ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Článok 5 bod 3 nariadenia č. 44/2001 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach sa má vykladať v tom zmysle, že na základe miesta skutočnosti, ktorá zakladá nárok na náhradu škody pripísateľnej jednej z osôb považovaných za zodpovedné za škodu, ktorá nie je účastníkom sporu, neumožňuje založiť súdnu právomoc voči inej osobe považovanej za zodpovednú za túto škodu, ktorá nekonala v obvode súdu rozhodujúceho o žalobe.

Pokiaľ ide totiž o právomoc miesta, kde došlo alebo by mohlo dôjsť k skutočnosti, ktorá zakladá nárok na náhradu škody, ide o pravidlo osobitnej právomoci, ktoré treba vykladať striktne a ktoré neumožňuje výklad nad rámec prípadov výslovne uvedených v nariadení č. 44/2001.

Za okolností, keď je len jedna z viacerých osôb považovaných za zodpovedné za vytýkanú škodu žalovaná pred súdom, v ktorého obvode nekonala, v zásade chýba väzba založená na konaní žalovaného.

Riešenie spočívajúce v tom, že by určenie väzby záviselo od hodnotiacich kritérií hmotného vnútroštátneho práva, by bolo v rozpore so zásadou právnej istoty, keďže konanie osoby, ku ktorému došlo v inom členskom štáte, než je členský štát súdu rozhodujúceho o žalobe, by sa na účely stanovenia právomoci podľa článku 5 bodu 3 nariadenia č. 44/2001 v závislosti od uplatniteľného vnútroštátneho práva mohlo považovať alebo nepovažovať za skutočnosť, ktorá viedla k vzniku škody. Toto riešenie by totiž žalovanému vlastne neumožňovalo primerane predvídať, na ktorom súde môže byť žalovaný. Okrem toho vzhľadom na skutočnosť, že toto riešenie by umožňovalo na základe skutočnosti, ktorá viedla k vzniku škody, žalovať osobu, ktorá sa údajne dopustila konania vedúceho k škode, pred súdom členského štátu, v ktorého obvode táto osoba nekonala, išlo by súčasne aj nad rámec situácií, ktoré sa v tomto nariadení výslovne predvídajú, a bolo by tak v rozpore s jeho štruktúrou a cieľmi.

(pozri body 24, 30, 35, 36, 41 a výrok)
Návrh na nahradenie odôvodnenia si na to, aby bol prípustný, vyžaduje existenciu záujmu na konaní v tom zmysle, že návrhom musí byť možné získať výhodu pre účastníka konania, ktorý ho podal. Tak to môže byť v prípade, ak návrh na nahradenie odôvodnenia predstavuje obranu proti dôvodu uvedenému navrhovateľom.

V oblasti hospodárskej súťaže, aj keby vymedzenie relevantného trhu na účely preukázania významného ovplyvnenia obchodu medzi členskými štátmi v zmysle článku 81 ES bolo za určitých okolností nadbytočné, a to, ak by aj pri neexistencii takéhoto vymedzenia bolo možné určiť, že dotknutý kartel môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a že má za cieľ vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže na spoločnom trhu, overenie prekročenia prahovej hodnoty trhového podielu by, ako vyplýva z definície, nebolo možné uskutočniť, ak by tento trh nebol nijako vymedzený. V tejto súvislosti bod 55 usmernení týkajúcich sa pojmu ovplyvnenie obchodu, ktorý sa nachádza v článkoch 81 a 82 Zmluvy, logicky stanovuje, že na účely uplatnenia prahovej hodnoty je potrebné vymedziť relevantný trh, a v poznámke pod čiarou v bode 55 odkazuje na oznámenie o vymedzení relevantného trhu. Komisia je teda na základe týchto usmernení povinná vymedziť relevantný trh.

