ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

Článok 12 ods. 1 až 3 uvedenej smernice stanovuje: „1. Ak v priebehu refundácie [vymáhania – neoficiálny preklad] pohľadávka a/alebo nástroj umožňujúci jej uplatnenie [exekučný titul – neoficiálny preklad], vydaný v členskom štáte, v ktorom sa nachádza dožiadajúci [dožadujúci – neoficiálny preklad] orgán, je predmetom sporu so zainteresovanou stranou, tak táto strana podá podnet v súlade s platnými zákonmi príslušnému orgánu členského štátu, v ktorom sa nachádza dožiadajúci [dožadujúci – neoficiálny preklad] orgán. Tento podnet musí byť oznámený dožiadajúcim [dožadujúcim – neoficiálny preklad] orgánom dožiadanému orgánu. Zainteresovaná strana môže o podnete tiež informovať dožiadaný orgán. 2. Hneď ako dožiadaný orgán prijme oznámenie uvedené v odseku 1, buď od dožiadajúceho [dožadujúceho – neoficiálny preklad] orgánu alebo od zainteresovanej strany, preruší konanie o uplatnení pohľadávky do rozhodnutia príslušného orgánu vo veci, ak žiadajúci [dožadujúci – neoficiálny preklad] orgán nepožiada inak v súlade s druhým pododsekom. Ak to dožiadaný orgán považuje za potrebné, môže prijať preventívne opatrenia na zabezpečenie pohľadávky do tej miery, do akej to umožňujú platné zákony a nariadenia pre takýto úkon pri podobných pohľadávkach v členskom štáte, v ktorom sa nachádza, bez toho však, aby bolo ohrozené plnenie článku 13 [bez toho, aby bol dotknutý článok 13 – neoficiálny preklad]. Napriek prvému pododseku odseku 2 žiadajúci [dožadujúci – neoficiálny preklad] orgán môže v súlade so zákonmi, inými právnymi predpismi a správnymi opatreniami platnými v členskom štáte, v ktorom sa nachádza, žiadať od požiadaného [dožiadaného – neoficiálny preklad] orgánu, aby vymáhal spornú pohľadávku, pokiaľ príslušné zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia platné v členskom štáte, v ktorom sa požiadaný [dožiadaný – neoficiálny preklad] orgán nachádza, umožňujú takýto postup. Ak výsledok sporu je následne v prospech dlžníka, žiadajúci [dožadujúci – neoficiálny preklad] orgán bude zodpovedať za preplatenie akýchkoľvek vymáhaných čiastok spolu s akoukoľvek dlžnou kompenzáciou v súlade so zákonmi platnými v členskom štáte, v ktorom sa požiadaný [dožiadaný – neoficiálny preklad] orgán nachádza. 3. Ak prijaté opatrenia pre uplatnenie [na vymáhanie – neoficiálny preklad] pohľadávky v členskom štáte, v ktorom sa nachádza dožiadaný orgán, sú sporné, potom podnet musí byť podaný na príslušnom orgáne [tohto – neoficiálny preklad] členského štátu v súlade s jeho zákonmi a opatreniami [a inými právnymi predpismi – neoficiálny preklad].“
35

Pri určení množstva mlieka prideleného každému členskému štátu by preto zohľadnenie množstva mlieka nevyhnutného na výrobu mliečnych výrobkov určených na vývoz do tretích krajín malo za následok, že pridelenie vnútroštátneho referenčného množstva, a teda aj individuálneho referenčného množstva, by nebolo spoľahlivé. Okrem toho skutočnosť, že množstvá mlieka potrebné na výrobu syrov s CHOP určených na vývoz do tretích krajín podliehajú rovnakému systému kvót na mlieko ako množstvá mlieka, ktoré majú byť predané v rámci Únie, by mala za následok rovnaké zaobchádzanie s rozdielnymi situáciami.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou JCM Europe (UK) Ltd a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Daňová a colná správa, Spojené kráľovstvo) vo veci nomenklatúrneho zatriedenia výrobku dovážaného touto spoločnosťou, konkrétne iPRO‑RC, zariadenia pozostávajúceho z overovača bankoviek a pokladníc na bankovky.
65

