ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16.

Podľa jej názoru Komisia stratila právo začať konanie, keďže takmer sedem rokov v súvislosti s údajným porušením článku 49 ES nič nepodnikla. Vzhľadom na procesné lehoty a špecifické okolnosti tejto veci sa nemecká vláda mohla oprávnene domnievať, že Komisia od tejto výhrady upustila. Toto legitímne očakávanie bolo ešte posilnené listom komisára Montiho z júla 1998, v ktorom komisár uviedol, že by neuvítal zrušenie dohody a že by počkal do novembra 1998, či sa nenájde iné riešenie. Pritom do apríla 2003, keď už bolo jasné, že Nemecko nemôže vypovedať zmluvu bez toho, aby porušilo doložku status quo, neboli prijaté žiadne ďalšie kroky. Týmto spôsobom Komisia podľa názoru nemeckej vlády vedome zneužila jej dôveru.
14.

Bod 32 pokynov čelí tejto otázke nových trhov prevzatím dvadsiateho siedmeho odôvodnenia rámcovej smernice a pridaním nasledovného odôvodnenia: „Predčasné uloženie regulácie ex ante by totiž mohlo zmeniť tvoriace sa faktory hospodárskej súťaže na novom a vznikajúcom trhu. Treba zároveň zabrániť tomu, aby dominantné podniky neuzatvorili prístup na tieto vznikajúce trhy. Bez toho, aby bola spochybnená opodstatnenosť zásahu orgánov ochrany hospodárskej súťaže v konkrétnych prípadoch, NRO by mali dbať o to, aby bola každá forma ex ante včasného zásahu na vznikajúcom trhu úplne odôvodnená o to viac, že si ponechávajú možnosť zasiahnuť v neskoršej fáze, v kontexte pravidelného preskúmavania relevantných trhov.“ [neoficiálny preklad]
95.

Predovšetkým, bez ohľadu na zvolenú hranicu, v zmysle súčasnej štruktúry nariadenia by všetci cestujúci, ktorých let bol zrušený, mali zachované automatické právo na náhradu, ale iba cestujúci, ktorí sú obeťou veľkého meškania (akokoľvek sa Súdny dvor rozhodne definovať tento pojem), by mali toto právo. S niektorými cestujúcimi v objektívne porovnateľných situáciách by sa teda zaobchádzalo rozdielnym spôsobom. Cestujúci, ktorých by postihli len minimálne nepríjemnosti, by naďalej mali právo na automatickú náhradu, zatiaľ čo iní cestujúci, ktorých by postihli väčšie nepríjemnosti, by toto právo nemali. ( 52 )
36.

Naproti tomu v rozsudku Komisia/Rakúsko Súdny dvor uviedol, že Rakúsko plánuje počas vyjednávaní alebo pri príležitosti obnovenia existujúcich investičných dohôd zapracovať doložku, podľa ktorej by boli niektoré právomoci vyhradené regionálnym organizáciám a ktorá by tak umožnila uplatňovanie opatrení na obmedzenie pohybu kapitálu a platieb prijímaných Radou. Súdny dvor uznal, že taká doložka by sa v zásade musela považovať za ustanovenie, ktoré by odstránilo konštatovanú nezlučiteľnosť ( 29 ). Predsa však doložka vykazujúca tieto vlastnosti sa značne líši od spornej klauzuly.
61.

Po druhé, formulácia použitá v ďalšom pododseku (článku 31 ods. 2) silno naznačuje, že kritériá vylúčenia tam uvedené — ani v prípade užšej súťaže a rokovacieho konania — nie sú taxatívne. Na ilustráciu: anglické znenie stanovuje: „The criteria used may include the criteria specified in Article 23 of Directive 71/305/EEC and in Article 20 of Directive 77/62/EEC.“ Francúzske znenie uvádza: „Les critères utilisés peuvent inclure ceux d’exclusion énumérés à l’article 23 de la directive 71/305/CEE et à l’article 20 de la directive 77/62/CEE“ a nemecké znenie je takéto: „Die angewandten Kriterien können die in Artikel 23 der Richtlinie 71/305/EWG und Artikel 20 der Richtlinie 77/62/EWG angegebenen Ausschließungsgründe einschließen“. ( 22 ) Slová „môžu zahŕňať“ v rôznych jazykových verziách textu indikujú (a podľa môjho názoru celkom konzistentne), že kritériá výberu, na ktoré sa odkazuje, sú indikatívne, a nie taxatívne.
44.