(pozri body 63, 64)
V rámci prijatia ochranných opatrení vo vzťahu k prenosným spongiformným encefalopatiám podľa nariadenia č. 999/2001, ktor[ým] sa stanovujú pravidlá prevencie, kontroly a eradikácie niektorých prenosných spongiformných encefalopatií, sa v súlade s článkom 24a tohto nariadenia, ktorý bol doplnený nariadením č. 1923/2006, rozhodnutia, ktoré sa prijmú v súlade s jedným z postupov uvedených v článku 24 nariadenia 999/2001, sú založené na zodpovedajúcom hodnotení možných rizík pre zdravie ľudí a zvierat a s ohľadom na existujúce vedecké dôkazy zachovajú alebo, ak to bude vedecky podložené, zvýšia úroveň ochrany zdravia ľudí a zvierat, ktorú Únia zabezpečuje.

V tejto súvislosti, hoci odôvodnenia nariadenia č. 1923/2006 neobsahujú vysvetlenie s ohľadom na cieľ dotknutého ustanovenia, z prípravných prác vyplýva, že článok 24a bol plánovaný ako záruka toho, aby sa v rámci komitologického postupu predišlo prijatiu opatrení, ktoré by boli takej povahy, že by znižovali úroveň ochrany ľudského zdravia a zdravia zvierat v Únii. Nevyplýva však z toho, že uvedený článok 24a vylučuje akékoľvek zmiernenie skorších preventívnych opatrení. Článok 24a nariadenia č. 999/2001 totiž nepovažuje za kritérium skutočnosť, že by sa malo vykonať porovnanie s úrovňou ochrany vyplývajúcou zo skorších preventívnych opatrení prijatých v tej istej oblasti, ale odkazuje všeobecne na úroveň ochrany zdravia, ktorú Únia zabezpečuje. Ďalej, z článku 7 ods. 2 nariadenia č. 178/2002, ktorým sa ustanovujú všeobecné zásady a požiadavky potravinového práva, zriaďuje Európsky úrad pre bezpečnosť potravín a stanovujú postupy v záležitostiach bezpečnosti potravín, ako aj z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že predbežné opatrenia na riadenie rizika, ktoré sa prijmú v kontexte vedeckej neistoty, musia byť opäť preskúmané v primeranej lehote s cieľom zabezpečiť, aby boli proporcionálne a obchodu neukladali viac obmedzení, ako je nevyhnutné na dosiahnutie vysokej úrovne ochrany zdravia zvolenej Úniou.

Preto úroveň ochrany ľudského zdravia je v úzkej korelácii s mierou rizika považovaného za prijateľné pre spoločnosť, ktoré zase závisí od vedeckých poznatkov dostupných v určitom okamihu. Nie je však vylúčené, že vzhľadom na vývoj vedeckých údajov môže byť tá istá úroveň ochrany zabezpečená menej obmedzujúcimi opatreniami.

(pozri body 131 – 136)
Keywords

Summary



Keywords

Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Pracovníci – Uznávanie diplomov a dokladov o vzdelaní – Vnútroštátna právna úprava vylučujúca čiastočný prístup k povolaniu regulovanému v hostiteľskom členskom štáte – Obmedzenie – Odôvodnenie – Ciele ochrany verejného zdravia a spotrebiteľa – Zohľadnenie rozsahu rozdielov v oblastiach činností

(Článok 49 ZFEÚ; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/36, článok 4 ods. 2 a článok 14 ods. 1)

Summary

Článok 49 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá z čiastočného prístupu k povolaniu fyzioterapeuta regulovanému v hostiteľskom členskom štáte vylučuje štátneho príslušníka tohto štátu, ktorý získal v inom členskom štáte doklad o vzdelaní, ako je doklad o vzdelaní maséra a zdravotníckeho hydroterapeuta, ktorý mu v tomto druhom členskom štáte umožňuje vykonávať časť činností tvoriacich súčasť povolania fyzioterapeuta, ak sú rozdiely v oblastiach činností natoľko významné, že v skutočnosti musí absolvovať úplné vzdelanie, aby získal prístup k povolaniu fyzioterapeuta.