Pokiaľ ide v treťom rade o cenu dovozov s pôvodom v ČĽR, je potrebné pripomenúť, že faktorom stanoveným v článku 3 ods. 9 druhom pododseku písm. c) základného nariadenia je to, „či dovoz vstupuje pri cenách, ktoré by vo významnej miere spôsobili zníženie cien alebo by zabránili rastu cien, ku ktorému by inak došlo a ktoré by pravdepodobne zvýšili dopyt po ďalších dovozoch“.
34

Okrem toho Súdny dvor už rozhodol, pokiaľ ide o článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku, že tento členský štát tým, že odmietol prijať opatrenia potrebné na prevod poistno‑matematického ekvivalentu alebo paušálnej nominálnej hodnoty práv na starobný dôchodok nadobudnutých vo vnútroštátnom dôchodkovom systéme do dôchodkového systému Únie, sťažil prijímanie štátnych úradníkov, ktorí mali určitý počet odpracovaných rokov, do zamestnania Únie, keďže takýto prechod z vnútroštátnej služby do služby inštitúcií Únie má za následok, že ich zbaví práv na starobný dôchodok, na ktoré by mali nárok, ak by nenastúpili do služby Únie (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. decembra 2004, My, C‑293/03, EU:C:2004:821, bod 45, a zo 4. februára 2015, Melchior, C‑647/13, EU:C:2015:54, bod 26).
31

Za týchto okolností Consiglio di Stato (Štátna rada) rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky, ktoré majú v oboch veciach C‑155/19 a C‑156/19 rovnaké znenie: „1. a) Možno FIGC kvalifikovať na základe charakteristík vnútroštátnej právnej úpravy v oblasti športu ako verejnoprávnu inštitúciu, t. j. subjekt zriadený na účely uspokojovania potrieb vo všeobecnom záujme, ktoré nemajú priemyselnú ani komerčnú povahu? b) Je v prípade FIGC splnená najmä požiadavka týkajúca sa účelu vzniku organizácie, a to aj v prípade neexistencie formálneho aktu, ktorým sa zriaďuje verejnoprávna inštitúcia, a napriek jej charakteru združenia, a to z dôvodu, že patrí do odvetvového práva (športové právo) organizovaného podľa verejnoprávnych modelov a že je povinná dodržiavať zásady a pravidlá, ktoré vypracovali CONI a medzinárodné športové organizácie, a to na základe uznania na športové účely zo strany tohto vnútroštátneho verejnoprávneho subjektu? c) Možno uvedenú požiadavku okrem toho považovať za splnenú v prípade takej športovej federácie, akou je FIGC, ktorá je schopná sama sa financovať, a to pokiaľ ide o činnosť, ktorá nemá verejnoprávny význam, ako je činnosť v prejedávanej veci, alebo treba naopak považovať za prevažujúcu potrebu zabezpečiť v každom prípade uplatňovanie právnych predpisov v oblasti verejného obstarávania, a to vo všetkých prípadoch zadávania akéhokoľvek druhu zákaziek medzi takýmto subjektom a tretími osobami? 2. a) Možno na základe právnych vzťahov medzi CONI a FIGC vyvodiť záver, že CONI má dominantný vplyv na FIGC, a to s ohľadom na zákonné právomoci, pokiaľ ide o uznávanie spoločnosti na športové účely, schvaľovanie ročnej súvahy, dohľad nad riadením a správnym fungovaním jej orgánov a zavedenie nútenej správy nad ňou? b) Sú naopak tieto právomoci nedostatočné na to, aby bola splnená požiadavka dominantného verejného vplyvu, ktorý je typický pre verejnoprávnu inštitúciu, z dôvodu kvalifikovanej účasti prezidentov a zástupcov športových federácií v základných orgánoch CONI?“
16