S podaním spoločného colného vyhlásenia na colných orgánoch je ale spojené aj zjednodušenie administratívy tohto konania. Údaje, ktoré by sa predkladali samostatne s každou jednotlivou zásielkou, sú súhrnne uvedené v jednej žiadosti. Pokiaľ by podanie spoločného colného vyhlásenia bolo zásadne vylúčené z oblasti pôsobnosti oslobodenia od cla, to znamená, keby zásielky zanedbateľnej hodnoty podliehali clu už len z toho dôvodu, že sa u nich colné vyhlásenie podalo v jednom spoločnom návrhu, vôbec by to neprispelo k dosiahnutiu cieľa zjednodušiť administratívu. To by totiž malo za následok, že by žiadateľ namiesto toho podával colné vyhlásenie v prípade veľkého množstva jednotlivých zásielok samostatne, aby získal oslobodenie od cla. To by pre colné orgány znamenalo podstatne vyššiu záťaž bez akéhokoľvek úžitku. Pre komerčného odosielateľa by naopak malo byť možné toto jednotlivé podanie colného vyhlásenia automatizovane ľahko zvládnuť.
29.

Po druhé, Vodafone tvrdí, že by bolo nadbytočné odpovedať na prvú prejudiciálnu otázku, pretože právna situácia už bola objasnená v usmerneniach uverejnených Komisiou. ( 17 ) K tomuto treba poznamenať, na jednej strane, že oznámenia Komisie nie sú právne záväzné a nemali by teda prejudikovať výklad, ktorý uskutoční Súdny dvor v konaní podľa článku 234 ES. Na druhej strane, návrh na začatie prejudiciálneho konania by zostal prípustným dokonca aj vtedy, ak by bola právna situácia jasná; v najhoršom prípade by sa naň teda dalo odpovedať prostredníctvom uznesenia prijatého na základe článku 104 ods. 3 rokovacieho poriadku.
21.

Navrhuje, aby Súdny dvor: — určil, že Helénska republika si tým, že neprijala všetky potrebné opatrenia na to, aby vykonala už citovaný rozsudok Komisia/Grécko, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 28 ES, 43 ES a 49 ES, ako aj z článku 8 smernice 98/34, — uložil Helénskej republike povinnosť, aby Komisii zaplatila penále vo výške 31798,80 eura za každý deň omeškania s vykonaním uvedeného rozsudku, a to odo dňa vyhlásenia rozsudku v prejednávanej veci do dňa, keď sa už citovaný rozsudok Komisia/Grécko v plnom rozsahu vykoná, — uložil Helénskej republike povinnosť, aby Komisii zaplatila paušálnu pokutu vo výške 9636 eur za každý deň omeškania s vykonaním už citovaného rozsudku Komisia/Grécko odo dňa vyhlásenia rozsudku v uvedenej veci do dňa, keď sa tomuto rozsudku v plnom rozsahu vyhovie (ak sa tak stane pred vyhlásením rozsudku v prejednávanej veci), alebo do dňa, keď bude vyhlásený rozsudok v prejednávanej veci (ak sa do tohto momentu už citovanému rozsudku Komisia/Grécko v plnom rozsahu nevyhovie), a — zaviazal Helénsku republiku na náhradu trov konania.
46.

Nedá sa však vylúčiť, že by nebolo možné v rámci inak štruktúrovaného procesného práva zhojiť nedostatočné odôvodnenie veľkorysejšie. Tento predpoklad prichádza do úvahy predovšetkým v prípade, keď je predmet žaloby vzhľadom na dôvody žaloby, to znamená právne námietky voči napadnutému rozhodnutiu, ponechaný otvorený alebo je prípustné rozširovanie žaloby v priebehu súdneho konania. V takom prípade by však išlo o otázky vnútroštátneho procesného práva.
46.

