Vec C‑215/04

Marius Pedersen A/S

proti

Miljøstyrelsen

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Østre Landsret)

„Odpad – Preprava odpadu – Odpad určený na zhodnotenie – Pojem ‚oznamovateľ‘ – Povinnosti oznamovateľa“

Návrhy prednesené 14. júla 2005 – generálny advokát P. Léger ?I ‑ 0000

Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 16. februára 2006 ?I ‑ 0000

Abstrakt rozsudku

1. Životné prostredie – Odpad – Nariadenie č. 259/93 o preprave odpadu

[Nariadenie Rady č. 259/93, článok 2 písm. g bod ii)]

2. Životné prostredie – Odpad – Nariadenie č. 259/93 o preprave odpadu

[Nariadenie Rady č. 259/93, článok 7 ods.2 a 4 písm. a) prvá zarážka]

3. Životné prostredie – Odpad – Nariadenie č. 259/93 o preprave odpadu

(Nariadenie Rady č. 259/93, článok 6 ods. 5 prvá zarážka)

4. Životné prostredie – Odpad – Nariadenie č. 259/93 o preprave odpadu

(Nariadenie Rady č. 259/93, článok 6 ods. 5 a článok 7 ods. 2)

1. Výraz „keď to nie je možné“, ktorý obsahuje článok 2 písm. g) bod ii) nariadenia č. 259/93 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho spoločenstva, sa má vykladať v tom zmysle, že samotná skutočnosť, že osoba je zhromažďovateľom odpadu, ktorý má na tento účel povolenie, jej nedáva právo byť oznamovateľom prepravy odpadu s cieľom jeho zhodnotenia. Okolnosti, že pôvodca odpadu je neznámy alebo že počet pôvodcov je taký vysoký a produkcia vyplývajúca z ich činnosti je taká nízka, že by bolo nerozumné, aby títo pôvodcovia individuálne oznamovali prepravu odpadu, však môžu odôvodniť to, aby sa zhromažďovateľ odpadu, ktorý má na tento účel povolenie, považoval za oznamovateľa prepravy odpadu s cieľom jeho zhodnotenia.

(pozri bod 19, bod 1 výroku)

2. Príslušný orgán štátu odoslania má právo na základe článku 7 ods. 2 a článku 7 ods. 4 písm. a) prvej zarážky nariadenia č. 259/93 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho spoločenstva namietať proti preprave odpadu, ak nemá informácie o podmienkach jeho spracovania v štáte určenia. Od oznamovateľa však nemožno požadovať, aby preukázal, že zhodnotenie v štáte určenia bude rovnocenné zhodnoteniu, ktoré predpokladá právna úprava štátu odoslania. Naopak, ak sa príslušný orgán štátu odoslania rozhodol v zmysle uvedeného článku 7 ods. 4 písm. a) prvej zarážky podať námietku proti preprave na základe svojich vnútroštátnych noriem zhodnotenia, je na ňom, aby preukázal riziká pre ľudské zdravie a životné prostredie, ktoré prináša zhodnotenie odpadu v štáte určenia.

(pozri body 33, 34, bod 2 výroku)

3. Článok 6 ods. 5 prvá zarážka nariadenia č. 259/93 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho spoločenstva sa má vykladať v tom zmysle, že pri oznámení prepravy informačná povinnosť týkajúca sa zloženia odpadu nie je splnená, ak oznamovateľ označí kategóriu odpadu ako „odpad pochádzajúci z elektronických zariadení“. V skutočnosti má takéto označenie abstraktnú a nepresnú povahu a nezahŕňa presné fakty, ktoré by mohli poskytnúť príslušnému orgánu informácie o špecifických vlastnostiach dotknutého odpadu.

(pozri body 38, 39, bod 3 výroku)

4. Lehota stanovená v článku 7 ods. 2 nariadenia č. 259/93 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho spoločenstva začína plynúť od odoslania potvrdenia o prijatí oznámenia príslušnými orgánmi štátu určenia bez ohľadu na skutočnosť, že príslušné orgány štátu odoslania sa domnievajú, že nedostali všetky informácie, ktoré požaduje článok 6 ods. 5 uvedeného nariadenia. Prekročenie tejto lehoty má za následok skutočnosť, že príslušné orgány už nemôžu uplatniť námietky proti preprave alebo požadovať dodatočné informácie od oznamovateľa.

