NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

GERARD HOGAN

prednesené 3. júna 2021 ( 1 )

Vec C‑126/20

ExxonMobil Production Deutschland GmbH

proti

Bundesrepublik Deutschland v zastúpení Umweltbundesamt (Spolkový úrad životného prostredia, Nemecko)

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgericht Berlin (Správny súd Berlín, Nemecko)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Systém obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov – Prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania emisných kvót – Rozhodnutie Komisie 2011/278/EÚ – Článok 3 písm. h) – Podzariadenie spojené s emisiami z procesov – Získavanie síry – ,Clausov proces‘ – Emisie CO2 obsiahnuté v zemnom plyne – Rozsah pojmu,podzariadenie spojené s emisiami z procesov‘ – Použitie suroviny s obsahom uhlíka – Hierarchia medzi rôznymi kategóriami podzariadení – Nepovolenie žiadosti o pridelenie na konci obdobia obchodovania – Prechod do ďalšieho obdobia obchodovania“

I. Úvod

1. Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Verwaltungsgericht Berlin (Správny súd Berlín, Nemecko) sa týka predovšetkým rozsahu toho, čo je v súlade s článkom 3 písm. h) bodom v) rozhodnutia Komisie 2011/278/EÚ ( 2 ) označované ako „podzariadenie spojené s emisiami z procesov“. Ide o jednu z kategórií, na základe ktorej môžu byť zariadeniu pridelené bezodplatné emisné kvóty na účely smernice 2003/87/ES ( 3 ), ktorá pre podniky v Európskej únii vytvára systém obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov.

2. Hoci je táto otázka nepochybne vysoko technická – konkrétne otázka, či emisiám oxidu uhličitého (CO2), ktoré sa prirodzene uvoľňujú v priebehu priemyselného procesu známeho ako „Clausov proces“, musia byť pridelené emisné kvóty bezodplatne – ide napriek tomu o otázku, ktorá má značný hospodársky význam. To dokazuje skutočnosť, že žiadosť spoločnosti ExxonMobil Production Deutschland GmbH (ďalej len „ExxonMobil“) sa týka približne 3,5 milióna kvót s trhovou hodnotou približne 78,5 milióna eur za obdobie rokov 2013 – 2019. ( 4 ) Pred preskúmaním skutkového stavu a právnych otázok, ktoré sa nastoľujú, je však potrebné najprv uviesť príslušné právne predpisy.

II. Právny rámec

A. Právo Únie

1. Smernica 2003/87

3. Smernica 2003/87 definuje svoju pôsobnosť v článku 2 ods. 1, ktorý znie: „Táto smernica sa vzťahuje na emisie z činností uvedených v prílohe I a skleníkové plyny uvedené v prílohe II.“

4. Definície relevantné pre túto vec sú uvedené v článku 3: „b) ‚emisie‘ znamenajú uvoľňovanie skleníkových plynov do atmosféry zo zdrojov v zariadení; … e) ‚zariadenie‘ znamená stacionárnu technologickú jednotku, kde sa uskutočňuje jedna alebo viac činností uvedených v prílohe I a akákoľvek iná priamo súvisiaca činnosť, ktorá má technické spojenie s činnosťami vykonávanými v danej prevádzkárni a ktorá by mohla mať vplyv na emisie a znečisťovanie;“

5. Kapitola III smernice 2003/87 sa zaoberá pravidlami týkajúcimi sa stacionárnych zariadení. Článok 10 stanovuje zásadu, v zmysle ktorej od roku 2013 členské štáty obchodujú formou aukcie so všetkými kvótami, ktoré nie sú pridelené bezodplatne v súlade s článkami 10a a 10c tejto smernice.

6. Článok 10a má názov „Prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania platné v celom Spoločenstve“. V prvom pododseku prvého odseku stanovuje, že Komisia prijme plne harmonizované pravidlá platné v celom Spoločenstve týkajúce sa prideľovania bezodplatných kvót.

7. Zatiaľ čo článok 10a ods. 11 smernice 2003/87 stanovuje, že suma bezodplatne pridelených kvót sa každý rok zníži o určitú sumu, čoho výsledkom bude, že v roku 2027 sa nebudú prideľovať žiadne kvóty, odsek 12 tohto ustanovenia spresňuje, že odvetvia alebo pododvetvia, ktoré čelia vysokému riziku úniku uhlíka, takému zníženiu nepodliehajú.

8. Článok 10a ods. 13 až 18 smernice 2003/87 stanovil pravidlá týkajúce sa spôsobu určenia odvetví alebo pododvetví, ktoré sa považujú za čeliace vysokému riziku úniku uhlíka.

9. Článok 12 smernice 2003/87 s názvom „Prenos, odovzdanie a zrušenie kvót“ v odseku 3 stanovuje, že: „Členské štáty zabezpečia, aby do 30. apríla každého roku prevádzkovateľ každého zariadenia odovzdal množstvo… kvót… rovnajúce sa celkovým emisiám z tohto zariadenia počas predchádzajúceho kalendárneho roku…, a aby uvedené kvóty boli následne zrušené.“

10. Článok 13 zaoberajúci sa platnosťou kvót stanovuje: „1. Kvóty vydané od 1. januára 2013 sú platné pre emisie počas osemročných období, ktoré sa začínajú 1. januára 2013. 2. Štyri mesiace po začiatku každého obdobia uvedeného v odseku 1 zruší príslušný orgán kvóty, ktoré už nie sú platné a ktoré neboli odovzdané a zrušené v súlade s článkom 12. …“

11. Znenie článku 13 bolo zmenené smernicou 2018/410. ( 5 ) V súčasnosti znie takto: „Kvóty vydávané od 1. januára 2013 majú neobmedzenú platnosť. Pri kvótach vydávaných od 1. januára 2021 sa musí uviesť, v ktorom desaťročnom období počnúc 1. januárom 2021 sa vydali, pričom platia pre emisie od prvého roka daného obdobia.“

2. Rozhodnutie 2011/278

12. Odôvodnenie 12 rozhodnutia 2011/278 znie takto: „Ak nebolo možné odvodiť referenčný produkt, ale existujú skleníkové plyny oprávnené na bezodplatné prideľovanie emisných kvót, tieto kvóty by sa mali prideľovať na základe všeobecných záložných prístupov. Vypracovala sa hierarchia troch záložných prístupov, aby sa dosiahlo maximálne zníženie emisií skleníkových plynov a úspory energie aspoň za časti príslušných výrobných procesov. Referenčný štandard tepla sa uplatňuje na procesy spotreby tepla, v ktorých sa používa merateľný nosič tepla. Referenčný štandard paliva sa uplatňuje, ak sa spotrebúva nemerateľné teplo. Referenčné úrovne tepla a paliva sa odvodili na základe zásad transparentnosti a jednoduchosti, s použitím referenčnej účinnosti široko dostupného paliva, ktoré možno považovať za druhé najlepšie z hľadiska účinnosti emisie skleníkových plynov, pričom sa zohľadnili energeticky účinné techniky. V prípade emisií z procesov by sa emisné kvóty mali prideľovať na základe historických emisií…. …“

13. Článok 3 písm. h) body iv) a v) rozhodnutia 2011/278 definuje podzariadenie spojené s emisiami z procesov takto: „h) ‚podzariadenie spojené s emisiami z procesov‘ sú emisie skleníkových plynov uvedené v prílohe I k [smernici 2003/87] iné ako oxid uhličitý, ku ktorým dochádza mimo systémových hraníc referenčného produktu uvedeného v prílohe I, alebo emisie oxidu uhličitého, ku ktorým dochádza mimo systémových hraníc referenčného produktu uvedeného v prílohe I v dôsledku ktorejkoľvek z nasledujúcich činností a emisií, ktoré vyplývajú zo spaľovania neúplne oxidovaného uhlíka vyprodukovaného ako dôsledok nasledovných činností na účel výroby merateľného tepla, nemerateľného tepla alebo technicky využiteľnej elektrickej energie za predpokladu, že sa odrátajú emisie, ktoré by nastali zo spálenia množstva zemného plynu rovnajúceho sa energetickému obsahu spáleného neúplne oxidovaného uhlíka: … – iv) chemická syntéza, pri ktorej je v reakcii prítomný materiál obsahujúci uhlík, na iný hlavný účel ako na výrobu tepla; – v) použitie prídavných látok alebo surovín obsahujúcich uhlík na iný hlavný účel ako na výrobu tepla; …“

14. Článok 6 rozhodnutia 2011/278 opisuje systém podzariadení. Časti, ktoré sú relevantné v kontexte prejednávanej veci, znejú takto: „1. Členské štáty na účely tohto rozhodnutia rozdelia každé zariadenie oprávnené na bezodplatné prideľovanie emisných kvót podľa článku 10a [smernice 2003/87] podľa požiadaviek na jedno alebo viaceré nasledujúce podzariadenia: a) podzariadenie spojené s referenčným produktom; b) podzariadenie spojené s referenčným štandardom tepla; c) podzariadenie spojené s referenčným štandardom paliva; d) podzariadenie spojené s emisiami z procesov. Podzariadenia v najvyššej možnej miere zodpovedajú fyzickým častiam zariadenia. V prípade podzariadení spojených s referenčným štandardom tepla, podzariadení spojených s referenčným štandardom paliva a podzariadení spojených s emisiami z procesov členské štáty jednoznačne rozlišujú… či príslušný proces slúži alebo neslúži pre odvetvie alebo pododvetvie, ktoré sa považuje za odvetvie alebo pododvetvie, ktoré čelí vysokému riziku úniku uhlíka, ako sú určené v rozhodnutí 2010/2/EÚ. … 2. Súčet vstupov, výstupov a emisií každého podzariadenia neprekročí vstupy, výstupy a celkové emisie zariadenia.“

15. Článok 7 ods. 7 a článok 8 ods. 5 rozhodnutia 2011/278 stanovujú, že členské štáty sú povinné zabezpečiť, aby medzi podzariadeniami neexistovalo prekrývanie ani dvojité započítanie.

3. Nariadenie č. 601/2012

16. Ako je uvedené v článku 14 ods. 1 smernice 2003/87, nariadenie Komisie (EÚ) č. 601/2012 z 21. júna 2012 o monitorovaní a nahlasovaní emisií skleníkových plynov podľa smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/87/ES ( 6 ) takéto pravidlá stanovuje.

17. Článok 3 nariadenia č. 601/2012 obsahuje niektoré definície, ktoré nie sú uvedené v smernici 2003/87, ani v rozhodnutí 2011/278, ako napríklad: „30) ‚emisie z procesov‘ sú emisie skleníkových plynov, ktoré nie sú emisiami zo spaľovania a ktoré vznikajú v dôsledku úmyselných a neúmyselných reakcií medzi látkami alebo pri ich premene vrátane chemickej alebo elektrolytickej redukcie kovových rúd, tepelného rozkladu látok a výroby látok na použitie ako výrobok alebo surovina; … 40) ‚vlastný CO2‘ je CO2, ktorý je súčasťou paliva; …“

18. Článok 2 nariadenia č. 601/2012 stanovuje: „Toto nariadenie sa vzťahuje na monitorovanie a nahlasovanie emisií skleníkových plynov špecifikovaných v súvislosti s činnosťami uvedenými v prílohe I k smernici [2003/87].“

19. Článok 48 nariadenia č. 601/2012, ktorý sa týka vlastného CO2, stanovuje nasledujúce: „1. Vlastný CO2, ktorý sa prevádza do zariadenia, vrátane vlastného CO2, ktorý je súčasťou zemného plynu alebo odpadových plynov (napríklad vysokopecný plyn alebo koksárenský plyn), sa začlení do emisného faktoru pre dané palivo. … Ak sa však vlastný CO2 emituje alebo prevedie mimo zariadenia do jednotiek, na ktoré sa nevzťahuje uvedená smernica, započíta sa ako emisie zo zariadenia, z ktorého pochádza. …“

