Predbežné znenie

NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

NICHOLAS EMILIOU

prednesené 7. júla 2022( )

Vec C‑88/21

Regionų apygardos administracinio teismo Kauno rūmai

ďalší účastník konania:

Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Schengenský informačný systém druhej generácie (SIS II) – Rozhodnutie 2007/533/SVV – Články 38 a 39 – Zápisy o predmetoch hľadaných na účely zaistenia alebo na účely použitia v trestnom konaní – Vykonanie opatrenia na základe zápisu – Vnútroštátna právna úprava zakazujúca registráciu vozidla, v súvislosti s ktorým bol vložený zápis do SIS II – Odstránenie zápisov – Článok 17 Charty základných práv Európskej únie – Právo vlastniť majetok – Proporcionalita“





I. Úvod

1. Dňa 14. júna 1985 sa hlavy štátov a vlád niekoľkých členských štátov stretli v malej obci v Luxembursku, aby podpísali prvú dohodu (Schengenská dohoda)( ), ktorá otvorila cestu európskemu priestoru bez kontrol na vnútorných hraniciach: schengenskému priestoru.

2. V priebehu nasledujúcich rokov sa tento zdieľaný európsky priestor vyvíjal nielen vzhľadom na jeho rozsah (geograficky, s nárastom počtu zmluvných členských štátov), ale aj s ohľadom na súbor právnych predpisov Únie – známy ako schengenské acquis( ) – ktorý zaručuje riadne fungovanie schengenského priestoru a zabezpečuje spoluprácu medzi členskými štátmi.

3. Hoci vývoj smerom k priestoru bez vnútorných hraníc umožnil občanom Únie voľnejší pohyb, tento vývoj so sebou zároveň priniesol zodpovednosť za vytvorenie a udržanie vysokej úrovne bezpečnosti na území členských štátov prostredníctvom opatrení, ktoré na jednej strane predchádzajú trestnej činnosti a bojujú proti nej a na druhej strane zlepšujú koordináciu a spoluprácu medzi policajnými a súdnymi orgánmi. Je totiž zjavné, že voľný pohyb môže tiež nevyhnutne uľahčiť cezhraničnú trestnú činnosť.

4. Prejednávaná vec sa týka jedného z hlavných nástrojov vytvorených s ohľadom na uvedenú zodpovednosť, a síce Schengenského informačného systému druhej generácie (ďalej len „SIS II“), ktorého cieľom je práve zachovanie tejto bezpečnosti a správy hraníc v Európe. V tejto súvislosti sa Súdny dvor žiada o výklad jedného z hlavných nástrojov upravujúcich SIS II, a to rozhodnutia Rady 2007/533/SVV o zriadení, prevádzke a využívaní Schengenského informačného systému druhej generácie (SIS II)( ), konkrétne jeho článku 39.

5. Prejednávaná vec poskytuje Súdnemu dvoru príležitosť spresniť povinnosti príslušných orgánov členských štátov, ako aj priestor na voľnú úvahu, ktorý tieto orgány majú v prípade, keď bol do SIS II vložený zápis na účely zaistenia veci alebo na jej použitie ako dôkazu v trestnom konaní, pričom tento zápis už nie je považovaný za relevantný.

II. Právny rámec

A. Právo Únie

1. Rozhodnutie 2007/533

6. Podľa článku 3 ods. 1 rozhodnutia 2007/533 sa na účely tohto rozhodnutia rozumie:

„a) ‚zápis‘ je súbor údajov vložených do SIS II, ktorý umožňuje príslušným orgánom identifikovať osobu alebo predmet na účely prijatia konkrétneho opatrenia;

b) ‚doplňujúce informácie‘ sú informácie, ktoré nie sú uložené v SIS II, ale súvisia so zápismi v SIS II, a ktoré sa vymieňajú:

…“

7. Článok 8 ods. 1 rozhodnutia 2007/533 stanovuje, že „doplňujúce informácie sa vymieňajú v súlade s ustanoveniami Príručky [Sirene] prostredníctvom komunikačnej infraštruktúry.…“.

8. Kapitolu IX rozhodnutia 2007/533 s názvom „Zápisy o predmetoch na účely zaistenia alebo použitia ako dôkazu v trestnom konaní“ tvoria články 38 a 39. Článok 38 s názvom „Ciele a podmienky vydávania [vykonávania – neoficiálny preklad] zápisov“ stanovuje, že:

„1. Údaje týkajúce sa hľadaných predmetov na účely ich zaistenia alebo použitia ako dôkazu v trestnom konaní sa vkladajú do SIS II.

2. Vkladajú sa tieto kategórie ľahko rozoznateľných vecí:

a) motorové vozidlá so zdvihovým objemom valcov väčším ako 50 cm3, plavidlá a lietadlá;

…“

9. Podľa článku 39 rozhodnutia 2007/533 s názvom „Vykonanie opatrenia založeného na zápise“:

„1. Ak vyhľadávanie odhalí zápis o predmete, ktorý sa medzičasom našiel, orgán, ktorý spojil tieto dva údaje, kontaktuje orgán, ktorý vydal [vykonal – neoficiálny preklad] zápis, aby sa dohodli na opatreniach, ktoré treba prijať. …

2. Informácie uvedené v odseku 1 sa oznámia prostredníctvom výmeny doplňujúcich informácií.

3. Členský štát, ktorý našiel predmet, prijme opatrenia v súlade s vnútroštátnym právom.“

10. Článok 45 rozhodnutia 2007/533, ktorý sa týka obdobia uchovávania zápisov o predmetoch, stanovuje:

„1. Zápisy o predmetoch vložené do SIS II podľa [rozhodnutia 2007/533] sa uchovávajú len počas doby požadovanej na splnenie účelu, na ktorý boli vložené.

