ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(23)

… držitelia práv by mali mať možnosť podať návrh, aby súd vydal rozhodnutie proti sprostredkovateľovi, ktorého služby využíva tretia strana na porušovanie práv držiteľa práv priemyselného vlastníctva. Podmienky a postupy súvisiace s takými súdnymi prípadmi [príkazmi – neoficiálny preklad] by mali byť ponechané na vnútroštátne právo členských štátov. Čo sa týka porušení autorského práva a jemu príbuzných práv, rozsiahla úroveň zosúladenia je už stanovená v smernici [Európskeho parlamentu a Rady] 2001/29/ES [z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti (Ú. v. ES L 167, 2001, s. 10; Mim. vyd. 17/001, s. 230)]. Touto smernicou by preto nemal byť dotknutý článok 8 ods. 3 smernice 2001/29/ES.“
41

Po druhé, pokiaľ ide o cieľ nariadenia č. 1698/2005, treba poznamenať, že podľa jeho piateho odôvodnenia je ním rozvoj vidieka. Preto podmienka obmedzujúca oprávnenosť výdavkov týkajúcich sa spolufinancovanej operácie len na výdavky vynaložené po rozhodnutí o poskytnutí podpory je primeraná tomuto cieľu, keďže zabezpečuje, ako to konštatoval generálny advokát v bode 50 svojich návrhov, optimalizovanejšie prideľovanie finančných prostriedkov EPFRV. Na jednej strane taká podmienka umožňuje lepšie zacieliť prideľovanie finančných prostriedkov tým, že zníži riziká spojené so zmenou okolností, ku ktorým by mohlo dôjsť medzi dátumom vynaloženia výdavkov a dátumom prijatia rozhodnutia o poskytnutí. Na druhej strane uvedená podmienka umožňuje znížiť riziko, že finančné prostriedky budú poskytnuté na investície, na realizáciu ktorých verejná podpora nie je potrebná, keďže tieto investície sa už vykonávali, alebo dokončovali, pred poskytnutím pomoci.
10

Spoločnosť Technos, právnická osoba so sídlom vo Francúzsku, sa chcela podieľať na prácach vo viacerých existujúcich elektrárňach nachádzajúcich sa vo Francúzsku. Na tento účel vyzvala spoločnosť Hőszig na predloženie viacerých ponúk, ktorými by sa táto spoločnosť mohla ako subdodávateľ podieľať na uvedených prácach. Technos takto e‑mailom z 18. augusta 2009 zaslala spoločnosti Hőszig zoznam kovových konštrukcií, ktorých výrobu by prípadne od nej požadovala, opis technických požiadaviek, ako aj všeobecné dodacie podmienky spoločnosti Technos (vo verzii z decembra 2008) (ďalej len „všeobecné zmluvné podmienky“).
(12)

Prijímajúci orgán by mal adresáta písomne na vzorovom tlačive informovať, že môže písomnosť, ktorá má byť doručená, odmietnuť prevziať v čase jej doručenia alebo ju môže do jedného týždňa vrátiť prijímajúcemu orgánu, ak nie je v jazyku, ktorému rozumie, ani v úradnom jazyku miesta doručenia alebo v jednom z úradných jazykov miesta doručenia. Toto pravidlo by malo platiť aj pre ďalšie doručenie, ak si už adresát uplatnil svoje právo na odmietnutie. Tieto pravidlá týkajúce sa odmietnutia by sa taktiež mali vzťahovať na doručenie prostredníctvom diplomatických zástupcov alebo konzulárnych úradníkov, doručenie poštou a priame doručenie. Malo by sa stanoviť, že doručenie odmietnutej písomnosti je možné nahradiť doručením prekladu písomnosti adresátovi.“
18