4. Rozhodnutie 2015/1814

20. Na účely riešenia štrukturálnej nerovnováhy medzi ponukou a dopytom bola rozhodnutím 2015/1814 ( 7 ) zriadená trhová stabilizačná rezerva. Článok 1 ods. 2, 3 a 5 rozhodnutia 2015/1814 stanovuje, aké kvóty budú umiestnené do tejto trhovej rezervy. Tento článok uvádza: „2. Množstvo 900 miliónov kvót odpočítané z aukčných objemov počas obdobia 2014 – 2016, ako sa stanovuje v nariadení (EÚ) č. 176/2014 podľa článku 10 ods. 4 [smernice 2003/87], sa nepripočíta k objemom, ktoré sa majú obchodovať formou aukcie v rokoch 2019 a 2020, ale umiestni sa namiesto toho do rezervy. 3. Kvóty nepridelené zariadeniam podľa [ustanovenia týkajúceho sa rezervy pre nových účastníkov na trhu] a kvóty nepridelené zariadeniam z dôvodu uplatňovania [ustanovení o zastavení prevádzky] sa umiestnia do rezervy v roku 2020. … … 5. V každom roku sa množstvo kvót, ktoré sa rovná 12 % celkového množstva kvót v obehu,…, odpočíta z objemu kvót, ktoré sa majú obchodovať formou aukcie členskými štátmi podľa článku 10 ods. 2 [smernice 2003/87], a umiestni sa do rezervy počas obdobia 12 mesiacov počínajúc 1. septembra príslušného roku, pokiaľ by množstvo kvót, ktoré sa má umiestniť do rezervy, nebolo menšie ako 100 miliónov.…“

B. Nemecké právo

1. Treibhausgas‑Emissionshandelsgesetz (TEHG)

21. Znenie § 7 ods. 2 Treibhausgas‑Emissionshandelsgesetz (zákon o obchodovaní s emisnými kvótami skleníkových plynov, ďalej len „TEHG“) ( 8 ) vo verzii platnej v roku 2011 korešponduje so znením článku 13 smernice 2003/87. ( 9 )

22. Ustanovenie § 9 ods. 1 TEHG stanovuje: „1. Prevádzkovateľom zariadení sa pridelia bezodplatné kvóty podľa zásad uvedených v článku 10a… smernice [2003/87]… a v rozhodnutí [2011/278]…“

23. Príloha I časť 2 TEHG nazvaná „Činnosti“, v bode 1 zahŕňa pod zariadenia, ktorých emisie spadajú do pôsobnosti tohto zákona, aj „spaľovacie jednotky určené na spaľovanie palív, ktorých celkový tepelný príkon sa rovná alebo je vyšší ako 20 [megawattov (MW)]…“.

C. Zuteilungsverordnung 2020

24. § 2 bod 29 písm. b) podpísm. ee) Zuteilungsverordnung über Treibhausgas‑Emissionsberechtigungen 2020 ( 10 ) (nariadenie o prideľovaní emisných kvót skleníkových plynov na obdobie obchodovania v rokoch 2013 až 2020; ďalej len „ZuV 2020“) obsahuje definíciu podzariadenia spojeného s emisiami z procesov, ktorá zodpovedá definícii uvedenej v článku 3 písm. h) bode v) rozhodnutia 2011/78.

25. Ustanovenie § 3 ZuV 2020, nazvané „Tvorba podzariadení“, v prvom odseku stanovuje: „V žiadosti o pridelenie bezodplatných kvót pre zariadenie sa všetky vstupy, výstupy a súvisiace emisie významné pre pridelenie pridelia nasledujúcim podzariadeniam v referenčnom období určenom… (1) jednému alebo viacerým podzariadeniam s emisnou hodnotou produktu podľa [produktového podzariadenia], (2) podzariadeniu s emisnou hodnotou tepla…, ak neobsahuje čiastkové zariadenie podľa bodu 1, (3) podzariadeniu s emisnou hodnotou paliva…, ak neobsahuje čiastkové zariadenie podľa bodov 1 a 2, a (4) podzariadeniu s emisiami z procesov podľa § 2 bodu 29, ak neobsahuje čiastkové zariadenie podľa bodov 1 až 3.“

III. Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore

26. Spoločnosť ExxonMobil prevádzkuje v Großenknetene (Nemecko) zariadenie na spracovanie zemného plynu, v ktorom sa získava síra (ďalej len „zariadenie“). Vzhľadom na to, že táto činnosť zahŕňa spaľovanie palív s celkovým tepelným príkonom vyšším ako 20 MW, spadá toto zariadenie do pôsobnosti TEHG, ( 11 ) ktorým sa preberá do vnútroštátneho práva smernica 2003/87 ( 12 ).

27. Toto zariadenie pozostáva najmä z jednotky na získavanie síry (pozostávajúcej z Clausových jednotiek, parného prehrievača, parného kotla a jednotky plynových motorov), jednotky na odsírenie (očistenie) a vysušovanie zemného plynu, jednotky na čistenie odpadových plynov, ako aj jednotky núdzového spaľovania. Clausove jednotky sú hlavným zdrojom emisií CO2.

28. Tieto zariadenia spracovávajú zemný plyn ťažený z prírodných ložísk, ktoré obsahujú vysokú koncentráciu sírovodíka (H2S), ako aj vodnej pary (H2O), metánu (CH4) a CO2. Z dôvodu vysokej koncentrácie H2S obsiahnutého v zemnom plyne sa tento označuje aj ako „kyslý plyn“. Zemný plyn vyskytujúci sa v podzemí prirodzene obsahuje CO2 a ďalšie zložky. Jeho množstvo sa môže líšiť v závislosti od vrtu a ložiska, ale podľa spoločnosti ExxonMobil ( 13 ) sa vyskytuje vo všetkých ložiskách zemného plynu v Európe. CO2 musí byť pred dodávaním zemného plynu do rozvodnej siete rovnako ako ostatné prírodné zložky sčasti odstránený, aby sa zachovala kvalita predpísaná prevádzkovateľom siete.

29. Pred pokračovaním je potrebné stručne opísať Clausov proces, ktorý je jadrom tohto konania. Ide o viacstupňový proces odsírenia plynu, ktorý bol pomenovaný po svojom nemeckom vynálezcovi, a od udelenia britského patentu na tento účel v roku 1883 je priemyselným štandardom. Ako výsledok použitia tohto chemického procesu sa síra získava z plynného sírovodíka obsiahnutého v surovom zemnom plyne. CO2 sa však uvoľňuje ako prirodzený vedľajší produkt tohto chemického procesu, bez toho aby bol zapojený do radu chemických reakcií, v ktorých vzniká síra.

30. V zariadení na spracovanie zemného plynu v Großenknetene je kyslý plyn čistený chemickou absorpciou s rozpúšťadlom (sulfinácia). Rozpúšťadlo sa regeneruje a uvoľnený H2S je premenený na čistú kvapalnú síru v Clausových zariadeniach. CO2 oddelený z kyslého plynu, ktorý je jeho súčasťou, je následne uvoľnený komínom do atmosféry. CO2 sa nepodieľa na Clausovej chemickej reakcii, ktorej výsledkom je získanie čistej síry. ( 14 ) Teplo vzniknuté v termickej fáze je zachytávané v zásobníku na odpadové teplo a používa sa v zariadení.

31. ExxonMobil podala v súvislosti so zariadením žiadosť o pridelenie bezodplatných emisných kvót. Táto žiadosť bola založená na odlišných rozdeľovaniach rôznych referenčných štandardov. Rozhodnutím zo 17. februára 2014 pridelila Deutsche Emissionshandelsstelle (Nemecká správa pre obchodovanie s emisnými kvótami; ďalej len „DEHSt“) spoločnosti ExxonMobil bezodplatne 4216048 emisných kvót na obdobie obchodovania v rokoch 2013 až 2020. Toto pridelenie bolo čiastočne založené na uplatnení referenčného štandardu tepla ( 15 ) a čiastočne na uplatnení referenčného štandardu paliva, pričom bolo zohľadnené riziko úniku uhlíka. DEHSt však odmietla prideliť spoločnosti ExxonMobil bezodplatné emisné kvóty, ktoré táto spoločnosť požadovala na emisie z procesov. DEHSt toto odmietnutie odôvodnila skutočnosťou, že emisie CO2 nepochádzali z Clausovho procesu, ale CO2 bol už obsiahnutý v surovine používanej na tento proces. Toto konkrétne odmietnutie viedlo k tomuto konaniu.

32. Odvolanie spoločnosti ExxonMobil proti tomuto rozhodnutiu bolo zamietnuté rozhodnutím DEHSt zo 7. októbra 2019. ( 16 ) V tomto rozhodnutí DEHSt zopakovala, že nemôže dôjsť k prideleniu podľa referenčného štandardu z procesov podľa § 2 bodu 29 písm. b) ee) ZuV 2020, pretože CO2 je len sprievodným plynom, ktorý bol uvoľnený ako náhodný vedľajší produkt procesu, a nie produkt podieľajúci sa na samotnej Clausovej chemickej reakcii. Z toho teda vyplývalo, že CO2 vypustený do atmosféry komínom na konci Clausovho procesu nemohol byť kvalifikovaný na bezodplatné emisné kvóty.

33. V žalobe podanej 8. novembra 2019 na Verwaltungsgericht Berlin (Správny súd Berlín, Nemecko, ďalej len „vnútroštátny súd“) ExxonMobil na svojej žiadosti trvá.

34. Žalobkyne vo veci C‑682/17 a v tejto veci sú rovnaké. Zariadenie, o ktoré ide v tejto veci, však nie je výrobcom elektrickej energie v zmysle článku 3 písm. u) smernice 2003/87. ( 17 ) Okrem toho sa podľa vnútroštátneho súdu elektrina vyrobená spoločnosťou ExxonMobil v jej továrni v Großenknetene vyrába prostredníctvom vysokoúčinnej kogenerácie, a nie je teda všeobecne vylúčená z pridelenia bezodplatných kvót (článok 10a ods. 4 smernice 2003/87). Keďže v prípade zariadenia vo veci C‑682/17 to tak nebolo, Súdny dvor už na tomto základe rozhodol, že ExxonMobil nemala nárok na pridelenie bezodplatných kvót pre túto továreň. Tieto zistenia viedli k tomu, že odpoveď na nasledujúce otázky bola nadbytočná. Tretia otázka spolu s podotázkou a) a b) a štvrtá otázka vo veci C‑682/17 boli v tejto veci vnútroštátnym súdom znova položené ako prvá až štvrtá otázka.

35. S ohľadom na vyššie uvedené úvahy sa vnútroštátny súd rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto otázky na rozhodnutie v prejudiciálnom konaní: „1. Považuje sa CO2, ktorý sa do ovzdušia uvoľňuje pri spracovaní zemného plynu (v podobe kyslého plynu) v takzvanom Clausovom procese, pri ktorom sa CO2 ako prirodzená súčasť zemného plynu oddelí od plynnej zmesi, za takú emisiu, ktorá v zmysle článku 3 písm. h) prvej vety [rozhodnutia 2011/278] vyplýva z procesov uvedených v článku 3 písm. h) bode v)? 2. Môže v zmysle článku 3 písm. h) prvej vety [rozhodnutia 2011/278] ‚dochádzať‘ k emisiám CO2 pri procese, pri ktorom sa CO2, ktorý sa v prirodzenej podobe nachádza v surovine, uvoľní do ovzdušia, pričom v rámci prebiehajúceho procesu nedochádza k vzniku ďalšieho CO2, alebo si toto ustanovenie nevyhnutne vyžaduje, aby CO2, ktorý sa uvoľňuje do ovzdušia, vznikol po prvýkrát až ako výsledok procesu? 3. Dochádza v zmysle článku 3 písm. h) bodu v) [rozhodnutia 2011/278] k ‚použitiu‘ suroviny obsahujúcej uhlík, keď sa v rámci takzvaného Clausovho procesu použije zemný plyn z prírodných zdrojov pri výrobe síry, a v tejto súvislosti sa do ovzdušia uvoľní CO2, ktorý je prirodzenou súčasťou zemného plynu, pričom CO2 sa ako prirodzená súčasť zemného plynu nepodieľa na chemickej reakcii, ku ktorej dochádza pri tomto procese, alebo si pojem ‚použitie‘ nevyhnutne vyžaduje, aby sa uhlík podieľal na prebiehajúcej chemickej reakcii, resp. aby bol pre túto reakciu dokonca potrebný? 4. V prípade, že odpoveď na prvú až tretiu prejudiciálnu otázku je kladná: Ak zariadenie, ktoré patrí do systému obchodovania s emisiami spĺňa jednak požiadavky na pridelenie podzariadeniu spojenému s referenčným štandardom tepla a jednak požiadavky na pridelenie podzariadeniu spojenému s emisiami z procesov, ktorý z týchto referenčných štandardov sa má uplatniť pri prideľovaní bezodplatných emisných kvót? Má nárok na pridelenie podľa referenčného štandardu tepla prednosť pred nárokom na pridelenie podľa emisií z procesov alebo má nárok na pridelenie podľa emisií z procesov z dôvodu špeciality prednosť pred referenčným štandardom tepla a referenčným štandardom paliva? 5. V prípade, ak je odpoveď na prvú až štvrtú prejudiciálnu otázku kladná: Môžu byť nároky na pridelenie vyššieho počtu bezodplatných emisných kvót pre tretie obdobie obchodovania splnené na konci tretieho obdobia obchodovania kvótami štvrtého obdobia obchodovania, ak existencia takéhoto nároku na pridelenie sa súdnym rozhodnutím určí až po uplynutí tretieho obdobia obchodovania, alebo ešte nesplnené nároky na pridelenie zanikajú s koncom tretieho obdobia obchodovania?“

36. ExxonMobil, Umweltbundesamt (Spolkový úrad životného prostredia, Nemecko) ( 18 ) – v odpovedi na písomné otázky Súdneho dvora – nemecká vláda ( 19 ) a Komisia predložili Súdnemu dvoru písomné pripomienky a boli zastúpené na pojednávaní, ktoré sa konalo 24. februára 2021.