(pozri bod 52, bod 4 výroku)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)

zo 16. februára 2006 ( )

„Odpad – Preprava odpadu – Odpad určený na zhodnotenie – Pojem ‚oznamovateľ‘ – Povinnosti oznamovateľa“

Vo veci C‑215/04,

ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Østre Landsret (Dánsko) zo 14. mája 2004 a doručený Súdnemu dvoru 21. mája 2004, ktorý súvisí s konaním:

Marius Pedersen A/S

proti

Miljøstyrelsen,

SÚDNY DVOR (prvá komora),

v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia K. Schiemann (spravodajca), N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues a E. Levits,

generálny advokát: P. Léger,

tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 26. mája 2005,

so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

– Marius Pedersen A/S, v zastúpení: H. Banke, advokat,

– Miljøstyrelsen, v zastúpení: P. Biering, advokat,

– dánska vláda, v zastúpení: J. Molde a P. Biering, splnomocnení zástupcovia,

– belgická vláda, v zastúpení: D. Haven, splnomocnená zástupkyňa,

– rakúska vláda, v zastúpení: E. Riedl, splnomocnený zástupca,

– poľská vláda, v zastúpení: J. Pietras, splnomocnený zástupca,

– Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: M. Konstantinidis a H. Støvlbæk, splnomocnení zástupcovia,

po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 14. júla 2005,

vyhlásil tento

Rozsudok

1 Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 písm. g), článku 6 ods. 5 a článku 7 ods. 1, 2 a 4 písm. a) nariadenia Rady (EHS) č. 259/93 z 1. februára 1993 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho spoločenstva (Ú. v. ES L 30, s. 1; Mim. vyd. 15/002, s. 176).

2 Tento návrh bol podaný v rámci sporu, v ktorom proti sebe stoja Marius Pedersen A/S (ďalej len „Pedersen“), podnik so sídlom v Dánsku, ktorý má povolenie na zber odpadu pochádzajúceho z elektronických zariadení, a Miljøstyrelsen (Národná agentúra pre životné prostredie) a ktorý sa týka prepravy tohto odpadu do Nemecka s cieľom jeho zhodnotenia.

Právny rámec

3 Podľa deviateho odôvodnenia nariadenia č. 259/93:

„… preprava odpadu sa musí vopred oznámiť príslušným orgánom, aby mohli byť presne a včas informované najmä o druhu, pohybe a zneškodnení alebo zhodnotení odpadu tak, aby tieto orgány mohli vykonať potrebné opatrenia na ochranu ľudského zdravia a životného prostredia, vrátane možnosti vzniesť odôvodnené námietky proti preprave“.

4 Článok 2 písm. g) tohto nariadenia definuje „oznamovateľa“ takto:

„… fyzická osoba alebo právnická osoba, ktorá má oznamovaciu povinnosť, t. j. ďalej uvedená osoba, ktorá navrhuje odpad prepraviť, alebo ho mať prepravovaný:

i) osoba, ktorej činnosťou vzniká odpad (pôvodca odpadu);

alebo

ii) keď to nie je možné, zhromažďovateľ odpadu, ktorý má na tento účel povolenie členského štátu alebo registrovaný, alebo oprávnený predajca alebo obchodník, ktorý zabezpečuje zneškodnenie alebo zhodnotenie odpadu

…“

5 Článok 6 tohto nariadenia stanovuje:

„1. Keď má oznamovateľ v úmysle prepraviť odpad… na zhodnotenie z jedného členského štátu do iného členského štátu… oznámi to príslušnému orgánu štátu určenia [a] pošle kópie oznámenia príslušným orgánom štátu odoslania a tranzitu a príjemcovi.

…

4. Pri oznámení oznamovateľ vyplní nákladný list a na požiadanie príslušných orgánov im predloží doplňujúce informácie a dokumentáciu.

5. Oznamovateľ v nákladnom liste uvedie najmä údaje týkajúce sa:

– zdroja, zloženia a množstva odpadu na zhodnotenie, vrátane totožnosti pôvodcu a v prípade odpadu z viacerých zdrojov podrobný rozpis odpadov aj s totožnosťou ich pôvodcu, ak je známa,

…“

6 Podľa článku 7 nariadenia č. 259/93:

„1. Príslušný orgán štátu určenia pošle, v lehote troch pracovných dní od doručenia oznámenia, oznamovateľovi potvrdenie o prijatí oznámenia a jeho kópie pošle ostatným dotknutým príslušným orgánom a príjemcovi odpadu.

2. Príslušné orgány štátu určenia, odoslania a tranzitu majú lehotu do 30 dní od vydania potvrdenia [odoslania potvrdenia o prijatí – neoficiálny preklad] na vyjadrenie námietok proti preprave. Takéto námietky musia vychádzať z odseku 4. Každá námietka sa musí oznámiť oznamovateľovi a dotknutým príslušným orgánom písomne v lehote do 30 dní.