Článok II zákona č. 374/2007 Sb. stanovuje: „1. Vodiči, ktorí sú držiteľmi platného [OOS] vodiča ku dňu nadobudnutia účinnosti tohto zákona, sú povinní do 6 mesiacov odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto zákona, najneskôr však v deň skončenia platnosti [OOS] vodiča, podať obecnému úradu obce s rozšírenou pôsobnosťou písomnú žiadosť o vydanie preukazu odbornej spôsobilosti vodiča. Obecný úrad obce s rozšírenou pôsobnosťou vydá na základe tejto žiadosti vodičovi preukaz odbornej spôsobilosti vodiča podľa [ZZOZ], v znení účinnom odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto zákona. 2. Platnosť doterajších osvedčení odbornej spôsobilosti vodiča končí uplynutím 12 mesiacov odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto zákona, najneskôr však v deň skončenia ich platnosti. 3. Vodičom, ktorí úspešne absolvovali preskúšanie podľa právnej úpravy existujúcej v dobe pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona a ku dňu nadobudnutia jeho účinnosti, obecný úrad obce s rozšírenou pôsobnosťou nevydal [OOS] vodiča, vydá obecný úrad obce s rozšírenou pôsobnosťou preukaz odbornej spôsobilosti vodiča podľa [ZZOZ], v znení účinnom odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto zákona. 4. Vodičom, ktorí získajú vodičské preukazy pre podskupinu C1 do 10. septembra 2009, vydá obecný úrad obce s rozšírenou pôsobnosťou na základe písomnej žiadosti preukaz odbornej spôsobilosti vodiča podľa [ZZOZ], v znení účinnom odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto zákona. 5. Vodičom, ktorí získajú vodičské preukazy v období odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto zákona do 10. septembra 2008 pre skupiny a podskupiny D1, D1 + E, D alebo D + E a do 10. septembra 2009 pre skupiny a podskupiny C1 + E, C alebo C + E, vydá obecný úrad obce s rozšírenou pôsobnosťou na základe písomnej žiadosti preukaz odbornej spôsobilosti vodiča podľa [ZZOZ], v znení účinnom odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto zákona. Toto ustanovenie sa vzťahuje aj na vodičov, ktorí získali vodičské preukazy pre skupiny a podskupiny uvedené v prvej vete do 6 mesiacov pred dňom nadobudnutia účinnosti tohto zákona a nie sú držiteľmi platného [OOS] vodiča ku dňu nadobudnutím účinnosti tohto zákona. … 7. Vodiči, ktorým sa vydá preukaz odbornej spôsobilosti vodiča podľa bodov 1, 3, 4 a 5, sa podrobia pravidelnému výcviku podľa [ZZOZ], v znení účinnom odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto zákona. Povinnosť podrobiť sa vstupnému školeniu podľa tohto zákona sa na nich nevzťahuje.“
16

Výrok sporného rozhodnutia je formulovaný takto: „Článok 1 1. Opatrenia financované z poplatkov nepredstavujú pomoc. 2. Financovanie testov [na skríning] BSE zo štátnych zdrojov predstavuje pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom v prospech poľnohospodárov, bitúnkov a ostatných subjektov, ktoré spracúvajú, predávajú alebo uvádzajú na trh výrobky alebo manipulujú s výrobkami pochádzajúcimi z hovädzieho dobytka a ktoré podliehajú povinnému testovaniu na BSE v období od 1. januára 2001 do 31. decembra 2002 a od 1. júla 2004 do 31. decembra 2005. 3. Financovanie testov [na skríning] BSE zo štátnych zdrojov v období od 1. januára 2003 do 30. júna 2004 predstavuje štátnu pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom v prospech poľnohospodárov, bitúnkov a ostatných subjektov, ktoré spracúvajú, predávajú, uvádzajú na trh výrobky alebo manipulujú s výrobkami pochádzajúcimi z hovädzieho dobytka a ktoré podliehajú povinnému testovaniu na BSE, pre sumy do 40 [eur] na test. Sumy prevyšujúce 40 [eur] na test nie sú zlučiteľné s vnútorným trhom a musia byť vrátené s výnimkou pomoci poskytnutej na špecifické projekty, ktoré v čase poskytnutia danej pomoci spĺňali všetky podmienky stanovené v nariadení uplatniteľnom de minimis. 4. Belgicko poskytovalo v období od 1. januára 2001 do 30. júna 2004 pomoc na financovanie testov [na skríning] BSE protiprávne v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ. Článok 2 1. Belgicko prijme potrebné opatrenia, aby od [príjemcov] vymohlo vrátenie protiprávnej a nezlučiteľnej pomoci podľa článku 1 ods. 3 a 4. …“
15