Takáto právna úprava je totiž spôsobilá sťažiť výkon slobody usadiť sa alebo ho urobiť menej príťažlivým a nemôže byť odôvodnená naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu. V tejto súvislosti na jednej strane aj keď povolanie fyzioterapeuta, a teda maséra akéhokoľvek druhu, nepatrí do oblasti lekárskych povolaní, ale do oblasti zdravotníctva, táto oblasť zahŕňajúca širokú škálu rôznorodých činností na základe svojej povahy patrí do systému vzájomného uznávania regulovaných povolení, ako ho stanovuje právo Únie. Na druhej strane príjemca služieb poskytovaných masérom a zdravotníckym hydroterapeutom požíva de facto osobitnú obozretnosť nariadenú vo vzťahu k ochrane zdravia. Preto vylúčenie hoci len čiastočného prístupu k povolaniu fyzioterapeuta presahuje nielen rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa ochrany spotrebiteľa, ale aj rámec toho, čo sa vyžaduje na úrovni ochrany zdravia v prípade, keď je v členskom štáte pôvodu a v hostiteľskom členskom štáte stupeň podobnosti oboch povolaní taký, že ich možno v podstate považovať za „porovnateľné“, a teda za „to isté povolanie“ v zmysle článku 4 ods. 2 smernice 2005/36 o uznávaní odborných kvalifikácií. V takýchto prípadoch medzery vzdelania žiadateľa vo vzťahu k vzdelaniu požadovanému v hostiteľskom členskom štáte možno účinne doplniť uplatnením kompenzačných opatrení upravených v článku 14 ods. 1 smernice 2005/36 a zabezpečiť tak úplnú integráciu dotknutej osoby do profesijného systému v hostiteľskom členskom štáte.

Naproti tomu v prípadoch neuvedených v smernici 2005/36, ak rozdiely v oblastiach činností sú natoľko významné, že žiadateľ v skutočnosti musí absolvovať úplné vzdelanie, aby mohol v inom členskom štáte vykonávať činnosti, na ktoré má kvalifikáciu, takáto požiadavka predstavuje faktor z objektívneho hľadiska spôsobilý odradiť dotknutú osobu od vykonávania týchto činností v hostiteľskom členskom štáte.

(pozri body 28 – 33, 35 a výrok)
Keywords

Summary

Keywords Harmonizácia daňových právnych predpisov – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Poskytovanie služieb – Identifikácia poskytovateľa a príjemcu – Možnosť odchýliť sa od zmluvných dojednaní v prípade vyslovene umelej konštrukcie, ktorej jediným cieľom je dosiahnuť daňovú výhodu – Posúdenie vnútroštátnym súdom (Smernica Rady 77/388, článok 2 bod 1 a článok 6 ods. 1) Summary Zmluvné dojednania, hoci predstavujú prvok, ktorý treba zohľadniť, nie sú rozhodujúce na účely identifikácie poskytovateľa a príjemcu „poskytovania služieb“ v zmysle článku 2 bodu 1 a článku 6 ods. 1 šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu. Možno sa od nich odchýliť najmä vtedy, ak sa ukáže, že neodrážajú hospodársku a obchodnú realitu, ale predstavujú vyslovene umelú konštrukciu zbavenú hospodárskej reality, vytvorenú iba s cieľom dosiahnuť daňovú výhodu, čo prislúcha posúdiť vnútroštátnemu súdu. (pozri bod 52 a výrok)

Vec C-653/11

Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

proti

Paulovi Neweymu

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Šiesta smernica o DPH — Článok 2 bod 1 a článok 6 ods. 1 — Pojem ‚poskytnutie služieb‘ — Poskytnutie reklamných služieb a služieb sprostredkovania úveru — Oslobodenia od daní — Hospodárska a obchodná realita plnení — Zneužívajúce konania — Plnenia, ktorých jediným cieľom je získať daňovú výhodu“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 20. júna 2013