…

4. a) Príslušné orgány štátov určenia a odoslania môžu vzniesť oprávnené námietky proti plánovanej preprave:

– v súlade so smernicou 75/442/EHS, najmä s jej článkom 7,

alebo

– ak preprava nie je v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi a inými prepismi, ktoré sa týkajú ochrany životného prostredia, verejného poriadku, verejnej bezpečnosti alebo ochrany zdravia

…

…

5. Ak v lehote stanovenej v odseku 2 príslušné orgány konštatujú, že problémy, ktoré boli príčinou ich námietok sú vyriešené a že podmienky so zreteľom na dopravu budú splnené, bezodkladne o tom písomne informujú oznamovateľa a kópie pošlú príjemcovi odpadu a ostatným dotknutým príslušným orgánom.

Ak neskôr dôjde k akejkoľvek podstatnej zmene podmienok prepravy, musí sa podať nové oznámenie.“

7 Článok 4 smernice Rady 75/442/EHS z 15. júla 1975 o odpadoch (Ú. v. ES L 194, s. 39; Mim. vyd. 15/001, s. 23) zmenenej a doplnenej smernicou Rady 91/156/EHS z 18. marca 1991 (Ú. v. ES L 78, s. 32, Mim. vyd. 15/003, s. 3, ďalej len „smernica 75/442“), stanovuje:

„Členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia na zaistenie toho, aby sa odpad zhodnocoval alebo zneškodňoval bez ohrozenia ľudského zdravia a bez použitia postupov či metód, ktoré by mohli poškodiť životné prostredie, najmä:

– bez ohrozovania vody, ovzdušia, pôdy, rastlín a živočíchov,

– bez obťažovania okolia napr. hlukom alebo zápachom,

– bez nepriaznivého ovplyvňovania krajiny alebo miest zvláštneho záujmu.

Členské štáty taktiež prijmú nevyhnutné opatrenia na zákaz svojvoľného opúšťania, nepovoleného ukladania a nekontrolovateľného zneškodňovania odpadu.“

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

8 Oznámením z 21. februára 2000 Pedersen požiadal Miljøstyrelsen o povolenie na prepravu 2000 ton odpadu pochádzajúceho z elektronických zariadení do svojho partnerského podniku v Nemecku s cieľom jeho zhodnotenia. Táto agentúra odmietla povoliť prepravu s odôvodnením, že Pedersen jej nepredložil informácie potrebné na preskúmanie žiadosti o povolenie, teda najmä:

1. splnomocnenie vydané pôvodcami odpadu, ktoré potvrdzuje, že Pedersen ich pri preprave vyzbieraného odpadu zastupuje;

2. dôkaz o tom, že zariadenie v Nemecku spracováva odpad ekologicky rovnocenným spôsobom ako ten, ktorý upravuje dánska právna úprava;

3. dostatočné informácie o zložení odpadu, keďže Pedersen v tlačive o cezhraničnej doprave len upresnil, že ide o prepravu „odpadu pochádzajúceho z elektronických zariadení“.

9 Okrem toho v súvislosti s údajnou neúplnosťou oznámenia Miljøstyrelsen usúdil, že lehota 30 dní stanovená v článku 7 nariadenia č. 259/93 na to, aby príslušný orgán mohol vyjadriť svoj súhlas alebo podať námietky, nemôže začať plynúť.

10 Pedersen podal 22. mája 2001 žalobu na Østre Landsret, keďže sa domnieval, že poskytol dostatočnú dokumentáciu, aby mohol Miljøstyrelsen vydať požadované povolenie, a tvrdil, že lehoty na podanie námietok uplynuli, a preto mal právo pristúpiť k preprave, ktorej sa týka vec sama.

11 Za týchto okolností Østre Landsret rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

„1. Má sa výraz ,keď to nie je možné‘ v článku 2 písm. g) bode ii) nariadenia… č. 259/93… vykladať v tom zmysle, že zhromažďovateľ odpadu, ktorý má na tento účel povolenie, nemôže byť automaticky oznamovateľom vývozu odpadu s cieľom jeho zhodnotenia?

V prípade kladnej odpovede je Súdny dvor požiadaný o upresnenie kritérií, podľa ktorých môže byť zhromažďovateľ odpadu, ktorý má na tento účel povolenie, oznamovateľom vývozu odpadu s cieľom jeho zhodnotenia.

Môže byť týmto kritériom skutočnosť, že pôvodca odpadu nie je známy alebo, že počet pôvodcov je taký vysoký a množstvo ich odpadu také nízke, že by bolo nerozumné, aby individuálne oznamovali vývoz odpadu?

2. Umožňuje článok 7 ods. 2 v spojení s článkom 7 ods. 4 písm. a) prvou a druhou zarážkou nariadenia… č. 259/93… príslušným orgánom štátu odoslania namietať proti žiadosti o povolenie vývozu odpadu s cieľom jeho zhodnotenia, ak oznamovateľ nepredložil informácie o spracovaní tohto odpadu štátom určenia podľa ekologických metód rovnocenných tým, ktoré vyžaduje právna úprava štátu odoslania?