Správa verejných financií na odvolacom súde uviedla, že pán Toma bol podľa platnej vnútroštátnej právnej úpravy najskôr povinný podať na dlhujúcu daňovú správu žiadosť o vrátenie neoprávnene zaplatenej dane, pričom o tejto žiadosti treba rozhodnúť v 45‑dňovej lehote. V prípade, že by k vráteniu dane nedošlo z dôvodu nedostatku finančných prostriedkov, príslušný orgán by mal ďalších šesť mesiacov na to, aby podnikol nevyhnutné kroky na splnenie svojej platobnej povinnosti. Až po nevyriešení tejto veci v týchto stanovených lehotách by pán Toma mohol podať návrh na súdy príslušné v oblasti výkonu rozhodnutí.
20

Spoločnosť Selena România so sídlom v Rumunsku od 12. marca do 18. mája 2012 prepustila do voľného obehu v Únii riedke sieťoviny zo sklenených vláken s veľkosťou oka väčšou ako 1,8 mm na dĺžku i na šírku a s hmotnosťou väčšou ako 35 g/m2 dovezené dodávateľom so sídlom na Taiwane (ďalej len „dotknutý dovoz“).
14

Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu tiež vyplýva, že vo vnútroštátnom práve odvodené právo na pobyt rodiča dieťaťa, ktoré spadá do pôsobnosti článku 12 nariadenia č. 1612/68, je zakotvené v článku 15 A nariadenia z roku 2006, ktorý stanovuje: „(1) Osoba (ďalej len ‚O‘), ktorá ešte nie je oslobodená a ktorá spĺňa podmienky uvedené v odsekoch (2), (3), (4), (4 A) alebo (5) tohto nariadenia, má právo na pobyt v Spojenom kráľovstva, pokiaľ spĺňa relevantné podmienky. … (3) O spĺňa podmienky stanovené týmto odsekom ak: (a) O je dieťa štátneho príslušníka EHP (ďalej len ‚rodič štátny príslušník EHP‘); (b) O mala pobyt v Spojenom kráľovstve, keď rodič štátny príslušník EHP mal pobyt v Spojenom kráľovstve ako pracovník; a (c) O chodí do školy v Spojenom kráľovstve a chodila do tejto školy v čase, keď sa rodič štátny príslušník EHP nachádzal v Spojenom kráľovstve. (4) O spĺňa podmienky stanovené týmto odsekom ak: (a) O má zverenú do starostlivosti osobu, ktorá spĺňa podmienky stanovené v odseku 3 (ďalej len ‚relevantná osoba‘); a (b) relevantná osoba by nebola schopná pokračovať vo vzdelávaní v Spojenom kráľovstve, pokiaľ by O musela opustiť krajinu. …“
11

Po prvé uvádza, že dedičstvo, ktoré nadobudol žalobca vo veci samej, by mohlo spadať do pôsobnosti ustanovení práva Únie týkajúcich sa pohybu kapitálu. Podľa vnútroštátneho súdu by teda nemuselo byť dedičstvo, ktoré nadobudol pán Feilen po svojej matke, považované za čisto vnútroštátnu transakciu, lebo jej majetok z podstatnej časti tvorilo dedičstvo po jej dcére v Rakúsku.
19

Najskôr je potrebné zdôrazniť, že nebolo uvedené, že údajné rozdielne zaobchádzanie sa týka dividend pochádzajúcich od spoločnosti so sídlom v Poľsku a dividend pochádzajúcich od spoločnosti so sídlom v Belgicku. Naproti tomu bolo uvedené, že toto rozdielne zaobchádzanie sa týka dividend pochádzajúcich od spoločnosti so sídlom v Poľsku a dividend pochádzajúcich od spoločnosti so sídlom v treťom štáte.
20