IV. Posúdenie

37. Podstatou prvej až tretej otázky vnútroštátneho súdu je, či môže byť uvoľňovanie CO2, ktorý sa nachádza v surovine používanej na výrobu produktu do atmosféry, a ku ktorému dochádza mimo systémových hraníc referenčného produktu, považované za „podzariadenie spojené s emisiami z procesov“ v zmysle článku 3 písm. h) bodu v) rozhodnutia 2011/278, pokiaľ predmetný CO2 nie je prítomný pri chemickej reakcii, pri ktorej tento produkt vzniká. Keďže všetky tri otázky sa zameriavajú na znenie článku 3 písm. h) bodu v) rozhodnutia 2011/278, je vhodné odpovedať na ne spoločne.

A. Úvodné poznámky: použitie systému obchodovania s emisnými kvótami na proces získavania síry

38. Tieto otázky však predpokladajú, že emisie CO2, ktoré sú súčasťou zemného plynu, skutočne spadajú do systému obchodovania s emisnými kvótami. Na prvý pohľad sa zdá byť prekvapivé sa touto otázkou vôbec zaoberať, keďže Súdny dvor už vo svojom rozsudku vo veci C‑682/17, ktorý sa tiež týkal Clausovho procesu, konštatoval „že zariadenie, akým je predmetné zariadenie, patrí do rozsahu pôsobnosti smernice 2003/87, a teda do systému obchodovania s emisiami zavedeného uvedenou smernicou, pričom je bez významu, či CO2 vyplývajúci z činnosti tohto zariadenia bol prítomný v prirodzenom stave v surovine, ktorú spracúva uvedené zariadenie“ ( 20 ).

39. Bez ohľadu na tento rozsudok nemecká vláda, ako aj Komisia tvrdia, že systém obchodovania s emisnými kvótami sa vzťahuje len na emisie skleníkových plynov spôsobené spaľovaním – ktoré nie sú predmetom tejto veci – a nie na emisie z CO2, ktorý je súčasťou zemného plynu a je vypúšťaný ako prirodzený vedľajší produkt po procese získavania síry, pričom sa sám nepodieľa na procese spaľovania. Nemecká vláda aj Komisia tvrdia, že týmito dvoma činnosťami je potrebné sa zaoberať oddelene. ( 21 )

40. S ohľadom na vyššie uvedené by som sa rád vrátil k argumentácii Súdneho dvora vo veci C‑682/17 bez toho, aby som nevyhnutne opäť rozoberal tie isté argumenty. Považujem to za vhodné vzhľadom na to, že sa účastníci konania podľa všetkého zhodujú na porovnateľnosti zariadení v oboch veciach.

41. Vo veci C‑682/17 posudzoval Súdny dvor požiadavky článku 2 ods. 1 smernice 2003/87. Toto ustanovenie vymedzuje pôsobnosť uvedenej smernice, a teda aj použitie systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov. Táto smernica sa podľa tohto ustanovenia vzťahuje na emisie skleníkových plynov uvedených v jej prílohe II – CO2 je jednou z uvedených emisií – ak tieto emisie vznikajú „z činností uvedených v prílohe I“. Jednou z týchto činností je „spaľovanie palív v zariadeniach s celkovým menovitým tepelným príkonom väčším ako 20 MW…“ ( 22 ).

42. Súdny dvor ďalej v bodoch 47 až 53 tohto rozsudku konštatoval, že znenie článku 2 ods. 1 a článku 3 písm. b) smernice 2003/87 – v ktorej druhé uvedené ustanovenie definuje pojem „emisie“ – nevyžaduje, aby emitovaný skleníkový plyn bol sám vyrobený v priebehu činností uvedených v prílohe I. Oporou pre toto konštatovanie Súdneho dvora bol článok 48 ods. 1 nariadenia č. 601/2012 o monitorovaní a nahlasovaní emisií podľa smernice 2003/87. Článok 48 ods. 1 tohto nariadenia výslovne stanovuje, že vlastný CO2, tak ako je definovaný v jeho článku 3 bode 40, sa má, pokiaľ je súčasťou zemného plynu, začleniť do emisného faktoru pre dané palivo. Súdny dvor tiež vychádzal z cieľa smernice 2003/87, konkrétne z podpory znižovania emisií skleníkových plynov spôsobom efektívnym z hľadiska nákladov a ekonomicky účinným. ( 23 )

43. Táto argumentácia znamená, že prevádzkovatelia Clausových zariadení, ako je subjekt v tejto veci, musia odovzdať počet emisných kvót, ktorý sa podľa článku 12 ods. 3 smernice 2003/87 musí rovnať celkovým emisiám z tohto zariadenia. Podľa článku 3 písm. e) smernice 2003/87 pojem „zariadenie“ označuje „stacionárnu technologickú jednotku, kde sa uskutočňuje jedna alebo viac činností uvedených v prílohe I a akákoľvek iná priamo súvisiaca činnosť, ktorá má technické spojenie s činnosťami vykonávanými v danej prevádzkárni a ktorá by mohla mať vplyv na emisie a znečisťovanie“. Táto definícia otvára možnosť zaradenia samostatnej jednotky, ak sú v nej vykonávané činnosti spojené s dotknutým zariadením a súvisia s ním po technickej stránke. ( 24 ) Na druhej strane sa toto znenie nevzťahuje na tvrdenie nemeckej vlády a Komisie, že ak jedno zariadenie vykonáva viac aktivít – ako je to v prejednávanej veci, keď toto zariadenie vykonáva spaľovanie palív s menovitým tepelným príkonom vyšším ako 20 MW, ktoré je uvedené v prílohe I, ako aj získavanie síry neuvedené v prílohe I – tak činnosť neuvedená v prílohe I nepatrí do systému obchodovania s emisnými kvótami. ( 25 )

44. V rozsudku vo veci Trinseo Deutschland ( 26 ), v ktorej samotné zariadenie žalobkyne nespôsobovalo emisie uvedené v prílohe II smernice 2003/87, zatiaľ čo jej činnosť bola uvedená v prílohe I tejto smernice – a predstavuje teda určitým spôsobom opak tejto veci – Komisia tvrdila, že „nepriame emisie“, ktoré vznikajú pri výrobe tepla, musia byť brané do úvahy na účely uplatňovania systému obchodovania s emisnými kvótami, čo teda svedčí v prospech výkladu emisií oddelene od tohto zariadenia. Súdny dvor sa však držal znenia článku 3 písm. b) smernice 2003/87, ktoré viaže emisie na zariadenie. Osobne nenachádzam žiadny dôvod sa od tohto jasného znenia odchýliť.

45. Vzhľadom na to, že článok 6 rozhodnutia 2011/278 rozdeľuje zariadenia na podzariadenia, ide iba o analytický postup na účely použitia referenčných štandardov. Toto ustanovenie jasne uvádza, že sa tak deje len na účely rozhodnutia 2011/278. Znenie tohto ustanovenia, ktoré spresňuje, že zariadenia sa delia na podzariadenia, takisto ukazuje, že toto rozdelenie nemá žiadny vplyv na pojem „zariadenie“, ako je definované v článku 3 písm. e) smernice 2003/87.

46. S ohľadom na tieto úvahy sa domnievam, že v súlade so závermi Súdneho dvora vo veci C‑682/17 sa systém obchodovania s emisnými kvótami nevzťahuje iba na emisie CO2 pochádzajúce z procesu spaľovania, ale vzťahuje sa aj na emisie pochádzajúce z procesu získavania síry v tom istom zariadení.

47. V rozsahu, v akom Komisia tvrdí, že zahrnutie iných činností neuvedených v prílohe I do tohto systému by bolo v rozpore s rozhodnutím normotvorcu Únie zahrnúť do systému iba činnosti, ktoré majú osobitný potenciál nákladovo efektívneho znižovania emisií skleníkových plynov, ( 27 ) Súdny dvor už vo veci C‑682/17 uviedol, že „napriek tomu, že CO2 je prítomný v zložení kyslého plynu, činnosť spaľovania palív vykonávaná zariadením, ako je predmetné zariadenie, odsírovania zemného plynu a získavania síry Clausovým procesom, predstavuje určitý potenciál na znižovanie emisií CO2, keďže objem CO2 v kyslom plyne sa môže meniť v závislosti od ložiska. Na rozdiel od toho, čo tvrdí ExxonMobil, je v tejto súvislosti irelevantné, že tento objem nie je systematicky predvídateľný“ ( 28 ).

B. O prvej až tretej otázke: Ide v prípade CO2, ktorý sa do atmosféry uvoľňuje ako zložka kyslého plynu v Clausovom procese, o „emisie z procesov“ v zmysle článku 3 písm. h) bodu v) rozhodnutia 2011/278?

48. Hoci nemecká vláda zastúpená Spolkovým ministerstvom hospodárstva a energetiky a Komisia nesúhlasia so Spolkovým úradom pre životné prostredie v otázke, či CO2 uvoľnený do atmosféry v rámci procesu získavania síry patrí do systému obchodovania s emisnými kvótami, je medzi týmito tromi účastníkmi konania nesporné, že týmto emisiám nemajú byť pridelené bezodplatné kvóty. Je však potrebné pripomenúť, že akýkoľvek argument nemeckej vlády a Komisie, podľa ktorého nemôžu byť tieto emisie považované za emisie z procesov uvedené v článku 3 písm. h) bodu v) rozhodnutia 2011/278, je podľa ich vyjadrenia urobený v kontexte, keď ExxonMobil nemusí vo vzťahu k týmto emisiám odovzdať žiadnu kvótu.

49. Prvé tri otázky vnútroštátneho súdu sa týkajú iných prvkov článku 3 písm. h) bodu v) rozhodnutia 2011/278, ktorý definuje „podzariadenie spojené s emisiami z procesov“ ( 29 ). Na použitie tohto ustanovenia musia byť splnené nasledujúce základné znaky: musí ísť o i) emisie CO2, ii) ku ktorým dochádza mimo systémových hraníc referenčného produktu uvedeného v prílohe I a nakoniec iii) v dôsledku „použiti[a]… surovín obsahujúcich uhlík na iný hlavný účel ako na výrobu tepla“. Medzi účastníkmi konania je nesporné, že prvé dve podmienky sú splnené. Emisie (vlastného) CO2 sú produkované ako prirodzený vedľajší produkt po procese získavania síry, čo je postup, pre ktorý neexistuje referenčný štandard produktu. ( 30 ) Nezhoda teda panuje v súvislosti s treťou podmienkou.

50. Vnútroštátny súd sa zaoberá tromi aspektmi tejto tretej podmienky: po prvé otázkou, či je možné vlastné emisie CO2 považovať za „dôsledok“ iného procesu, a po druhé, či takýto vlastný CO2 môže byť považovaný za „použitý“ v procese, pokiaľ nie je prítomný pri chemickej reakcii. Tretia otázka sa týka toho, či ide o „surovinu obsahujúcu uhlík“. Zdá sa, že zástancovia zápornej odpovede na túto tretiu otázku argumentujú tým, že surovinou „použitou“ v tomto procese nie je kyslý plyn, ale sírovodík, ktorý neobsahuje CO2. Naopak je nesporné, že hlavným účelom procesu získavania síry nie je výroba tepla.

51. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora výklad ustanovení práva Únie vyžaduje, aby okrem znenia relevantného ustanovenia – ktoré je „v zmysle tradičných zásad výkladu… vždy východiskovým bodom a zároveň limitom každého výkladu“ ( 31 ) – boli tiež zohľadnené jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou. ( 32 )

1. Doslovný výklad

52. Začnem znením článku 3 písm. h) bodu v) rozhodnutia 2011/278: emisie CO2 musia byť dôsledkom použitia prídavných látok alebo surovín obsahujúcich uhlík, ktorých hlavným účelom nie je výroba tepla. Vzhľadom na to, že výsledkom procesu musia byť emisie oxidu uhličitého a nie výroba oxidu uhličitého, domnievam sa, že je v súlade s týmto ustanovením, ak je vlastný CO2 emitovaný na konci procesu, akým je Clausov proces, aj keď nie je skutočne používaný v rámci chemickej reakcie počas tohto procesu. ( 33 ) Oveľa zložitejšou otázkou je, či je možné tieto emisie CO2 považovať za výsledok použitia prídavných látok alebo surovín obsahujúcich uhlík.