3. Má sa článok 6 ods. 5 prvá zarážka nariadenia… č. 259/93… vykladať tak, že informačná povinnosť týkajúca sa zloženia odpadu je splnená, ak oznamovateľ označí kategóriu odpadov, napríklad ,odpad pochádzajúci z elektronických zariadení‘?

4. Má sa článok 7 ods. 1 a 2 nariadenia… č. 259/93… vykladať v tom zmysle, že lehota stanovená v článku 7 ods. 2 začína plynúť od odoslania potvrdenia o prijatí oznámenia príslušnými orgánmi štátu určenia bez ohľadu na skutočnosť, že príslušné orgány štátu odoslania sa domnievajú, že nedostali všetky informácie, ktoré požaduje článok 6 ods. 5?

V prípade zápornej odpovede na túto otázku, aké informácie musia byť priložené k oznámeniu, aby mohla lehota 30 dní stanovená v článku 7 ods. 2 začať plynúť?

Je právnym následkom prekročenia lehoty 30 dní skutočnosť, že príslušné orgány už nemôžu podať námietky alebo požadovať dodatočné informácie?“

O prvej otázke

12 Vnútroštátny súd sa svojou prvou otázkou v podstate pýta, či sa článok 2 písm. g) bod ii) nariadenia č. 259/93 má vykladať v tom zmysle, že zhromažďovateľ odpadu, ktorý má na tento účel povolenie, nie je automaticky oprávnený oznámiť jeho prepravu s cieľom jeho zhodnotenia.

13 Aj zo znenia článku 2 písm. g) vyplýva, že ak osoba, ktorej činnosťou vzniká odpad, v tomto prípade pôvodca odpadu, nemôže oznámiť prepravu, môže zhromažďovateľ odpadu, ktorý má na tento účel povolenie, plniť úlohu oznamovateľa, ale len v takomto prípade.

14 Tento článok takto výslovne vylučuje, aby zhromažďovateľ odpadu, ktorý má na tento účel povolenie, mohol byť automaticky považovaný za jediného oznamovateľa prepravy odpadu.

15 Vnútroštátny súd okrem iného žiada o upresnenie relevantných kritérií, ktoré zhromažďovateľovi odpadu, ktorý má na tento účel povolenie, umožňujú byť oznamovateľom prepravy odpadu s cieľom jeho zhodnotenia.

16 Hoci povinnosť oznámiť prepravu odpadu prislúcha v prvom rade pôvodcovi odpadu, výraz „keď to nie je možné“ znamená, že v prípade, že pôvodca odpadu nemôže splniť oznamovaciu povinnosť, môže ju splniť zhromažďovateľ odpadu, ktorý má na tento účel povolenie. Vo svetle jedného z cieľov nariadenia č. 259/93, tak, ako je vyjadrený v deviatom odôvodnení tohto nariadenia, teda predbežného oznámenia prepravy odpadu príslušným orgánom, aby mohli byť presne a včas informované a mohli prijať všetky opatrenia potrebné na ochranu ľudského zdravia a životného prostredia, je nevyhnutné výraz „keď to nie je možné“ vykladať extenzívne, aby sa zaistilo, že v prípade, ak oznámenie prepravy príslušným orgánom nemôže byť zabezpečené zo strany pôvodcu odpadu, môže sa tak stať zo strany zhromažďovateľa odpadu, ktorý má na tento účel povolenie.

17 V tomto kontexte okolnosti, ktoré uvádza vnútroštátny súd, ako skutočnosť, že nebol známy pôvodca odpadu, alebo okolnosť, že počet pôvodcov je taký vysoký a produkcia vyplývajúca z ich činnosti je taká nízka, že by bolo nerozumné, aby títo pôvodcovia individuálne oznamovali prepravu odpadu, predstavujú kritériá, ktoré umožňujú zhromažďovateľovi odpadu, ktorý má na tento účel povolenie, pristúpiť k oznámeniu prepravy príslušným orgánom a ktoré spadajú do rámca výrazu „keď to nie je možné“.

18 Najmä ak nie je identita pôvodcu odpadu známa, je celkom opodstatnené a dokonca žiaduce, aby oznámenie príslušným orgánom uskutočnil zhromažďovateľ odpadu, ktorý má na tento účel povolenie. Okrem toho nahromadenie oznámení vyplývajúce zo zvýšeného počtu subjektov produkujúcich nízke individuálne množstvo odpadu by bolo, tak ako na to poukázal generálny advokát v bode 26 svojich návrhov, v rozpore s povinnosťou skúmať tieto oznámenia v relatívne krátkych lehotách, ktorá v zmysle nariadenia č. 259/93 prináleží príslušným orgánom.

