z povolania sú povinne podniky patriace do určitého odvetvia činnosti a z určitého územia, nepredstavuje podnik v zmysle článkov 81 ES a 82 ES, ale plní výlučne sociálnu funkciu, pokiaľ vykonáva činnosť v rámci systému poistenia, ktorý uplatňuje zásadu solidarity, a pokiaľ tento systém podlieha štátnemu dohľadu. Okolnosť, že združenie vykonávajúce poistenie zodpovednosti zamestnávateľa priamo poskytuje poisťovacie služby, nemôže sama osebe ovplyvniť čisto sociálny charakter tejto funkcie, pokiaľ neovplyvňuje ani solidárny charakter uvedeného systému, ani dohľad, ktorý nad ním vykonáva štát.

Vnútroštátna právna úprava zavádzajúca systém povinného poistenia proti pracovným úrazom a chorobám z povolania, ktorý sleduje sociálny cieľ, funguje podľa systému, ktorý uplatňuje zásadu solidarity a podlieha dohľadu štátu, môže predstavovať obmedzenie slobodného poskytovania služieb, pretože priamo alebo nepriamo bráni výkonu tejto slobody alebo ho robí menej atraktívnym, ba až ho znemožňuje poskytovateľom poisťovacích služieb usadenými v iných členských štátoch, ktoré chcú ponúkať poistné zmluvy pokrývajúce také riziká v dotknutom členskom štáte, a podnikom patriacim do tohto systému, ktoré majú záujem obrátiť sa na takých poskytovateľov. Takáto právna úprava však zodpovedá naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, ktoré majú za cieľ zabezpečiť finančnú rovnováhu odvetvia sociálneho zabezpečenia, pretože povinnosť členstva v rozsahu, v akom zabezpečuje zoskupenie všetkých podnikov, ktoré patria do predmetného systému, do spoločenstiev rizík, umožňuje uplatnenie zásady solidarity. Za týchto podmienok články 49 ES a 50 ES takej vnútroštátnej právnej úprave nebránia, pokiaľ tento systém nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa spočívajúceho v zabezpečení finančnej rovnováhy odvetvia sociálneho zabezpečenia, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

V tejto súvislosti skutočnosť, že tento systém ponúka minimálne pokrytie, takže napriek povinnej účasti, ktorú obsahuje, je možné, aby podniky, ktoré do neho patria, doplnili toto pokrytie tým, že uzavrú doplnkové poistenia, pokiaľ sú dostupné na trhu, je faktorom, ktorý svedčí v prospech proporcionality.

(pozri body 77, 82 — 89, bod 2 výroku)
Vec C-388/07

The Queen, na návrh:

The Incorporated Trustees of the National Council on Ageing

(Age Concern England)

proti

Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)]

„Smernica 2000/78 — Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní — Diskriminácia na základe veku — Prepustenie z dôvodu odchodu do dôchodku — Odôvodnenie“

Návrhy prednesené 23. septembra 2008 — generálny advokát J. Mazák I ‐ 1573

Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 5. marca 2009 I ‐ 1598

Abstrakt rozsudku

Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Smernica 2000/78 [Smernica Rady 2000/78, odôvodnenie č. 14 a článok 1 a článok 3 ods. 1 písm. c)] Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Smernica 2000/78 [Smernica Rady 2000/78, článok 2 ods. 2 písm. a) a článok 6 ods. 1] Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Smernica 2000/78 [Smernica Rady 2000/78, článok 2 ods. 2 písm. b) a článok 6 ods. 1]
Vzhľadom na to, že podnikatelia, ktorí vypočítavajú ceny predaja tovarov a poskytovaných služieb s daňou z pridanej hodnoty, sa nachádzajú v odlišnej situácii ako tí, ktorí poskytujú ten istý druh plnenia za ceny bez dane z pridanej hodnoty, prví uvedení sa nemôžu odvolávať na zásadu daňovej neutrality, aby si nárokovali povolenie takisto vykonávať zaokrúhľovanie súm splatnej dane z pridanej hodnoty nadol na úrovni druhu výrobkov a zdaniteľného plnenia. V prípade cien stanovených bez dane z pridanej hodnoty totiž dochádza k zaokrúhľovaniu pred poskytnutím protihodnoty za plnenie zákazníkom, keďže suma dane vybratej zdaniteľnou osobou od zákazníka a suma ďalej vyplatená zdaniteľnou osobou štátu je rovnaká nezávisle od uplatnenej metódy zaokrúhľovania. Na druhej strane v prípade, keď je daň z pridanej hodnoty zahrnutá v cene tovaru alebo služby, systematické zaokrúhľovanie nadol na úroveň nižšiu ako je tá v pravidelnom priznaní na daň z pridanej hodnoty by viedlo k tomu, že zdaniteľná osoba by od zákazníka vybrala sumu dane z pridanej hodnoty naozaj dlžnú, ale systematicky by odvádzala štátu nižšiu sumu a ponechávala by si rozdiel na svoj vlastný prospech, čo by bolo v rozpore so zásadou, podľa ktorej daň z pridanej hodnoty vyberajú zdaniteľné osoby v každom štádiu výrobného alebo distribučného procesu na účet daňového orgánu, ktorému sú povinné ju previesť.