§ 7:7 ods. 2 BW v znení uplatniteľnom od 13. júna 2014 stanovuje, že žiadna platobná povinnosť nevzniká fyzickej osobe, ktorá koná na účely nepatriace do rámca jej obchodnej alebo podnikateľskej činnosti, v prípade jednak nevyžiadaného dodania tovaru, finančného produktu, vody, plynu, elektrickej energie, ústredného kúrenia alebo digitálneho obsahu, ktorý nie je poskytovaný na hmotnom nosiči, a to bez ohľadu na to, či digitálny obsah je individualizovateľný a či možno vykonať účinnú kontrolu tohto obsahu, a jednak nevyžiadané poskytnutie služby v zmysle § 193i písm. f) knihy 6 BW v znení uplatniteľnom od 13. júna 2014. Neexistencia odpovede zo strany fyzickej osoby, ktorá koná na účely nepatriace do jej obchodnej alebo podnikateľskej činnosti v takom prípade nevyžiadaného dodania tovaru alebo poskytnutia služby, neznamená ich prijatie. Ak je však takýto tovar odoslaný, analogicky sa uplatní § 7:7 ods. 1 BW v znení účinnom od 13. júna 2014 týkajúci sa práva na bezplatné uschovanie tovaru. Toto posledné uvedené ustanovenie sa uplatňuje nezávisle od toho, či je odosielateľ zastúpený.
3

Odôvodnenia 5, 8, 41 a 83 smernice 2010/13 stanovujú: „(5) Audiovizuálne mediálne služby sú rovnako kultúrnymi, ako aj hospodárskymi službami. Ich narastajúci význam pre spoločnosť, demokraciu – najmä prostredníctvom zabezpečenia slobody informácií, rozmanitosti názorov a plurality médií –, vzdelávanie a kultúru odôvodňuje uplatňovanie osobitných pravidiel na tieto služby. … (8) Pre členské štáty je dôležité, aby sa zabezpečilo zabránenie akýchkoľvek činov, ktoré by sa mohli ukázať ako škodlivé pre voľný pohyb a obchod s televíznymi programami alebo ktoré by mohli podporovať tvorbu dominantných pozícií, ktoré by viedli k obmedzovaniu pluralizmu a slobody televíznych informácií a informačného sektora ako celku. … (41) Členské štáty by však mali mať možnosť uplatniť podrobnejšie alebo prísnejšie pravidlá v oblastiach koordinovaných touto smernicou voči poskytovateľom audiovizuálnych mediálnych služieb, ktorí patria pod ich právomoc, a zároveň zabezpečiť, aby boli tieto pravidlá v súlade so všeobecnými zásadami práva Únie. … … (83) Aby sa zabezpečilo, že záujmy spotrebiteľov ako televíznych divákov sú plne a riadne chránené, je dôležité pre televíznu reklamu, aby podliehala určitému počtu minimálnych pravidiel a noriem a aby si členské štáty zachovali právo na stanovenie podrobnejších a prísnejších pravidiel a za určitých okolností na ustanovenie podmienok pre prevádzkovateľov televízneho vysielania, na ktorých sa vzťahuje ich právomoc.“
23

Podľa vnútroštátneho súdu vzhľadom na to, že článok 187n konsolidovaného znenia bol do talianskeho právneho poriadku zavedený v rámci výkonu osobitnej povinnosti uloženej článkom 14 ods. 3 smernice 2003/6 a v súčasnosti predstavuje vykonanie článku 30 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 596/2014, prípadné vyhlásenie protiústavnosti uvedeného článku 187n by mohlo byť v rozpore s právom Únie, ak by sa tieto ustanovenia sekundárneho práva Únie mali chápať tak, že členským štátom sa ukladá povinnosť sankcionovať odopretie výpovede počas vypočutia príslušným orgánom zo strany osoby, ktorá je podozrivá z deliktu obchodovania s využitím dôverných informácií. Je však možné pochybovať o zlučiteľnosti takto chápaných ustanovení s článkami 47 a 48 Charty, ktoré podľa všetkého tiež uznávajú právo odoprieť výpoveď v rovnakých medziach, ako sú tie, ktoré vyplývajú z článku 6 EDĽP a talianskej Ústavy.
2