Tak by to bolo najmä vtedy, ak by otázka položená Súdnemu dvoru bola čisto hypotetická alebo ak by výklad právneho predpisu Únie, o ktorý vnútroštátny súd požiadal, nemal žiadnu súvislosť s realitou alebo predmetom sporu vo veci samej. Súdny dvor tak nemá právomoc odpovedať na položenú otázku v prípade, ak by bolo zjavné, že ustanovenie práva Únie podrobené výkladu Súdneho dvora sa nemá uplatniť (pozri rozsudok z 1. októbra 2009, Woningstichting Sint Servatius, C‑567/07, EU:C:2009:593, bod 43 a citovanú judikatúru).
31

Okrem toho je možnosť držiteľa licencie uplatniť v rámci žaloby podľa článku 32 ods. 3 nariadenia č. 6/2002 právo na náhradu škody, ktorú utrpel, v súlade s cieľom uvedeným v odôvodnení 29 tohto nariadenia spočívajúcom v účinnom vymáhaní práv, ktoré udeľuje dizajn Spoločenstva na celom území Únie, ako aj s účelom tohto ustanovenia a článku 32 ods. 4 uvedeného nariadenia, ktorým je poskytnúť držiteľovi licencie procesné prostriedky, aby mohol začať konanie o porušenie práv a vymáhať tak práva, ktoré mu boli priznané. Ak by sa mu v rámci tejto žaloby zakázalo príslušne konať, stal by sa, hoci by aj bol výlučným držiteľom licencie, pokiaľ ide o uplatnenie škody, ktorú utrpel, v celom rozsahu závislý od majiteľa dizajnu Spoločenstva a bránilo by sa mu vo vymáhaní týchto práv v prípade, že majiteľ nekoná. Preto by bol taký zákaz v rozpore s cieľom nariadenia č. 6/2002, ako aj s účelom článku 32 ods. 3 a 4 tohto nariadenia.
8

Vzhľadom na to, že v prípade trasy medzi Düsseldorfom a Dubajom preradila Emirates pána Mennensa z prvej triedy do biznis triedy, pán Mennens požiadal túto spoločnosť o náhradu sumy 1853,94 eura, ktorá zodpovedá 75 % ceny jeho letenky vrátane daní a poplatkov, na základe článku 10 ods. 2 písm. c) nariadenia č. 261/2004. Emirates v odpovedi na túto žiadosť nahradili pánovi Mennensovi sumu 376 eur.
8

Článok 13 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/48/ES z 29. apríla 2004, o vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva (Ú. v. EÚ L 157, 2004, s. 45; Mim. vyd. 17/002, s. 32) s názvom „Náhrada ujmy“ stanovuje: „1. Členské štáty zabezpečia, aby príslušné súdne orgány na návrh poškodenej strany nariadili porušovateľovi, ktorý sa zapojil do činnosti spojenej s porušovaním nevedome, alebo s dostatočným dôvodmi preto, aby o tom vedel, zaplatiť vlastníkovi práv náhradu ujmy úmernú skutočnej ujme, ktorú utrpel v dôsledku porušenia. Pri stanovení výšky náhrady ujmy súdne orgány: a) vezmú do úvahy všetky náležité aspekty, ako napríklad negatívne ekonomické dôsledky, vrátane ušlého zisku, ktorú poškodená strana utrpela, akýkoľvek nekalý zisk, ktorý nadobudol porušovateľ a vo vhodných prípadoch iné prvky ako ekonomické faktory, ako napríklad morálnu ujmu spôsobená vlastníkovi práv porušovateľom, alebo b) ako alternatívu k písmenu a) môžu vo vhodných prípadoch stanoviť náhradu ujmy ako paušálnu čiastku na základe takých prvkov ako je prinajmenšom čiastka honorára alebo poplatkov, ktoré by musel zaplatiť porušovateľ, ak by požiadal o oprávnenie použiť príslušné právo duševného vlastníctva. 2. Ak sa porušovateľ nevedome, alebo s dostatočným dôvodmi preto, aby o tom vedel, zúčastňuje na činnosti spojenej s porušovaním, členské štáty môžu stanoviť, že súdne orgány môžu nariadiť vymáhanie ziskov alebo zaplatenie náhrady ujmy, ktoré môže byť vopred stanovené.“
35

