ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15.

Department of Arts, Heritage and the Gaeltacht (Ministerstvo umenia, kultúrneho dedičstva a keltskej kultúry) (ďalej len „MUKDKK“) je ministerstvom írskej vlády zodpovedným za National Parks and Wildlife Service (národné parky a ochranu divoko žijúcich zvierat) (ďalej len „NPODŽZ“) a povereným ochranou biotopov a určitých druhov vtáctva a je tiež uvedené ako vedľajší účastník konania vo vnútroštátnom konaní. Bolo účastníkom procesu územného plánovania týkajúceho sa veternej farmy.
81.

Na rozdiel od toho, čo tvrdí EUIPO, to neznamená, že nedostatok dôkazov týkajúci sa len Luxemburska by stačil na vylúčenie nadobudnutia rozlišovacej spôsobilosti, hoci by boli dôkazy predložené v súvislosti s ostatnými členskými štátmi. Pokiaľ Luxembursko tvorí pre výrobky alebo služby označené predmetnou ochrannou známkou súčasť rovnakého trhu ako Belgicko, Francúzsko alebo Nemecko a pokiaľ boli predložené dostatočné dôkazy v súvislosti s jednou z týchto krajín, s ktorou Luxembursko tvorí súčasť toho istého trhu, potom by nebolo potrebné predložiť osobitné dôkazy týkajúce sa Luxemburska. To je podľa môjho názoru zmysel, ktorý treba priznať článku 7 ods. 2 a 3 nariadenia č. 207/2009 a bodom 60 až 63 rozsudku z 24. mája 2012, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli/ÚHVT (C‑98/11 P, EU:C:2012:307).
17.

Za týchto okolností Amtsgericht Düsseldorf (Okresný súd Düsseldorf) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku: „Je zrušenie letu zapríčinené mimoriadnou okolnosťou v zmysle článku 5 ods. 3 nariadenia č. 261/04 aj v prípade, keď tieto okolnosti (v tomto konkrétnom prípade ‚divý štrajk‘ alebo ‚vlna choroby‘) ovplyvnia príslušný let iba nepriamo v tom zmysle, že leteckého dopravcu viedli k prepracovaniu celého letového plánu a nový letový plán zahŕňa zrušenie daného konkrétneho letu? Môže sa letecký dopravca vyhnúť zodpovednosti v zmysle článku 5 ods. 3 nariadenia č. 261/04, keď predmetný let, ak by nebol zmenený, mohol byť uskutočnený, pretože posádka plánovaná na daný let by bola k dispozícii, ak by nebola priradená na iné lety v dôsledku zmeny letového plánu?“
44.

Komisia sa k tomuto hľadisku vyjadruje podrobnejšie. Domnieva sa, že v rámci smernice 2002/47 treba rozlišovať dva druhy zmlúv o finančnej zábezpeke, a to dohody o finančnej zábezpeke so zriadením záložného práva a dohody s prevodom vlastníckeho práva. Podľa Komisie finančná zábezpeka zriadená na základe dohody o finančnej zábezpeke so zriadením záložného práva nemôže byť súčasťou majetku príjemcu v prípade jeho likvidácie. Komisia uvádza, že v návrhu predmetnej smernice sa predpokladalo odôvodnenie 13, ktorého druhá veta uvádzala, pokiaľ ide o dohody o finančnej zábezpeke so zriadením záložného práva, že poskytovateľ si bude môcť ponechať vlastnícke právo k použitej sume a že v prípade úpadku príjemcu bude jeho právo chránené. ( 7 ) Hoci znenie odôvodnenia 13, druhej vety návrhu smernice 2002/47 nebolo prevzaté do smernice 2002/47, rozdelenie zmlúv o finančnej zábezpeke na dve kategórie nebolo zrušené. Podľa názoru Komisie by totiž výklad, podľa ktorého by poskytovateľ stratil svoje vlastnícke právo k peniazom poskytnutým v rámci dohody o finančnej zábezpeke so zriadením záložného práva, odstránil rozdiel medzi týmito dvoma kategóriami zmlúv.
16.