Presne k tomuto výsledku by však viedla situácia, keď by článok 8 ods. 2 smernice 89/104 nároky vyplývajúce z práva z ochrannej známky vymedzoval voči nadobúdateľovi licencie užšie než voči tretím osobám. Nadobúdateľovi licencie by práva z ochrannej známky nebránili v tom, aby túto známku použil v obchodnom styku. Oproti tomu by boli jeho odberatelia, ktorí spravidla nebývajú oboznámení s licenčnými zmluvami, vystavení riziku, že sa majiteľ ochrannej známky voči nim dovolá práva z ochrannej známky napríklad tak, že im zabráni v ďalšom predaji tovarov, pre ktoré je ochranná známka zapísaná.
21.

Oznámením rozhodnutia 2005/449 Francúzskej republike (prípadne aj jeho uverejnením v Úradnom vestníku Európskej únie ( 8 )) nadobúda účinnosť schválenie uplatňovania oslobodenia od dane. Pokiaľ by francúzsky zákonodarca schválil dekrét pred získaním schválenia a jeho uplatňovanie by podriadil odkladacej podmienke, že Komisia schváli toto opatrenie, Foselev by mohla uplatňovať oslobodenie od dane od nadobudnutia účinnosti rozhodnutia. ( 9 ) Aj v takom prípade by však oslobodenie od dane nevyplývalo priamo z rozhodnutia, ale z dekrétu. Vnútroštátny zákonodarca si však vybral iný spôsob, ktorý mal tiež k dispozícii: počkal na schválenie Komisie a až následne prijal dekrét zavádzajúci oslobodenie od dane do vnútroštátneho daňového systému. Skutočnosť, že medzi týmito dvomi udalosťami uplynul viac než rok, je z pohľadu práva Spoločenstva irelevantná.
37.

Pokiaľ ide po druhé o prevenciu legalizácie príjmov z trestnej činnosti a o boj proti daňovým podvodom, španielska vláda uvádza, že plnenie týchto cieľov by bolo vážne ohrozené, ak by sa sporné oslobodenie od dane muselo uplatňovať na výhry z hier organizovaných niektorými verejnými organizáciami alebo asistenčnými službami, ktoré nepodliehajú španielskej právnej úprave, pretože daňová správa by nemala možnosť kontrolovať tieto príjmy takým spôsobom, ako to robí v súčasnosti. Systém zavedený v Španielsku totiž príslušným orgánom umožňuje disponovať so zoznamom výhercov a tak vykonávať porovnanie údajov na účely odhaľovania podozrivých operácií. Ako protihodnotu za oslobodenie výhier, ktoré rozdeľujú, musia tieto subjekty dodržiavať rad špecifických povinností spolupráce pri kontrole týchto postihnuteľných a podvodných praktík.
18.

Uvedený záver nie je dotknutý skutočnosťou, že SPÖ získala finančné prostriedky od štátu na základe príslušných rakúskych právnych predpisov upravujúcich financovanie politických strán. Takéto výnosy nepredstavujú príjem vytváraný hospodárskou činnosťou; v demokratickom systéme sú strany financované z verejných rozpočtov preto, aby mohli vykonávať svoje politické funkcie v prospech občanov. Existencia verejného financovania tak podporuje stanovisko, že práca s verejnosťou zo strany odvolateľky nie je hospodárskou činnosťou zahrnujúcou protiplnenie. Rakúsky štát financoval SPÖ práve preto, že nešlo o bežný hospodársky subjekt, ale o politickú organizáciu, ktorej priority sú rozdielne od priorít komerčného podniku. Neexistuje preto nijaký dôvod porovnávať postavenie odvolateľky s komerčnou reklamnou agentúrou, ktorá so zreteľom na svoju povahu pôsobí v reklamnom odvetví s cieľom zarobiť peniaze. Naopak — ak prepáčite iróniu — bolo by vo všeobecnosti nevhodné, aby politická strana vykonávala politickú činnosť s cieľom dosiahnuť peňažný zisk: považovalo by sa to za korupciu.
37.

