34

Za týchto podmienok Consiglio di Stato (Štátna rada) rozhodla vo veciach C‑54/17 a C‑55/17 prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru v tom istom znení nasledujúce prejudiciálne otázky: „1. Bránia články 8 a 9 smernice 2005/29 výkladu zodpovedajúcich vnútroštátnych ustanovení, ktorými sa tieto články prebrali (t. j. v uvedenom poradí články 24 a 25 spotrebiteľského zákonníka), na základe ktorého sa vychádza z predpokladu, že za ‚neprimeraný vplyv‘, a teda za ‚agresívnu obchodnú praktiku‘ spôsobilú ‚významne‘ zhoršiť slobodu výberu alebo správanie priemerného spotrebiteľa možno označiť postup telefónneho operátora spočívajúci v neinformovaní o prednastavení určitých telefónnych služieb (t. j. hlasovej odkazovej služby alebo internetovej služby) na SIM kartách, a to najmä v situácii, keď sa dotknutému telefónnemu operátorovi nepripisuje nijaký ďalší a odlišný konkrétny skutok? 2. Možno bod 29 prílohy I smernice 2005/29 [prebratý do vnútroštátneho práva článkom 26 ods. 1 písm. f) spotrebiteľského zákonníka] vykladať v tom zmysle, že o ‚zotrvačný predaj‘ ide v prípade, ak mobilný operátor požiada zákazníka o zaplatenie ceny za hlasovú odkazovú službu a za internetovú službu, a to v situácii, ktorá sa vyznačuje týmito skutočnosťami: – telefónny operátor pri uzatváraní zmluvy o poskytovaní mobilných telefónnych služieb spotrebiteľa riadne neinformoval o tom, že hlasová odkazová služba a internetová služba sú na SIM karte prednastavené a spotrebiteľ môže z tohto dôvodu uvedené služby eventuálne využívať bez osobitého úkonu, pokiaľ ide o nastavenia (setting), – spotrebiteľ musí v každom prípade vykonať príslušné úkony, ktoré sú potrebné na účely skutočného využívania uvedených služieb (napríklad zadať číslo hlasovej odkazovej služby alebo aktivovať príkazy spúšťajúce prehliadanie internetu), – vôbec nejde o námietky týkajúce sa technických a prevádzkových podmienok, na základe ktorých spotrebiteľ dané služby konkrétne využíva, ani informácií o týchto podmienkach a o cene samotných služieb, pričom operátorovi sa vytýka iba neoznámenie prednastavenia služieb na SIM karte? 3. Bránia zmysel a účel ‚všeobecnej‘ smernice 2005/29 ako ‚bezpečnostnej siete‘ na ochranu spotrebiteľov, ako aj odôvodnenie 10 a článok 3 ods. 4 tejto smernice vnútroštátnej právnej úprave, ktorá zasadzuje posudzovanie dodržiavania osobitných povinností na ochranu spotrebiteľov stanovených sektorovou smernicou [‚univerzálnej služby‘] do rozsahu pôsobnosti všeobecnej smernice 2005/29 o nekalých obchodných praktikách, s tým dôsledkom, že tak vylučuje zásah orgánu príslušného na potláčanie porušovania sektorovej smernice, a to vo všetkých prípadoch, ktoré môžu zahŕňať aj prvky nekorektnej alebo nekalej obchodnej praktiky? 4. Má sa zásada špeciality podľa článku 3 ods. 4 smernice 2005/29 vykladať ako zásada upravujúca vzťahy medzi systémami právnej úpravy (všeobecnou a sektorovou právnou úpravou), alebo vzťahy medzi právnymi predpismi (všeobecnými a osobitnými predpismi) alebo vzťahy medzi orgánmi zodpovednými za reguláciu a dohľad v príslušných odvetviach? 5. Možno pojem ‚rozpor‘ uvedený v článku 3 ods. 4 smernice 2005/29 považovať za naplnený iba v prípade podstatného protirečenia medzi ustanoveniami právnych predpisov týkajúcich sa nekorektných obchodných praktík a inými predpismi práva Únie upravujúcimi osobitné sektorové aspekty obchodných praktík, alebo postačuje, že predmetné právne predpisy stanovujú natoľko odlišnú úpravu než právne predpisy o nekalých obchodných praktikách v súvislosti s osobitosťami príslušného odvetvia, že to vedie ku kolízii predpisov (Normenkollision), pokiaľ ide o rovnakú konkrétnu situáciu? 6. Týka sa pojem ‚právne predpisy [Únie]‘ uvedený v článku 3 ods. 4 smernice 2005/29 iba ustanovení uvedených v nariadeniach a smerniciach Únie a tiež predpisov, ktorými sa uvedené ustanovenia priamo preberajú, alebo daný pojem zahŕňa aj zákonné a podzákonné ustanovenia, ktorými sa vykonávajú zásady práva [Únie]? 7. Bránia zásada špeciality podľa odôvodnenia 10 a článku 3 ods. 4 smernice 2005/29, ako aj články 20 a 21 smernice [‚univerzálnej služby‘] a články 3 a 4 [rámcovej smernice] výkladu zodpovedajúcich vnútroštátnych vykonávacích predpisov, na základe ktorého sa usudzuje, že vždy, keď v nejakom regulovanom odvetví, na ktoré sa vzťahuje sektorová ‚spotrebiteľská‘ právna úprava priznávajúca regulačné a sankčné právomoci sektorovému orgánu, dôjde k postupu, ktorý možno spojiť s pojmom ‚agresívna praktika‘ v zmysle článkov 8 a 9 smernice 2005/29, alebo ‚za každých okolností‘ agresívna podľa prílohy I smernice 2005/29, je potrebné uplatniť všeobecný právny predpis o nekalých praktikách, a to aj v prípade, ak existuje sektorový právny predpis prijatý na ochranu spotrebiteľov a založený na ustanoveniach práva Únie, ktorý úplným spôsobom upravuje rovnaké ‚agresívne praktiky‘, ale ‚za každých okolností agresívne‘ praktiky, alebo, v každom prípade, uvedené ‚nekalé praktiky‘?“