Pokiaľ ide o dôkazné bremeno a dokazovanie, ak chce majiteľ ochrannej známky uplatniť dôvod zamietnutia zápisu uvedený v článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Európskej únie, pravidlo 19 nariadenia č. 2868/95, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva, vo svojom odseku 1 a v odseku 2 písm. c) stanovuje, že Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) poskytne osobe, ktorá podala námietky, príležitosť uviesť skutočnosti, dôkazy a pripomienky na podporu svojich námietok, najmä dôkaz, že staršia ochranná známka má dobré meno, alebo doplniť už predložené skutočnosti, dôkazy a pripomienky. Keďže nariadenia č. 207/2009 a č. 2868/95 nevymenúvajú dôkazné prostriedky, ktoré osoba, ktorá podala námietky, môže uviesť na preukázanie existencie dobrého mena staršej ochrannej známky, má táto osoba, ktorá podala námietky, v zásade možnosť zvoliť si formu dôkazu, ktorý považuje za vhodný predložiť EUIPO v rámci námietok založených na skoršom práve a EUIPO je povinný analyzovať dôkazy predložené osobou, ktorá podala námietky, bez toho, aby mohol hneď odmietnuť určitý druh dôkazu z dôvodu jeho formy.

Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora je Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) povinný vykonávať svoje právomoci v súlade so všeobecnými zásadami práva Únie, ku ktorým patrí aj zásada rovnosti zaobchádzania a zásada riadnej správy vecí verejných.

Súdny dvor spresnil, že EUIPO musí s ohľadom na uvedené zásady zohľadniť rozhodnutia, ktoré už prijal vo veci podobných prihlášok a s mimoriadnou pozornosťou skúmať, či je alebo nie je potrebné rozhodnúť rovnako, pričom uplatnenie týchto zásad musí byť v súlade s dodržovaním zásady zákonnosti, čo znamená, že preskúmanie každej prihlášky musí byť prísne a úplné a musí sa vykonať v každom konkrétnom prípade.

Hoci je totiž pravda, že tieto zásady stanovil Súdny dvor vo veci, ktorá sa týkala absolútneho dôvodu zamietnutia, a síce dôvodu stanoveného v článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva, následne Súdny dvor výslovne rozhodol, že tieto zásady sú uplatniteľné aj v rámci námietkových konaní založených na relatívnom dôvode zamietnutia.

Súdny dvor už takisto objasnil, ako to uviedol Všeobecný súd v bodoch 18 a 19 napadnutého rozsudku, že právo na riadnu správu vecí verejných zahŕňa najmä v súlade s článkom 41 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie povinnosť správnych orgánov odôvodniť svoje rozhodnutia. Táto povinnosť, ktorá tiež vyplýva z článku 75 nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Európskej únie, má dvojaký cieľ, a to jednak umožniť dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi prijatého opatrenia, aby mohli brániť svoje práva, a jednak súdu Únie vykonať preskúmanie zákonnosti dotknutého rozhodnutia.

Navyše táto povinnosť má rovnaký rozsah ako povinnosť vyplývajúca z článku 296 druhého odseku ZFEÚ, ktorá vyžaduje, aby z odôvodnenia jasne a jednoznačne vyplývali úvahy autora aktu bez toho, aby bolo potrebné, aby toto odôvodnenie špecifikovalo všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, keďže otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa uvedené požiadavky, sa musí posudzovať nielen s ohľadom na jeho znenie, ale aj s ohľadom na jeho kontext a na všetky právne predpisy, ktoré upravujú dotknutú oblasť.

Z vyššie uvedeného vyplýva, že za okolností, keď sa osoba, ktorá podala námietky, pred námietkovým oddelením dovoláva konkrétne ako dôkazu o dobrom mene staršej ochrannej známky uvádzanej na podporu svojich námietok v zmysle článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009 predchádzajúcich rozhodnutí EUIPO týkajúcich sa dobrého mena tej istej ochrannej známky, sú oddelenia EUIPO povinné zohľadniť rozhodnutia, ktoré už prijali, a s mimoriadnou pozornosťou skúmať, či je alebo nie je potrebné rozhodnúť rovnako, a to v súlade s judikatúrou citovanou vyššie. Ak sa tieto oddelenia rozhodnú použiť iné posúdenie než to, ktoré bolo prijaté v takýchto predchádzajúcich rozhodnutiach, prislúcha im s ohľadom na kontext, v ktorom prijmú svoje nové rozhodnutie, aby vzhľadom na to, že uplatnenie takýchto predchádzajúcich rozhodnutí tvorí súčasť uvedeného kontextu, výslovne odôvodnili túto odlišnosť vo vzťahu k uvedených rozhodnutiam.

(pozri body 60, 61, 63 – 66)