53. Ani tu príliš nepochybujem o pojme „surovina“. Podľa Cambridge dictionary ( 34 ) je „surovina“„akákoľvek látka, ako je olej, bavlna alebo cukor v prírodnom stave pred jej spracovaním na účely jej použitia“. Je síce pravda, že v Clausovom procese sa spracováva iba sírovodík, zatiaľ čo CO2 obsiahnutý v kyslom plyne je len vedený Clausovým zariadením bez toho, aby sa tohto procesu zúčastňoval. S ohľadom na základný zmysel slova sa mi však pojem „surovina“ nezdá byť obmedzený na časti materiálu, ktoré sú aktívne spracovávané. Možno je pravda, ako tvrdí Spolkový úrad pre životné prostredie, že ak by bol CO2 oddelený od kyslého plynu predtým, než by bol spracovaný v Clausovom zariadení, nebol by CO2 surovinou, keďže nie je ďalej spracovávaný, zatiaľ čo zvyšok plynu by surovinou bol. ( 35 ) Ak však k tomuto predchádzajúcemu kroku nedôjde, neznamená to, že materiál obsahujúci CO2, ktorý vstúpi do zariadenia na spracovanie, nie je surovinou len z toho dôvodu, že sa spracováva len jeho časť.

54. Otázka príčinnej súvislosti, konkrétne či sa možno domnievať, že emisie CO2 vznikajú použitím tejto suroviny, je však menej jasná. V tomto prípade doslovný výklad skôr znamená, že sa článok 3 písm. h) bod v) rozhodnutia 2011/278 na túto otázku nevzťahuje. Pri ďalšom nahliadnutí do Cambridge dictionary ( 36 ) definíciou, ktorá opisuje použitie slova v tejto veci najbližšie, je „užívanie niečoho alebo časové obdobie, kedy sa niečo používa“, pričom sloveso „použiť“ znamená „dať niečo ako nástroj, zručnosť alebo budovu na konkrétny účel“ ( 37 ). Toto použitie na konkrétny účel podľa môjho názoru znamená, že sa s časťou suroviny – a konkrétne s obsahom uhlíka v tejto surovine, na ktorý sa špecificky odkazuje – niečo deje.

55. Medzi účastníkmi konania je nesporné, že sa CO2 nepodieľa na chemickej reakcii v priebehu Clausovho procesu. ExxonMobil však tvrdí, že vlastný CO2 určitým spôsobom využíva. Podľa spoločnosti ExxonMobil plní CO2 v Clausovom procese procesnú úlohu nehorľavého plynu s funkciou regulácie teploty pre technicky nevyhnutnú kontrolu teploty spaľovania v Clausovom procese výroby síry. Nezdá sa, že by Spolkový úrad pre životné prostredie toto tvrdenie spochybňoval. Ako však uviedol jeho zástupca na pojednávaní, nejde o nevyhnutnú úlohu, lebo existujú iné prostriedky na dosiahnutie rovnakého výsledku. ( 38 ) To vyvoláva ďalšiu otázku, či na to, aby sa proces kvalifikoval ako podzariadenie spojené s emisiami z procesov, postačuje určité použitie CO2, alebo či musí byť jeho použitie na tento proces nevyhnutné. ( 39 )

56. Takisto bolo uvedené, že vzhľadom na to, že sa článok 3 písm. h) bod iv) rozhodnutia 2011/278 týka konkrétne procesu, ktorým je „chemická syntéza, pri ktorej je v reakcii prítomný materiál obsahujúci uhlík“, zatiaľ čo článok 3 písm. h) bod v) tohto rozhodnutia nie, nemôže byť taký podiel na chemickej reakcii požiadavkou podľa posledného uvedeného ustanovenia.

57. V tejto súvislosti je možné konštatovať, a hoci sa domnievam, že pokiaľ ide o kritický pojem „použitie“, ako je uvedený v článku 3 písm. h) bode v) rozhodnutia 2011/278, toto znenie smeruje k výkladu, podľa ktorého musí CO2 zohrávať aktívnu a nevyhnutnú úlohu v tomto procese, môže byť – v súlade s ustálenou judikatúrou – vhodné pri tomto výklade prihliadnuť na všeobecnú štruktúru smernice 2003/87 a rozhodnutia 2011/278, ako aj na ciele, ktoré sledujú. ( 40 )

2. Kontextuálny a teleologický výklad

58. Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že cieľom smernice 2003/87, a tým aj rozhodnutia 2011/278, ktoré ju vykonáva, je zaviesť systém obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov, ktorý smeruje k zníženiu emisií týchto plynov do atmosféry na úroveň, ktorá zabráni nebezpečnému antropogénnemu zasahovaniu do klimatického systému a ktorého konečným cieľom je ochrana životného prostredia. ( 41 ) Tento systém spočíva na ekonomickej logike, ktorá podnecuje všetkých účastníkov k tomu, aby vypúšťali nižšie množstvo skleníkových plynov, než aké zodpovedá kvótam, ktoré im boli pôvodne poskytnuté, aby potom previedli prebytočné kvóty na iných účastníkov. ( 42 ) Na dosiahnutie tohto cieľa článok 10a smernice 2003/87 stanovuje, že zariadeniam v určitých odvetviach sú bezodplatne prideľované emisné kvóty, ktorých počet sa podľa odseku 11 tohto ustanovenia má v rokoch 2013 až 2020 postupne znižovať tak, aby v roku 2027 neboli pridelené žiadne bezodplatné kvóty. ( 43 )

59. To znamená, že pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania emisných kvót podľa článku 10a smernice 2003/87, pre ktoré rozhodnutie 2011/278 stanovuje pravidlá, majú výnimočnú (a dokonca dočasnú) povahu. Okrem toho článok 3 písm. c), d) a h) rozhodnutia 2011/278 ( 44 ) definuje takzvané „záložné štandardy“, ktoré prichádzajú do úvahy iba vtedy, ak „zodpovedajúce emisie… nepatria do rámca podzariadenia spojeného s referenčným produktom“ ( 45 ) alebo ku ktorým „dochádza mimo systémových hraníc referenčného produktu“ ( 46 ). Súdny dvor už v rozsudku vo veci INEOS rozhodol, že z toho vyplýva, že článok 3 písm. h) bod iv) rozhodnutia 2011/278 nemožno vykladať extenzívne. ( 47 ) To isté musí platiť pre všetky činnosti uvedené v článku 3 písm. h) rozhodnutia 2011/278.

60. Z tohto dôvodu teda nemôžem súhlasiť s tým, že skutočnosť, že článok 3 písm. h) bod iv) rozhodnutia 2011/278 odkazuje špecificky na chemické syntézy, pri ktorých je v reakcii prítomný materiál obsahujúci uhlík, zatiaľ čo článok 3 písm. h) bod v) tohto rozhodnutia nie, znamená, že pojem „použitie“ obsiahnutý v poslednom uvedenom ustanovení sa má vykladať tak extenzívne, že sa naň už nevzťahuje pojem „použitie“ len na účely jeho odlíšenia od prípadov uvedených v prvom uvedenom ustanovení. Pojem „použitie“ je totiž širší a môže zahŕňať „použitie“, ktoré nespočíva v chemickej reakcii. Pojem „použitie“ však znamená, že surovina s obsahom uhlíka musí byť nevyhnutná pre hlavný sledovaný účel (ktorým nie je výroba tepla). ( 48 )

61. Takýto reštriktívnejší výklad by mohol byť potvrdený definíciou „emisií z procesov“ uvedenou v článku 3 ods. 30 nariadenia č. 601/2012. Podľa tejto definície „‚emisie z procesov‘ sú emisie skleníkových plynov, ktoré nie sú emisiami zo spaľovania a ktoré vznikajú v dôsledku úmyselných a neúmyselných reakcií medzi látkami alebo pri ich premene…“. CO2 obsiahnutý v kyslom plyne však zjavne nevzniká v dôsledku úmyselných a neúmyselných reakcií medzi látkami alebo pri ich premene.

62. Nariadenie č. 601/2012 sa týka monitorovania a nahlasovania emisií skleníkových plynov. Článok 14 smernice 2003/87 stanovil, že Komisia prijme na tento účel nariadenie. Nariadenie č. 601/2012 sa teda nezaoberá, a o to viac ani nedefinuje, prípady, v ktorých budú emisné kvóty prideľované bezodplatne. Z toho istého dôvodu skutočnosť, že článok 48 nariadenia č. 601/2012 obsahuje ustanovenia, ktoré stanovujú, ktorému zariadeniu sa na účely monitorovania a nahlasovania emisií skleníkových plynov priradí vlastný CO2, nesvedčí o tom, či pridelenie emisných kvót z procesov môže byť pre takéto vlastné emisie bezodplatné.

63. Ako už uviedol generálny advokát Saugmandsgaard Øe v návrhoch, ktoré predniesol vo veci ExxonMobil Production Deutschland, pojmy „emisie z procesov“ v zmysle článku 3 ods. 30 nariadenia č. 601/2012 a „podzariadenie spojené s emisiami z procesov“ v zmysle článku 3 písm. h) rozhodnutia 2011/278 sa prekrývajú iba čiastočne, pretože „emisie z procesov“ sú do veľkej miery pokryté referenčnými štandardmi produktu uvedenými v prílohe I tohto rozhodnutia. ( 49 )

64. Veľkú pozornosť by som nevenoval ani skutočnosti, že článok 48 ods. 1 nariadenia č. 601/2012 obsahuje ustanovenie, podľa ktorého sa „vlastný CO2, ktorý sa prevádza do zariadenia, vrátane vlastného CO2, ktorý je súčasťou zemného plynu… začlení do emisného faktoru pre dané palivo“. Ak sa pripustí, že zemný plyn je palivo, ( 50 ) ako zrejme naznačil Súdny dvor v rozsudku vo veci C‑682/17 ( 51 ), článok 48 ods. 1 nariadenia č. 601/2012 stále obsahuje iba pravidlo týkajúce sa metodiky monitorovania. Neuvádza nič, čo by nasvedčovalo tomu, či prípadné pridelenie kvót na emisné procesy môže byť pre také vlastné emisie bezodplatné.

65. Pokiaľ ide o cieľ článku 3 písm. h) bodu v) rozhodnutia 2011/278 a podzariadenia spojené s emisiami z procesov všeobecne, účastníci konania sa v tejto otázke rozchádzajú. Zatiaľ čo ExxonMobil sa domnieva, že keďže v prípade odvetví získavania síry je uznané riziko úniku uhlíka, musí teda dochádzať k bezodplatnému prideľovaniu emisných kvót pre emisie vlastného CO2. S ohľadom na tento „nevyhnutný dôsledok“ musí byť podľa názoru spoločnosti ExxonMobil uplatniteľný článok 3 písm. h) bod v) rozhodnutia 2011/278, pretože žiadna iná možnosť sa zjavne neuplatňuje. Spolkový úrad pre životné prostredie naopak tvrdí, že o podzariadenie spojené s emisiami z procesov môže ísť iba v prípade emisií, ktoré vznikajú z jednej z kategórií činností uvedených v prílohe I smernice 2003/87. Vzhľadom na to, že v tejto veci do tejto kategórie spadá len spaľovanie palív, vyplýva z toho, že ak neexistuje referenčný štandard produktu, ako je to v prejednávanej veci, môžu byť na účely bezodplatných emisných kvót zohľadnené len emisie zo spaľovania palív. To znamená, že účel článku 3 písm. h) sa obmedzuje na prideľovanie bezodplatných emisných kvót, ak emisie CO2 pochádzajú z (inej) činnosti uvedenej v prílohe I smernice 2003/87 – okrem spaľovania palív – pre ktorú neexistuje štandard produktu.

a) Úloha „vysokého rizika úniku uhlíka“ v systéme obchodovania s emisiami

66. Podľa odôvodnenia 24 smernice 2009/29 únik uhlíka opisuje situáciu, v ktorej by sa „iné rozvinuté krajiny a iné významné zdroje emisií skleníkových plynov nepripojili k [ambicióznej medzinárodnej dohode o zmene klímy]… [čo by]… mohlo viesť k zvýšeniu emisií skleníkových plynov v tých tretích krajinách, kde by priemysel nepodliehal porovnateľným obmedzeniam… To by mohlo ohroziť integritu životného prostredia a účinnosť opatrení Spoločenstva“ ( 52 ). S cieľom tomu zabrániť stanovuje smernica 2003/87 osobitné opatrenia. Po prvé podľa článku 10a ods. 12 uvedenej smernice budú bezodplatné ročné kvóty – ktoré majú byť pridelené v súlade s článkom 10a ods. 1 tejto smernice – zachované pre tretie obdobie obchodovania na úrovni 100%. ( 53 ) A to oproti zariadeniam v odvetviach a pododvetviach, ktoré nie sú vystavené značnému riziku úniku uhlíka, pri ktorých musí byť prvé pridelenie z roku 2013 obmedzené na 80% množstva prideleného podľa článku 10a ods. 11 smernice 2003/87. V týchto odvetviach bude počet bezodplatných kvót ďalej každý rok znížený o rovnakú sumu, čo povedie k 30 % bezodplatného prideľovaniu v roku 2020 v súlade s článkom 10a ods. 11 smernice 2003/87. ( 54 )

67. Táto smernica okrem toho v článku 10a ods. 6 stanovuje, že „členské štáty môžu prijať aj finančné opatrenia v prospech odvetví alebo pododvetví, v prípade ktorých bolo zistené značné riziko úniku uhlíka v súvislosti s premietnutím nákladov spojených s emisiami skleníkových plynov do cien elektrickej energie, a to s cieľom vykompenzovať tieto náklady, ak takéto finančné opatrenia sú v súlade s platnými alebo pripravovanými pravidlami štátnej pomoci v danej oblasti“.