O motíve pre novú úpravu dosiahnutú nariadením č. 2469/97 informuje druhé odôvodnenie posledného nariadenia: „Keďže v dôsledku implementácie Dohody o poľnohospodárstve, uzatvorenej v rámci Uruguajského kola multilaterálnych obchodných rokovaní, by sa mali zaviesť mechanizmy, ktoré umožnia lepšie sa zamerať na výrobky z hovädzieho a teľacieho mäsa, ktoré sa majú uprednostniť pri vývozoch do tretích krajín; keďže zavedením osobitnej náhrady za vykostené kusy z predných štvrtí dospelých býkov by sa tento cieľ dosiahol; keďže mechanizmy ustanovené nariadením (EHS) č. 1964/82 sa musia z tohto dôvodu rozšíriť aj na tieto výrobky.“
66.

Sporné vykonávacie rozhodnutie je v tomto zmysle zlučiteľné so zásadou právnej istoty, ak boli vylúčené opatrenia v rozpore s podmienkami podpory. Rozhodnutie by však bolo nezlučiteľné so svojím právnym základom, ako aj so zásadou právnej istoty, ak boli opatrenia predsa len zlučiteľné s pravidlami podpory.
28.

Court of Appeal (Odvolací súd) tak dospel na rozdiel od High Court (Vrchný súd) k záveru, že obe vnútroštátne ustanovenia sú samy osebe „absolútne jasné a sú úplne bez akýchkoľvek nejasností“ a že obe ustanovenia „výslovne vylučujú prípady, akým je tento, keď cestujúci cestoval v časti mechanicky poháňaného vozidla, v ktorej sa nenachádzali upevnené sedadlá“ ( 8 ). Pokiaľ ide o, podľa Court of Appeal (Odvolací súd), legislatívnu politickú voľbu, tento súd vyjadril svoj nesúhlas s High Court (Vrchný súd) k tejto výkladovej otázke a uviedol, že „nie je možné vykladať tieto ustanovenia spôsobom, ktorý by bol v súlade s požiadavkami tretej smernice, keďže v opačnom prípade by sa prijal výklad, ktorý by bol contra legem a ktorý by uškodil aktuálnemu zneniu oboch ustanovení“ ( 9 ).
9.

ALS s pomocou subdodávateľov vykonala nasledujúcu prepravu. Drvič bol najprv prevezený z Pori do Rauma vo Fínsku nákladným automobilom s nízkym nakladačom. V meste Rauma bol vyložený z nákladného automobilu a odvezený na loď vlastným pohonom. Po preprave po mori do Spojeného kráľovstva bol drvič opäť vlastným pohonom vyložený z lode ( 6 ) v prístave Hull a naložený na iný nákladný automobil. Keďže príjemca spoločnosti Metso nemal dostatočnú a primeranú skladovaciu kapacitu, požiadal subdodávateľa spoločnosti ALS, aby dočasne previezol drvič do vlastného skladu a nechal ho tam niekoľko dní. Uskladnenie trvalo dlhšie ( 7 ) a drvič zmizol predtým, ako bol dodaný príjemcovi v Sheffielde.
2.

Článok 143 ods. 1 písm. d) a ods. 2 písm. c) smernice 2006/112, zmenenej smernicou 2009/69, sa má vykladať v tom zmysle, že dokumenty ako elektronický administratívny dokument (tzv. „e‑AD“) a nákladný list stanovený na základe dohovoru o prepravnej zmluve v medzinárodnej cestnej nákladnej doprave podpísaného 19. mája 1956 v Ženeve (tzv. „CMR“) možno považovať za doklady, ktoré umožňujú preukázať, že v čase dovozu bol dovážaný tovar určený na odoslanie alebo na prepravu do iného členského štátu. Článok 138 smernice 2006/112, zmenenej smernicou 2009/69, na ktorý odkazuje článok 143 ods. 1 písm. d) tejto zmenenej smernice, sa má vykladať v tom zmysle, že správy o prijatí dokumentov e‑AD a potvrdení tzv. „e‑ROR“ možno považovať za doklady, ktoré umožňujú preukázať, že dovážaný tovar, ktorý bol predmetom dodávky v rámci Spoločenstva, fyzicky opustil územie členského štátu dovozu a dodania a bol odoslaný do členského štátu určenia.
36.