Žalobkyňa vo veci samej a Komisia kladú v rámci svojich tvrdení dôraz na skutočnosť, že SAS bola vo francúzskom práve vytvorené podľa vzoru SA, formy spoločnosti, ktorá bola vždy uvedená v prílohe smernice 90/435, takže SAS predstavuje osobitnú formu SA. V tejto súvislosti sa nedomnievam, že by Súdnemu dvoru prináležalo vyjadrovať sa k tejto otázke, pretože by to znamenalo podávať výklad vnútroštátneho práva. Napriek tomu by bolo vhodné poznamenať, že podľa samotnej francúzskej doktríny „… sa zdá, že nová spoločnosť sa vymyká z právnej úpravy Spoločenstva, ktorá sa striktne viaže na spoločnosti (ide o tzv. enumeratívne smernice), pretože táto sa nikdy nezameriava na spoločnosti akciového typu, ale len na anonymnú akciovú spoločnosť a komanditnú spoločnosť na akcie. Hoci nová spoločnosť, ako to naznačuje jej názov, je spoločnosťou akciového typu, nie je anonymnou akciovou spoločnosťou a ani komanditnou spoločnosťou.“ ( 13 )
29.

Práve so zreteľom na tento výklad článku 40 ods. 3 písm. a) nariadenia č. 1408/71 teda musia belgické orgány vykladať a uplatňovať článok 93 zákona zo 14. júla 1994. Ako to opakovane pripomínal Súdny dvor, pri výkone svojej právomoci organizovať a uplatňovať svoje systémy sociálneho zabezpečenia musia členské štáty rešpektovať právo Spoločenstva, najmä ustanovenia Zmluvy vzťahujúce sa na voľný pohyb pracovníkov. ( 17 ) Právomoc členských štátov teda nie je neobmedzená. Sú najmä povinné rešpektovať ducha a zásady nariadenia č. 1408/71, vrátane zásady, ktorá zaručuje, že migrujúci pracovník nebude sankcionovaný pri výkone svojho práva na voľný pohyb; sú rovnako povinné uistiť sa, že takto vytvorený systém túto osobu nepripraví o sociálnu ochranu. ( 18 ) Navyše aj keď prípadné znevýhodnenie vo vzťahu k situácii, v ktorej pracovník vykonáva všetky svoje činnosti v tom istom členskom štáte, teda znevýhodnenie, ktoré je dôsledkom rozšírenia jeho činností alebo ich presunu do jedného alebo viacerých iných členských štátov a jeho podrobenia sa novej právnej úprave sociálneho zabezpečenia, v zásade nie je v rozpore s článkami 39 ES a 43 ES, táto právna úprava nesmie jednoducho viesť k tomu, že sa bude odvádzať poistné, za ktoré sa neposkytne protiplnenie. ( 19 ) Ako som už uviedol, ak by sa mala pani Leyman ocitnúť v situácii, keď jej bude belgickými orgánmi sociálneho zabezpečenia odmietnutá akákoľvek dávka za prvý rok jej práceneschopnosti, znamenalo by to, že odvádzala do belgického systému poistné, za ktoré jej nebolo počas tohto obdobia poskytnuté protiplnenie.
40.

Vzhľadom na to, že vnútroštátny súd vychádza z predpokladu, že toto pravidlo predstavuje nepriamu diskrimináciu, takéto rozdielne zaobchádzanie založené na bydlisku môže zodpovedať legitímnemu cieľu, a to preukázaniu istého stupňa integrácie žiadateľa o podporu do spoločnosti v tomto štáte. ( 8 ) Požiadavka bydliska alebo obvyklého pobytu zabezpečuje splnenie tejto podmienky a bráni tomu, aby boli náklady na toto opatrenie príliš vysoké. ( 9 )
68.

Obidve inštitúcie a sťažovatelia zdôrazňujú, že antidumpingové konanie podlieha prísnym lehotám ( 31 ), ktoré by bolo ťažké dodržať, pokiaľ by malé zmeny viedli k predlžovaniu konania. Komisia dodáva, že svoj návrh Rade mohla zmeniť a zmenila by ho, ak by spoločnosť Yongjian predložila po doručení pôvodného návrhu relevantné námietky. Sťažovatelia tvrdia, že pokiaľ by námietky spoločnosti Yongjian z 2. apríla 2007 viedli k zmene stanoviska Komisie, bolo by potrebné poskytnúť ďalšiu lehotu desiatich dní na predloženie pripomienok pre výrobné odvetvie Spoločenstva, čo by malo za následok prekročenie celkovej lehoty stanovenej pre konanie. Ak Komisia zmení stanovisko na základe nových skutočností, musí informovať dotknuté subjekty a poskytnúť im na predloženie pripomienok lehotu desať dní len vtedy, ak sú tieto skutočnosti rozhodujúce a dotknuté subjekty sa nemali možnosť vyjadriť k nim skôr, a nie vtedy, ako v prejednávanej veci, keď všetky významné skutočnosti boli už dôkladne prejednané.
25.