19 Na prvú otázku je preto potrebné odpovedať, že výraz „keď to nie je možné“, ktorý obsahuje článok 2 písm. g) bod ii) nariadenia č. 259/93, sa má vykladať v tom zmysle, že samotná skutočnosť, že osoba je zhromažďovateľom odpadu, ktorý má na tento účel povolenie, jej nedáva právo byť oznamovateľom prepravy odpadu s cieľom jeho zhodnotenia. Okolnosti, že pôvodca odpadu je neznámy alebo že počet pôvodcov je taký vysoký a produkcia vyplývajúca z ich činnosti je taká nízka, že by bolo nerozumné, aby títo pôvodcovia individuálne oznamovali prepravu odpadu, však môžu odôvodniť to, aby sa zhromažďovateľ odpadu, ktorý má na tento účel povolenie, považoval za oznamovateľa prepravy odpadu s cieľom jeho zhodnotenia.

O druhej otázke

20 Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či príslušné orgány štátu odoslania majú právo namietať proti žiadosti o povolenie prepravy odpadu s cieľom jeho zhodnotenia v štáte určenia a to len z dôvodu, že informácie poskytnuté oznamovateľom neuvádzajú, že právna úprava štátu určenia požaduje rovnakú úroveň ekologickej ochrany ako právna úprava štátu odoslania.

21 Na úvod je potrebné pripomenúť, že otázka prepravy odpadu je na úrovni Spoločenstva upravená harmonizovaným spôsobom prostredníctvom nariadenia č. 259/93 s cieľom zabezpečiť ochranu životného prostredia (rozsudky z 13. decembra 2001, DaimlerChrysler, C‑324/99, Zb. s. I‑9897, bod 42, a z 27. februára 2002, ASA, C‑6/00, Zb. s. I‑1961, bod 35).

22 Prípady, v ktorých členské štáty môžu v súvislosti s odpadom určeným na zhodnotenie namietať proti preprave odpadu medzi svojimi územiami, sú taxatívne určené v článku 7 ods. 4 tohto nariadenia v súlade s odsekom 2 tohto ustanovenia (rozsudok ASA, už citovaný, bod 36).

23 Uplatnenie uvedeného článku 7 ods. 4, ktorý definuje prípady, v ktorých môžu príslušné orgány štátov odoslania, tranzitu alebo určenia uplatniť námietky proti preprave odpadu určeného na zhodnotenie, predpokladá, že príslušné orgány majú k dispozícii potrebné informácie na overenie, či preprava zodpovedá jednému z týchto prípadov alebo nie.

24 Na tento účel článok 6 ods. 5 nariadenia č. 259/93 stanovuje, že oznamovateľ je povinný predložiť určité informácie.

25 Okrem toho z ods. 4 toho istého článku 6 vyplýva, že príslušné orgány môžu od oznamovateľa požadovať doplňujúce informácie a dokumentáciu.

26 Keďže však nariadenie č. 259/93 neupravuje osobitný postup v prípade nesplnenia takejto žiadosti o doplňujúce informácie a dokumentáciu, môže príslušný orgán vyjadriť „námietku“ upravenú v článku 7 ods. 2 tohto nariadenia, ak nemá k dispozícii informácie potrebné na overenie, či preprava predstavuje vo svetle článku 7 ods. 4 tohto nariadenia problémy.

27 V tomto kontexte sa úroveň informácií, ktoré musia byť považované za potrebné a ktoré preto môžu príslušné orgány požadovať, líši v závislosti od prípadov v článku 7 ods. 4 nariadenia č. 259/93.

28 Pokiaľ ide o prípad uvedený v článku 7 ods. 4 písm. a) prvej zarážke nariadenia č. 259/93, Súdny dvor v bode 43 rozsudku zo 16. decembra 2004, EU-Wood-Trading (C‑277/02, Zb. s. I‑11957), rozhodol, že príslušné orgány môžu založiť námietku na úvahách, ktoré sa týkajú nielen samotného aktu prepravy, ale rovnako aj činnosti smerujúcej k zhodnoteniu, ktorá je cieľom prepravy.

29 Keďže podľa článku 4 smernice 75/442 členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia na zabezpečenie toho, aby bol odpad zhodnotený alebo zneškodnený bez ohrozenia ľudského zdravia a bez toho, aby boli použité postupy alebo metódy, ktoré môžu spôsobiť škodu na životnom prostredí, musia sa ustanovenia článku 7 ods. 4 písm. a) prvej zarážky nariadenia č. 259/93 vykladať tak, že umožňujú príslušným orgánom štátu odoslania vzniesť námietky proti preprave odpadu na zhodnotenie z dôvodu, že plánované zhodnotenie nespĺňa požiadavky vyplývajúce z uvedeného článku 4 (rozsudok EU-Wood-Trading, už citovaný, bod 42).