Po druhé, ako však uviedol generálny advokát v bode 79 svojich návrhov, smernica 2004/48 vo svojom odôvodnení 26 uvádza „náklady spojené s identifikáciou a prešetrovaním“, často spojené so službami technického poradenstva, vynaložené v oblasti ochrany práv duševného vlastníctva. Toto odôvodnenie výslovne odkazuje na hypotézu „ujmy spôsobenej v dôsledku porušenia spáchaného porušovateľom, ktorý sa zapojil do činnosti vedome alebo s dostatočným[i] dôvodmi nato, aby vedel, že by to spôsobilo takú škodu“, a teda sa týka najmä náhrady škody, ktorá by sa mala zaplatiť v prípade pochybenia porušovateľa. Náhrada ujmy je predmetom ustanovenia tejto smernice, a to jej článku 13 ods. 1. Z toho vyplýva, že „náklady spojené s identifikáciou a prešetrovaním“, ktoré často vzniknú ešte pred súdnym konaním, nevyhnutne nepatria do pôsobnosti článku 14 uvedenej smernice.
19

Tento orgán tiež žiadal Siemens, aby mu zaplatila sumu 29183277 HUF (približne 93000 eur) zodpovedajúcu úrokom vypočítaným zo sumy 131700000 HUF za obdobie od 2. novembra 2008 do 24. novembra 2011, teda do dňa predchádzajúceho vráteniu poslednej uvedenej sumy orgánu hospodárskej súťaže, pričom tvrdil, že táto suma mu prináležala počas tohto obdobia, keďže jeho pôvodné rozhodnutie sa považuje za zákonné ex tunc.
11

Odôvodnenie 31 rozhodnutia 2011/278 uvádza: „Vzhľadom na to, že obchodovanie s emisnými kvótami výlučne formou aukcie by malo byť pre odvetvie energetiky pravidlom od roku 2013, pričom sa zohľadňuje jeho schopnosť prenášať vyššie náklady na oxid uhličitý, a že v súvislosti s výrobou elektrickej energie by sa nemalo uskutočňovať žiadne bezodplatné prideľovanie kvót, okrem prechodného bezodplatného prideľovania kvót na modernizáciu výroby elektrickej energie a na elektrickú energiu vyrobenú z odpadových plynov, toto rozhodnutie by sa nemalo vzťahovať na bezodplatné prideľovanie emisných kvót v súvislosti s výrobou alebo spotrebou elektrickej energie. Podľa článku 10a ods. 6 smernice [2003/87] odvetvia alebo pododvetvia, ktoré sa považujú za odvetvia alebo pododvetvia, ktoré sú vystavené vysokému riziku úniku uhlíka, môžu dostať kompenzáciu za náklady súvisiace s emisiami skleníkových plynov prenášané do cien elektrickej energie vo forme finančných opatrení prijatých členskými štátmi v súlade s uplatniteľnými pravidlami štátnej pomoci, ktoré má Komisia prijať v tejto oblasti.“
1

Apple and Pear Australia Ltd a Star Fruits Diffusion sa svojím odvolaním domáhajú zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 25. marca 2015, Apple and Pear Australia a Star Fruits Diffusion/ÚHVT – Carolus C. (English pink) (T‑378/13, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2015:186), keďže týmto rozsudkom Všeobecný súd zamietol ich žalobu o zmenu rozhodnutia štvrtého odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 29. mája 2013, týkajúceho sa námietkového konania medzi nimi samotnými a spoločnosťou Carolus C. BVBA (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
18

Z tejto žiadosti vyplývalo, že Argos zamýšľala vykonať toto zmiešanie na šírom mori. Benzín a bioetanol sa mali v holandskom prístave naložiť na palubu lode do dvoch samostatných prepravných priestorov lode oddelených priečkou. Po vyplávaní tejto lode, keď by sa táto loď dostala za hranicu výsostných vôd Únie, táto priečka by sa mala odstrániť, takže obe zložky by sa zmiešali, pričom vlnenie by tento proces podporilo. Loď by sa následne vrátila do Holandska.
26