Rozsudkom Súdu prvého stupňa bola totiž potvrdená pokuta vo výške 20,99 milióna eur, ktorú Komisia uložila odvolateľom spoločne a nerozdielne. Pokiaľ by sa stav nezmenil, Komisia by mala podľa zásad spoločných a nerozdielnych záväzkov možnosť žiadať zaplatenie celej sumy pokuty od ktoréhokoľvek odvolateľa. Keby však bol v odvolacom konaní rozsudok Súdu prvého stupňa zrušený, pokiaľ ide o zodpovednosť Akzo Nobel NV, pri uložení pokuty by sa nemohlo prihliadať na obrat celej skupiny podnikov Akzo Nobel, čoho dôsledkom by bolo podstatné zníženie pokuty uloženej spoločne a nerozdielne dcérskym spoločnostiam. To by teda ostatným odvolateľom prinieslo významný prospech výrazného zníženia celkovej sumy, ktorú je Komisia oprávnená žiadať od každého odvolateľa na základe zásad spoločných a nerozdielnych záväzkov. Tým by sa okrem toho znížilo aj prípadné nebezpečenstvo nevysporiadania platby spoločného a nerozdielneho dlhu vo vnútorných vzťahoch skupiny podnikov.
32.

V prejednávanom prípade nie je cieľom prvých štyroch otázok, na rozdiel od tvrdenia žalovanej vo veci samej, výlučne stanovenie presného východiska, ale ich cieľom je skôr stanovenie, ktorý akt alebo návrh materskej spoločnosti alebo zamestnávateľa, podliehajúci preskúmaniu žalovanej, môže byť kvalifikovaný tak, že by ho bolo možné považovať za akt alebo návrh, ktorým jeden z nich uvažuje o hromadnom prepúšťaní s dôsledkom vzniku povinnosti začať prerokovanie so zamestnancami v zmysle smernice 98/59. Zo spisu vyplýva, že tento výklad je nevyhnutný pre rozhodnutie, či návrh oddelenia vypracovaný materskou spoločnosťou, týkajúci sa žalovanej vo veci samej, môže byť považovaný za rozhodnutie o hromadnom prepúšťaní, ako to tvrdia žalobcovia vo veci samej, alebo za rozhodnutie, ktoré prípadne vyvoláva povinnosť prerokovania týkajúceho sa hromadného prepúšťania stanoveného zákonom o spolupráci, ktorý preberá smernicu 98/59. Nejde teda ani o hypotetický problém, ani o otázku, ktorá nemá žiadny vzťah so skutočnosťou alebo s predmetom sporu vo veci samej.
53.

Faktor, ktorý zrejme Súdny dvor v zásade považoval za rozhodujúci v uvedenej veci je to, že vnútroštátny súd prijatím sporného rozhodnutia, že Lucchini mal právo na štátnu pomoc, po tom, čo už táto pomoc bola rozhodnutím Komisie vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným trhom, prekročil svoju právomoc vymedzenú právom Spoločenstva, keďže ako zdôraznil Súdny dvor, posudzovanie zlučiteľnosti opatrení štátnej pomoci so spoločným trhom patrí do výlučnej právomoci Komisie a podlieha preskúmaniu súdmi Spoločenstva. ( 30 )
54.

To je v súlade so skutočnosťou, že sa nevyžaduje presné vyúčtovanie nákladov, ale vychádza sa z členstva v skupine, ktorá je spoločne zodpovedná za znečistenie životného prostredia. To je zjavne v súlade so zásadou „znečisťovateľ platí“, pokiaľ je síce nesporné, že všetci členovia skupiny prispeli k znečisteniu, ale príslušný jednotlivý podiel a s tým vzniknuté náklady sa nedajú jednoznačne stanoviť. Rovnako to môže byť výrazom spoločnej zodpovednosti, ak je určité riziko spojené so všetkými členmi skupiny, ako to Súdny dvor uznal napríklad v prípade ropných havárií na mori. ( 26 )
41.