Náhrada príspevku, ktorý zaplatil úradník fakultatívne a dobrovoľne, by tejto požiadavke reštriktívneho výkladu nezodpovedala. Okrem toho by to bolo v rozpore s úmyslom normotvorcu, ktorý v rámci reformy služobného poriadku v roku 2004 podmienil náhradu nákladov tým, že dieťa navštevuje zariadenie, ktoré účtuje poplatok ( 28 ) a zastavil vyplácanie príspevku na vzdelanie vo forme paušálnej sumy poskytnutej úradníkom. ( 29 ) Služobný poriadok teda neumožňuje považovať príspevok na vzdelanie ako doplnok k odmene, ktorý by úradník použil voľne, najmä tak, že by hradil dobrovoľné príspevky alebo dary.
38.

Taký výklad by znamenal, že dĺžka konania, na ktorú žalobca v zásade nemá vplyv, ( 21 ) by mohla znemožniť jeho právo na riadny opravný prostriedok. To by mohlo viesť k náhodným nerovnostiam pred zákonom v závislosti od dĺžky konania. Tiež by to mohlo nabádať žalovaných, aby zdržiavali konanie s cieľom znemožniť riadne prejednanie veci.
62.

Pokiaľ ide o kritiku týkajúcu sa dôvodu predpokladaného výsledku rozhodnutia Komisie, táto tvrdí, že škodu, ktorú údajne utrpel odvolateľ, by bolo možné pripísať prípadnému protiprávnemu správaniu z jej strany iba v prípade, ak by bolo možné preukázať, že k tejto škode by nedošlo, ak by jej správanie nebolo postihnuté protiprávnosťou. Analýza príčinnej súvislosti nemôže vychádzať z nesprávneho predpokladu, podľa ktorého by v prípade neexistencie protiprávneho správania inštitúcia nekonala alebo by prijala akt v opačnom znení, čo by z jej strany mohlo rovnako byť protiprávnym správaním. Uvádza, že musí dôjsť k porovnaniu medzi situáciou spôsobenou dotknutej tretej osobe zavineným konaním a situáciou, ktorá by pre ňu vyplynula zo správania inštitúcie rešpektujúceho právnu normu. Komisia v tomto smere uvádza, že rozhodnutie Všeobecného súdu nie je založené na nepredložení dokumentov odvolateľom, ale na uznaní potreby spoločnosti Broncho‑Air Medizintechnik vykonať doplňujúce hodnotenia.
76.

Napokon z dôvodu absencie akejkoľvek spolupráce zo strany spoločnosti EN na účely vykonania rozhodnutia 2009/610 spôsobom stanoveným v liste z 1. decembra 2010 sa Helénska republika domnieva, že EN by v zásade mala vstúpiť do konkurzného konania. Na účely výkonu zmlúv „Archimedes“ a „Neptún II“ v lodenici patriacej spoločnosti EN a vzhľadom na skutočnosť, že začatie konkurzného konania by pokrylo celý majetok EN, civilný aj vojenský, však Helénska republika uvádza, že vykonanie rozhodnutia 2009/610 prostredníctvom začatia konkurzného konania a prípadne likvidáciou spoločnosti EN by bolo v rozpore so základnými záujmami jej bezpečnosti chránenými článkom 346 ods. 1 ZFEÚ.
22.

Na druhej strane na to, aby sa uznala ekonomická činnosť, a tým aj odpočítanie dane pri aplikovaní takzvanej holdingovej judikatúry, záležalo by primárne na tom, či spoločnosť Ryanair mala úmysel poskytnúť spoločnosti Aer Lingus odplatné manažérske služby (k tomu pozri B). Pre toto riešenie by však bolo úplne nepodstatné, v akom rozsahu sa mali uvedené manažérske služby poskytnúť. Vyvstáva tak otázka, či by odpočítanie dane v prípade nákladov na nadobudnutie obchodného podielu nebolo treba rozdeliť (k tomu pozri C). Pretože za určitých okolností by popri obrate z manažérskych služieb vznikli i podstatne vyššie výnosy z dividend, ktoré samy osebe neoprávňujú na odpočítanie dane.
31.