68. Z toho je zrejmé, ako upozornil generálny advokát Wahl vo veci ArcelorMittal Atlantique et Lorraine „že odvetviam, pri ktorých sa predpokladá závažné riziko úniku uhlíka, by sa za každých okolností mali prideliť bezodplatné emisné kvóty zodpovedajúce všetkým emisiám skleníkových plynov, ktoré vypúšťajú“ ( 55 ). Naopak vo vzťahu k bezodplatnému prideľovaniu emisných kvót je záväznou požiadavkou, aby bezodplatné kvóty boli prideľované v súlade s pravidlami prijatými podľa článku 10a ods. 1 smernice 2003/87. To závisí na predbežnom množstve kvót. Až potom sa môže uplatniť článok 10a ods. 12 smernice 2003/87 tak, že sa nebude znižovať počet dosiahnutých kvót. Nič v týchto ustanoveniach nestanovuje povinnosť zohľadniť „vysoké riziko úniku uhlíka“ pri rozhodovaní, či môžu byť emisné kvóty prideľované bezodplatne. ( 56 )

69. Z vyššie uvedeného vyplýva, že vykladať podmienku príčinnej súvislosti obsiahnutú v článku 3 písm. h) bodu v) rozhodnutia 2011/278 extenzívne iba z toho dôvodu, že o predmetnom procese sa treba domnievať, že je vystavený vysokému riziku úniku uhlíka, by bolo v rozpore so znením, ako aj so štruktúrou smernice 2003/87.

b) Účel „podzariadenia spojeného s emisiami z procesov“

70. ExxonMobil tvrdí, že cieľom normotvorcu Únie s ohľadom na podzariadenia spojené s emisiami z procesov podľa článku 3 písm. h) rozhodnutia 2011/278 je vytvoriť podzariadenie pre procesy, v ktorých vznikajú nevyhnutné emisie CO2, pre ktoré nebol určený žiadny štandard produktu. To sa však z rozhodnutia 2011/278 nedá jednoznačne vyvodiť. Bod 12 odôvodnenia rozhodnutia 2011/278 iba uvádza, že „ak nebolo možné odvodiť referenčný produkt, ale existujú skleníkové plyny oprávnené na bezodplatné prideľovanie emisných kvót, tieto kvóty by sa mali prideľovať na základe všeobecných záložných prístupov. … V prípade emisií z procesov by sa emisné kvóty mali prideľovať na základe historických emisií“ ( 57 ).

71. Článok 10a ods. 1 štvrtý pododsek smernice 2003/87 stanovuje, že „tieto referenčné úrovne sa pre každé odvetvie a pododvetvie v zásade vypočítavajú na základe produktov, a nie vstupov, čo umožní maximálne zníženie emisií skleníkových plynov a čo najväčšie úspory vďaka energetickej účinnosti v celom výrobnom procese v rámci príslušného odvetvia alebo pododvetvia“ ( 58 ). To znamená, že emisie z procesov budú všeobecne zahrnuté v referenčnej úrovni produktu. Zakaždým však nebolo možné vytvoriť referenčnú úroveň produktu. Jeden z dôvodov spočíva v tom, že mnohé zariadenia sú zahrnuté do systému obchodovania s emisiami len preto, že prevádzkujú jednotky na spaľovanie palív v zariadeniach s celkovým tepelným príkonom vyšším ako 20 MW. Táto široká definícia zahŕňa zariadenia v mnohých sektoroch, ktoré inak nie sú zahrnuté do systému obchodovania s emisiami. Ako bolo vysvetlené v štúdii zadanej Európskou komisiou s názvom „Methodology for the free allocation of emission allowances in the EU ETS post 2012“ (Metodológia pre bezodplatné prideľovanie emisných kvót v EÚ ETS po roku 2012), zariadenia s celkovým tepelným príkonom nižším ako 20 MW alebo zariadenia, ktoré prijímajú teplo zo zariadení iného vlastníka, nie sú zahrnuté. Skutočnosť, že podstatná časť výrobných zariadení vyrábajúcich produkt nebola zahrnutá do systému obchodovania s emisiami, spôsobila, že je stanovenie referenčnej úrovne produktu ťažké. ( 59 ) Za týchto podmienok to, čo by sa dalo označiť ako záložné prístupy, bolo vyvinuté s prihliadnutím na tieto prípady.

72. To všetko znamená, že neexistuje priamy vzťah medzi tým, že sa týmto emisiám nedá zabrániť, a záložnými prístupmi. Ani článok 10a ods. 3 smernice 2003/87, ktorý špecificky vylučuje bezodplatné kvóty (s niekoľkými výnimkami) iba u výrobcov elektriny takýto široký prístup nepodporuje. Bolo by ľahké stanoviť, že sa na všetky emisie, na ktoré sa vzťahuje systém obchodovania s emisiami, s výnimkou emisií, na ktoré sa vzťahuje referenčný štandard z procesov, referenčný štandard tepla alebo referenčný štandard paliva, použije metóda zvaná „grandfathering“. Namiesto toho boli prijaté osobitné definície podzariadení spojených s emisiami z procesov. Okrem toho, ako zdôraznil zástupca Spolkového úradu pre životné prostredie na pojednávaní, hoci existuje referenčný štandard produktu, nie na všetky emisie, ktoré sú nevyhnutnými vedľajšími produktmi chemických procesov, sa tento referenčný štandard produktu nevyhnutne vzťahuje. ( 60 )

73. Smernica 2003/87 teda zrejme nemá za cieľ stanoviť bezodplatné pridelenie kvót pre všetky emisie, ktoré sú nevyhnutným vedľajším produktom použitia priemyselného chemického procesu, ako je Clausov proces. ( 61 )

74. S ohľadom na vyššie uvedenú teleologickú analýzu som dospel k záveru, že k uvoľňovaniu CO2 do atmosféry pri spracovaní zemného plynu (vo forme kyslého plynu) v tzv. „Clausovom procese“, pri ktorom sa oddelí CO2, ktorý je súčasťou zemného plynu, od plynnej zmesi, „nedochádza“ v dôsledku procesu uvedeného v článku 3 písm. h) bodu v) rozhodnutia 2011/278, lebo kyslý plyn, ktorý je surovinou s obsahom uhlíka, nie je „použitý“ v zmysle tohto ustanovenia, aj keď je pravda, že samotné jeho znenie je z hľadiska doslovného výkladu nejednoznačné.

C. O štvrtej otázke: Existuje hierarchia medzi rôznymi záložnými štandardmi?

75. Podstatou štvrtej otázky je, aký štandard sa má uplatniť, ak zariadenie spĺňa kritériá podzariadenia spojeného s referenčným štandardom tepla, ako aj kritériá podzariadenia spojeného s emisiami z procesov.

76. Na úvod je potrebné pripomenúť, že v rámci procesu spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom zakotveného v článku 267 ZFEÚ Súdnemu dvoru prislúcha poskytnúť vnútroštátnemu súdu odpoveď, ktorá mu umožní rozhodnúť spor, ktorý mu bol predložený. Z tohto pohľadu Súdnemu dvoru prislúcha prípadne preformulovať otázky, ktoré sú mu položené. ( 62 )

77. Vnútroštátny súd uvádza, že bez vplyvu na odpoveď na prvú až tretiu otázku sa zdá byť v tejto veci možné, že emisie z Clausovho procesu zodpovedajú definícii podzariadenia spojeného s emisiami z tepla i podzariadenia spojeného s emisiami z procesov. Preto navrhujem, aby sa odpoveď týkala otázky, aký štandard sa má uplatniť, keď emisie (v rozpore s mojím názorom) musia skutočne spĺňať kritériá podzariadenia spojeného s emisiami z tepla i podzariadenia spojeného s emisiami z procesov. ( 63 ) To zahŕňa širšiu otázku, či medzi rôznymi záložnými štandardmi existuje hierarchia, ak zariadenie spĺňa kritériá viac ako jedného z nich.

78. Vnútroštátny súd uvádza, že štvrtá otázka sa nastolí iba v prípade, ak bude prvá až tretia otázka zodpovedané kladne. Vzhľadom na to, že navrhujem odpovedať na tieto otázky záporne – čo znamená, že zariadeniu spoločnosti ExxonMobil nemôžu byť pridelené bezodplatné kvóty podľa štandardov pre emisie z procesov – nie je odpoveď na štvrtú otázku striktne vyžadovaná. Preskúmam ju však pre prípad, že by Súdny dvor na prvé tri otázky odpovedal inak.

79. V súvislosti s touto otázkou sa nemecké vykonávacie právne predpisy obsiahnuté v § 3 ods. 1 ZuV 2020 trochu líšia od znenia článku 6 rozhodnutia 2011/278. Prvé z týchto ustanovení jasne stanovuje hierarchiu štandardov. Žiadatelia o emisné kvóty musia priradiť vstupy, výstupy a zodpovedajúce emisie iba jednému z podzariadení. Toto ustanovenie stanovuje, že vstupy, výstupy a zodpovedajúce emisie môžu byť priradené podzariadeniu spojenému s referenčným štandardom tepla, iba ak sa na tieto vstupy, výstupy a zodpovedajúce emisie už nevzťahuje podzariadenie spojené s referenčným štandardom produktu. K priradeniu vstupov, výstupov a zodpovedajúcich emisií podzariadeniu spojenému s referenčným štandardom paliva môže dôjsť len vtedy, ak sa na ne už nevzťahuje podzariadenie spojené s referenčným štandardom produktu alebo tepla. Napokon vstupy, výstupy a zodpovedajúce emisie možno priradiť podzariadeniu spojenému s emisiami z procesov iba vtedy, ak sa naň nevzťahuje žiadne ďalšie podzariadenie pre referenčný štandard. ( 64 )

80. Rozhodnutie 2011/278 je trochu menej jasné, pokiaľ ide o vzájomný vzťah medzi záložnými štandardmi, aj keď definície podzariadení spojených s referenčným štandardom tepla, paliva a procesov v článku 3 písm. c), d) a h) sa použijú iba na vstupy, výstupy a zodpovedajúce emisie, na ktoré sa nevzťahuje podzariadenie spojené s referenčným štandardom produktu. Pri podrobnejšom skúmaní podmienok podzariadenia spojeného s referenčným štandardom tepla a podzariadenia spojeného s referenčným štandardom paliva sa prvý štandard definuje ako „vstupy, výstupy a zodpovedajúce emisie… [ktoré] súvisia s produkciou alebo dovozom zo zariadenia alebo z iného subjektu patriaceho do rámca systému Únie, alebo oboma, merateľného tepla“ ( 65 ) spolu s niektorými ďalšími súvisiacimi podmienkami. Na podzariadenie spojené s referenčným štandardom paliva sa na druhej strane vzťahujú vstupy, výstupy a zodpovedajúce emisie, ktoré súvisia s produkciou nemerateľného tepla za určitých podmienok.