Výklad v súlade so smernicou je v tejto veci navyše možný. Žalobcovia sa domnievajú, že nový zákon je v rozpore so smernicou v tom zmysle, že zákaz obchodovania s využitím dôverných informácií nepodmieňuje skutočnosť, že sa dôverné informácie skutočne používajú, ale postačuje mu, že osoba konala so znalosťou takejto informácie. Pokiaľ by sme túto tézu pripustili, predmetný zákon by sa mohol vykladať v súlade so smernicou v tom zmysle, že „používanie dôverných informácií“ znamená doplňujúcu požiadavku prostredníctvom teleologického zúženia v súlade so smernicou. Výklad v súlade so smernicou, ktorý by mal za následok obmedzenie pôsobnosti obchodovania s využitím dôverných informácií a tak aj prospech jednotlivca, je tiež úplne možný.
66.

Uznanie tejto povinnosti by bolo zbavené potrebného účinku, ak by právomoc súdu Spoločenstva uplatniť ex offo niektorý z vyššie uvedených dôvodov bola podmienená tým, že takýto dôvod súvisí s dôvodmi a tvrdeniami, ktoré uviedli účastníci konania. Rešpektovanie takejto podmienky by totiž bolo v rozpore so samotným cieľom tejto právomoci uplatniť dôvod ex offo práve v situácii, keď bolo porušené pravidlo verejného poriadku a účastníci konania toto porušenie neuplatnili.
11.

Komisia, nesporne si vedomá tohto základného problému, dochádza k pomerne paradoxnému záveru, že situácia, o akú ide v tejto veci, síce nepatrí do pôsobnosti žiadnej právnej normy o voľnom pohybe, ale patrí do pôsobnosti práva Spoločenstva z dôvodu účinkov vnútroštátneho opatrenia na obchod s tovarmi a službami vnútri Spoločenstva. Komisia sa dovoláva na podporu tohto názoru niekoľkých rozsudkov Súdneho dvora. V týchto rozsudkoch sa však iba uvádza, že predmetné práva majú účinky na obchod s tovarmi a službami vnútri Spoločenstva bez toho, aby ich bolo potrebné spájať s konkrétnymi ustanoveniami, ktoré upravujú rôzne právne normy o voľnom pohybe. ( 3 ) Opatrenia skúmané v týchto veciach patrili do pôsobnosti práva Spoločenstva práve preto, lebo mohli obmedziť všetky odlišné ustanovenia o voľnom pohybe, a neplatí, že do tejto pôsobnosti by patrili aj vtedy, ak by sa na ne nevzťahovalo žiadne z ustanovení o voľnom pohybe. Výklad, aký navrhuje Komisia, by mohol byť iba zdrojom ďalších nejasností a právnej neistoty. Rovnal by sa tvrdeniu, že vo veciach, kde obmedzený vplyv na jednotlivú normu o voľnom pohybe nemusí postačovať na to, aby viedol k jej uplatneniu, môže viesť ku všeobecnému uplatneniu práva Spoločenstva, čo by zahŕňalo tak obmedzenie pôsobnosti práv voľného pohybu, ako aj súčasné rozšírenie dosahu práva Spoločenstva bez jasného kritéria. Na udržanie kroku s vývojom práva ES je naopak potrebný výklad ustanovení o voľnom pohybe, ktorý pokrýva akékoľvek vnútroštátne opatrenia, ktoré zaobchádzajú s cezhraničnými situáciami menej výhodne než s výlučne vnútroštátnymi situáciami s vplyvom na hospodársku činnosť v inom členskom štáte.
19.