…

3. Zápisy o predmetoch vložené v súlade s článkom 38 sa uchovávajú najviac desať rokov.

…“

11. Podľa článku 49 ods. 2 rozhodnutia 2007/533 platí, že:

„Len členský štát, ktorý vydáva [vykonáva – neoficiálny preklad] zápis, je oprávnený meniť, dopĺňať, opravovať, aktualizovať alebo vymazávať údaje, ktoré vložil.“

2. Nariadenie (ES) č. 1986/2006

12. Článok 1 ods. 1 a 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1986/2006 z 20. decembra 2006, ktoré sa týka prístupu útvarov zodpovedných za vydávanie osvedčení o evidencii vozidiel v členských štátoch do Schengenského informačného systému druhej generácie (SIS II):( )

„1. Bez ohľadu na články 38, 40 a 46 ods. 1 [rozhodnutia 2007/533], útvary, ktoré zodpovedajú za vydávanie osvedčení o evidencii vozidiel v členských štátoch, ako je uvedené v smernici [Rady] 1999/37/ES [z 29. apríla 1999 o registračných dokumentoch pre vozidlá (Ú. v. ES L 138, 1999, s. 57; Mim. vyd. 07/004, s. 351)], majú prístup k nasledujúcim údajom vloženým do SIS II v súlade s článkom 38 ods. 2 písm. a), b) a f) [rozhodnutia 2007/533] výhradne na účel kontroly, či vozidlá, ktoré im boli predložené na evidenciu, boli odcudzené, zneužité alebo stratené, alebo sú hľadané ako dôkaz v trestnom konaní:

a) údaje týkajúce sa motorových vozidiel so zdvihovým objemom valcov väčším ako 50 cm3;

…

2. Útvary uvedené v odseku 1, ktoré sú vládnymi útvarmi, majú právo na priamy prístup k údajom vloženým do SIS II.“

3. Príručka SIRENE

13. V rámci SIS II a v súlade s ustanoveniami vykonávacieho rozhodnutia Komisie (EÚ) 2015/219 z 29. januára 2015, ktorým sa nahrádza príloha k vykonávaciemu rozhodnutiu 2013/115/EÚ o príručke SIRENE a ostatných vykonávacích opatreniach pre Schengenský informačný systém druhej generácie (SIS II)( ) a príslušnou prílohou (ďalej len „príručka SIRENE“) si členské štáty vymieňajú doplňujúce informácie súvisiace so zápismi vloženými do SIS II. S cieľom zabezpečiť účinné fungovanie SIS II vykonávajú výmenu informácií útvary SIRENE.

14. Príručka SIRENE bola prijatá na uľahčenie práce útvarov SIRENE s cieľom lepšie zohľadniť operačné potreby používateľov SIS II podieľajúcich sa na operáciách SIRENE a zlepšiť konzistentnosť pracovných postupov.

15. Odôvodnenie 4 príručky SIRENE okrem iného uvádza, že „zápis vložený do SIS II [sa] uchováva iba počas obdobia, ktoré je potrebné na splnenie účelu, na ktorý bol vložený“.

16. Bod 8 príručky SIRENE sa týka konkrétne „zápisov o veciach na účely zaistenia alebo použitia ako dôkazu (článok 38 [rozhodnutia 2007/533])“. Podbod 8.4 príručky SIRENE s názvom „Vymazanie zápisov o veciach na účely zaistenia alebo použitia ako dôkazu v trestnom konaní“ stanovuje, že zápis sa vymaže, keď:

„a) dôjde k zaisteniu veci alebo prijatiu rovnocenného opatrenia po tom, ako sa realizovala potrebná následná výmena doplňujúcich informácií medzi útvarmi SIRENE alebo sa vec stala predmetom iného súdneho alebo správneho konania (napríklad súdneho konania o kúpe v dobrej viere, sporu o vlastníctvo alebo justičnej spolupráce týkajúcej sa dôkazov);

b) uplynie platnosť zápisu; alebo

c) príslušný orgán členského štátu, ktorý zápis vydal [vykonal – neoficiálny preklad], rozhodne o jeho vymazaní.“

17. Podľa podbodu 2.2.2 prílohy 2 príručky SIRENE musia orgány členského štátu, ktoré vec našli, na základe vnútroštátneho práva (i) zaistiť vec alebo prijať všetky vhodné preventívne opatrenia; (ii) určiť totožnosť osoby, ktorá s vecou disponuje, a (iii) kontaktovať útvar SIRENE členského štátu, ktorý vložil záznam.

B. Vnútroštátne právo

18. Bod 3 Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministro įsakymas Nr. 1V‑324 dėl Lietuvos nacionalinės antrosios kartos Šengeno informacinės sistemos nuostatų patvirtinimo (vyhláška č. 1V‑324 ministra vnútra Litovskej republiky o schválení predpisov pre litovský národný Schengenský systém druhej generácie) zo 17. septembra 2007 (ďalej len „národné ustanovenia o SIS II“) stanovuje, že livovský národný SIS II (ďalej len „N.SIS II“) je zriadený a funguje na základe práva Únie.

19. Na základe bodu 25 národných ustanovení o SIS II má verejný podnik Regitra prístup k zoznamu údajov obsiahnutých v N.SIS II o hľadaných motorových vozidlách a ich prípojných vozidlách, k ich vnútroštátnej registrácii a registračným dokladom hľadaných motorových vozidiel.

20. V zmysle bodov 13 až 13.3 pravidiel zápisu do evidencie motorových vozidiel a ich prípojných vozidiel, schválených vyhláškou č. 260 ministra vnútra Litovskej republiky z 25. mája 2001 (ďalej len „pravidlá zápisu“) musí verejný podnik Regitra informovať políciu najmä vtedy, ak chce žiadateľ do litovského N.SIS II zaregistrovať vozidlo, ktorého motor alebo poznávacia značka, alebo vozidlo samotné, je uvedené v registri hľadaných vozidiel.