Podľa odôvodnení 23 a 37 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch [101] a [102 ZFEÚ] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205): „(23) [Európska] komisia by mala byť oprávnená v rámci [Európskej únie] požadovať, aby jej boli takéto informácie poskytnuté, pretože je to potrebné na odhalenie každej dohody alebo [požadovať informácie potrebné na odhalenie dohôd, rozhodnutí a – neoficiálny preklad] zosúladeného postupu zakázaných článkom [101 ZFEÚ], ako aj zneužívania dominantného postavenia zakázaného článkom [102 ZFEÚ]. Pri plnení rozhodnutia Komisie nemôžu byť podniky nútené, aby pripustili, že spáchali priestupok, ale sú v každom prípade povinné odpovedať podľa skutočnosti na otázky a poskytnúť dokumenty, dokonca aj keď tieto informácie môžu byť použité proti nim alebo proti inému podniku ako dôkaz o porušení. … (37) Toto nariadenie rešpektuje základné práva a je zhodné so zásadami uznávanými najmä Chartou základných práv Európskej únie. V zhode s tým by sa toto nariadenie malo vykladať a uplatňovať so zreteľom na tieto práva a zásady.“
64

Súdny dvor totiž rozhodol, že ak by vnútroštátny súd mohol meniť obsah nekalých podmienok, ktoré sú uvedené v takejto zmluve, mohlo by sa tým ohroziť splnenie dlhodobého cieľa uvedeného v článku 7 smernice 93/13. Táto možnosť by prispela k odstráneniu odradzujúceho účinku voči predajcom alebo dodávateľom tým, že by sa tieto podmienky voči spotrebiteľovi jednoducho neuplatnili, keďže by to predajcov alebo dodávateľov mohlo zvádzať k používaniu uvedených podmienok, pretože by vedeli, že aj keby sa malo rozhodnúť o ich neplatnosti, mohol by vnútroštátny súd zmluvu v nevyhnutnom rozsahu doplniť, takže záujmy týchto predajcov alebo dodávateľov by týmto spôsobom boli zabezpečené (rozsudky zo 14. júna 2012, Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 69; z 30. apríla 2014, Kásler a Káslerné Rábai, C‑26/13, EU:C:2014:282, bod 79; z 26. marca 2019, Abanca Corporación Bancaria a Bankia, C‑70/17 a C‑179/17, EU:C:2019:250, bod 54, ako aj z 3. marca 2020, Gómez del Moral Guasch, C‑125/18, EU:C:2020:138, bod 60).
15

Vnútroštátny súd totiž uvádza, že Súdny dvor v uvedenom rozsudku po prvé rozhodol, že zohľadnenie roka, v ktorom bolo zistené nedodržanie pravidiel krížového plnenia, pri výpočte zníženia priamych platieb viedlo k riziku, že suma platieb, na ktoré sa uplatňuje zníženie, by bola značne vyššia než suma platieb za rok, v ktorom došlo k tomuto nedodržaniu pravidiel, alebo naopak, že uplatnené zníženie by bolo značne nižšie v prípade zníženia sumy priamych platieb medzi rokom, v ktorom došlo k uvedenému nedodržaniu pravidiel, a rokom, kedy bolo toto nedodržanie zistené, po druhé, že toto zohľadnenie nemôže zaručovať súvislosť medzi konaním poľnohospodára, v dôsledku ktorého došlo k takémuto zníženiu alebo zrušeniu, a týmto rokom, a po tretie, že takéto zohľadnenie by svojou povahou sťažilo poľnohospodárovi predvídať finančné dôsledky, ktoré by musel znášať.
25

Vnútroštátny súd konštatuje, že dotknutý tovar má podľa doložených písomností profylaktické účinky, inými slovami jeho podstatou je zabrániť výskytu bĺch alebo kliešťov na zvierati a predísť tak ochoreniam, ktoré majú svoj pôvod práve v uhryznutí týmito parazitmi. Dodáva, že bez prvotnej likvidácie parazitov by nemohlo dôjsť k liečeniu druhotných prejavov napadnutia týmito parazitmi. Z toho vyvodzuje, že tento tovar nemožno zaradiť do položky 3808 KN ako insekticíd, ale treba ho zaradiť do položky 3004, konkrétne do položky 30049000 KN, ako liek.
47