30 V už citovanom rozsudku EU-Wood-Trading Súdny dvor rozhodol, že ustanovenia článku 7 ods. 4 písm. a) prvej zarážky nariadenia č. 259/93 znamenajú, že príslušné orgány štátu odoslania môžu pri posudzovaní rizika pre ľudské zdravie a životné prostredie, ktoré by so sebou mohlo priniesť zhodnotenie vykonané v štáte určenia, vziať v tejto súvislosti do úvahy všetky relevantné kritériá vrátane tých, ktoré sú platné v štáte odoslania, aj keď sú prísnejšie ako kritériá v štáte určenia, pokiaľ ich cieľom je predísť týmto rizikám. Príslušné orgány štátu odoslania však nie sú viazané kritériami svojho štátu, ak tieto kritériá nie sú spôsobilejšie na predchádzanie týmto rizikám než kritériá štátu určenia (rozsudok EU-Wood-Trading, už citovaný, bod 46).

31 Okrem toho, námietka proti preprave zo strany príslušného orgánu štátu odoslania na základe jeho vnútroštátnych predpisov upravujúcich zhodnocovanie je v súlade s právom, len ak sú tieto predpisy pri rešpektovaní zásady proporcionality spôsobilé vykonať sledované ciele týkajúce sa predchádzania rizikám pre ľudské zdravie a životné prostredie a neprekračujú rámec toho, čo je nevyhnutné na ich dosiahnutie (rozsudok EU-Wood-Trading, už citovaný, bod 49). Tieto riziká musia byť zvážené nie vo svetle všeobecných úvah, ale na základe relevantného vedeckého výskumu (rozsudok EU-Wood-Trading, už citovaný, bod 50).

32 V rámci predbežného oznámenia v zmysle článku 6 nariadenia č. 259/93 teda oznamovateľ musí v súlade s odsekom 5 tohto článku v nákladnom liste, o ktorý sa oznámenie opiera, predložiť nielen informácie o zložení a množstve odpadu na zhodnotenie a spôsobe jeho prepravy, ale aj informácie o podmienkach, za ktorých bude tento odpad zhodnotený.

33 Od oznamovateľa však nemožno požadovať, aby preukázal, že zhodnotenie v štáte určenia bude rovnocenné ako zhodnotenie, ktoré predpokladá právna úprava štátu odoslania. Naopak, ak sa príslušný orgán štátu odoslania rozhodol v zmysle článku 7 ods. 4 písm. a) prvej zarážky nariadenia č. 259/93 podať námietku proti preprave na základe svojich vnútroštátnych noriem zhodnotenia, je na ňom, aby preukázal riziká pre ľudské zdravie a životné prostredie, ktoré prináša zhodnotenie odpadu v štáte určenia.

34 Vzhľadom na uvedené je potrebné na druhú otázku odpovedať, že príslušný orgán štátu odoslania má právo na základe článku 7 ods. 2 a ods. 4 písm. a) prvej zarážky nariadenia č. 259/93 namietať proti preprave odpadu, ak nemá informácie o podmienkach jeho spracovania v štáte určenia. Od oznamovateľa však nemožno požadovať, aby preukázal, že zhodnotenie v štáte určenia bude rovnocenné zhodnoteniu, ktoré predpokladá právna úprava štátu odoslania.

O tretej otázke

35 Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či je označenie kategórie odpadu ako „odpad pochádzajúci z elektronických zariadení“ v rámci oznámenia prepravy postačujúce na splnenie informačnej povinnosti týkajúcej sa zloženia odpadu upravenej v článku 6 ods. 5 prvej zarážke nariadenia č. 259/93.

36 Ako už bolo uvedené v bode 16 tohto rozsudku, jedným z cieľov nariadenia č. 259/93 je zabezpečenie predbežného oznámenia prepravy odpadu príslušným orgánom, aby mohli byť presne a včas informované a mohli prijať všetky opatrenia potrebné na ochranu ľudského zdravia a životného prostredia.

37 Len úplné oznámenie, v ktorom sa podrobne uvádza pôvod, zloženie a množstvo odpadu určeného na zhodnotenie, a v prípade odpadu z viacerých zdrojov obsahujúce i podrobný rozpis, môže zabezpečiť splnenie tohto cieľa.