(pozri body 60, 61, 64, bod 3 výroku)
—

existencia takéhoto ohrozenia môže byť výnimočne považovaná za preukázanú, pokiaľ miera neselektívneho násilia charakterizujúca prebiehajúci ozbrojený konflikt, posudzovaná príslušnými vnútroštátnymi orgánmi rozhodujúcimi o žiadosti o doplnkovú ochranu alebo súdmi členského štátu, ktorým je predložené rozhodnutie o zamietnutí takejto žiadosti, dosiahne takú vysokú úroveň, že existujú podstatné a preukázané dôvody domnievať sa, že civilná osoba vyhostená do predmetnej krajiny, prípadne do predmetného regiónu, by zo samotného dôvodu svojej prítomnosti na ich území čelila reálnemu riziku utrpenia takéhoto ohrozenia.
Monitory s technológiou LCD vybavené pripojeniami SUB-D, DVI-D, USB, S-video a kompozitné video nie sú vylúčené zo zaradenia do podpoložky 84716090 ako jednotky, ktorých „hlavné“ použitie je v systéme automatického spracovania údajov v zmysle poznámky 5 B písm. a) ku kapitole 84 kombinovanej nomenklatúry tvoriacej prílohu I nariadenia č. 2658/87 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku, zmenenej a doplnenej nariadením č. 1789/2003, iba na základe skutočnosti, že sú schopné reprodukovať signály pochádzajúce tak zo stroja na automatické spracovanie údajov, ako aj z iných zdrojov.

V tejto súvislosti po prvé z poznámky 5 E ku kapitole 84 kombinovanej nomenklatúry vyplýva, že len zariadenia obsahujúce stroj na automatické spracovanie údajov alebo pracujúce v spojení s takým strojom, ktorých funkcia nespadá pod spracovanie údajov, vykonávajú „špeciálnu funkciu, inú ako spracovanie údajov“. Tieto monitory však okrem funkcie reprodukovania obrazov prichádzajúcich z takých zariadení, ako sú napríklad herná konzola, videoprehrávač alebo DVD prehrávač, ktoré nespracúvajú údaje, zabezpečujú aj reprodukciu signálov pochádzajúcich zo stroja na automatické spracovanie údajov.

Po druhé, hoci na účely ich zaradenia do podpoložky 84716090 výlučné použitie týchto monitorov nie je v systéme automatického spracovania údajov, pretože ich možno pripojiť k centrálnej spracovateľskej jednotke a sú schopné prijímať údaje v takej forme, ktorú používa celý systém a rovnako sú schopné reprodukovať signály, ktoré prichádzajú z iných zdrojov, výklad poznámky 5 B písm. a) ku kapitole 84 kombinovanej nomenklatúry v tom zmysle, že schopnosť sporných monitorov reprodukovať obrazy prichádzajúce z iných zdrojov ako zo stroja na automatické spracovanie údajov vylučuje ich zaradenie do položky 8471, by znamenal popretie výrazu „hlavné“ v texte tejto poznámky, hoci je tam tento výraz uvedený.

Nakoniec, ak vysvetlivky týkajúce sa podpoložky 8471 harmonizovaného systému by sa mali vykladať v tom zmysle, že vylučujú zaradenie všetkých monitorov schopných reprodukovať signály pochádzajúce tak zo stroja na automatické spracovanie údajov, ako aj z iných zdrojov do podpoložky 84716090, potom by uvedené vysvetlivky spôsobili zmeny a najmä obmedzenie rozsahu poznámky 5 B písm. a) ku kapitole 84. Takže za predpokladu, že by sa vysvetlivky ku kombinovanej nomenklatúre týkajúce sa podpoložky 84716090 a vysvetlivky týkajúce sa položky 8471 harmonizovaného systému mali vykladať v tomto zmysle, muselo by sa ich uplatnenie zamietnuť, keďže takýto výklad je v rozpore s poznámkou 5 B písm. a) ku kapitole 84 kombinovanej nomenklatúry.