Harmonizácia daňových právnych predpisov – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Poskytovanie služieb – Identifikácia poskytovateľa a príjemcu – Možnosť odchýliť sa od zmluvných dojednaní v prípade vyslovene umelej konštrukcie, ktorej jediným cieľom je dosiahnuť daňovú výhodu – Posúdenie vnútroštátnym súdom

(Smernica Rady 77/388, článok 2 bod 1 a článok 6 ods. 1)

Zmluvné dojednania, hoci predstavujú prvok, ktorý treba zohľadniť, nie sú rozhodujúce na účely identifikácie poskytovateľa a príjemcu „poskytovania služieb“ v zmysle článku 2 bodu 1 a článku 6 ods. 1 šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu. Možno sa od nich odchýliť najmä vtedy, ak sa ukáže, že neodrážajú hospodársku a obchodnú realitu, ale predstavujú vyslovene umelú konštrukciu zbavenú hospodárskej reality, vytvorenú iba s cieľom dosiahnuť daňovú výhodu, čo prislúcha posúdiť vnútroštátnemu súdu.

(pozri bod 52 a výrok)
Z predmetu a cieľa, ako aj zo všeobecnej systematiky smernice 2005/36 totiž vyplýva, že do jej článku 5 ods. 3 sú zahrnuté len tie pravidlá výkonu povolania, ktoré priamo súvisia so samotným výkonom lekárskeho povolania a ktorých nedodržanie zasahuje do ochrany pacienta.

Pravidlá, ktoré sa nachádzajú jednak v lekárskom etickom kódexe spolkovej krajiny členského štátu, podľa ktorých jednak musia byť odmeny primerané a na ich výpočet sa má uplatniť úradný cenník lekárskych výkonov, pokiaľ zákonné ustanovenia nestanovujú niečo iné, a jednak lekárom zakazujú akúkoľvek reklamu v rozpore s profesijnou etikou, môžu za určitých podmienok predstavovať obmedzenie slobodného poskytovania služieb v zmysle článku 56 ZFEÚ.

V tomto ohľade, hoci existenciu obmedzenia v zmysle Zmluvy nemožno odvodiť len z toho, že lekári usadení v iných členských štátoch, než je hostiteľský členský štát, musia pri výpočte svojich odmien za služby, ktoré poskytli na jeho území, dodržiavať pravidlá, ktoré sa uplatňujú na tomto území, ak by spornej právnej úprave chýbala akákoľvek flexibilita, predstavovalo by uplatnenie právnej úpravy týkajúcej sa výpočtu odmien, ktorá by mohla na lekárov z iných členských štátov vplývať odradzujúcim spôsobom, obmedzenie v zmysle Zmluvy, ktoré by prípadne mohlo byť odôvodnené cieľom alebo naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, akým je ochrana života a zdravia osôb. Je úlohou vnútroštátneho súdu, aby preveril, či táto právna úprava skutočne zodpovedá snahe dosiahnuť sledovaný cieľ koherentne a systematicky. Analýza proporcionality si vyžaduje, aby sa zohľadnila najmä prísnosť sankcie, ktorá hrozí.

Pokiaľ ide o reklamu v rozpore s profesijnou etikou, zákaz, aby obsah reklamy bol v rozpore s profesijnou etikou, ktorý do určitej miery vykazuje nejednoznačnosť, môže obmedzovať slobodné poskytovanie dotknutých lekárskych služieb. Nediskriminačné uplatnenie vnútroštátnych alebo regionálnych pravidiel, ktoré z hľadiska kritéria profesijnej etiky stanovujú podmienky, za ktorých lekár usadený v inom členskom štáte môže robiť reklamu svojej činnosti v dotknutej oblasti, však možno odôvodniť naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu spočívajúcimi v ochrane verejného zdravia a ochrane spotrebiteľov, pokiaľ prípadná sankcia uložená odborníkovi, ktorý uplatnil slobodu poskytovania služieb je primeraná vzhľadom na konanie, ktoré sa mu kladie za vinu – čo musí preveriť vnútroštátny súd.