Spochybňujú najmä výklad zákonov DH stanovených v návrhu na začatie prejudiciálneho konania a napríklad tvrdia, že zákon DH1 nemá nič spoločné s rozložením kurzového rizika a že zákon DH3 nie je ustanovením, ktoré by do zmluvy integrovalo zmluvnú povinnosť spotrebiteľov toto riziko znášať. ( 8 ) DH3 skôr znížil riziko výmenných kurzov pre úvery denominované v cudzej mene tým, že ich prepočítal na úvery denominované vo forintoch do budúcnosti (ktoré sa uvádzajú od 1. februára 2015, ex nunc) a nie spätne (ex tunc). Tvrdia, že vzhľadom na to, že ani zákony DH, ani rozhodnutie Kúrie č. 2/2014 nezmenili podmienku týkajúcu sa kurzového rizika, predložené otázky sú hypotetické a výklad požadovaný Fővárosi Ítélőtábla (Regionálny odvolací súd Budapešť) nemá žiadnu väzbu so skutkovými okolnosťami vo veci samej.
44.

Ak by aj tento bod bol výslovne vznesený pred Všeobecným súdom, domnievam sa, že odvolateľka nespochybňuje skutočnosť, že informácie vymenované v pravidle 31 ods. 1 písm. a) až d) nariadenia č. 2868/95, ktoré musia byť uvedené v žiadosti o zápis prevodu, vyplývali už z oznámenia o podaní námietky a zo žiadosti o zmenu mena a adresy podanej 9. apríla 2013, ako to uviedol Všeobecný súd v bode 30 napadnutého rozsudku. Hoci odvolateľka v rámci svojich tvrdení odkazuje okrem iného na „vykonanie dôkazov“, uvádzam, že zároveň nespochybňuje výklad ani uplatňovanie pravidla 31 ods. 1 a 5 nariadenia č. 2868/95 zo strany Všeobecného súdu, ako aj časti E oddielu 3 kapitoly 1 bodu 3.5 smerníc EUIPO a predovšetkým pravidla 31 ods. 5 tohto nariadenia, z ktorého jasne vyplýva, že podpis žiadosti o zápis prevodu zapísaným majiteľom skoršej ochrannej známky a jeho právnym nástupcom predstavuje dostatočný dôkaz o prevode v zmysle článku 17 nariadenia č. 207/2009. Hoci odvolateľka sa týmto snaží vysvetliť dôvody, na základe ktorých bol dôkaz o prevode podľa jej názoru nedostatočný na preukázanie oprávnenia vedľajšieho účastníka konania podať námietku, neuvádza žiadne nesprávne právne posúdenie, ktorým by bol postihnutý napadnutý rozsudok.
44.

V prejednávanej veci by teda skupina musela poskytnúť konkrétnu službu, ktorej príjemcom by bola TGE. Iba v takomto prípade by sa sumy, ktoré skupina vyúčtovala spoločnosti TGE a ktoré TGE zaplatila, považovali za odmenu za služby, na ktorú sa skutočne vzťahuje povinnosť platiť DPH.
93.

Naopak, žiadne podobné riziko nie je možné identifikovať vo vzťahu k štátnym príslušníkom tretích krajín. Je to preto, že štátni príslušníci tretích krajín nemajú právo na voľný pohyb a spravidla musia disponovať pracovným povolením (a byť legálne zamestnaní) v členskom štáte svojho pobytu. Samozrejme, nemalo by sa zabúdať na to, že prenájom pracovníkov môže pre štátnych príslušníkov tretích krajín predstavovať len dočasný prístup na trh práce členského štátu, do ktorého sú vyslaní. Za takýchto okolností by bolo z hľadiska slobodného poskytovania služieb jednoducho neprimerané vyžadovať, aby spĺňali požiadavky upravujúce prístup na trh práce hostiteľského členského štátu alebo na to spĺňali akékoľvek osobitné požiadavky vzťahujúce sa na zamestnávanie štátnych príslušníkom tretích krajín, t. j. otázky, ktoré na úrovni EÚ neboli harmonizované. Rozhodne by sa nemalo zabudnúť, že – na rozdiel od pracovníkov z nových členských štátov – štátni príslušníci tretích krajín musia v členskom štáte pobytu dodržiavať aj formálne požiadavky týkajúce sa prisťahovalectva a prístupu na trh práce. Dodatočné požiadavky uložené hostiteľským členským štátom by preto značne obmedzili slobodu podnikov poskytovať služby v hostiteľskom členskom štáte rozmiestnením štátnych príslušníkov tretích krajín, akými sú štátni príslušníci v spore vo veci samej, na tento účel.
106.