21. Bod 14 pravidiel zápisu uvádza, že po tom, čo polícia v prípadoch uvedených v bodoch 13.1 až 13.3 pravidiel zápisu dostane informáciu, môžu byť vozidlá uvedené v bode 13.1.1 týchto pravidiel zapísané až po tom, čo boli vymazané z registra hľadaných vozidiel, t. j. N.SIS II.

III. Skutkový stav, vnútroštátne konanie a prejudiciálne otázky

22. Dňa 13. novembra 2015 D. R. kúpil v Nemecku motorové vozidlo na základe zmluvy uzavretej so spoločnosťou A. M. Transports. Toto vozidlo bolo o týždeň neskôr vyradené z evidencie v Nemecku a bolo dovezené do Litvy a predané ďalšej osobe.

23. Nový vlastník sa 22. februára 2016 pokúsil zapísať vozidlo do evidencie v Litve, ale nemohol tak urobiť, lebo v SIS II bol zápis, vložený v Bulharsku 23. decembra 2015, že vozidlo bolo údajne odcudzené.

24. Litovské orgány informovali bulharské orgány o tom, že vozidlo bolo nájdené a že v súvislosti s týmto vozidlom sa začalo trestné vyšetrovanie. Vyšetrovanie však bolo 21. septembra 2016 ukončené uznesením okresnej prokuratúry v Marijampolė (Litva) po tom, ako sa zistilo, že v Litve nedošlo k spáchaniu trestného činu. Na základe tohto uznesenia bolo vozidlo vrátené D. R. a vlastník vozidla, ktorý ho vlastnil v čase údajnej krádeže, spoločnosť NABKO HOLDING GRUP (Bulharsko) bola informovaná a boli jej poskytnuté kontaktné údaje D.R.

25. Príslušné bulharské orgány však viac ako tri roky neuskutočnili úkony na odstránenie zápisu o vozidle zo SIS.

26. Dňa 20. februára 2019 D. R. požiadal regionálne oddelenie VĮ Regitra (ďalej len „Regitra“) o zapísanie vozidla do evidencie, ale to túto žiadosť zamietlo. Navrhovateľ vo veci samej podal proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na Regitra, toto však potvrdilo rozhodnutie regionálneho oddelenia na základe bodu 14 pravidiel zápisu z dôvodu, že do SIS II boli vložené údaje o pátraní po tomto vozidle v Bulharsku a naďalej sa v ňom zobrazovali.

27. Navrhovateľ podal proti rozhodnutiam Regitra odvolanie na Regionų apygardos administracinio teismo Kauno rūmai (Regionálny správny súd, oddelenie Kaunas, Litva). Uvedený súd konštatoval, že vnútroštátne ustanovenie, ktorého sa Regitra dovoláva na účely potvrdenia svojho pôvodného rozhodnutia, nepochybne obmedzuje vlastnícke právo majiteľa vozidla, ako aj právo nakladať s týmto majetkom. Zákaz zápisu vozidla do evidencie sa uplatňuje počas neobmedzeného časového obdobia a nemôže byť prispôsobený konkrétnym okolnostiam každého prípadu.

28. V tejto súvislosti sa uvedený vnútroštátny súd rozhodol obrátiť na Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva) aby tieto otázky preskúmal. Tento súd zdieľa pochybnosti vyjadrené Regionų apygardos administracinio teismo Kauno rūmai (Regionálny správny súd, oddelenie Kaunas). Konkrétne vzhľadom na to, že niektoré ustanovenia pravidiel zápisu boli prijaté s cieľom zabezpečiť ciele schengenského acquis a prispievať k celkovému fungovaniu SIS II, kladie si vnútroštátny súd otázku, či sú tieto pravidlá zlučiteľné s právom Únie.

29. Za týchto podmienok Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:

„1. Má sa článok 39 [rozhodnutia 2007/533], a najmä odsek 3 tohto článku, vykladať tak, že sa ním ukladá povinnosť zakázať registráciu predmetov, v súvislosti s ktorými bol vydaný zápis v Schengenskom informačnom systéme, aj keď už tento zápis nie je viac relevantný (vozidlo bolo nájdené; trestné konanie v členskom štáte, v ktorom sa vozidlo našlo, bolo ukončené z dôvodu, že v danom členskom štáte nedošlo k spáchaniu trestného činu; štát, ktorý vložil zápis, bol informovaný, avšak neodstránil zápis zo systému)?

2. Má sa článok 39 [rozhodnutia 2007/533], a najmä odsek 3 tohto článku, vykladať tak, že sa ním ukladá členskému štátu, ktorý našiel predmet, pre ktorý bol vydaný zápis podľa článku 38 ods. 1 uvedeného rozhodnutia, prijať vnútroštátne právne predpisy, ktoré by zakazovali uskutočňovať akékoľvek úkony s nájdeným predmetom s výnimkou úkonov, ktorými by bolo možné dosiahnuť cieľ uvedený v článku 38 (zaistenie alebo použitie ako dôkazu v trestných veciach)?

3. Má sa článok 39 [rozhodnutia 2007/533], a najmä odsek 3 tohto článku, vykladať tak, že umožňuje členským štátom prijať právne predpisy, ktoré by obsahovali výnimky zo zákazu zápisu vozidiel do evidencie, pre ktoré bol vložený zápis do SIS podľa článku 38 tohto rozhodnutia, potom ako príslušné orgány členského štátu uskutočnili kroky, aby o nájdenom predmete informovali štát, ktorý vložil takýto zápis?“

30. Písomné pripomienky predložili lotyšská, litovská, holandská a portugalská vláda, ako aj Európska komisia.

IV. Analýza

31. Podstatou troch otázok vnútroštátneho súdu, ktoré treba skúmať spoločne, je, či článok 39 rozhodnutia 2007/533 na jednej strane požaduje od členských štátov, aby zakázali registráciu vozidla, v súvislosti s ktorým bol do SIS II vložený zápis, a na druhej strane bráni odchýlkam z takého zákazu za okolností, keď zápis už nie je považovaný za relevantný.