Navyše Flámsky región tvrdí, že stav dotknutých lokalít je nepriaznivý, takže jeho zachovanie neprichádza do úvahy, pričom je nevyhnutná obnova. V prejednávanej veci sa pred začatím s realizáciou rozvoja prístavu najskôr vytvorí odolné prírodné jadrové územie. V dôsledku toho situácia, o ktorú ide vo veciach samých, nie porovnateľná so situáciou, v prípade ktorej bol vyhlásený rozsudok z 15. mája 2014, Briels a i. (C‑521/12, EU:C:2014:330), keďže vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, sa nepriaznivý zásah do existujúceho územia chráneného biotopu uskutočnil bez toho, aby sa predtým vytvorilo územie takého istého typu.
15

Podľa vnútroštátneho súdu je teda na jednej strane preukázané, že od 15. novembra 2010 do 31. decembra 2010 bola neprítomnosť H. Mascheka na pracovisku odôvodnená práceneschopnosťou a na druhej strane, že od 1. januára 2011 do 30. júna 2012, teda do skončenia jeho pracovného pomeru odchodom do dôchodku, bol H. Maschek povinný nebyť prítomný na svojom pracovisku z dôvodu služobných pokynov vyplývajúcich z uplatnenia druhej dohody.
7

Podľa deviateho a šestnásteho až osemnásteho odôvodnenia smernice 92/85: „keďže ochrana bezpečnosti a zdravia pri práci tehotných pracovníčok, pracovníčok krátko po pôrode a dojčiacich pracovníčok by nemala znevýhodňovať ženy na trhu práce a nemala by sa dotknúť smerníc týkajúcich sa rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami; … keďže opatrenia súvisiace s organizáciou práce, týkajúce sa ochrany zdravia tehotných pracovníčok, pracovníčok krátko po pôrode a dojčiacich pracovníčok, by nemali nijaký zmysel, ak by ich nesprevádzalo zachovanie práv vyplývajúcich z pracovnej zmluvy vrátane zachovania mzdy a/alebo nároku na primeranú dávku; keďže ustanovenie o materskej dovolenke by navyše nemalo nijaký zmysel, ak by ho nesprevádzalo zachovanie práv vyplývajúcich z pracovnej zmluvy vrátane práva na výplatu a/alebo nároku na primeranú dávku; keďže pojem primeranej dávky treba v prípade materskej dovolenky pokladať za technický referenčný bod, umožňujúci stanoviť minimálnu mieru ochrany, a za žiadnych okolností by sa nemal vykladať ako navodzovanie analógie medzi tehotenstvom a chorobou“.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Brite Strike Technologies Inc. so sídlom v Massachusetts (Spojené štáty americké) a spoločnosťou Brite Strike Technologies SA so sídlom v Luxemburgu (Luxembursko), ktorým sa Brite Strike Technologies Inc. domáha zrušenia ochrannej známky, ktorej majiteľom je Brite Strike Technologies SA.
10

Poznámka 5 k tejto kapitole znie takto: „… C) Okrem nižšie uvedených písmen D a E má byť jednotka považovaná za časť systému automatického spracovania údajov, ak spĺňa všetky nasledujúce podmienky: 1) je druhu používaného výlučne alebo hlavne v systéme automatického spracovania údajov; 2) je pripojiteľná k centrálnej spracovateľskej jednotke buď priamo, alebo prostredníctvom jednej alebo viacerých ďalších jednotiek; a 3) je schopná prijímať alebo odovzdávať údaje vo forme (kódov alebo signálov), ktoré môžu byť použité systémom. Samostatne predkladané jednotky stroja na automatické spracovanie údajov sa majú zatriediť do položky 8471. Avšak klávesnice, X‑Y súradnicové vstupné zariadenia a diskové pamäťové jednotky, ktoré spĺňajú podmienky vyššie uvedených bodov C 2 a C 3, majú byť vo všetkých prípadoch zatriedené ako jednotky položky 8471. D) … E) Stroje vykonávajúce špeciálne funkcie, iné ako spracovanie údajov, zabudované alebo pracujúce v spojení so strojom na automatické spracovanie údajov, sa majú zatriediť do položky zodpovedajúcej ich príslušným funkciám alebo prípadne do zostatkových položiek.“
26