(pozri body 48 – 52, 56 – 58, bod 1 výroku)
Právomoc Komisie kontrolovať zákonnosť vnútroštátnych opatrení, ktorými boli určené udalosti veľkého významu, stanovené smernicou 89/552 o koordinácii určitých ustanovení zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení v členských štátoch týkajúcich sa vykonávania činností televízneho vysielania, musí byť vzhľadom na voľnú úvahu členských štátov v tejto oblasti obmedzená na zjavne nesprávne posúdenie zo strany členských štátov pri označení udalostí veľkého významu.

Čo sa týka konkrétne otázky, či označenie dotknutej udalosti za udalosť veľkého významu je zlučiteľné so všeobecnými zásadami práva Únie, ako sú zásady proporcionality a nediskriminácie, so základnými právami, so zásadami slobodného poskytovania služieb a slobody usadiť sa, ako aj s pravidlami voľnej hospodárskej súťaže, nemalo by sa nezohľadniť to, že platné označenie udalosti za udalosť veľkého významu prináša neodvratné obmedzenia slobodného poskytovania služieb, slobody usadiť sa, voľnej hospodárskej súťaže a práva vlastniť majetok, ktoré normotvorca Únie zamýšľal, pričom usúdil, že ich odôvodňuje cieľ všeobecného záujmu chrániť právo na informácie a zabezpečiť prístup širokej verejnosti k televíznemu vysielaniu uvedených udalostí.

Ak dotknutý členský štát platne označil udalosť za udalosť veľkého významu, na zabezpečenie potrebného účinku článku 3a smernice 89/552 je Komisia povinná preskúmať iba dôsledky tohto označenia pre slobodné poskytovanie služieb, slobodu usadiť sa, voľnú hospodársku súťaž a právo vlastniť majetok, ktoré idú nad rámec dôsledkov, ktoré sú nevyhnutne spojené so zaradením týchto udalostí do zoznamu uvedeného v odseku 1 tohto článku 3a.

(pozri body 18, 19, 21 – 23)
Právomoc Komisie kontrolovať zákonnosť vnútroštátnych opatrení, ktorými boli určené udalosti veľkého významu, stanovené článkom 3a smernice 89/552 o koordinácii určitých ustanovení zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení v členských štátoch týkajúcich sa vykonávania činností televízneho vysielania, musí byť vzhľadom na voľnú úvahu členských štátov v tejto oblasti obmedzená na zjavne nesprávne posúdenie zo strany členských štátov pri označení udalostí veľkého významu.

Čo sa týka konkrétne otázky, či označenie dotknutej udalosti za udalosť veľkého významu je zlučiteľné so všeobecnými zásadami práva Únie, ako sú zásady proporcionality a nediskriminácie, so základnými právami, so zásadami slobodného poskytovania služieb a slobody usadiť sa, ako aj s pravidlami voľnej hospodárskej súťaže, nemalo by sa nezohľadniť to, že platné označenie udalosti za udalosť veľkého významu prináša neodvratné obmedzenia slobodného poskytovania služieb, slobody usadiť sa, voľnej hospodárskej súťaže a práva vlastniť majetok, ktoré normotvorca Únie zamýšľal, pričom usúdil, že ich odôvodňuje cieľ všeobecného záujmu chrániť právo na informácie a zabezpečiť prístup širokej verejnosti k televíznemu vysielaniu uvedených udalostí.

Ak dotknutý členský štát platne označil udalosť za udalosť veľkého významu, na zabezpečenie potrebného účinku článku 3a smernice 89/552 je Komisia povinná preskúmať iba dôsledky tohto označenia pre slobodné poskytovanie služieb, slobodu usadiť sa, voľnú hospodársku súťaž a právo vlastniť majetok, ktoré idú nad rámec dôsledkov, ktoré sú nevyhnutne spojené so zaradením týchto udalostí do zoznamu uvedeného v odseku 1 tohto článku 3a.