(pozri body 39 — 46, 49 — 51, bod 1 výroku)
Pokiaľ sú stanovené pravidlá Spoločenstva na dosiahnutie cieľov Zmluvy, členské štáty nemôžu mimo rámca spoločných inštitúcií preberať záväzky, ktoré by sa mohli dotknúť uvedených pravidiel alebo narušiť ich dosah. Ustanovenia nariadenia č. 725/2004 o zvýšení bezpečnosti lodí a prístavných zariadení, ktoré má za svoj právny základ článok 80 ods. 2 ES, teda ustanovenie, ktoré vo svojom druhom odseku odkazuje na článok 71 ES, predstavujú pravidlá Spoločenstva prijaté na dosiahnutie cieľov Zmluvy.

Vyzývajúc výbor pre námornú bezpečnosť Medzinárodnej námornej organizácie (IMO) na skúmanie vystavenia kontrolných zoznamov („check lists“) alebo ďalších nástrojov vhodných na účely pomoci členským štátom Medzinárodného dohovoru o bezpečnosti ľudského života na mori pri ich kontrole zhody lodí a prístavných zariadení s požiadavkami uvedenými v kapitole XI-2 prílohy tohto dohovoru a medzinárodného kódexu o bezpečnosti lodí a prístavných zariadení, členský štát predkladá uvedenému výboru návrh, ktorý môže začať proces, ktorý by mohol viesť k tomu, že IMO prijme nové pravidlá. Prijatie takýchto nových pravidiel by v dôsledku toho malo vplyv na nariadenie, keďže zákonodarca Spoločenstva sa rozhodol v podstate začleniť tieto dva medzinárodné dohovory do práva Spoločenstva.

Za týchto okolností členský štát začatím tohto procesu podniká iniciatívu, ktorá môže ovplyvniť ustanovenia nariadenia, čo predstavuje nesplnenie povinností vyplývajúcich z článkov 10 ES, 71 ES a článku 80 ods. 2 ES.

(pozri body 17, 18, 21 — 23)
Vec C-466/07

Dietmar Klarenberg

proti

Ferrotron Technologies GmbH

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Landesarbeitsgericht Düsseldorf)

„Sociálna politika — Smernica 2001/23/ES — Prevod podniku — Zachovanie práv zamestnancov — Pojem ‚prevod‘ — Právny prevod časti závodu na iný podnik — Organizačná autonómnosť po prevode“

Návrhy prednesené 6. novembra 2008 — generálny advokát P. Mengozzi I ‐ 805

Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 12. februára 2009 I ‐ 819

Abstrakt rozsudku

Sociálna politika – Aproximácia právnych predpisov – Prevody podnikov – Zachovanie práv zamestnancov – Smernica 2001/23 – Pôsobnosť – Prevod – Pojem

[Smernica Rady 2001/23, článok 1 ods. 1 písm. a) a b)]

Článok 1 ods. 1 písm. a) a b) smernice 2001/23 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov sa má vykladať v tom zmysle, že smernicu možno uplatniť aj v situácii, keď prevedená časť podniku alebo závodu si nezachová svoju autonómnosť z organizačného hľadiska, pod podmienkou, že je zachovaná funkčná väzba medzi rôznymi prevedenými výrobnými faktormi a nadobúdateľovi umožňuje ich využitie na účely vykonávania rovnakej alebo podobnej hospodárskej činnosti, pričom preskúmanie týchto skutočností prislúcha vnútroštátnemu súdu.

So zreteľom najmä na cieľ sledovaný smernicou 2001/23, ktorým je zabezpečiť účinnú ochranu práv zamestnancov v situácii prevodu, nemožno prijať koncepciu identity hospodárskeho subjektu založenej len na kritériu organizačnej autonómnosti. Znamenalo by to totiž vylúčenie uplatnenia uvedenej smernice na nadobudnutú časť podniku alebo závodu len na základe skutočnosti, že nadobúdateľ sa rozhodne rozdeliť nadobudnutú časť podniku alebo závodu a včleniť ju do vlastnej štruktúry, čím zbaví dotknutých zamestnancov ochrany poskytovanej touto smernicou.

