Na základe všetkých predchádzajúcich úvah navrhujem Súdnemu dvoru, aby na prejudiciálne otázky, ktoré položil Eparchiako Dikastirio Larnakas (Okresný súd Larnaka, Cyprus), odpovedal takto:

Rozhodnutie Európskeho parlamentu a Rady č. 565/2014 z 15. mája 2014 sa má vykladať v tom zmysle, že členský štát, ktorému je toto rozhodnutie určené a ktorý sa rozhodol uznávať rovnocennosť dokladov vymenovaných v článku 3 ods. 1 uvedeného rozhodnutia so svojimi národnými vízami bez zavedenia výnimiek a ktorý to oznámil Komisii v súlade článkom 5 toho istého rozhodnutia, nemôže od dátumu uverejnenia takéhoto oznámenia v Úradnom vestníku Európskej únie odoprieť vstup štátnemu príslušníkovi tretej krajiny uvedenej na zozname prílohy I nariadenia č. 539/2001, ktorý je držiteľom niektorého z dokladov spomenutých v uvedenom článku 3 ods. 1, riadne vydaného a platného, len z dôvodu, že nemá národné vízum. Štátny príslušník tretieho štátu, ktorému bol odopretý vstup na územie uvedeného členského štátu alebo tranzit cezeň za uvedených okolností, sa môže na súde dovolávať rozhodnutia č. 565/2014 s cieľom napadnúť zákonnosť rozhodnutia o odopretí vstupu.

Letecký dopravca, ktorý priamo alebo prostredníctvom svojich zástupcov na letisku členského štátu odchodu odmietne cestujúcemu nástup do lietadla, pričom sa odvolá na odopretie povolenia jeho vstupu orgánmi cieľového členského štátu z dôvodu chýbajúceho národného víza, sa nemôže považovať za subjekt pôsobiaci v mene takéhoto členského štátu, voči ktorému sa predmetný cestujúci môže domáhať plnenia povinností prináležiacich členským štátom, ktoré uplatňujú rozhodnutie č. 565/2014.

Okolnosť, že odmietnutie nástupu cestujúceho do lietadla zo strany leteckej spoločnosti na let medzi dvoma členskými štátmi nepatriacimi do schengenského priestoru sa zakladá na informáciách, odporúčaniach alebo určeniach príslušných orgánov členského štátu, do ktorého smeruje let, v súvislosti so súladom dokladov cestujúceho s dokladmi vyžadovanými na účely prekročenia hranice tohto členského štátu, sama osebe neumožňuje zbaviť leteckú spoločnosť dôsledkov, ktoré sa na základe zmluvy a zákona, ktoré sa na ňu vzťahujú, spájajú s neposkytnutím prepravného plnenia.

Článok 2 písm. j) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov, sa má vykladať v tom zmysle, že prípady, keď cestujúci nenastúpi do lietadla z dôvodu omylu, ktorého sa dopustil pozemný personál leteckej spoločnosti na letisku odchodu alebo jej zástupca či delegát pri preverovaní dostatočnosti cestovných dokladov cestujúceho, patria pod pojem „odmietnutie nástupu do lietadla“ v zmysle tohto ustanovenia, okrem prípadu, keď z okolností daného prípadu ako celku vyplýva, že napriek použitej obozretnosti nebolo možné vyhnúť sa omylu.

Článok 15 nariadenia č. 261/2004 bráni ustanoveniu o obmedzení alebo vylúčení zodpovednosti leteckého prepravcu v prípade odmietnutia nástupu do lietadla z dôvodov týkajúcich sa dostatočnosti cestovných dokladov cestujúceho, začlenenému do všeobecných prepravných podmienok uplatňovaných takýmto prepravcom a zverejnených prostredníctvom jeho internetovej stránky, pokiaľ uplatňovanie takéhoto ustanovenia vedie k zbaveniu cestujúcich práva na peňažnú náhradu upraveného v článku 4 ods. 3 uvedeného nariadenia v prípadoch odmietnutia nástupu do lietadla patriacich do pôsobnosti tohto nariadenia v zmysle jeho článku 2 písm. j), medzi ktoré patrí odmietnutie nástupu cestujúceho do lietadla v dôsledku omylu, ktorého sa dopustil personál leteckej spoločnosti pri posudzovaní dostatočnosti cestovných dokladov cestujúceho.