81. To bolo tiež konštatované Súdnym dvorom v rozsudku Borealis a i., v ktorom Súdny dvor rozhodol, že definície jednotlivých podzariadení spojených s referenčným štandardom sa navzájom vylučujú. ( 66 ) Vo vzťahu k podzariadeniam spojeným s emisiami z procesov Súdny dvor zastával názor, že to tak je preto, že „jedine produkcia určitých druhov konkrétnych emisií uvedených v článku 3 písm. h) bodoch i) až vi) toho istého rozhodnutia môže byť podradená pod takúto kvalifikáciu“. ( 67 ) Súdny dvor ďalej konštatoval, že podľa odôvodnenia 12 rozhodnutia 2011/278 ak nebolo možné odvodiť referenčný produkt, ale existujú skleníkové plyny oprávnené na bezodplatné prideľovanie emisných kvót, tieto kvóty by sa mali prideľovať na základe všeobecných záložných prístupov. ( 68 )

82. Z toho teda vyplýva, že otázka položená vnútroštátnym súdom už bola Súdnym dvorom zodpovedaná v rozsudku Borealis a i. ( 69 ).

83. Tvrdenia spoločnosti ExxonMobil, podľa ktorých medzi záložnými prístupmi neexistuje hierarchia alebo podporne, že podzariadenia spojené s emisiami z procesov majú mať prednosť, keďže predstavujú konkrétnejší prístup, nie sú v tomto ohľade presvedčivé. To uvádzam z nasledujúcich dôvodov.

84. ExxonMobil uvádza, že podzariadenia spojené s referenčným štandardom tepla a podzariadenia spojené s emisiami z procesov sa môžu prekrývať. Podľa spoločnosti ExxonMobil to jasne vyplýva zo spôsobu, akým je určená ročná historická úroveň činnosti v súvislosti s teplom v súlade s článkom 9 ods. 3 rozhodnutia 2011/278. Prideľovanie emisných kvót pre podzariadenia spojené s referenčným štandardom tepla závisí na emisiách vznikajúcich pri výrobe merateľného tepla. Tieto emisie vznikajú z vyprodukovaného tepla, ktoré je vyjadrené v terajouloch za rok. Podzariadenie spojené s emisiami z procesov, na druhej strane, minimálne prinajmenšom podzariadenie uvedené v článku 3 písm. h) bodu v) rozhodnutia 2011/278, sa vyznačuje tým, že emisie vznikajú z procesu „na iný hlavný účel ako na výrobu tepla“. Ročná historická úroveň činnosti podľa článku 9 ods. 5 rozhodnutia 2011/278 tak zodpovedá množstvu emisií meraných v tonách vyjadrených ekvivalentom CO2. Tieto argumenty sa týkajú otázky, či sa podzariadenie spojené s referenčným štandardom tepla a podzariadenie spojené s emisiami z procesov môžu nachádzať v rovnakom zariadení, ale týkať sa rôznych emisií.

85. Aj keď je pravda, že dve podzariadenia (alebo niekoľko podzariadení) týkajúce sa rôznych činností sa môžu vyskytnúť v jednom zariadení, na tie isté vstupy, výstupy a emisie ( 70 ) sa nemôže vzťahovať niekoľko podzariadení, lebo v opačnom prípade by mohlo vzniknúť riziko prekrývania a dvojitého započítania zakázané článkom 6 ods. 2 rozhodnutia 2011/278. ( 71 ) Ak by sa predpokladalo, že kritériá uplatniteľné na rôzne podzariadenia môžu byť splnené tými istými vstupmi, výstupmi a emisiami, koncept, na ktorom je založené rozhodnutie 2011/278, je nasledujúci: ako bolo vysvetlené v štúdii zadanej Európskou komisiou s názvom „Methodology for the free allocation of emission allowances in the EU ETS post 2012“, emisie CO2 konkrétne ovplyvňujú tri faktory. Ide o výber palivovej zmesi, účinnosť výroby tepla a účinnosť konečného využitia tepla. Všetky tieto tri faktory sú zohľadnené v štandarde produktu.

86. To všetko je v súlade s bodom 1 odôvodnenia rozhodnutia 2011/278, ktorý stanovuje, že v možnom rozsahu sa určia referenčné úrovne ex ante, aby sa zabezpečilo, že sa bezodplatné prideľovanie emisných kvót uskutoční spôsobom, ktorý poskytuje stimuly na znižovanie emisií skleníkových plynov a energeticky účinné techniky. Metódy spojené s referenčným štandardom tepla používané pre podzariadenia spojené s referenčným štandardom tepla, metódy spojené s referenčným štandardom paliva pre podzariadenia spojené s referenčným štandardom paliva a takzvaný „grandfathering“ (ktorý zohľadňuje iba historické údaje a ktorý sa používa pre emisie z procesov) používajú každá o jeden menej z týchto prvkov a „grandfathering“ nezohľadňuje žiadny z nich. ( 72 ) To odôvodňuje existenciu hierarchie medzi jednotlivými záložnými štandardami. Metódy spojené s referenčným štandardom, ktoré poskytujú stimuly na zníženie emisií, majú prednosť pred podzariadením spojeným s emisiami z procesov, pri ktorých takéto stimuly nie sú poskytované.

87. Bolo by teda v rozpore so štruktúrou článku 10a smernice 2003/87 a rozhodnutia 2011/278 neuplatňovať hierarchiu medzi jednotlivými referenčnými štandardmi opísanými v odôvodnení 12 tohto rozhodnutia.

88. S ohľadom na tieto úvahy sa domnievam, že na to, aby emisie, na ktoré sa vzťahuje systém obchodovania s emisnými kvótami spĺňali podmienky definície podzariadenia spojeného s referenčným štandardom tepla aj podmienky definície podzariadenia spojeného s emisiami z procesov, musí byť prideľovanie bezodplatných kvót vykonávané na základe referenčného štandardu tepla. Je to tak jednoducho preto, lebo kvóty pre podzariadenie spojené s referenčným štandardom tepla majú prednosť pred kvótami pre podzariadenie spojené s emisiami z procesov.

D. O piatej otázke: Môžu byť nároky na pridelenie bezodplatných emisných kvót pre tretie obdobie obchodovania splnené po konci tohto obdobia obchodovania?

89. Svojou piatou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či môžu byť nároky na bezodplatné kvóty pre tretie obdobie obchodovania, ak je existencia takýchto nárokov určená súdnym rozhodnutím až po uplynutí tohto obdobia obchodovania, splnené bezodplatnými kvótami pre štvrté obdobie obchodovania. ( 73 ) Táto otázka bola položená vnútroštátnym súdom opäť len pre prípad kladnej odpovede na prvú až štvrtú otázku. S ohľadom na moje odpovede na tieto otázky taká situácia nenastala. Navrhujem však túto otázku preskúmať pre prípad, že by Súdny dvor rozhodol inak.

90. Pochybnosti vnútroštátneho súdu v súvislosti s touto otázkou vyplývajú predovšetkým z judikatúry Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd, Nemecko). Tento súd rozhodol, že (aktívne) žiadosti o dodatočné kvóty pre druhé obdobie obchodovania (2008 až 2012) stratili platnosť najneskôr 30. apríla 2013 (o polnoci). ( 74 )

91. Je však potrebné uviesť, že právny stav na konci druhého obdobia obchodovania bol dosť odlišný od stavu na konci tretieho obdobia obchodovania. Zatiaľ čo podľa článku 13 ods. 1 smernice 2003/87 boli kvóty vydané počas jedného obdobia obchodovania platné len pre emisie tohto obdobia obchodovania, toto znenie bolo zmenené smernicou 2018/410. Prvá veta článku 13 smernice 2003/87 znie teraz takto: „Kvóty vydávané od 1. januára 2013 majú neobmedzenú platnosť…“ ( 75 ). To je možné z dôvodu všeobecnej kontinuity pravidiel medzi tretím a štvrtým obdobím obchodovania. Podstatou otázky je, či a prípadne akým spôsobom môže byť prípadný nárok na pridelenie bezodplatných kvót splnený, ak neexistuje osobitné ustanovenie zaoberajúce sa touto otázkou.

92. Vnútroštátny súd sa konkrétne pýtal, či v takom prípade môžu byť nároky na ďalšie pridelenie bezodplatných emisných kvót pre tretie obdobie obchodovania splnené emisnými kvótami, pokiaľ ide o štvrté obdobie obchodovania. Podľa článku 13 druhej vety smernice 2003/87 (v znení smernice 2018/410) zostávajú kvóty vydané od roku 2021 v platnosti počnúc desaťročným obdobím, v ktorom boli vydané. Žalobca, ktorému bol priznaný nárok na pridelenie bezodplatných kvót, by teda nebol schopný plniť povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 12 ods. 3 smernice 2003/87, s emisnými kvótami na štvrté obdobie obchodovania. S cieľom poskytnúť užitočnú odpoveď vnútroštátnemu súdu by teda jeho otázka mohla byť vhodne preformulovaná. Otázka, na ktorú treba odpovedať, by teda nemala byť obmedzená na to, či takýto nárok môže byť splnený emisnými kvótami vo štvrtom období obchodovania.

93. Otázka, ako možno splniť prípadný nárok na pridelenie bezodplatných emisných kvót pre tretie obdobie obchodovania, má dva aspekty. Najprv je tu procesný základ pre také zmeny v pridelení a ďalej otázka „pôvodu“ týchto kvót. Pokiaľ ide o prvú z týchto otázok, ako uviedla nemecká vláda, zastúpená Spolkovým ministerstvom hospodárstva a energetiky, ako aj Komisia, akékoľvek úpravy predstavujú zmenu národnej alokačnej tabuľky stanovenej v článku 52 nariadenia č. 389/2013 ( 76 ) ktoré sa podľa článku 88 delegovaného nariadenia 2019/1122, ( 77 ) naďalej uplatní do 1. januára 2026 na všetky operácie, ktoré sú nutné vo vzťahu k obdobiu obchodovania 2013 až 2020. Ak súd zistí, že prevádzkovateľ má nárok na ďalšie pridelenie bezodplatných emisných kvót, oznámi to príslušný členský štát Komisii [článok 52 ods. 2 písm. d) nariadenia č. 389/2013] a Komisia vydá centrálnemu správcovi pokyn, aby vykonal zodpovedajúce zmeny národnej alokačnej tabuľky obsiahnutej v protokole transakcií Európskej únie. ( 78 ) Ústredný správca potom zabezpečí, aby register Únie prevádzal príslušné kvóty z alokačného účtu EÚ v súlade s upravenou národnou alokačnou tabuľkou na holdingový účet prevádzkovateľa v súlade s článkom 53 ods. 2 nariadenia č. 389/2013.

94. Pokiaľ ide o druhý aspekt, a síce pôvod týchto kvót, zatiaľ čo sa smernica 2003/87, rozhodnutie 2011/278 ani delegované nariadenie 2019/331 konkrétne nezaoberajú úpravou bezodplatných kvót z dôvodu rozhodnutia súdu, a hoci článok 24 ods. 2 rozhodnutia 2011/278 neodkazuje na navýšenie počtu kvót v dôsledku súdneho rozhodnutia, možno posledný uvedený článok na tieto prípady obdobne použiť. Rozdiel medzi prípadom, kde je toto súdne rozhodnutie prijaté pred koncom obdobia obchodovania, a situáciou, kedy je prijaté potom, spočíva v tom, že príslušné kvóty už nemôžu byť odpočítané od počtu kvót, ktoré majú byť v priebehu tohto obdobia dražené príslušným členským štátom.

95. Aj keď cieľom trhovej stabilizačnej rezervy nie je poskytnúť kvóty pre nároky, ktoré zostali po skončení tretieho obdobia obchodovania nesplnené, ale skôr riešiť štrukturálne nerovnováhu medzi ponukou a dopytom systému obchodovania s emisnými kvótami, ( 79 ) emisné kvóty pochádzajúce z tohto zdroja sú vhodné pre prvý uvedený cieľ. Dôvodom je štruktúra a účel trhovej stabilizačnej rezervy.

96. Podľa článku 1 ods. 2, 3 a 5 rozhodnutia 2015/1814 je trhová stabilizačná rezerva tvorená: i) 900 miliónmi kvót, ktoré sa majú obchodovať formou aukcie v rokoch 2019 a 2020 v súlade s prílohou IV tretím stĺpcom nariadenia č. 176/2014; ( 80 ) ii) kvótami nepridelenými novým účastníkom na trhu v súlade s článkom 10a ods. 7 smernice 2003/87 a zariadeniam, ktoré (čiastočne alebo úplne) zastavili prevádzku alebo ktorých činnosti sa znížili [článok 10a ods. 19 a 20 smernice 2003/87], iii) a počtom kvót rovnajúcim sa 12 % celkového množstva kvót v obehu za rok ( 81 ), ak tento počet presahuje 100 miliónov.