(pozri body 43, 53 a výrok)
Článok 4 ods. 1 smernice 89/105/EHS o transparentnosti opatrení upravujúcich stanovovanie cien humánnych liekov a ich zaraďovanie do vnútroštátnych systémov zdravotného poistenia sa má vykladať v tom zmysle, že príslušné orgány členského štátu môžu pod podmienkou, že sa dodržali požiadavky stanovené týmto ustanovením, prijať všeobecne záväzné opatrenia spočívajúce v znížení cien všetkých liekov alebo niektorých kategórií liekov aj napriek tomu, že prijatiu týchto opatrení nepredchádzalo zmrazenie týchto cien.

Na jednej strane totiž pojem „zmrazenie cien, ktoré na všetky lieky alebo niektoré kategórie liekov“, ktorý obsahuje článok 4 ods. 1 smernice 89/105, zahŕňa každé vnútroštátne opatrenie zamerané na kontrolu cien liekov, a to aj vtedy, ak im nepredchádzalo zmrazenie týchto cien. Vnútroštátne opatrenia spočívajúce v znížení cien všetkých liekov alebo niektorých kategórií liekov teda predstavujú vnútroštátne opatrenia, ktorých účelom je kontrola cien liekov v zmysle článku 1 ods. 1 uvedenej smernice. V dôsledku toho musia byť tieto opatrenia v súlade s požiadavkami uvedenej smernice, najmä s požiadavkami stanovenými v článku 4 smernice 89/105. Opačný výklad by znamenal, že z pôsobnosti uvedeného ustanovenia by boli vylúčené opatrenia na zníženie cien všetkých liekov alebo niektorých kategórií liekov, ak by im nepredchádzalo zmrazenie týchto cien.

Na druhej strane sa smernica 89/105 riadi zásadou minimálneho zasahovania do organizácie sociálno-poisťovacej politiky členských štátov. Výklad, podľa ktorého by prijatiu opatrení na zníženie cien všetkých liekov alebo niektorých kategórií liekov malo predchádzať zmrazenie týchto cien, by preto ovplyvňoval politiku členských štátov pri tvorbe cien nad rámec toho, čo je nevyhnutné na zabezpečenie transparentnosti v zmysle uvedenej smernice, pretože jeho účinkom by bolo uloženie povinnosti členským štátom, aby pred znížením cien liekov prijali opatrenia na ich zmrazenie.

(pozri body 29 — 32, 34, 36 — 38, bod 1 výroku)
Článok 25 Dohovoru z 27. septembra 1968 o súdnej právomoci a výkone rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach, zmeneného a doplneného dohovormi o pristúpení z rokov 1978, 1982, 1989 a 1996, sa vzťahuje na všetky rozhodnutia zmluvných štátov bez vytvárania rozdielov medzi nimi. Na to, aby takéto súdne rozhodnutia patrili do pôsobnosti dohovoru, postačuje, že predtým, než došlo k podaniu návrhu na ich uznanie alebo výkon v inom štáte, ako je štát, kde boli vydané, boli alebo mohli byť rôznym spôsobom predmetom kontradiktórneho dokazovania v štáte, ktorý ich vydal. Keďže rozhodnutia vnútroštátneho súdu boli vydané vo forme rozsudku a uznesenia pre zmeškanie v občianskoprávnom konaní, na ktoré sa v zásade vzťahuje zásada kontradiktórnosti, skutočnosť, že súd rozhodoval tak, akoby sa žalovaný, ktorý sa riadne dostavil na pojednávanie, nezúčastnil konania, nepostačuje na to, aby bolo možné spochybniť kvalifikáciu vydaných rozhodnutí.

(pozri body 22, 23, 25)
Povinnosť odôvodnenia rozsudkov, ktorá prináleží Súdu prvého stupňa podľa článku 36 a článku 53 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora, neukladá Súdu prvého stupňa povinnosť vypracovať také odôvodnenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom a jednotlivo rozoberalo všetky tvrdenia účastníkov sporu. Odôvodnenie teda môže byť implicitné pod podmienkou, že umožní zúčastneným osobám oboznámiť sa s dôvodmi, ktoré viedli k prijatiu predmetných opatrení, a Súdnemu dvoru poskytne dostatok informácií potrebných na uskutočnenie preskúmania.

