UZNESENIE SÚDU PRVÉHO STUPŇA (odvolacia komora)

z 26. júna 2009

Vec T‑114/08 P

Luigi Marcuccio

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Odvolanie – Verejná služba – Úradníci – Primeraná lehota na podanie žiadosti o náhradu škody – Omeškanie – Odvolanie, ktoré je čiastočne zjavne neprípustné a čiastočne zjavne nedôvodné“

Predmet: Odvolanie podané proti uzneseniu Súdu pre verejnú službu Európskej únie (prvá komora) zo 14. decembra 2007, Marcuccio/Komisia (F‑21/07, zatiaľ neuverejnené v Zbierke), a smerujúce k zrušeniu tohto uznesenia

Rozhodnutie: Odvolanie sa zamieta. L. Marcuccio znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii Európskych spoločenstiev v tomto konaní.

Abstrakt

1. Úradníci – Žaloba – Procesný rámec – Článok 236 ES a články 90 a 91 služobného poriadku úradníkov – Lehoty

(Článok 236 ES; služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)

2. Úradníci – Právny prostriedok – Lehoty – Žiadosť o náhradu škody adresovaná inštitúcii – Dodržanie primeranej lehoty – Kritériá posúdenia

(Štatút Súdneho dvora, článok 46; služobný poriadok úradníkov, článok 90)

3. Konanie – Rozhodnutie prijaté odôvodneným uznesením – Podmienky – Zjavne neprípustná žaloba alebo žaloba zjavne bez právneho základu

1. Ak má spor o náhradu škody medzi úradníkom a inštitúciou, ku ktorej patrí alebo patril, svoj pôvod v pracovnoprávnom vzťahu, ktorý spája dotknutú osobu s inštitúciou, patrí do pôsobnosti článku 236 ES a článkov 90 a 91 služobného poriadku, a nachádza sa, najmä pokiaľ ide o jeho prípustnosť, mimo pôsobnosti tak článku 235 ES a článku 288 druhého odseku ES, ako aj článku 46 Štatútu Súdneho dvora. Z toho vyplýva, že žaloby založené na článku 236 ES sa riadia lehotami stanovenými v článkoch 90 a 91 služobného poriadku bez ohľadu na to, či je ich predmetom zrušenie alebo náhrada škody.

(pozri bod 12)

Odkaz: Súdny dvor, 22. októbra 1975, Meyer‑Burckhardt/Komisia, 9/75, Zb. s. 1171, bod 7; Súdny dvor, 17. februára 1977, Reinarz/Komisia a Rada, 48/76, Zb. s. 291, bod 10; Súdny dvor, 4. júla 1985, Amman a i./Rada, 174/83, Zb. s. 2133, bod 12; Súdny dvor, 4. júla 1985, Culmsee a i./HSV, 175/83, Zb. s. 2149, bod 12; Súdny dvor, 1. apríla 1987, Dufay/Parlament, 257/85, Zb. s. 1561, bod 21; Súdny dvor, 7. októbra 1987, Schina/Komisia, 401/85, Zb. s. 3911, bod 9

2. Určenie lehoty na podanie právneho prostriedku je právnou otázkou. Uplatniteľná právna úprava nestanovuje presnú lehotu na podanie žiadosti o náhradu škody vyplývajúcej z pracovnoprávneho vzťahu medzi úradníkom a inštitúciou, ku ktorej patrí. Lehota na podanie žiadosti o náhradu škody sa naopak v súlade so zásadou dodržania primeranej lehoty určuje podľa okolností daného prípadu, a to najmä významu sporu pre dotknutú osobu, zložitosti veci, správania účastníkov konania, a orientačne odkazom na lehotu upravenú v článku 46 Štatútu Súdneho dvora považovanú za hornú hranicu. V tejto súvislosti aj keď zistenie a posúdenie relevantných skutočností patrí s výnimkou ich skreslenia do neobmedzenej právomoci Súdu pre verejnú službu, ich následná právna kvalifikácia so zreteľom na zásadu dodržania primeranej lehoty podlieha preskúmaniu Súdom prvého stupňa.

(pozri body 25 – 27)

3. Možnosť poskytnutú článkom 111 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa rozhodnúť odôvodneným uznesením o žalobe, ktorá je zjavne neprípustná alebo zjavne bez právneho základu, možno využiť dokonca aj pred podaním vyjadrenia k žalobe a dôvodnosť jej využitia sa neposudzuje s prihliadnutím na kritérium, ktoré zohľadňuje počet bodov uvedených v prijatom uznesení.

(pozri bod 50)