97. Tieto pravidlá prideľovania sú iba prostriedkom na odobratie prebytku kvót z trhu a na opätovné uvedenie ich častí alebo celku na trh, ak je počet kvót v obehu nižší ako 400 miliónov. Emisné kvóty, ktoré mali byť pridelené prevádzkovateľovi zariadenia, ak by smernica 2003/87 a rozhodnutie 2011/278 boli správne uplatnené, pritom taký prebytok nepredstavujú, a môžu teda byť odobraté z trhovej stabilizačnej rezervy bez toho, aby to malo vplyv na celkové množstvo kvót. Cieľ trhovej stabilizačnej rezervy nie je ohrozený ani tým, že sa obmedzený počet kvót odpočíta od trhovej stabilizačnej rezervy a pripočíta sa k počtu kvót v obehu. Vzhľadom na to, že kvóty pre tretie obdobie obchodovania, ktoré môžu byť prideľované, majú v súlade s článkom 13 prvou vetou smernice 2003/87 ( 82 ) neobmedzenú platnosť, môže ich príjemca použiť buď pre tretie obdobie obchodovania, alebo pre obdobie obchodovania po treťom období obchodovania.

98. S ohľadom na vyššie uvedené navrhujem prijať záver, že nároky na ďalšie pridelenie bezodplatných emisných kvót pre tretie obdobie obchodovania môžu byť splnené po konci tretieho obdobia obchodovania s emisnými kvótami tretieho obdobia obchodovania, pokiaľ existencia takéhoto nároku na pridelenie kvót sa súdnym rozhodnutím určí až po uplynutí tretieho obdobia obchodovania. Emisné kvóty pre tretie obdobie obchodovania nezanikajú s koncom tretieho obdobia obchodovania.

V. Návrh

99. S ohľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor na otázky položené Verwaltungsgericht Berlin (Správny súd Berlín, Nemecko) odpovedal takto: 1. CO2, ktorý sa uvoľňuje do atmosféry pri spracovaní zemného plynu (v podobe kyslého plynu) v takzvanom Clausovom procese, pri ktorom sa CO2 ako prirodzená súčasť zemného plynu oddelí od plynnej zmesi, ktorý však nie je sám používaný v rámci chemickej reakcie na odsírenie, nevzniká z procesu uvedeného v článku 3 písm. h) bodu v) rozhodnutia Komisie 2011/278/EÚ z 27. apríla 2011, ktorým sa ustanovujú prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania emisných kvót podľa článku 10a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/87/ES, platné v celej Únii, lebo kyslý plyn, ktorý je surovinou s obsahom uhlíka, nie je „použitý“ v zmysle tohto ustanovenia. 2. Na to, aby emisie, na ktoré sa vzťahuje systém obchodovania s emisnými kvótami, spĺňali podmienky definície podzariadenia spojeného s referenčným štandardom tepla aj podmienky definície podzariadenia spojeného s emisiami z procesov, musí byť prideľovanie bezodplatných kvót vykonávané na základe referenčného štandardu tepla. Je to tak preto, že kvóty pre podzariadenie spojené s referenčným štandardom tepla majú prednosť pred kvótami pre podzariadenie spojené s emisiami z procesov. 3. Nároky na ďalšie pridelenie bezodplatných emisných kvót pre tretie obdobie obchodovania môžu byť splnené po konci tretieho obdobia obchodovania s emisnými kvótami tretieho obdobia obchodovania, pokiaľ existencia takéhoto nároku na pridelenie kvót sa súdnym rozhodnutím určí až po uplynutí tretieho obdobia obchodovania. Emisné kvóty pre tretie obdobie obchodovania nezanikajú s koncom tretieho obdobia obchodovania.

( 1 ) Jazyk prednesu: angličtina.

( 2 ) Rozhodnutie Komisie z 27. apríla 2011 ktorým sa ustanovujú prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania emisných kvót podľa článku 10a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/87/ES, platné v celej Únii (Ú. v. EÚ L 130, 2011, s. 1).

( 3 ) Smernica 2003/87/ES Európskeho parlamentu a Rady z 13. októbra 2003, o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v spoločenstve, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 96/61/ES (Ú. v. ES L 275, 2003, s. 32; Mim. vyd. 15/007, s. 631), ktorá bola zmenená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/29/ES z 23. apríla 2009, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2003/87/ES s cieľom zlepšiť a rozšíriť schému Spoločenstva na obchodovanie s emisnými kvótami skleníkových plynov (Ú. v. EÚ L 140, 2009, s. 63).

( 4 ) Údaje, ktoré na pojednávaní poskytol Umweltbundesamt (Spolkový úrad životného prostredia, Nemecko).

( 5 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/410 zo 14. marca 2018, ktorou sa mení smernica 2003/87/ES s cieľom zlepšiť nákladovo efektívne znižovanie emisií a investície do nízkouhlíkových technológií a rozhodnutie (EÚ) 2015/1814 (Ú. v. EÚ L 76, 2018, s. 3).

( 6 ) Ú. v. EÚ L 181, 2012, s. 30.

( 7 ) Rozhodnutie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/1814 zo 6. októbra 2015 o zriadení a prevádzke trhovej stabilizačnej rezervy systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v Únii a o zmene smernice 2003/87/ES (Ú. v. EÚ L 264, 2015, s. 1).

( 8 ) Gesetz über den Handel mit Berechtigungen zur Emission von Treibhausgasen z 21. júla 2011 (BGBl. 2011 I, s. 1475).

( 9 ) Ustanovenie § 7 ods. 2 TEHG nebolo vnútroštátnym súdom uvedené. Bolo však spomenuté v písomných vyjadreniach spoločnosti ExxonMobil ako základ pre vydanie rozsudku Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd, Nemecko) z 26. apríla 2018 (DE:BVerwG:2018:260418U7C20.16.0). Znenie tohto ustanovenia bolo s účinnosťou od 25. januára 2019 zmenené ustanovením § 1 Gesetz zur Anpassung der Rechtsgrundlagen für die Fortentwicklung des Europäischen Emissionshandels z 18. januára 2019 (BGBl I S.37) s účinnosťou od 25. januára 2019.

( 10 ) Verordnung über die Zuteilung von Treibhausgas‑Emissionsberechtigungen in der Handelsperiode 2013 bis 2020 vom 26. september 2011 (BGBl. I S. 1921).

( 11 ) § 2 v spojení s prílohou 1 časťou 2 TEHG.

( 12 ) Relevantným ustanovením tejto smernice je článok 2 ods. 1 v spojení s prílohou I.

( 13 ) Čo nikto z účastníkov konania nespochybnil.

( 14 ) Hoci ExxonMobil vo svojej odpovedi uvádza, že CO2 plní dôležitú prevádzkovú úlohu v Clausovom procese ako nehorľavý plyn s funkciou regulácie teploty pre technicky nevyhnutnú kontrolu prevádzkovej teploty. Umweltbundesamt (Spolkový úrad pre životné prostredie, Nemecko) to však spochybnil.

( 15 ) Na využitie tepla zachyteného v zásobníku na odpadové teplo, ktoré sa používa v zariadení.

( 16 ) Dlhá doba, ktorá uplynula medzi odvolaním spoločnosti ExxonMobil podaným 12. marca 2014 a jeho zamietnutím zo strany DEHSt, bola spôsobená prerušením tohto konania až do vyhlásenia rozsudku Súdneho dvora vo veci ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:518; ďalej len „vec C‑682/17“) ktorý bol vyhlásený 20. júna 2019. Táto vec sa týkala iného zariadenia na spracovanie zemného plynu, ktoré používalo Clausov proces, prevádzkovaného takisto spoločnosťou ExxonMobil.

( 17 ) Podľa vnútroštátneho súdu začala ExxonMobil vyrábať elektrinu určenú na predaj tretím osobám až v lete roku 2014, až po tom, čo DEHSt vydala svoje rozhodnutie.

( 18 ) Spolková republika Nemecko je účastníkom konania na vnútroštátnom súde z dôvodu, že napadnuté rozhodnutie bolo prijaté DEHSt, ktorá je časťou Spolkového úradu pre životné prostredie. Spolkový úrad pre životné prostredie zastupuje Spolkovú republiku Nemecko ako účastníka konania vo veci samej. Ide o ústredný úrad pre životné prostredie Spolkovej republiky Nemecko.

( 19 ) Vystupujúca ako členský štát a zastúpená nemeckým Bundesministerium für Wirtschaft und Energie (Spolkové ministerstvo hospodárstva a energetiky).

( 20 ) Bod 58.

( 21 ) Hoci to tvrdia, je trochu prekvapujúce, že sa nezdá, že toto tvrdenie zakladajú na rozsudku Súdneho dvora vo veci C‑682/17.

( 22 ) V tomto prípade nejde o výnimky týkajúce sa zariadení na spaľovanie nebezpečného alebo komunálneho odpadu.

( 23 ) Tamže. Body 54 a 56.

( 24 ) Pozri rozsudok z 9. júna 2016, Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (C‑158/15, EU:C:2016:422, bod 29).

( 25 ) V tomto ohľade odlišne pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Saugmandsgaard Øe vo veci ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:167, bod 74).

( 26 ) Rozsudok z 28. februára 2018 (C‑577/16, EU:C:2018:127).

( 27 ) Komisia svoju argumentáciu opiera o rozsudok Súdneho dvora zo 17. mája 2018, Evonik Degussa (C‑229/17, EU:C:2018:323, bod 42). V tomto rozsudku však Súdny dvor požaduje iba „určitý potenciál na zníženie emisií skleníkových plynov“ a nie osobitný potenciál nákladovo efektívneho znižovania emisií skleníkových plynov.

( 28 ) Bod 57. Pozri tiež návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (C‑158/15, EU:C:2016:139, bod 39), ktorá podčiarkla, že „v trhovom mechanizme je tiež bežné, že za istých okolností sa s vykonávaním činností úplne prestane, ak pre vysoké náklady súvisiace s nevyhnutnými emisiami ďalej nie sú konkurencieschopné“, čo je dôvod, ktorý by sa mohol vzťahovať na niektoré ložiská v tejto veci, pokiaľ je prírodný obsah CO2 obzvlášť vysoký.

( 29 ) Rozhodnutie 2011/278 na druhej strane nedefinuje pojem „emisie z procesov“ ako taký. K tomuto sa vrátim neskôr.

( 30 ) Emisie CO2 vznikajúce pri spaľovaní sa prideľujú podľa štandardu tepla v súlade s článkom 3 písm. c) rozhodnutia 2011/278.

( 31 ) Pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Trstenjak vo veci Agrana Zucker (C‑33/08, EU:C:2009:99, bod 37).

( 32 ) Pozri v tomto zmysle napríklad vec C‑628/17, bod 71 a citovanú judikatúru.

( 33 ) Pozri tiež rozsudok z 28. februára 2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, body 45 až 48).

( 34 ) Konzultované online.

( 35 ) To nebráni tomu, aby Clausov proces prebiehal, pretože v ňom CO2 neplní žiadnu funkciu (čo je rozobraté nižšie).

( 36 ) Konzultované online.

( 37 ) Iné jazykové verzie článku 3 písm. h) bodu v) rozhodnutia 2011/278, ako je holandská, francúzska, nemecká, talianska, portugalská, švédska a španielska nevedú k inému posúdeniu.

( 38 ) Zástupca Spolkového úradu pre životné prostredie zdôraznil, že CO2 môže byť oddelený pred spracovaním plynu v Clausovom procese bez toho, aby to malo vplyv na výsledok, a že zariadenie v Clausovom procese by muselo byť prispôsobené špecifickému obsahu CO2 použitého zemného plynu. Táto skutočnosť nebola spoločnosťou ExxonMobil spochybnená. V konečnom výsledku prináleží vnútroštátnemu súdu, aby určil, či CO2 hrá v tomto procese nevyhnutnú úlohu.

( 39 ) O otázke, či je to nevyhnutné, musí rozhodnúť vnútroštátny súd.

( 40 ) Rozsudok z 3. decembra 2020, Ingredion Germany (C‑320/19, EU:C:2020:983, bod 50 a citovaná judikatúra).

( 41 ) Pozri okrem iného rozsudky z 8. marca 2017, ArcelorMittal Rodange et Schifflange (C‑321/15, EU:C:2017:179, bod 24); z 18. januára 2018, INEOS (C‑58/17, EU:C:2018:19, bod 22); z 28. februára 2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, bod 39), a vec C‑682/17, bod 62.

( 42 ) Pozri okrem iného rozsudky z 8. marca 2017, ArcelorMittal Rodange et Schifflange (C‑321/15, EU:C:2017:179, bod 22); z 18. januára 2018, INEOS (C‑58/17, EU:C:2018:19, bod 22); z 28. februára 2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, bod 40), a vec C‑682/17, bod 63.