32. Po krátkom pripomenutí znenia a funkcie článku 39 rozhodnutia 2007/533 (časť A) sa budem zaoberať prvou otázkou položenou vnútroštátnym súdom: či uvedené ustanovenie ukladá členským štátom, aby zakázali registráciu vozidla, v súvislosti s ktorým bol do SIS II vložený zápis (časť B). Potom vysvetlím, kedy by mal byť tento zápis odstránený, a následne sa budem venovať druhej otázke vnútroštátneho súdu: či právo Únie bráni vnútroštátnemu pravidlu, ktoré zakazuje registráciu vozidla v prípade, že záznam už nie je viac relevantný alebo aktuálny (časť C).

A. Stručný úvod k článku 39 rozhodnutia 2007/533

33. SIS II, ktorý bol spustený 9. apríla 2013, je základným nástrojom na zabezpečenie vysokej úrovne bezpečnosti v rámci priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti Európskej únie, ako aj na zabezpečenie uplatňovania ustanovení schengenského acquis. Na dosiahnutie týchto cieľov bol tento systém navrhnutý tak, aby umožnil bezpečnostným orgánom členských štátov vkladať do SIS II konkrétne informácie a vymieňať si doplňujúce informácie na účely vykonania konkrétnych úkonov. V tomto ohľade obsahuje SIS II okrem iného záznamy o určitých predmetoch, ako sú bankovky, strelné zbrane a odcudzené, neoprávnene používané alebo hľadané vozidlá.

34. V prípade takýchto predmetov môže byť zápis vložený najmä na účely zaistenia alebo použitia ako dôkazu v trestnom konaní podľa článku 38 rozhodnutia 2007/533. V tejto súvislosti sa článok 39 tohto rozhodnutia – ktorý je jadrom prejednávanej veci – týka úkonov, ktoré majú uskutočniť orgány členských štátov, ktoré našli predmet (ďalej len „vykonávajúci členský štát“), v súvislosti s ktorým bol do SIS II zo strany orgánov iného členského štátu (ďalej len „členský štát, ktorý vykonal zápis“) vložený zápis.

35. Článok 39 ods. 1 rozhodnutia 2007/533 ukladá orgánom vykonávajúceho členského štátu, aby sa spojili s orgánom členského štátu, ktorý vykonal zápis, „aby sa dohodli na opatreniach, ktoré treba prijať“. Odsek 3 tohto ustanovenia zase ukladá vykonávajúcemu členskému štátu, aby prijal „opatrenia v súlade s vnútroštátnym právom“.

36. Ako nedávno zdôraznil generálny advokát Pikamäe, znenie tohto ustanovenia nie je práve príkladom presnosti. No podbod 2.2.2 prílohy 2 príručky SIRENE – ktorého cieľom je presne určiť opatrenia, ktoré má prijať vykonávajúci členský štát – vysvetľuje, že toto opatrenie spočíva v nasledujúcich troch krokoch: po prvé zaistenie veci alebo prijatie všetkých potrebných ochranných opatrení, po druhé identifikáciu osoby, ktorá má vec v držbe, a po tretie kontaktovanie útvaru SIRENE členského štátu, ktorý vložil zápis (s cieľom dohodnúť potrebné opatrenia).( )

37. Teraz sa teda budem zaoberať prvou problematikou, ktorú nastoľujú prejudiciálne otázky, a síce či článok 39 rozhodnutia 2007/533 ukladá členským štátom povinnosť zakázať registráciu vozidla, v súvislosti s ktorým bol do SIS II vložený zápis.

B. Ukladá článok 39 rozhodnutia 2007/533 členským štátom, aby zakázali registráciu vozidla?

38. Na účely posúdenia tejto problematiky treba na úvod uviesť, že jednotlivé pripomienky predložené v rámci tohto konania obsahujú rozdielne názory, pokiaľ ide o spôsob, akým by sa mala táto problematika vyriešiť. Zatiaľ čo lotyšská a litovská vláda sa domnievajú, že článok 39 rozhodnutia 2007/533 požaduje, aby členské štáty také pravidlo zaviedli, holandská a portugalská vláda zastávajú opačný názor. Komisia zaujala názor niekde medzi: článok 39 rozhodnutia 2007/533 bráni, aspoň spočiatku, registrácii vozidla. No od členského štátu by sa už nepožadovalo – podľa názoru Komisie – aby bránil v registrácii vozidla, ak je dosiahnutý účel, na ktorý bol zápis vložený do SIS II.

39. Stručne povedané, aj keď sú body vznesené lotyšskou a litovskou vládou, ako aj Komisiou relevantné, v podstate súhlasím s holandskou a portugalskou vládou.

40. Na úvod treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry treba na výklad ustanovenia práva Únie vziať do úvahy nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou.( )

41. V prejednávanej veci je nesporné, že článok 39 rozhodnutia 2007/533 je formulovaný široko a všeobecne. To isté platí pre podbod 2.2.2 prílohy 2 príručky SIRENE, ktorý, ako bolo uvedené v bode 36 vyššie, objasňuje, aké presné úkony majú prijať orgány vykonávajúceho členského štátu predtým, ako sa skontaktujú s orgánmi členského štátu, ktorý vykonal zápis.

42. Ani jedno z uvedených ustanovení neodkazuje výslovne na povinnosť členských štátov zakázať registráciu vozidla, v súvislosti s ktorým bol do SIS II vložený zápis. Podľa môjho názoru nie je možné takúto povinnosť vyvodiť z uvedených ustanovení ani implicitne.