Po druhé, pokiaľ sú tieto vozidlá prevádzkované (napríklad v priestoroch predajcov vozidiel), mohli by prípadne spôsobiť dopravnú nehodu. Ak by neexistovala žiadna povinnosť poistenia, poškodený účastník nehody by riskoval, že nebude mať žiadnu „záchrannú sieť“ vo forme odškodnenia. ( 49 ) Takýto prístup by opäť spôsobil v scenári uvedenom pod písmenom b), že povinnosť poistenia by závisela od konkrétnych skutkových okolností a úmyslov jednotlivcov na úkor právnej istoty. ( 50 )
76.

Na rozdiel od názoru Komisie to však nevedie k tomu, že konanie o vydanie platobného rozkazu na základe zmenky ako takej by bolo nezlučiteľné so smernicou o nekalých podmienkach v zmluvách. Takýto výklad smernice by bol totiž po prvé v rozpore s vôľou normotvorcu Únie ponechať členským štátom voľnú úvahu vo vzťahu k používaniu vlastnej zmenky ako zabezpečovacieho prostriedku pri zmluvách o spotrebiteľských úveroch. ( 35 ) Po druhé nadmerne by zasahoval do procesnej autonómie členských štátov.
77.

Ak sa však príslušná pracovníčka domnieva, že bola poškodená, a je schopná preukázať, že súčasťou vykonaného hodnotenia nebolo posúdenie jej individuálnych okolností, takáto situácia by pravdepodobne viedla k domnienke priamej diskriminácie v zmysle článku 19 ods. 1 smernice 2006/54. Zdá sa mi, že to platí v prípade, keď zamestnávateľ alebo príslušné orgány uplatňujú politiku alebo všeobecné pravidlo v zmysle, že práca na zmeny alebo nočná práca nepredstavuje skutočné riziko pre dojčenie bez preskúmania konkrétnej situácie príslušnej pracovníčky a jej dieťaťa. Takýto prístup v podstate podkopáva ciele smernice 92/85 aj smernice 2006/54. Proces takéhoto typu stavia pracovníčku do pozície, v ktorej musí napadnúť a ak je to vhodné, vyvrátiť domnienku, že jej práca ju neohrozuje. To je v príkrom rozpore so skutočnosťou, že obe smernice uznávajú, že pracovníčky, ktoré spadajú do pôsobnosti článku 2 smernice 92/85, sú osobitne zraniteľnou skupinou. ( 58 ) Preto proces posudzovania, ktorý vyžaduje, aby dotknutá pracovníčka vyvracala všeobecnú domnienku, že nie je ohrozená, pretože profil jej zamestnania nepredstavuje riziko pre dojčiace matky, predstavuje menej priaznivé zaobchádzanie so ženou v zmysle článku 2 ods. 2 písm. c) smernice 2006/54 v spojení s článkom 19 ods. 1 a článkom 19 ods. 4 písm. a) uvedenej smernice.
53.

V prejednávanej veci by prenesenie článku 13 smernice o DPH na nadobudnutie síce obci pomohlo. Ak však obec nadobudne tovar v rámci výkonu verejnej moci, mohol by ju takýto postup za určitých okolností znevýhodňovať. V takomto prípade by sa totiž muselo odpočítanie dane zaplatenej na vstupe vylúčiť aj vtedy, ak obec používa tovar nadobudnutý pri výkone verejnej moci na účely ekonomickej činnosti. Z hľadiska odpočítania dane zaplatenej na vstupe je však v súlade s článkom 168 smernice o DPH rozhodujúce, či sa nadobudnutie zaťažilo daňou zo zisku a či sa tovar využíva na zdaniteľné transakcie. Ako vyplýva z článku 14 ods. 2 písm. a) smernice o DPH, môže ísť o zdaniteľné plnenie aj vtedy, ak dodávateľ prevedie vlastníctvo k tovaru za náhradu, a to na základe príkazu vydaného orgánom verejnej moci alebo v jeho mene, alebo na základe zákona (a teda na základe povinnosti stanovenej verejnou mocou).
73.