Konanie podľa článku 88 ods. 2 ES je nevyhnutné, ak má Komisia závažné ťažkosti s posúdením, či je určitá štátna pomoc zlučiteľná so spoločným trhom. Komisia sa preto pri prijímaní pozitívneho rozhodnutia o pomoci môže obmedziť na štádium predbežného preskúmania podľa článku 88 ods. 3 ES len vtedy, ak po prvom preskúmaní môže dospieť k presvedčeniu, že táto pomoc je zlučiteľná so spoločným trhom. Ak po tomto prvom preskúmaní dôjde Komisia k opačnému presvedčeniu, alebo aj vtedy, keď sa jej nepodarilo prekonať všetky ťažkosti, ktoré sa vyskytli pri posudzovaní zlučiteľnosti tejto pomoci so spoločným trhom, je povinná vyžiadať si všetky potrebné stanoviská a na tento účel začať konanie podľa článku 88 ods. 2 ES.

Keďže pojem závažné ťažkosti má objektívnu povahu, otázku ich existencie treba skúmať nielen v kontexte okolností prijatia napadnutého aktu, ale aj na základe posúdení, o ktoré sa Komisia opierala.

(pozri body 61, 63)
Článok 1 ods. 1 nariadenia č. 2201/2003 o súdnej právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie č. 1347/2000, sa má vykladať tak, že pojem „občianske veci“ v zmysle tohto ustanovenia sa vzťahuje aj na rozhodnutie, ktorým sa nariaďuje okamžité prevzatie dieťaťa do starostlivosti a jeho umiestnenie mimo vlastnej rodiny, ak bolo toto rozhodnutie prijaté v rámci predpisov verejného práva týkajúcich sa ochrany detí.

Článok 8 ods. 1 nariadenia č. 2201/2003 o súdnej právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie č. 1347/2000, neobsahuje nijaký výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť zmysel a rozsah pojmu „obvyklý pobyt“, a určenie tohto pojmu sa musí vykonať s ohľadom na kontext ustanovení nariadenia a jeho cieľ, najmä ten, ktorý vyplýva z jeho odôvodnenia č. 12, podľa ktorého ním stanovené kritériá právomoci sú konštruované tak, aby zodpovedali najlepšiemu záujmu dieťaťa, a najmä kritériu blízkosti. Okrem fyzickej prítomnosti dieťaťa v členskom štáte musia byť zohľadnené ďalšie faktory, z ktorých je možné vyvodiť, že táto prítomnosť vôbec nemá dočasný alebo príležitostný charakter a že pobyt dieťaťa odzrkadľuje istú mieru začlenenia do sociálneho a rodinného prostredia.

Pojem „obvyklý pobyt“ v zmysle článku 8 ods. 1 nariadenia č. 2201/2003 treba vykladať tak, že mu zodpovedá miesto, ktoré odzrkadľuje istú mieru začlenenia dieťaťa do sociálneho a rodinného prostredia. Na tento účel treba vziať do úvahy najmä trvanie, pravidelnosť, podmienky a dôvody pobytu na území členského štátu a presťahovanie rodiny do tohto štátu, štátnu príslušnosť dieťaťa, miesto a podmienky školskej dochádzky, jazykové znalosti, ako aj rodinné a sociálne väzby, ktoré dieťa udržiava v danom štáte. Je na vnútroštátnom súde, aby určil, kde má dieťa obvyklý pobyt, majúc na pamäti všetky osobitné skutkové okolnosti každého jednotlivého prípadu.

(pozri body 33, 35, 38, 44, bod 2 výroku)
Systém vytvorený článkom 17 smernice 86/653 o koordinácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa samostatných obchodných zástupcov má predovšetkým s ohľadom na ochranu obchodného zástupcu po zániku zmluvy kogentnú povahu. Pokiaľ teda ide o náhradu pri zániku zmluvy, členské štáty môžu vykonávať svoju voľnú úvahu, pokiaľ ide o výber metód výpočtu tejto náhrady, len v presnom rámci vytvorenom článkami 17 a 18 smernice. Systém konania vytvorený článkom 17 smernice možno rozdeliť na tri fázy. Cieľom prvej z týchto fáz je vyčísliť prínosy pre zastúpeného vyplývajúce z obchodov so zákazníkmi, ktorých získal obchodný zástupca, a to v súlade s ustanoveniami článku 17 ods. 2 písm. a) prvej zarážky tejto smernice. Cieľom druhej fázy je potom overiť, podľa článku 17 ods. 2 písm. a) druhej zarážky tejto smernice, či suma, ku ktorej sa dospelo na základe vyššie opísaných kritérií, je spravodlivá s ohľadom na všetky okolnosti prejednávanej veci a najmä na straty na províziách, ktoré vznikli obchodnému zástupcovi. Nakoniec v rámci tretej fázy sa na sumu náhrady uplatní maximálna hranica stanovená v článku 17 ods. 2 písm. b) smernice, ktorá sa použije len v prípade, že ju táto suma, ktorá vyplynula z dvoch predchádzajúcich fáz výpočtu, prekračuje.