43. Podbod 2.2.2 prílohy 2 príručky SIRENE odkazuje na prijatie „všetkých potrebných ochranných opatrení“ ako alternatívu k zaisteniu nájdeného predmetu, zatiaľ čo článok 39 ods. 1 rozhodnutia 2007/533 odkazuje iba na „opatrenia…, ktoré treba prijať“ a ktoré majú byť dohodnuté s členským štátom, ktorý vykonal zápis. Ochranné opatrenia, ktoré majú byť jednostranne prijaté vykonávajúcim členským štátom, sú teda stanovené iba ako náhrada (nepochybne účinnejšia) za zaistenie predmetného predmetu, zatiaľ čo opatrenia, ktoré majú byť prijaté v nadväznosti na výmenu informácií medzi orgánmi vykonávajúceho členského štátu a členského štátu, ktorý vykonal zápis, sú opatrenia, na ktorých sa tieto orgány dohodli.

44. Existencia dosť veľkého rozhodovacieho priestoru pre vykonávajúci členský štát v tejto súvislosti je ďalej potvrdená článkom 39 ods. 3 rozhodnutia 2007/533, podľa ktorého opatrenia, ktoré sa majú prijať, musia byť „v súlade s vnútroštátnym právom“.

45. Nevidím teda žiadny textový prvok v článku 39 rozhodnutia 2007/533, ktorý by či už explicitne alebo implicitne naznačoval povinnosť vykonávajúceho členského štátu prijať určité osobitné opatrenia idúce nad rámec prípadného zaistenia predmetu (alebo rovnocenné opatrenia) a zistenie totožnosti osoby, ktorá má predmet v držbe. Predovšetkým nič nenaznačuje existenciu povinnosti členských štátov zakázať registráciu vozidiel, pri ktorých bol vložený zápis do SIS II.( )

46. Tento záver zjavne potvrdzuje aj systémový výklad príslušných ustanovení práva Únie a súvisiacich právnych predpisov Únie.

47. Po prvé žiadne ustanovenie ani odôvodnenie rozhodnutia 2007/533 totiž neobsahuje žiadne spresnenie týkajúce sa spôsobu, akým majú (alebo môžu) členské štáty splniť svoju povinnosť „[prijať] opatrenia… v súlade s [ich] vnútroštátnym právom“ podľa článku 39 uvedeného rozhodnutia. Okrem toho, ako som už uviedol, príručka SIRENE neobsahuje v tomto zmysle žiadnu informáciu nad rámec toho, čo je stanovené v podbode 2.2.2 tejto príručky.( )

48. Po druhé, ako uviedla holandská vláda, treba odkázať na nariadenie č. 1986/2006, keďže ide o nariadenie, ktoré poskytuje subjektom v členských štátoch, ktoré sú zodpovedné za vydávanie osvedčení o evidencii vozidiel, prístup k údajom uloženým v SIS II. Článok 1 ods. 1 v spojení s odôvodnením 8 uvedeného nariadenia vysvetľuje, že takýto prístup sa poskytuje príslušným orgánom na administratívny „účel kontroly, či vozidlá, ktoré im boli predložené na evidenciu, boli odcudzené, zneužité alebo stratené, alebo sú hľadané ako dôkaz v trestnom konaní“. Ak by teda normotvorca Únie chcel týmto orgánom zabrániť v registrácii vozidla, v súvislosti s ktorým odhalí zápis v SIS II, uviedol by také ustanovenie výslovne v tomto nariadení.

49. Preto sa domnievam, že normotvorca Únie vedome nestanovil žiadne konkrétne podrobnosti, pokiaľ ide o presné opatrenia, ktoré majú členské štáty prijať na účely vykonania zápisu vloženého do SIS II podľa článku 38 rozhodnutia 2007/533. Normotvorca zamýšľal ponechať členským štátom v tejto súvislosti široký priestor na voľnú úvahu.

50. Z tohto hľadiska a v súlade s takýmto priestorom na voľnú úvahu podotýkam, že mnohé členské štáty skutočne povoľujú, alebo aspoň výslovne nebránia registrácii vozidiel aj v prípade, keď bol v súvislosti s takýmto vozidlom vložený zápis do SIS II. Registrácia je totiž iba formálnym postupom určenia vlastníka alebo užívateľa vozidla, z veľkej časti na účely zdanenia alebo odhaľovania prípadov porušenia práva.

51. Lotyšská a litovská vláda však tvrdia, že prísnejší výklad článku 38 rozhodnutia 2007/533 by bol vo väčšom súlade s celkovými cieľmi sledovanými týmto rozhodnutím a že výklad navrhovaný v týchto návrhoch by čiastočne zbavil článok 39 rozhodnutia 2007/533 jeho účinku.

52. V tejto súvislosti treba uznať, že vnútroštátne opatrenie, ktoré zakazuje registráciu vozidiel, v súvislosti s ktorými bol vydaný zápis, zrejme slúži na zabezpečenie „vysokej úrovne bezpečnosti v rámci priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti Európskej únie“, čo je základný cieľ SIS II.( ) Rovnako sa zdá, že takéto opatrenie je tiež vhodné na zvýšenie účinnosti zápisov vložených do SIS II na základe článku 38 rozhodnutia 2007/533.

53. Aj keď vnútroštátna právna úprava, ktorá absolútne zakazuje registráciu vozidla, v súvislosti s ktorým bol vložený zápis do SIS II, nie je opatrením, ktoré sa priamo týka zaistenia tohto vozidla alebo jeho použitia ako dôkazu v trestnom konaní, môže takéto opatrenie prispieť k tomu, aby dotknuté vozidlo nebolo používané alebo predané, a tým minimalizovať riziko, že toto vozidlo nebude zaistené alebo že nemôže byť použité ako dôkaz v trestnom konaní. Z tohto dôvodu môže taká vnútroštátna právna úprava, akou je právna úprava v prejednávanej veci, pomôcť príslušným orgánom prijať kroky potrebné na vykonanie zápisu a dosiahnutie cieľov uvedených v článku 38 rozhodnutia 2007/533.