V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že čas pracovnej pohotovosti, v rámci ktorého si pracovník môže, vzhľadom na primeranú lehotu, ktorá mu je poskytnutá na opätovné začatie pracovných činností, plánovať svoje osobné a sociálne záujmy, nepredstavuje a priori„pracovný čas“ v zmysle smernice 2003/88. Naopak, čas pracovnej pohotovosti, v rámci ktorého je lehota, ktorá je stanovená pracovníkovi na to, aby sa vrátil do práce, obmedzená na niekoľko minút, sa musí v zásade celý považovať za „pracovný čas“ v zmysle tejto smernice, keďže pracovník je v takomto prípade v praxi do veľkej miery odrádzaný od plánovania akejkoľvek odpočinkovej činnosti, a to aj krátkodobej [rozsudok z dnešného dňa, Radiotelevizija Slovenija (Doba nepretržitej dostupnosti na odľahlom mieste), C‑344/19, bod 48].
48

V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že čas pracovnej pohotovosti, v rámci ktorého si pracovník môže, vzhľadom na primeranú lehotu, ktorá mu je poskytnutá na opätovné začatie pracovných činností, plánovať svoje osobné a sociálne záujmy, nepredstavuje a priori„pracovný čas“ v zmysle smernice 2003/88. Naopak, čas pracovnej pohotovosti, v rámci ktorého je lehota, ktorá je stanovená pracovníkovi na to, aby sa vrátil do práce, obmedzená na niekoľko minút, sa musí v zásade celý považovať za „pracovný čas“ v zmysle tejto smernice, keďže pracovník je v takomto prípade v praxi do veľkej miery odrádzaný od plánovania akejkoľvek odpočinkovej činnosti, a to aj krátkodobej.
17

Vnútroštátny súd sa domnieva, že ak sú náhľady vložené na určitej stránke tretej osoby pomocou framingu tak, že obchádzajú technické ochranné opatrenia prijaté alebo vyžadované nositeľmi práv, takéto vloženie je považované za prenos novej verejnosti. Ak by to tak nebolo, právo na verejný prenos diela na internete by bolo, na rozdiel od článku 3 ods. 3 smernice 2001/29, fakticky vyčerpané, hneď ako by bolo dielo voľne sprístupnené na nejakej internetovej stránke so súhlasom nositeľa práv pre všetkých používateľov internetu bez toho, aby si tento nositeľ práv mohol zachovať kontrolu nad hospodárskym zhodnotením svojho diela a zabezpečiť si primeraný podiel z jeho používania na hospodárske využitie.
5

Okolnosti predchádzajúce sporu, ako vyplývajú z bodov 1 až 6 napadnutého rozsudku, sú tieto: „1 Článok 19 ods. 1 Ley 10/1990 del Deporte (zákon č. 10/1990 o športe) z 15. októbra 1990 (BOE č. 249, zo 17. októbra 1990, s. 30397, ďalej len ‚zákon č. 10/1990‘), zaviazal všetky španielske profesionálne športové kluby, aby sa transformovali na športové [akciové spoločnosti (ďalej len ‚ŠAS‘)]. Účelom zákona bolo podporiť zodpovednejšie riadenie činností klubov úpravou ich právnej formy. 2 Svojím siedmym dodatkovým ustanovením zákon č. 10/1990 však stanovil výnimku, pokiaľ ide o profesionálne športové kluby, ktoré dosiahli pozitívny hospodársky výsledok za účtovné obdobia predchádzajúce prijatiu zákona. … Fútbol Club Barcelona aj tri ďalšie profesionálne futbalové kluby spadajú do pôsobnosti výnimky stanovenej zákonom č. 10/1990. Tieto štyri subjekty mali teda možnosť, ktorú využili, aj naďalej pôsobiť vo forme športových klubov. 3 Na rozdiel od ŠAS športové kluby predstavujú neziskové právnické osoby, ktoré z tohto dôvodu využívajú špeciálnu sadzbu zdanenia ich príjmov. Táto sadzba zostávala až do roku 2016 nižšia než sadzba uplatniteľná na ŠAS. 4 Listom z 18. decembra 2013… Komisia oznámila Španielskemu kráľovstvu svoje rozhodnutie začať konanie stanovené v článku 108 ods. 2 ZFEÚ, pokiaľ ide o možné preferenčné daňové zaobchádzanie poskytnuté štyrom profesionálnym športovým klubom vrátane žalobcu v porovnaní so ŠAS. … 6 [Sporným] rozhodnutím… Komisia prijala záver, že zákonom č. 10/1990 Španielske kráľovstvo nezákonne zaviedlo pomoc vo forme daňovej výhody v oblasti dane z príjmov právnických osôb v prospech žalobcu, Club Atlético Osasuna, Athletic Club a Real Madrid Club de Fútbol, a to v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ (článok 1 [sporného] rozhodnutia). Komisia okrem toho prijala záver, že tento režim nebol zlučiteľný s vnútorným trhom, a v dôsledku toho nariadila Španielskemu kráľovstvu, aby ho ukončil (článok 4 ods. 4) a vymohol od príjemcov rozdiel medzi zaplatenou daňou z príjmu právnických osôb a daňou z príjmu právnických osôb, ktorej by podliehali, ak by mali právnu formu ŠAS, od účtovného obdobia roku 2000 (článok 4 ods. 1), pričom uviedla výhradu hypotézy, ak by pomoc bola pomocou de minimis (článok 2). [Sporné] rozhodnutie nakoniec ukladá jeho adresátovi, aby sa okamžite a účinne prispôsobil predpisom uvádzaným v jeho výroku, pokiaľ ide o vymáhanie poskytnutej pomoci (článok 5 ods. 1), a v lehote štyroch mesiacov od jeho oznámenia, pokiaľ ide o vykonanie rozhodnutia v celom jeho rozsahu (článok 5 ods. 2).“
16