Článok 17 ods. 2 písm. a) smernice 86/653 o koordinácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa samostatných obchodných zástupcov sa má vykladať v tom zmysle, že neumožňuje, aby bol nárok obchodného zástupcu na náhradu automaticky obmedzený sumou provízií, ktoré stráca v dôsledku ukončenia zmluvného vzťahu, aj keď prínosy, ktoré ostávajú zastúpenému, majú vyššiu hodnotu.

Voľnú úvahu, ktorou členské štáty disponujú, aby v prípade potreby upravili z dôvodu spravodlivosti náhradu, ktorá sa má vyplatiť obchodnému zástupcovi pri zániku zmluvy, totiž nemožno vykladať v tom zmysle, že prípadnou úpravou možno túto náhradu len znížiť. Taký výklad článku 17 ods. 2 písm. a) druhej zarážky smernice, ktorý by umožňoval automaticky vylúčiť akékoľvek zvýšenie uvedenej náhrady, by totiž predstavoval výklad, ktorý by bol na ujmu obchodného zástupcu pri zániku zmluvy a ktorý nemožno pripustiť.

Z toho vyplýva, že nemožno prijať súdnu prax, ktorá automaticky vylučuje, aby náhrada mohla byť v rámci uplatňovania kritéria spravodlivosti zvýšená do výšky maximálnej hranice stanovenej článkom 17 ods. 2 písm. b) smernice, v prípade, že je hodnota prínosov, ktoré ostanú zastúpenému, vyššia než hodnota provízií, ktoré stráca obchodný zástupca.

(pozri body 21, 23 — 25, bod 1 výroku)
Na vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá sa nevzťahuje len na podiely umožňujúce vykonávať určitý vplyv na rozhodnutia spoločnosti a podmieňovať jej činnosti, ale ktorá sa uplatňuje nezávisle od rozsahu účasti akcionára v spoločnosti, sa môže vzťahovať tak článok 43 ES, ako aj článok 56 ES.

Pokiaľ teda ide o právomoci štátu brániť nadobúdaniu podielov a uzatváraniu dohôd medzi akcionármi predstavujúcimi určité percento hlasovacích práv v dotknutej vnútroštátnej spoločnosti, podiel vo výške aspoň 5% hlasovacích práv alebo prípadne stanovené nižšie percento musí zainteresovaným osobám umožniť, ako to vyplýva z ustanovení článku 56 ES, účinné zúčastnenie sa na riadení uvedenej spoločnosti. Ako je zrejmé z ustanovení článku 43 ES, pokiaľ ide o spoločnosti, ktorých akcionári sú vo všeobecnosti rozdrobení, nie je v žiadnom prípade vylúčené, že majitelia podielov predstavujúcich uvedené percentá môžu výrazným spôsobom ovplyvňovať riadenie takejto spoločnosti a podmieňovať jej činnosti. Okrem toho, keďže dotknutá vnútroštátna právna úprava stanovuje minimálne percento, táto úprava sa vzťahuje aj na podiely, ktoré uvedené percento prekračujú a na základe ktorých je možné vyvíjať výraznú kontrolu činnosti predmetnej spoločnosti.

Pokiaľ ide o právo vetovať niektoré rozhodnutia dotknutej vnútroštátnej spoločnosti, táto právomoc sa vzťahuje na rozhodnutia o riadení spoločnosti, a preto sa týka len akcionárov, ktorí môžu vyvíjať určitý vplyv na dotknuté spoločnosti. Z tohto dôvodu musia byť kritériá týkajúce sa výkonu uvedenej právomoci preskúmané vo svetle článku 43 ES. Aj za predpokladu, že by tieto kritériá mali obmedzujúce účinky na voľný pohyb kapitálu, tieto účinky by boli nevyhnutným dôsledkom prípadného zásahu do slobody usadiť sa a neodôvodňovali by samostatné preskúmanie vo svetle článku 56 ES.

(pozri body 36 — 39)