54. Nech je to akokoľvek, tieto tvrdenia nevyhnutne neumožňujú dospieť k záveru, že členské štáty musia do svojich vnútroštátnych právnych poriadkov zaviesť také pravidlo, ako je pravidlo vo veci samej.

55. Okrem vyššie uvedených textových prvkov nie je možné neprihliadať na to, čím SIS II vlastne je a ako má fungovať. SIS II je – ako je zo samotného názvu jednoznačne zrejmé – informačný systém.( ) Cieľom rozhodnutia 2007/533 je zaviesť a upraviť spoločný informačný systém( ), ktorého bezprostredným cieľom je „[podporenie] prevádzkovej spolupráce medzi policajnými a justičnými orgánmi v trestných veciach“( ).

56. Rozhodnutie 2007/533 je teda v zásade nástrojom prijatým na vytvorenie informačného systému a stanovenie pravidiel potrebných na zabezpečenie fungovania tohto systému: kto bude tento systém spravovať; aké informácie v ňom majú byť uvedené a akým spôsobom; kedy majú byť informácie vložené a vymazané atď. Filozofia SIS II je jednoduchá: vnútroštátne orgány by si mali vymieňať informácie a začať spoluprácu.

57. Naproti tomu cieľom rozhodnutia 2007/533 nie je stanoviť hmotnoprávne pravidlá týkajúce sa toho, čo musia vnútroštátne orgány robiť nad rámec toho, čo je výslovne uvedené v prílohe 2 príručky SIRENE, a síce (i) zaistenie predmetu (alebo prijatie vhodných preventívnych opatrení) a zistenie totožnosti osoby, ktorá má predmet v držbe, a (ii) spolupráca s orgánmi na stanovenej príslušnej úrovni.

58. Tieto pravidlá nie sú harmonizované právom Únie, ale riadia sa výlučne vnútroštátnym právom.( ) Tak je to aj v prípade, keď takéto pravidlá môžu (i) prispievať k cieľu zabezpečiť vysoký stupeň bezpečnosti v rámci priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti alebo (ii) zvýšiť účinnosť zápisov vložených do SIS II.

59. K poslednému uvedenému aspektu by som iba dodal, že v systéme Únie zásada efektivity znamená predovšetkým to, že výklad pravidiel Únie by mal zabezpečiť minimálnu účinnosť, aby sa zabránilo tomu, že tieto pravidlá budú obyčajnou formalitou, a aby sa vylúčil výklad vedúci k absurdným alebo nesprávnym výsledkom. Zásada efektivity by nemala byť chápaná ako prostriedok na maximalizáciu dosahu a účinnosti pravidiel Únie, najmä ak by to znamenalo prekročenie rámca jasných zámerov normotvorcu Únie.( )

60. Na záver sa domnievam, že článok 39 rozhodnutia 2007/533 nepožaduje od členských štátov zakázať registráciu vozidla, v súvislosti s ktorým bol vložený zápis do SIS II.

61. Je mi však tiež jasné, že nič v rozhodnutí 2007/533 nebráni, aspoň v zásade, tomu, aby členské štáty takéto pravidlo zaviedli. Ako bolo uvedené v bodoch 52 a 53 vyššie, takéto opatrenie môže totiž zabezpečiť, aby predmety uvedené v zápise, hneď ako sú nájdené, mohli byť následne zaistené alebo použité ako dôkazy v trestnom konaní, a prispieť tak k dosiahnutiu hlavných cieľov sledovaných zavedením SIS II.

62. Také pravidlo pritom musí byť ako akékoľvek iné vnútroštátne pravidlo alebo opatrenie prijaté na účely vykonania právnej úpravy Únie na vnútroštátnej úrovni, zlučiteľné s ostatnými pravidlami a zásadami vyplývajúcimi všeobecnejšie z práva Únie, vrátane Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).

63. Posledný uvedený bod ma privádza k diskusii o tom, či vyššie uvedená odpoveď platí za okolností, keď zápis vložený do SIS II už nie je považovaný za relevantný, pretože účel, na ktorý bol tento záznam vložený, bol dosiahnutý.

C. Bráni článok 39 tomu, aby členské štáty zakázali registráciu vozidla, pokiaľ zápis v SIS II už nie je považovaný za relevantný?

64. Je potrebné pripomenúť, že iba vnútroštátnemu súdu prináleží posúdiť a zistiť skutkový stav prejednávanej veci. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že vnútroštátny súd zastáva názor, že zápis vložený do SIS II týkajúci sa predmetného vozidla už nie je relevantný.

65. Ak je takýto predpoklad správny, vnútroštátny súd uvádza, že vnútroštátna právna úprava, ktorá úplne zakazuje registráciu vozidla, v súvislosti s ktorým bol do SIS II vložený zápis a ktorá nemôže byť prispôsobená konkrétnym individuálnym okolnostiam, napríklad ak tento zápis už nie je relevantný alebo aktuálny, vyvoláva otázky o zlučiteľnosti tejto vnútroštátnej právnej úpravy s právom Únie, najmä s právom na vlastníctvo a zásadou proporcionality.

66. Aby som predložil vnútroštátnemu súdu čo možno najužitočnejšiu odpoveď, najprv sa budem zaoberať otázkou, kedy má byť zápis odstránený (časť 1) a potom budem skúmať dôvodnosť uvedených zistení vnútroštátneho súdu (časť 2).