V tejto súvislosti musím najskôr uznať, že som citlivý na tvrdenie odvolateľky, podľa ktorého by každá slovná alebo obrazová ochranná známka mohla byť v zásade rozšírená alebo reprodukovaná donekonečna a mohla by byť používaná ako vzor pripevnený na povrch výrobku. Platí to o to viac, že judikatúra týkajúca sa ochranných známok, ktoré splývajú so vzhľadom označených výrobkov, sa netýka len ochranných známok, ktoré splývajú so vzhľadom výrobku, ale tiež ochranných známok, ktoré spájajú s časťou označeného výrobku. ( 40 )
40.

Ak by právo, priznané majiteľovi internetového pripojenia v mene ochrany rodinného života, odmietnuť poskytnúť podrobné informácie o osobách, ktoré sa mohli dopustiť porušenia autorského práva, malo v praxi zabrániť nositeľovi uvedených práv získať náhradu spôsobenej škody, zasahovalo by to do základnej podstaty práva duševného vlastníctva tohto nositeľa. V takomto prípade by vlastnícke právo malo mať prednosť pred právom na rešpektovanie rodinného života. Naopak, ak by sa mal takýto zásah do rodinného života považovať za neprípustný vnútroštátnym súdom, je to majiteľ internetového pripojenia, ktorý by mal niesť zodpovednosť za porušenia autorského práva. Takáto sekundárna zodpovednosť je zrejme možná podľa nemeckého práva. ( 13 ) Pred založením zodpovednosti majiteľa internetového pripojenia by prináležalo ešte vnútroštátnemu súdu overiť, či na účely dosiahnutia náhrady škody neexistujú iné procesné prostriedky umožňujúce nositeľovi poškodených autorských práv identifikovať osoby, ktoré sa dopustili porušenia. ( 14 )
37.

Vyplýva z toho, že obmedzenie existujúce do 31. decembra 1993, na ktoré sa sťažuje žalobkyňa vo veci samej, sa neprestalo uplatňovať vo vzťahoch s tretími krajinami po tomto dátume a bolo naďalej súčasťou právneho poriadku dotknutého členského štátu po tomto dátume. Nemeckí platitelia dane, ktorí by získali obdobné príjmy ako žalobkyňa vo veci samej, z rovnakého priameho investovania vo Švajčiarsku, ktoré by sa vzťahovali tak na zdaňovacie obdobie ukončené k 31. decembru 1993, ako aj na zdaňovacie obdobia nasledujúce po tomto dátume, by nepretržite podliehali rovnakým pravidlám pripočítania týchto príjmov do základu dane, ktorú by mali povinnosť zaplatiť v Nemecku za uvedené zdaňovacie obdobia.
8.

Rada schválila spoločný návrh 28. novembra 2016. Parlament nezaradil rozpravu a hlasovanie o tomto návrhu do programu riadnej plenárnej schôdze, ktorá sa konala v Štrasburgu od 21. do 24. novembra 2016, ale do programu dodatočnej plenárnej schôdze, ktorá sa konala v Bruseli od 30. novembra do 1. decembra 2016.
40.

Na odôvodnenie tejto námietky španielska vláda a Consejería na pojednávaní v zásade uviedli, že zamestnanie bolo na dobu určitú a malo trvať (v každom prípade) do konca výučbového obdobia, teda do konca júna 2012: buď sa odkaz na „školský rok 2011/2012“ v menovacom dekréte má chápať tak, že od začiatku bolo myslené len obdobie do konca výučbového obdobia, alebo bolo zamestnanie v skutočnosti časovo ohraničené do pominutia dôvodov potreby a naliehavosti, ktoré nastali na konci výučbového obdobia, a maximálne do nového školského roka.
31.