V tejto súvislosti, pokiaľ ide po prvé o návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia o riešení krízovej situácie, Všeobecný súd pripomenul, že podľa judikatúry (rozsudok zo 16. júla 2015, Komisia/Rada, C‑425/13, EU:C:2015:483, bod 94 a citovaná judikatúra) je čiastočné zrušenie aktu Európskej únie možné len vtedy, ak časti, ktorých zrušenie sa navrhuje, sú oddeliteľné od ostatných častí aktu. Všeobecný súd tiež uviedol, že táto podmienka oddeliteľnosti nie je splnená, ak by čiastočné zrušenie aktu spôsobilo zmenu jeho podstaty. V súvislosti s preskúmaním oddeliteľnosti sporných ustanovení je potrebné preskúmať rozsah pôsobnosti týchto ustanovení, aby bolo možné posúdiť, či ich zrušenie zmení ducha a podstatu rozhodnutia, ktorého zrušenie sa požaduje. Všeobecný súd napokon uviedol, že vzhľadom na to, že mu bol predložený návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia, bolo potrebné overiť, či je takéto čiastočné zrušenie možné. Ak by to tak totiž nebolo, žaloba by musela byť zamietnutá ako neprípustná, keďže, ak mal Všeobecný súd rozhodovať len o návrhu na čiastočné zrušenie, nemôže zrušiť akt ako celok, ibaže by rozhodol ultra petita.
29

Za predpokladu, že by to tak bolo, treba vychádzať z účelu služby, o akú ide vo veci samej, čo zodpovedá prvej podmienke stanovenej v článku 132 ods. 1 písm. c) smernice 2006/112. V tejto súvislosti treba mať na účely preskúmania tohto účelu na pamäti, že oslobodenia od dane stanovené v článku 132 tejto smernice patria do kapitoly 2, nazvanej „Oslobodenie od dane pri určitých činnostiach verejného záujmu“, hlavy IX uvedenej smernice. Činnosť teda nemôže byť oslobodená od dane na základe výnimky zo všeobecnej zásady, podľa ktorej sa DPH vyberá z každého poskytnutia služieb, ktoré zdaniteľná osoba uskutoční za protihodnotu (rozsudky z 21. marca 2013, PFC Clinic, C‑91/12, EU:C:2013:198, bod 23, a z 21. septembra 2017, Komisia/Nemecko, C‑616/15, EU:C:2017:721, bod 49), ak nezodpovedá uvedenému účelu verejného záujmu, ktorý je spoločný pre všetky oslobodenia od dane upravené v tomto článku 132.
24