Napokon Súdny dvor zaujal stanovisko k otázke, či investície mohli byť považované za „náhodilé finančné plnenia“ v zmysle článku 19 ods. 2 šiestej smernice. V bodoch 21 a 22 rozhodol: „Účelom vylúčenia náhodilých finančných plnení z menovateľa zlomku používaného na výpočet odpočítateľného podielu v súlade s článkom 19 šiestej smernice je zabezpečenie súladu s cieľom úplnej neutrality zaručenej spoločným systémom DPH. … keby všetky príjmy z finančných transakcií zdaniteľnej osoby, spojené so zdaniteľnou činnosťou mali byť zahrnuté do menovateľa, aj keď vznik takýchto príjmov neznamenal použitie tovarov alebo služieb podliehajúcich DPH, alebo prinajmenšom znamenal len ich veľmi obmedzené použitie, výpočet odpočítania by bol narušený. Investície zo strany spoločností spravujúcich nehnuteľnosti sú však dôsledkom záloh, ktoré im dávajú spolumajitelia a nájomcovia, pre ktorých spravujú ich nehnuteľnosti. So súhlasom svojich klientov tieto spoločnosti môžu investovať tieto peniaze na svoj vlastný účet do finančných inštitúcií. Preto, ako Súdny dvor uviedol v bode 18 tohto rozsudku, príjem úroku z týchto investícií predstavuje priame, trvalé a nevyhnutné predĺženie zdaniteľnej činnosti spoločností spravujúcich nehnuteľnosti. Takéto investície preto nemôžu byť považované za náhodilé finančné plnenia v zmysle článku 19 ods. 2 šiestej smernice. Vziať ich do úvahy s cieľom výpočtu odpočítateľného podielu by nebolo takej povahy, aby ovplyvnilo neutralitu systému [DPH].“
36.

V predmetných veciach sú však okolnosti odlišné, keďže podľa údajov vnútroštátneho súdu dotknutým osobám nebol zamietnutý vstup, ale sú stíhané z dôvodu neoprávneného pobytu na území Španielska. Je to pravdepodobne tým, že bolívijskí štátni príslušníci až do 1. apríla 2007 mohli vstúpiť do schengenského priestoru bez víz a zdržiavať sa tam po dobu troch mesiacov. ( 11 )Pani Zurita García a pán Choque Cabrera zrejme túto lehotu prekročili.
26.

V prejednávanej veci, ako je zrejmé, by kvalifikácia prevodov poistných zmlúv ako poistného plnenia mala za následok, že nemecké daňové orgány by neboli oprávnené požadovať z tohto prevodu zaplatenie DPH. Presnejšie, bolo by potrebné sa domnievať, že prevod sa v zmysle článku 9 ods. 2 písm. e) piatej zarážky uskutočnil na území Švajčiarska. Išlo by totiž o plnenie, ktorého poskytovateľom bola Swiss Re so sídlom v Nemecku a príjemcom plnenia bola spoločnosť S so sídlom vo Švajčiarsku: miestom poskytnutia služby by ako štátom sídla príjemcu, ktorý nie je štátom sídla poskytovateľa, bolo práve Švajčiarsko. Toto plnenie by okrem toho bolo v každom prípade oslobodené od dane v zmysle článku 13. ( 9 )
43.

Na druhej strane však prichádza do úvahy také pochopenie pojmu „právo, na ktoré pracovník mal nárok“, ktoré súvisí s konkrétnou stratou mzdy. Pokiaľ by odstupné chcelo kompenzovať len okamžitosť výpovede, mohlo by byť za nadobudnuté právo považované aj to, že pracovník má mať prostredníctvom odstupného také isté postavenie ako v prípade bežnej výpovede s výpovednou lehotou. Doložka 2 bod 6 by pri takomto chápaní zakazovala výlučne to, aby v prípade okamžitej výpovede počas rodičovskej dovolenky bolo odstupné nižšie ako mzda vyplatená počas výpovednej lehoty. Skutočnosť, že odstupné je v prípade okamžitej výpovede stanovené zákonom a že sa vypočíta podľa mzdy vyplatenej v inom prípade počas výpovednej lehoty, by mohla poukazovať na to, že účelom odstupného je kompenzácia okamžitého účinku výpovede.
55.

Je skôr jednoznačné, že podľa zásady prednosti práva Spoločenstva sú vnútroštátne súdy povinné vykonať ustanovenia nariadenia Spoločenstva v plnom rozsahu a zamietnuť použitie sporného ustanovenia vnútroštátneho práva a v zásade aj pravidiel vyplývajúcich z medzinárodných dohôd, ktorými sú dotknuté členské štáty viazané. ( 16 ) V prípadoch, kde sa ustanovenia nariadenia č. 2027/97 dostávajú do rozporu s ustanoveniami Varšavského dohovoru, by preto ustanovenia nariadenia mali prednosť pred dohovorom a v konaní pred vnútroštátnymi súdmi by to vylučovalo použitie sporného relevantného pravidla v dohovore.