IR podala proti tomuto rozsudku odvolanie na Landesarbeitsgericht (Krajinský pracovný súd, Nemecko), ktorý ho však zamietol a rozhodol, že hoci porušenie kánonu 1085 CIC predstavuje závažné porušenie povinnosti lojality, prepustenie JQ spoločnosťou IR v tomto kontexte bolo v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania. Podľa Landesarbeitsgericht (Krajinský pracovný súd) by IR v prípade uzavretia ďalšieho manželstva zamestnancami nekatolíkmi s rovnakým pracovným miestom ako žalobca takýchto zamestnancov neprepustila. IR okrem toho vedela, že JQ žil už od roku 2006 so svojou partnerkou, no neprijala voči nemu žiadne opatrenie, hoci aj tento vzťah bol v rozpore s katolíckou doktrínou.
44.

Domnievam sa, že je vhodné postupovať opačne, ako navrhol vnútroštátny súd, a najprv je potrebné preskúmať otázku, či sa na predmetné konanie vzťahuje pojem „zotrvačný predaj“. V prípade kladnej odpovede by bola splnená jedna z dvoch podmienok na to, aby bolo možné dané konanie kvalifikovať ako praktiku, ktorá sa „za každých okolností považuj[e] za nekal[ú]“, v súlade s terminológiou článku 5 ods. 5 smernice 2005/29, v ktorom sa odkazuje na zoznam (čiernu listinu) praktík uvedených v prílohe I tejto smernice. Ak by poskytovateľ služby navyše nezákonne vyžadoval platbu za takúto službu, bola by splnená druhá podmienka podľa uvedeného zoznamu, na základe čoho by bolo zbytočné analyzovať, či sa na dané konanie vzťahujú iné ustanovenia smernice 2005/29.
82.

V súlade so svojou novšou praxou ( 53 ) by však mal Súdny dvor zachovať účinky napadnutého rozhodnutia len tak dlho, ako je to rozumne potrebné pre nové rozhodnutie v Rade. Na tieto účely sa v tomto prípade zdá vhodné stanoviť primeranú lehotu, ktorá by nemala presiahnuť šesť mesiacov.
89.

Za týchto okolností možno usúdiť, že závery Výboru pre rozvoj vidieka vypracované Komisiou, podľa ktorých nie je dedenie podpory pri skoršom odchode do dôchodku v súlade s právom Únie, môžu odstrániť účinky dobrej viery, ktoré vznikli na základe rozhodnutia o schválení tejto inštitúcie. Ak by to tak bolo, správanie dedičov by sa malo posudzovať s ohľadom na čisto objektívnu verziu pravidla opatrného a obozretného hospodárskeho subjektu a malo by sa predpokladať, že dediči nezákonnosť dodatku o dedičstve rozpoznali.
44.

Kategorizácia nákladov by napokon viedla k paradoxnej situácii. Domnievam sa (rovnako ako česká vláda), že v prípade oneskorenej platby by veriteľ mohol za vymáhanie svojej pohľadávky za pomoci svojho podnikového právnika dostať iba paušálnu náhradu vo výške 40 eur, aj keby mohol preukázať, že skutočné náklady boli vyššie. Naopak, v prípade využitia služieb externého advokáta by boli primerane uhradené všetky náklady vrátane paušálnych 40 eur za interné náklady veriteľa. Pri tomto výklade by teda dochádzalo k neodôvodnenému rozdielnemu zaobchádzaniu s porovnateľnými situáciami. Takýto výklad by navyše veriteľa v praxi motivoval k využívaniu služieb externých advokátov namiesto vlastných podnikových právnikov, ktorých služby bývajú menej nákladné. Inými slovami, kategorizácia nákladov by mohla viesť k umelému a neodôvodnenému navyšovaniu včas nezaplatených pohľadávok či k ich nahrádzaniu v neprimerane veľkom rozsahu.
(12)

Prijímajúci orgán by mal adresáta písomne na vzorovom tlačive informovať, že môže písomnosť, ktorá má byť doručená, odmietnuť prevziať v čase jej doručenia alebo ju môže do jedného týždňa vrátiť prijímajúcemu orgánu, ak nie je v jazyku, ktorému rozumie, ani v úradnom jazyku miesta doručenia alebo v jednom z úradných jazykov miesta doručenia. Toto pravidlo by malo platiť aj pre ďalšie doručenie, ak si už adresát uplatnil svoje právo na odmietnutie. … Malo by sa stanoviť, že doručenie odmietnutej písomnosti je možné nahradiť doručením prekladu písomnosti adresátovi.“