Švédska vláda namieta neprípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania jednak z dôvodu, že rozhodnutie vnútroštátneho súdu neobsahuje dostatočný opis skutkového a právneho rámca sporu vo veci samej, ktoré by Súdnemu dvoru umožňovalo užitočne odpovedať na otázky, ktoré mu boli položené. Vzťah medzi požadovaným výkladom práva Únie a existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej jednak nevyplýva z tohto rozhodnutia, a to o to viac, že v tomto spore uplatniteľná vnútroštátna právna úprava vyžaduje, aby žiadateľ o povolenie na pobyt predložil jednoznačný dôkaz o svojej totožnosti, keďže podmienky, za ktorých je neistá identita prípustná, nie sú splnené. Napokon z návrhu na začatie prejudiciálneho konania jasne nevyplýva ani vzťah medzi ustanoveniami práva Únie, ktorých výklad sa požaduje, a ustanoveniami vnútroštátneho práva uplatniteľnými na spor vo veci samej, takže relevantnosť prejudiciálnych otázok pre rozhodnutie sporu je preto ťažko pochopiteľná.
60

Podriadiť uplatniteľnosť zákazov uvedených v článku 12 ods. 1 písm. a) až c) smernice o biotopoch riziku nepriaznivého vplyvu predmetnej činnosti na stav ochrany dotknutého druhu by pritom mohlo viesť k obchádzaniu preskúmania upraveného v článku 16 tejto smernice a malo by tak za následok pozbavenie tohto článku, ako aj odchylných a reštriktívnych podmienok, ktoré z neho vyplývajú, ich potrebného účinku. Takýto výklad nemožno považovať za výklad v súlade so zásadami predchádzania škodám a prevencie pripomenutými v bode 38 tohto rozsudku, ako aj so zvýšenou úrovňou ochrany vzoriek živočíšnych druhov a vajec spomenutej v článku 12 ods. 1 písm. a) až c) uvedenej smernice.
31

Ak by sa malo vychádzať z toho, že povolenie na paralelný obchod nemá osobnú povahu, znamenalo by to narušenie koherentnosti uvedeného nariadenia, keďže osoba, ktorá nie je držiteľom takéhoto povolenia, by mohla na trh členského štátu uvádzať prípravok na ochranu rastlín, zatiaľ čo iba držiteľ autorizácie referenčného prípravku pre ten istý trh by bol oprávnený uviesť tento prípravok na uvedený trh.
43

Vzhľadom na informácie poskytnuté vnútroštátnym súdom a spis, ktorým disponuje Súdny dvor, treba v tejto súvislosti spresniť, že opatrenie, ktorým majú verejnoprávne alebo súkromnoprávne podniky povinnosť nákupu alebo získavania služieb z vlastných finančných prostriedkov, nepredstavuje štátnu pomoc. Táto povinnosť totiž v zásade neznamená použitie štátnych prostriedkov v zmysle článku 107 ZFEÚ. Inak by to však bolo v prípade, ak by sa tieto podniky mali považovať za poverené štátom spravovať štátne prostriedky, čo by bolo v prípade, ak by sa predpokladal úplný dopad dodatočných nákladov vyvolaných touto povinnosťou nákupu alebo obstarania služieb na koncového užívateľa, financovanie týchto dodatočných nákladov povinným príspevkom uloženým členským štátom alebo mechanizmus úplnej kompenzácie uvedených dodatočných nákladov (pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. septembra 2017, ENEA, C‑329/15, EU:C:2017:671, body 26 a 30, ako aj citovanú judikatúru, a z 15. mája 2019, Achema a i., C‑706/17, EU:C:2019:407, bod 68).
36

Z toho podľa vnútroštátneho súdu vyplýva, že IVPEE má charakteristiky, ktoré sú vlastné spotrebnej dani, pretože jej podstatné prvky majú nepochybne súvis so spotrebou. IVPEE sa totiž vzťahuje na elektrickú energiu vyrobenú a dodanú do elektrickej siete na jej používanie hospodárskymi subjektmi odlišnými od výrobcu, pričom doplnková spotreba na výrobu elektriny a straty až do bodu pripojenia k sieti sú výslovne vylúčené z jej daňového základu.