38 Označenie „odpad pochádzajúci z elektronických zariadení“ nespĺňa túto podmienku, berúc do úvahy jeho abstraktnú a nepresnú povahu, ako aj z dôvodu neprítomnosti presných faktov, ktoré by mohli poskytnúť príslušnému orgánu informácie o špecifických vlastnostiach dotknutého odpadu.

39 Vzhľadom na uvedené je potrebné na tretiu otázku odpovedať, že článok 6 ods. 5 prvá zarážka nariadenia č. 259/93 sa má vykladať v tom zmysle, že informačná povinnosť týkajúca sa zloženia odpadu nie je splnená, ak oznamovateľ označí kategóriu odpadu ako „odpad pochádzajúci z elektronických zariadení“.

O štvrtej otázke

40 Svojou štvrtou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či má skutočnosť, že sa príslušný orgán štátu odoslania domnieva, že nemá k dispozícii všetky potrebné informácie týkajúce sa prepravy odpadu s cieľom jeho zhodnotenia, vplyv na dátum, od ktorého začína plynúť lehota 30 dní stanovená v článku 7 ods. 2 nariadenia č. 259/93. Okrem toho sa tento súd pýta, či prekročenie tejto lehoty vylučuje možnosť, aby príslušné orgány podali námietky alebo požiadali oznamovateľa o dodatočné informácie.

41 Aby bolo možné odpovedať na túto otázku, je potrebné preskúmať mechanizmus oznámenia prepravy odpadu tak, ako je stanovený nariadením č. 259/93.

42 Podľa článku 6 ods. 1 tohto nariadenia, keď má oznamovateľ v úmysle prepraviť odpad určený na zhodnotenie z jedného členského štátu do iného členského štátu, oznámi to príslušnému orgánu štátu určenia a pošle kópie oznámenia príslušným orgánom štátu odoslania a tranzitu, ako aj príjemcovi.

43 Článok 7 ods. 1 tohto nariadenia stanovuje, že príslušný orgán štátu určenia pošle, v lehote troch pracovných dní od doručenia oznámenia, oznamovateľovi potvrdenie o prijatí oznámenia a jeho kópiu pošle ostatným dotknutým príslušným orgánom a príjemcovi odpadu.

44 Podľa odseku 2 prvého pododseku tohto článku príslušné orgány štátu určenia, odoslania a tranzitu majú na vyjadrenie námietok proti preprave lehotu 30 dní od odoslania potvrdenia o prijatí.

45 Zo samotného znenia článku 7 nariadenia č. 259/93 teda vyplýva, že zaslaním potvrdenia o prijatí oznámenia zo strany príslušného orgánu štátu určenia začína plynúť lehota 30 dní. Skutočnosť, že príslušný orgán štátu odoslania sa tak, ako je to vo veci samej, domnieva, že nedostal všetky potrebné informácie, nemôže byť prekážkou začiatku plynutia tejto lehoty. Uvedená lehota 30 dní predstavuje pre oznamovateľa dôležitú záruku, že jeho oznámenie o preprave bude preskúmané v rámci striktných lehôt tak, ako sú upravené v tomto nariadení, a že bude najneskôr do uplynutia týchto lehôt informovaný, či a prípadne za akých podmienok môže realizovať prepravu (pozri v tomto zmysle v súvislosti s námietkou príslušného orgánu štátu odoslania týkajúcou sa nesprávnej kvalifikácie prepravy rozsudok ASA, už citovaný, bod 49).

46 Z toho dôvodu, berúc do úvahy právnu istotu, je potrebné článok 7 ods. 2 nariadenia č. 259/93 vykladať reštriktívne. Keďže lehota 30 dní, ktorú tento článok stanovuje, je zárukou správneho úradného postupu, príslušné orgány môžu podať námietky, len ak túto lehotu dodržia.

47 Preto neprítomnosť určitých informácií, ktoré príslušný orgán, v tomto prípade orgán štátu odoslania, považuje za užitočné alebo dokonca potrebné, nemôže brániť tomu, aby lehota 30 dní stanovená v článku 7 ods. 2 nariadenia č. 259/93 začala plynúť.

48 Dánska, rakúska a poľská vláda vo svojich písomných pripomienkach vyjadrili svoje obavy v súvislosti s týmto výkladom tvrdiac, že pripustenie, že lehota 30 dní začína plynúť od odoslania potvrdenia o prijatí zo strany príslušného orgánu štátu určenia a to bez toho, aby sa bralo do úvahy, že oznámenie je neúplné, smeruje k tomu, že príslušné orgány nemôžu vyjadriť proti preprave námietky.