(pozri body 17, 18, 20 – 22)
Článok 27 Dohody o obchodných aspektoch práv duševného vlastníctva, (TRIPS) ktorá tvorí prílohu 1 C Dohody o založení Svetovej obchodnej organizácie, schválenej rozhodnutím Rady 94/800 týkajúcim sa uzavretia dohôd v mene Európskeho spoločenstva, pokiaľ ide o záležitosti v rámci jeho kompetencie, ku ktorým sa dospelo na Uruguajskom kole multilaterálnych rokovaní, patrí do oblasti spoločnej obchodnej politiky.

Článok 207 ods. 1 ZFEÚ jasne rozlišuje ustanovenia, ktoré v podstate tento článok nahradil, takže otázka rozdelenia právomocí Únie a právomocí členských štátov podľa teraz platnej Zmluvy môže byť skúmaná iba na základe teraz platnej Zmluvy.

V tejto súvislosti po prvé z článku 207 ods. 1 ZFEÚ vyplýva, že spoločná obchodná politika patrí do výlučnej právomoci Únie a týka sa najmä obchodných aspektov duševného vlastníctva. V tomto kontexte samotná okolnosť, že akt Únie, akým je dohoda uzavretá Úniou, môže mať určité dôsledky na medzinárodný obchod, nepostačuje na prijatie záveru, že tento akt musí byť zaradený do kategórie dohôd, ktoré patria do spoločnej obchodnej politiky, ale patrí do tejto politiky, ak sa špecificky vzťahuje na medzinárodný obchod tým, že jeho účelom je podporovať, uľahčovať alebo upravovať tieto obchodné vzťahy a má na ne priamy a bezprostredný účinok. Z toho vyplýva, že spomedzi noriem prijatých Úniou v oblasti duševného vlastníctva môžu pod pojem obchodné aspekty duševného vlastníctva uvedený v článku 207 ods. 1 ZFEÚ, a teda do oblasti spoločnej obchodnej politiky, patriť iba tie normy, ktoré majú špecifickú súvislosť s medzinárodným obchodom.

Po druhé považovanie noriem uvedených v článku 27 dohody TRIPS týkajúcich sa patentovateľného predmetu za normy, ktoré patria do oblasti spoločnej obchodnej politiky, a nie do oblasti vnútorného trhu, správne odráža skutočnosť, že tieto normy spadajú do rámca liberalizácie medzinárodného obchodu, a nie do rámca harmonizácie legislatívy členských štátov Únie.

(pozri body 46, 48, 49, 51, 52, 60, 61, bod 1 výroku)
Žalobe, ktorej cieľom je určenie nesplnenia povinnosti členským štátom, ktoré mu prináležia podľa nariadenia č. 1829/2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivách, možno vyhovieť len ak uvedené nariadenie vyžadovalo, pred dátumom nadobudnutia platnosti vnútroštátneho zákazu výroby, uvádzania na trh alebo používania geneticky modifikovaných potravín v rámci kŕmenia zvierat, dodržanie určitých povinností zo strany tohto štátu. Takéto povinnosti by však konkrétne znamenali, že členské štáty by boli povinné zdržať sa prijatia právnych úprav, ktoré by mohli spôsobiť negatívne účinky v rozpore s cieľmi tohto nariadenia dokonca predtým, ako by tieto ciele nadobudli účinnosť.

(pozri bod 48)
Články 20 ZFEÚ a 21 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave členského štátu, ktorá podmieňuje poskytnutie pomoci na vzdelávanie z dôvodu štúdia v inom členskom štáte počas obdobia prevyšujúceho jeden rok jedinej požiadavke, ktorá žiadateľovi ukladá povinnosť mať stále bydlisko v zmysle tohto zákona na území štátu počas obdobia aspoň troch rokov pred začatím uvedeného štúdia.

Takáto podmienka môže totiž odradiť štátnych príslušníkov od výkonu svojho práva na voľný pohyb a pobyt v inom členskom štáte vzhľadom na vplyv, ktorý môže mať výkon tohto práva na nárok na poskytnutie pomoci na vzdelávanie.