1. Odstránenie zápisu

67. Článok 45 rozhodnutia 2007/533 upravuje dobu uchovávania zápisov o predmetoch. Z tohto ustanovenia vykladaného vo svetle odôvodnenia 13 uvedeného rozhodnutia vyplýva, že zápisy sa uchovávajú iba po dobu nevyhnutnú na splnenie účelov, na ktoré boli vložené. Hneď ako už podmienky na zápis nebudú splnené, musí ho členský štát, ktorý vykonal zápis, bezodkladne odstrániť.( ) Vysvetlenie o okamihu, keď sa má predpokladať, že zápis o určitom predmete splnil svoj účel a mal by byť odstránený, je obsiahnuté v príručke SIRENE.( )

68. Z článku 39 rozhodnutia 2007/533 a všeobecnejšie z príručky SIRENE však vyplýva, že spolupráca prostredníctvom komunikácie – najmä prostredníctvom (i) prvotného kontaktu s cieľom dohodnúť sa na vhodných opatreniach, ktoré treba prijať, a (ii) ďalšia komunikácia prostredníctvom výmeny doplňujúcich informácií – je nevyhnutná na vykonanie zápisu a na splnenie účelu, na ktorý bol zápis vložený do SIS II.

69. Nie je potrebné zdôrazňovať, že oznámenie členskému štátu, ktorý vykonal zápis, týkajúce sa toho, kde sa predmet nachádza, nie je dohodnutím vhodných opatrení. Oznámenie takýchto informácií je iba jedným krokom (prvotným) v rámci celého procesu. V tejto súvislosti je legitímne, že orgány vykonávajúceho členského štátu očakávajú, že hneď ako sa spoja s orgánmi členského štátu, ktorý vykonal zápis, budú tieto orgány reagovať tak, aby bol v prvom rade dosiahnutý účel, na ktorý bol zápis vložený do SIS II.

70. Ak k takejto spolupráci dôjde, bude daný predmet po jeho zaistení pravdepodobne odovzdaný orgánom členského štátu, ktorý vykonal zápis. V tejto súvislosti bude účel zápisu považovaný za splnený, a preto by mal byť zápis odstránený.

71. Existujú však nepochybne prípady, keď orgány vykonávajúceho členského štátu začnú spoluprácu – často po tom, čo zaistia daný predmet – tým, že budú kontaktovať orgány členského štátu, ktorý vykonal zápis, avšak tieto orgány neodpovedia a ani nič nepodniknú.

72. Podľa informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom je totiž zrejmé, že vec sama môže byť skutočne príkladom tejto situácie.( ) Litovské orgány sa totiž potom, ako príslušné vozidlo našli, skontaktovali s bulharskými orgánmi, aby určili, aké vhodné opatrenia sa majú prijať. Rozumiem tomu však tak, že napriek dlhej dobe, ktorá uplynula, bulharské orgány doteraz nereagovali.

73. Podľa môjho názoru môže vnútroštátny súd za týchto podmienok vychádzať z toho, že účel sledovaný zápisom v SIS II bol aspoň čiastočne dosiahnutý. Orgány vykonávajúceho členského štátu totiž reagovali na zápis a nadviazali kontakt so svojimi náprotivkami v členskom štáte, ktorý vykonal zápis. Z tohto dôvodu bola teda umožnená spolupráca medzi príslušnými vnútroštátnymi správnymi orgánmi.

74. Systém zápisu, na ktorom je založený SIS II, spočíva na zásade vzájomnej dôvery, ktorá je základným kameňom priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti.( ) Táto vzájomná dôvera znamená, že orgány členského štátu, ktorý vykonal zápis, môžu v zásade rozhodovať o tom, či je zápis vložený do SIS II relevantný a aktuálny. Orgány vykonávajúceho členského štátu musia v zásade dôverovať, že to tak je, a nemôžu v zásade toto zistenie spochybniť tým, že takýto zápis nebudú brať do úvahy.

75. Vzájomná dôvera sa však nemôže stať slepou dôverou.( ) Ak sa teda orgány vykonávajúceho členského štátu spoja so svojimi náprotivkami, a splnia tak svoju povinnosť lojálnej spolupráce, ale orgány členského štátu, ktorý vykonal zápis, nereagujú v primeranej lehote – v prejednávanej veci tri roky – orgány vykonávajúceho členského štátu by mali mať možnosť vychádzať z toho, že predmetný zápis už nie je relevantný a nemusia ho brať do úvahy.( )

76. To však nič nemení na tom, že podľa článku 49 ods. 2 rozhodnutia 2007/533 môže tento zápis odstrániť iba členský štát, ktorý zápis vykonal. Samotné orgány vykonávajúceho členského štátu tak urobiť nemôžu, a pokiaľ je tento zápis stále v systéme, musia prijať opatrenia stanovené v príslušných právnych predpisoch Únie.

77. Nič však nebráni orgánom vykonávajúceho členského štátu, aby v závislosti od okolností prípadu zmenili alebo upravili prijaté opatrenia, ktoré nie sú vyžadované žiadnym ustanovením práva Únie, na účely vykonania zápisu. Tak je to, ako bolo uvedené vyššie, v prípade takej vnútroštátnej právnej úpravy, o akú ide v prejednávanej veci. Je teda úplne možné, aby tieto orgány potom, ako sa spojili s orgánmi, ktoré vložili predmetný zápis, a pokiaľ tieto posledné uvedené orgány nereagovali v primeranej lehote, rozhodli, že zákaz registrácie vozidla, v súvislosti s ktorým bol do SIS II vložený zápis, už nie je uplatniteľný, ak dospejú k záveru, že tento zápis, aj keď sa stále nachádza v systéme, už nie je relevantný.( )

78. V každom prípade sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa od členského štátu požaduje, aby zrušil zákaz registrácie vozidla, v súvislosti s ktorým bol do SIS II vložený zápis, pokiaľ dospeje k záveru, že tento zápis už nie je relevantný, aj keď je stále uvedený v systéme. Inými slovami, vnútroštátny súd sa pýta, či právo Únie bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá zakazuje registráciu takého predmetu, ako je vozidlo, v súvislosti s ktorým bol do SIS II vložený zápis, pokiaľ už zápis nie je považovaný za relevantný.