Súdny dvor však pripustil, že je možné, aby verejný obstarávateľ stanovil po uplynutí lehoty na predkladanie ponúk koeficienty váženia pre vedľajšie kritériá, ktoré v podstate zodpovedajú kritériám, ktoré boli vopred oznámené uchádzačom, pokiaľ sú splnené tri podmienky, a síce toto stanovenie ex post, po prvé nemení kritériá hodnotenia ponúk určené v súťažných podkladoch alebo v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania, po druhé neobsahuje také prvky, ktoré, ak by boli známe v čase prípravy ponúk, by mohli ovplyvniť ich prípravu a po tretie nebolo prijaté so zohľadnením prvkov, ktoré by mohli byť diskriminačné voči jednému z uchádzačov (pozri rozsudok z 21. júla 2011, Evropaïki Dynamiki/EMSA, C‑252/10 P, neuverejnený, EU:C:2011:512, bod 33 a citovanú judikatúru).
5.

náhlym, dokonca aj čiastočným, ukončením stabilného obchodného vzťahu bez predchádzajúcej písomnej výpovede zohľadňujúcej trvanie obchodného vzťahu a rešpektujúcej minimálnu výpovednú lehotu určenú s poukazom na obchodné zvyklosti medziodvetvovými dohodami. Ak sa obchodný vzťah týka dodávania výrobkov označených ochrannou známkou distribútora, je minimálna výpovedná doba dvojnásobná ako tá, ktorá by sa uplatnila v prípade, ak by sa výrobok nedodával pod ochrannou známkou distribútora. Ak neexistujú takéto dohody, môže sa vyhláškami ministra hospodárstva stanoviť pre každú kategóriu výrobkov so zreteľom na obchodné zvyklosti minimálna výpovedná lehota a vymedziť podmienky ukončenia obchodných vzťahov, najmä v závislosti od ich trvania. Predchádzajúce ustanovenia nebránia ukončeniu zmluvy bez predchádzajúcej výpovede v prípade, ak si druhá zmluvná strana neplní svoje povinnosti, alebo v prípade vyššej moci. Ak ukončenie obchodného vzťahu vyplýva z účasti na hospodárskej súťaži prostredníctvom dražieb na diaľku, je minimálna výpovedná doba dvojnásobná ako tá, ktorá vyplýva z uplatnenia ustanovení predchádzajúceho odseku v prípadoch, keď je pôvodná výpovedná doba kratšia ako šesť mesiacov, a najmenej jeden rok v ostatných prípadoch.“
3

Podľa článku 4 ods. 2 Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Colectivas (zákonník o dani z príjmu právnických osôb), schváleného prostredníctvom Decreto‑Lei n.o 442‑B/88 (zákonný dekrét č. 442‑B/88), z 30. novembra 1988 (Diário da República I, séria I‑A, č. 277, z 30. novembra 1988), v jeho znení vyplývajúcom z Decreto‑Lei č. 211/2005 (zákonný dekrét č. 211/2005) zo 7. decembra 2005 (Diário da República I, séria IA, č. 234, zo 7. decembra 2005) (ďalej len „CIRC“), právnické osoby a ostatné subjekty, ktoré nemajú svoje sídlo ani ústredie riadenia na portugalskom území, podliehajú dani z príjmu právnických osôb, iba pokiaľ ide o príjmy získané na tomto území. Medzi tieto príjmy patria podľa článku 4 ods. 3 písm. c) CIRC úroky platené dlžníkmi, ktorí sú rezidentmi, majú sídlo alebo ústredie na portugalskom území alebo ktorých platby možno pripočítať stálym prevádzkarniam so sídlom v tomto štáte.