49 V tejto súvislosti, berúc do úvahy, že preprava odpadu sa musí vopred oznámiť príslušným orgánom, aby boli presne a včas informované najmä o druhu, pohybe a zneškodnení alebo zhodnotení odpadu tak, aby mohli vykonať všetky potrebné opatrenia na ochranu ľudského zdravia a životného prostredia vrátane možnosti vzniesť odôvodnené námietky proti preprave, je potrebné zachovať právo uvedených orgánov na dodatočné informácie v prípadoch, keď sa domnievajú, že oznámenie je neúplné, teda právo, ktoré im vyplýva z článku 6 ods. 4 nariadenia č. 259/93.

50 Výklad v bodoch 46 a 47 tohto rozsudku však nijako do tohto práva nezasahuje. Keďže nariadenie č. 259/93 neupravuje osobitný postup na podanie žiadostí o informácie a dodatočnú dokumentáciu zo strany príslušných orgánov v zmysle článku 6 ods. 4 uvedeného nariadenia, môžu byť takéto žiadosti príslušnými orgánmi, v tomto prípade orgánom štátu odoslania, formulované v lehote 30 dní vo forme „námietky“ stanovenej v článku 7 ods. 2 tohto nariadenia. Takéto riešenie umožňuje zosúladiť reštriktívny výklad článku 7 ods. 2 s dodržiavaním práva príslušných orgánov na dodatočné informácie.

51 Za predpokladu, že dodatočné informácie požadované príslušným orgánom štátu odoslania by boli doručené v rámci lehoty 30 dní a tento orgán by sa domnieval, že problémy, na základe ktorých podal námietku, sú vyriešené, bezodkladne o tom v zmysle článku 7 ods. 5 nariadenia č. 259/93 písomne informuje oznamovateľa a kópie pošle príjemcovi odpadu a ostatným dotknutým príslušným orgánom. Ak neskôr dôjde k akejkoľvek podstatnej zmene podmienok prepravy, musí sa podať nové oznámenie.

52 Za týchto okolností je potrebné na štvrtú otázku odpovedať tak, že lehota stanovená v článku 7 ods. 2 nariadenia č. 259/93 začína plynúť od odoslania potvrdenia o prijatí oznámenia príslušnými orgánmi štátu určenia bez ohľadu na skutočnosť, že príslušné orgány štátu odoslania sa domnievajú, že nedostali všetky informácie, ktoré požaduje článok 6 ods. 5 uvedeného nariadenia. Prekročenie tejto lehoty má za následok skutočnosť, že príslušné orgány už nemôžu uplatniť námietky proti preprave alebo požadovať dodatočné informácie od oznamovateľa.

O trovách

53 Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

1. Výraz „keď to nie je možné“, ktorý obsahuje článok 2 písm. g) bod ii) nariadenia Rady (EHS) č. 259/93 z 1. februára 1993 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho spoločenstva, sa má vykladať v tom zmysle, že samotná skutočnosť, že osoba je zhromažďovateľom odpadu, ktorý má na tento účel povolenie, jej nedáva právo byť oznamovateľom prepravy odpadu s cieľom jeho zhodnotenia. Okolnosti, že pôvodca odpadu je neznámy alebo že počet pôvodcov je taký vysoký a produkcia vyplývajúca z ich činnosti taká nízka, že by bolo nerozumné, aby títo pôvodcovia individuálne oznamovali prepravu odpadu, však môžu odôvodniť to, aby sa zhromažďovateľ odpadu, ktorý má na tento účel povolenie, považoval za oznamovateľa prepravy odpadu s cieľom jeho zhodnotenia.

2. Príslušný orgán štátu odoslania má právo na základe článku 7 ods. 2 a ods. 4 písm. a) prvej zarážky nariadenia č. 259/93 namietať proti preprave odpadu, ak nemá informácie o podmienkach jeho spracovania v štáte určenia. Od oznamovateľa však nemožno požadovať, aby preukázal, že zhodnotenie v štáte určenia bude rovnocenné zhodnoteniu, ktoré predpokladá právna úprava štátu odoslania.

3. Článok 6 ods. 5 prvá zarážka nariadenia č. 259/93 sa má vykladať v tom zmysle, že informačná povinnosť týkajúca sa zloženia odpadu nie je splnená, ak oznamovateľ označí kategóriu odpadu ako „odpad pochádzajúci z elektronických zariadení“.

4. Lehota stanovená v článku 7 ods. 2 nariadenia č. 259/93 začína plynúť od odoslania potvrdenia o prijatí oznámenia príslušnými orgánmi štátu určenia bez ohľadu na skutočnosť, že príslušné orgány štátu odoslania sa domnievajú, že nedostali všetky informácie, ktoré požaduje článok 6 ods. 5 uvedeného nariadenia. Prekročenie tejto lehoty má za následok skutočnosť, že príslušné orgány už nemôžu uplatniť námietky proti preprave alebo požadovať dodatočné informácie od oznamovateľa.

Podpisy