( 43 ) Rozsudok z 18. januára 2018, INEOS (C‑58/17, EU:C:2018:19, bod 25 a citovaná judikatúra). Tento cieľ bol následne odložený na rok 2030 pre odvetvia považované za málo ohrozené únikom uhlíka alebo bez tohto rizika, s výnimkou diaľkového vykurovania (hoci s výhradou preskúmania) a ustúpilo sa od neho pre odvetvia a pododvetvia považované za podstatne ohrozené únikom uhlíka, pozri bod 10 druhý odsek odôvodnenia smernice 2018/410. Článok 10a ods. 11 bol teda zo smernice 2003/87 vypustený článkom 1 ods. 14 písm. k) smernice 2018/410. To však nijako nezmenilo ciele tejto smernice pred touto zmenou. Aj po uplynutí tejto doby je potrebné pravidlá týkajúce sa prideľovania bezodplatných kvót považovať za výnimočné. Podľa bodu 5 odôvodnenia smernice 2018/410 „bezodplatné prideľovanie kvót sa nezruší a existujúce opatrenia zostanú zachované aj na obdobie po roku 2020 s cieľom predísť riziku úniku uhlíka v dôsledku politiky v oblasti klímy, [iba] kým iné významné ekonomiky nevyvinú porovnateľné úsilie“.

( 44 ) V rámci štvrtej otázky sa budem zaoberať otázkou, či medzi týmito tromi „záložnými štandardmi“ existuje takisto (zostupné) poradie.

( 45 ) Pozri článok 3 písm. c) a d) rozhodnutia 2011/278.

( 46 ) Pozri článok 3 písm. h) rozhodnutia 2011/278.

( 47 ) Rozsudok z 18. januára 2018, INEOS (C‑58/17, EU:C:2018:19, bod 36). Súdny dvor v tomto rozsudku dokonca označil emisie z procesov ako „posledný takzvaný ,záložný‘ prístup“.

( 48 ) V tejto veci sa zdá, že nikto z účastníkov konania nespochybňuje, že účelom procesu získavania síry nie je výroba tepla.

( 49 ) Poznámka pod čiarou 42.

( 50 ) Článok 3 bod 40 nariadenia č. 601/2012 definuje „vlastný CO2“ ako CO2, ktorý je súčasťou paliva.

( 51 ) Bod 54.

( 52 ) Podmienky pre odvetvia a pododvetvia, ktoré sa považujú za čeliace vysokému riziku úniku uhlíka, sú stanovené v článku 10a ods. 14 až 17 smernice 2003/87. Zoznam odvetví alebo pododvetví, ktoré čelia vysokému riziku úniku uhlíka podľa článku 10a ods. 13 smernice 2003/87, je obsiahnutý v rozhodnutí Komisie (2010/2/EÚ) z 24. decembra 2009, ktorým sa podľa smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/87/ES určuje zoznam odvetví a pododvetví, ktoré sa považujú za odvetvia a pododvetvia, ktoré čelia vysokému riziku úniku uhlíka (Ú. v. EÚ L 1, 2010, s. 10). „Ťažba ropy a zemného plynu“ je uvedená v bode 1.4 uvedenej prílohy.

( 53 ) Pozri v tomto zmysle vec C‑682/17, bod 94, ale tiež poznámku pod čiarou 44.

( 54 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. októbra 2016, Yara Suomi a i. (C‑506/14, EU:C:2016:799, bod 47).

( 55 ) (C‑80/16, EU:C:2017:192, bod 47).

( 56 ) Pozri tiež analogicky rozsudok z 26. októbra 2016, Yara Suomi a i. (C‑506/14, EU:C:2016:799, bod 54), v ktorom žalobkyne spochybňovali použitie jednotného opravného koeficientu pre všetky odvetvia, ktorý možno použiť na obmedzenie maximálneho ročného množstva kvót v súlade s článkom 10a ods. 5 smernice 2003/87 na všetky emisné kvóty pridelené predbežne, bez výnimky zariadení patriacich do odvetví alebo pododvetví, ktoré sú vystavené značnému riziku úniku uhlíka.

( 57 ) Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 58 ) Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 59 ) Ecofys, Fraunhofer Institute for Systems and Innovation Research, Öko‑Institut, November 2009 (štúdia objednaná Európskou komisiou), s. ii a 25.

( 60 ) Ako uviedol tento zástupca, podľa prílohy II rozhodnutia 2011/278 existuje špecifický štandard produktov pre „spätné získavanie síry“ v rafinériách. Štandardy produktov v odvetví rafinérií sú vo všeobecnosti založené na prístupe „vážené tony CO2“, ktorý tiež nezohľadňuje vlastný CO2. K tomuto prístupu pozri bod 24 odôvodnenia rozhodnutia 2011/278.

( 61 ) Ako som už uviedol, otázkou je, či musia byť emisie v danom prípade považované za nevyhnutné. Pozri bod 47 vyššie.

( 62 ) Rozsudok zo 7. novembra 2019, K.H.K. (Zablokovanie bankových účtov) (C‑555/18, EU:C:2019:937, bod 28 a citovaná judikatúra).

( 63 ) To ponecháva bokom otázku, či je to možné, keďže Súdny dvor už uviedol v rozsudku z 8. septembra 2016, Borealis a i. (C‑180/15, EU:C:2016:647, body 62 až 69), že sa vzájomne vylučujú.

( 64 ) Rovnaký prístup je v súčasnosti obsiahnutý v článku 10 ods. 2 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2019/331 z 19. decembra 2018, ktorým sa ustanovujú prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania emisných kvót podľa článku 10a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/87/ES, platné v celej Únii (Ú. v. EÚ L 59, 2019, s. 8).

( 65 ) Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 66 ) Rozsudky z 8. septembra 2016, Borealis a i. (C‑180/15, EU:C:2016:647, bod 62 až 65); ako aj z 18. januára 2018, INEOS (C‑58/17, EU:C:2018:19, bod 29), a z 3. decembra 2020, Ingredion Germany (C‑320/19, EU:C:2020:983, bod 68).

( 67 ) Rozsudok z 8. septembra 2016, Borealis a i. (C‑180/15, EU:C:2016:647, bod 66).

( 68 ) Tamže, v bode 67.

( 69 ) Rozsudok z 8. septembra 2016, Borealis a i. (C‑180/15, EU:C:2016:647).

( 70 ) Používam znenie, ktoré sa teraz používa v článku 10 delegovaného nariadenia 2019/331, ktoré je jasnejšie v tom, že sa netýka iba emisií, ale skôr zahŕňa „vstupy, výstupy a emisie každého zariadenia“ ktoré sú priradené k jednému alebo viacerým podzariadeniam. Toto je adekvátnejší odkaz na rôzne podzariadenia.

( 71 ) Členské štáty sú povinné zabezpečiť to v súlade s článkom 7 ods. 7 a článkom 8 ods. 5 rozhodnutia 2011/278. Pozri tiež rozsudok z 8. septembra 2016, Borealis a i. (C‑180/15, EU:C:2016:647, bod 69).

( 72 ) Ecofys, Fraunhofer Institute for Systems and Innovation Research, Öko‑Institut, „Methodology for the free allocation of emission allowances in the EU ETS post 2012: Report on the project approach and general issues“, November 2009 (štúdia objednaná Európskou komisiou), s. 38 a 39.

( 73 ) ExxonMobil informovala Súdny dvor, že 16. júla 2020 podala na vnútroštátny súd návrh na predbežné opatrenie. Navrhla, aby tento súd konštatoval, že DEHSt mal najneskôr do 31. decembra 2020 zabezpečiť, aby na jej holdingový účet prevádzkovateľa bolo zapísané množstvo emisných kvót, o ktorých pridelenie požiadala v konaní, ktoré viedlo k tomuto prejudiciálnemu konaniu, aby bol zaistený jej nárok na pridelenie. V reakcii na to, ale pred rozhodnutím vnútroštátneho súdu o tejto záležitosti DEHSt požiadala Komisiu o prevod tohto množstva emisných kvót buď na národný holdingový účet Spolkovej republiky Nemecko, alebo na holdingový účet spoločnosti ExxonMobil. Komisia túto žiadosť zamietla listom zaslaným DEHSt 8. decembra 2020. Vnútroštátny súd vydal 15. decembra 2020 uznesenie o predbežnom opatrení (VG 10 L 216/2020), ktorým DEHSt uložil, aby prijala názor, že v prípade uplynutia platnosti emisných kvót pre obdobie obchodovania 2013 až 2020 bude so spoločnosťou ExxonMobil zaobchádzať tak, ako keby k tomu nedošlo. Toto uznesenie bolo zrušené Oberverwaltungsgericht Berlin‑Brandenburg (Vrchný správny súd Berlína a Brandenburska, Nemecko) 23. decembra 2020 a žiadosť spoločnosti ExxonMobil bola s konečnou platnosťou zamietnutá (ECLI:DE:OVGBEBB:2020:0323.OVG11S12.20.00). Návrh na vydanie predbežného opatrenia podaný na Bundesverfassungsgericht (Spolkový ústavný súd, Nemecko) nebol úspešný (ECLI:DE:BVerfG:2020:qk20201229.1bvq016120). Súbežne s tým začala 17. decembra 2020 ExxonMobil konanie spochybňujúce zákonnosť rozhodnutia Komisie z 8. decembra 2020 určeného DEHSt na základe článku 263 ZFEÚ. Rovnako podala návrh na vydanie predbežného opatrenia na základe článku 279 ZFEÚ. Tento návrh bol zamietnutý uznesením predsedu Všeobecného súdu z 31. decembra 2020, ExxonMobil Production Deutschland/Komisia (T‑731/20 R, neuverejnené, EU:T:2020:654), najmä preto, že bolo považované za nepravdepodobné, že by nesplnené nároky na bezodplatné pridelenie emisných kvót zanikli na konci tretieho obdobia obchodovania (bod 17).

( 74 ) Rozsudok Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd) z 26. apríla 2018 (ECLI:DE:BVerwG:2018:260418U7C20.16.0).

( 75 ) Podľa článku 27 delegovaného nariadenia 2019/331 sa rozhodnutie 2011/278 naďalej uplatní pre prideľovanie kvót pre obdobie pred 1. januárom 2021 aj po zrušení tohto rozhodnutia.

( 76 ) Nariadenie Komisie (EÚ) č. 389/2013 z 2. mája 2013, ktorým sa zriaďuje register Únie podľa smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/87/ES a rozhodnutí Európskeho parlamentu a Rady č. 280/2004/ES a č. 406/2009/ES a ktorým sa zrušujú nariadenia Komisie (EÚ) č. 920/2010 a č. 1193/2011 (Ú. v. EÚ L 122, 2013, s. 1).

( 77 ) Delegované nariadenie Komisie (EÚ) 2019/1122 z 12. marca 2019, ktorým sa dopĺňa smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/87/ES, pokiaľ ide o fungovanie registra Únie (Ú. v. EÚ L 177, 2019, s. 3).

( 78 ) Komisia v súlade s článkom 52 ods. 2 druhým pododsekom nariadenia č. 389/2013 overí, či je takáto zmena v súlade predovšetkým so smernicou 2003/87 a rozhodnutím 2011/278, a zamietne také zmeny, ak to tak nie je.

( 79 ) Pozri v tomto zmysle odôvodnenie 4 rozhodnutia 2015/1814.

( 80 ) Nariadenie Komisie (EÚ) č. 176/2014 z 25. februára 2014, ktorým sa mení nariadenie (EÚ) č. 1031/2010 najmä s cieľom určiť množstvo emisných kvót skleníkových plynov určených na obchodovanie formou aukcií v rokoch 2013 – 2020 (Ú. v. EÚ L 56, 2014, s. 11). Ako krátkodobé opatrenie proti prebytku kvót na trhu boli tieto kvóty pôvodne „odložené“ tak, že sa v rokoch 2014 až 2016 znížil ich objem s úmyslom ich dražiť v rokoch 2019 a 2020.

( 81 ) Podľa článku 1 ods. 4 rozhodnutia 2015/1814 ide o kumulatívne množstvo kvót vydaných v období od 1. januára 2008 a nárokov na používanie medzinárodných kreditov uplatnených zariadeniami v rámci systému EU ETS v súvislosti s emisiami do 31. decembra daného roku, mínus množstvo kumulatívnych ton overených emisií zo zariadení v rámci systému EU ETS od 1. januára 2008 do 31. decembra toho istého daného roku, všetky kvóty zrušené a množstvo kvót v rezerve.

( 82 ) V znení smernice 2018/410.