Je pravda, že môže byť legitímne, ak členský štát takúto podporu poskytne iba študentom, ktorí preukážu istý stupeň integrácie do spoločnosti v tomto štáte. Dôkaz požadovaný členským štátom na účely preukázania existencie takéhoto reálneho vzťahu však nesmie mať príliš výlučný charakter a nemôže bezdôvodne uprednostňovať prvok, ktorý nutne nedokazuje skutočný a efektívny stupeň väzby medzi žiadateľom a členským štátom, s vylúčením všetkých ostatných reprezentatívnych prvkov. Existencia určitého stupňa integrácie tak môže byť považovaná za preukázanú konštatovaním, že študent mal počas určitého obdobia pobyt v členskom štáte, kde požiadal o poskytnutie pomoci na vzdelávanie. Pri jedinej podmienke pobytu existuje riziko, že z nároku na poskytnutie predmetnej pomoci budú vylúčení študenti, ktorí napriek tomu, že pred začatím štúdia v zahraničí nemali počas troch rokov nepretržitý pobyt v členskom štáte, majú dostatočné väzby so spoločnosťou uvedeného členského štátu. Tak to môže byť v prípade, ak má študent štátnu príslušnosť predmetného členského štátu a navštevoval v ňom školské zariadenia počas dlhšieho časového obdobia alebo z iných dôvodov, akými sú najmä jeho rodina, práca, jazykové znalosti alebo existencia sociálnych a ekonomických vzťahov.

(pozri body 32, 36 – 38, 41 a výrok)
Článok 6 ods. 2 smernice 2000/78, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní, sa má vykladať v tom zmysle, že sa uplatní len na zamestnanecké systémy sociálneho zabezpečenia, ktoré kryjú riziká staroby a invalidity.

Keďže toto ustanovenie umožňuje členským štátom stanoviť výnimku zo zásady zákazu diskriminácie na základe veku, musí sa vykladať reštriktívne. Znenie článku 6 ods. 2, ako aj všeobecná štruktúra a cieľ smernice 2000/78 podporujú skutočnosť, že toto ustanovenie sa uplatní len v prípadoch, ktoré sú v ňom taxatívne uvedené.

Vzhľadom na to, že vekovo odstupňované príspevky do dôchodkového systému sú súčasťou odmeny zamestnancov a odstupňovanie uvedených príspevkov na základe veku môže vyvolávať účinky, ktoré idú nad rámec samotného určenia veku pre možnosť alebo nárok na odchod do starobného dôchodku, sa na toto odstupňovanie nevzťahuje článok 6 ods. 2 smernice 2000/78.

(pozri body 44 – 46, 48, 52, 54)
Článok 2 písm. c) smernice 2002/21 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby sa má vykladať v tom zmysle, že služba, ktorá pozostáva z poskytovania základného balíka televíznych a rozhlasových programov prístupných prostredníctvom káblovej televízie a ktorej fakturácia zahŕňa náklady na prenos, ako aj odmenu rozhlasovým a televíznym organizáciám a poplatky vyplácané organizáciám kolektívnej správy autorských práv za šírenie obsahov diel, spadá pod pojem „elektronická komunikačná služba“, a teda patrí do vecnej pôsobnosti tejto smernice, ako aj smernice 97/66 o spracovaní osobných údajov a ochrane súkromného života v odvetví telekomunikácií, smernice 2002/19 o prístupe a prepojení elektronických komunikačných sietí a príslušných zariadení, smernice 2002/20 o povolení na elektronické komunikačné sieťové systémy a služby a smernice 2002/22 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb, ktoré tvoria nový právny rámec platný pre elektronické komunikačné služby, pokiaľ táto služba zahŕňa predovšetkým prenos televízneho obsahu káblovou distribučnou sieťou až do prijímacieho bodu konečného spotrebiteľa.

(pozri bod 47, bod 1 výroku)