79. V tejto súvislosti súhlasím s vnútroštátnym súdom, že takéto vnútroštátne pravidlo môže skutočne viesť k určitým obavám s ohľadom na právo vlastniť majetok zakotvené v článku 17 Charty, podľa ktorého má každý právo vlastniť zákonne nadobudnutý majetok, užívať ho a nakladať s ním. Touto otázkou sa teraz budem zaoberať.

2. Právo vlastniť majetok a proporcionalita

80. Najprv treba pripomenúť, že základné práva zakotvené v Charte sú pre členské štáty záväzné, ak konajú v rámci pôsobnosti práva Únie.( ) Príslušné vnútroštátne pravidlo, ktoré podľa konkrétnych ustanovení rozhodnutia 2007/533, ako aj podľa pravidiel uvedených v príručke SIRENE, spája registráciu vozidla so zápisom vloženým do SIS II, samozrejme patrí do pôsobnosti práva Únie. Toto pravidlo teda musí rešpektovať základné práva zakotvené v Charte.

81. Nemám teda problém dospieť k záveru, že taká vnútroštátna právna úprava, akou je právna úprava dotknutá vo veci samej, predstavuje obmedzenie práva vlastniť majetok. Podľa takej právnej úpravy totiž osoba, ktorá vlastní vozidlo, v súvislosti s ktorým bol vložený zápis do SIS II, nemusí byť schopná používať vozidlo alebo s ním nakladať spôsobom, akým chce.( )

82. Podľa článku 52 ods. 1 Charty však môže byť výkon práv, ktoré sú uznané Chartou, obmedzený za predpokladu, že tieto obmedzenia sú stanovené zákonom, rešpektujú podstatu týchto práv a slobôd a sú pri dodržaní zásady proporcionality nevyhnutné a skutočne zodpovedajú cieľom všeobecného záujmu, ktoré uznáva Únia, alebo potrebe ochrany práv a slobôd druhého.

83. Ako som už uviedol vyššie, takáto vnútroštátna právna úprava môže uľahčiť vykonanie zápisu, pretože takto stanovený zákaz prispieva k minimalizácii nebezpečenstva, že dotknuté vozidlo nebude zaistené alebo že nemôže slúžiť ako dôkaz v trestnom konaní.

84. Je potrebné pripomenúť, že zápisy vložené do SIS II na základe článku 38 rozhodnutia 2007/533 sa týkajú predmetov, ktoré sú ukradnuté, spreneverené alebo stratené, alebo môžu dokonca predstavovať nebezpečenstvo pre širšiu verejnosť, napríklad v prípade strelných zbraní. Výkon takých zápisov sa vykonáva tak, aby mohol byť určitý predmet zaistený alebo použitý ako dôkaz v trestnom konaní, a to vo všeobecnom záujme verejnosti. Zaistenie nebezpečných vecí totiž znižuje ich prítomnosť v uliciach Európy a zaistenie ukradnutých alebo spreneverených predmetov a ich používanie ako dôkazov v trestnom konaní prispieva k dosiahnutiu spravodlivosti vo vzťahu k obetiam trestnej činnosti.

85. Niet pochýb o tom, že vnútroštátna právna úprava, ktorá bráni registrácii vozidla až do doby, keď zápis o tomto predmete už nie je uvedený v SIS II, je prijatá vo verejnom záujme a jej cieľom je prispieť ku všeobecným cieľom všeobecného záujmu sledovaným Úniou, najmä v priestore slobody, bezpečnosti a spravodlivosti.

86. V každom prípade zastávam názor, že z dôvodu určitých vlastností môže také pravidlo, akým je pravidlo vo veci samej, viesť k zbytočným a neprimeraným zásahom do práva určitých jednotlivcov vlastniť majetok.

87. Príslušné vnútroštátne pravidlo sa totiž uplatňuje ad infinitum. Inými slovami, obmedzenie, ktoré takéto pravidlo prináša, pokiaľ ide o okamih, kedy môže byť vozidlo registrované, môže byť uložené na dobu neurčitú, pretože pokiaľ je zápis týkajúci sa daného vozidla vložený do SIS II naďalej v systéme, nie je jednoducho možné dotknuté vozidlo registrovať v Litve.

88. Okrem toho toto vnútroštátne pravidlo nemôže byť prispôsobené konkrétnym individuálnym okolnostiam, napríklad skutočnosti, že zápis už nie je relevantný. Neposkytuje teda orgánom, ktoré rozhodujú o registrácii vozidla, možnosť rozhodnúť o uplatniteľnosti tohto obmedzenia.

89. Podľa môjho názoru taká vnútroštátna právna úprava, akou je právna úprava vo veci samej, prekračuje hranice toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie sledovaných cieľov všeobecného záujmu, a neprimerane ovplyvňuje právo vlastniť majetok jednotlivcov nachádzajúcich sa v takej situácii, o akú ide v prejednávanej veci, teda kedy bol dosiahnutý účel, na ktorý bol do SIS II vložený zápis o vozidle, a zápis by mal byť preto odstránený orgánom členského štátu, ktorý ho vykonal, avšak doteraz k tomu nedošlo.

90. Ak také okolnosti nastanú, je ťažké prijať to, že takéto obmedzenie práva vlastniť majetok – vo forme aktuálneho znenia dotknutého vnútroštátneho pravidla – je aj naďalej nevyhnutné na účely vykonania tohto zápisu alebo všeobecnejšie pre ciele a riadne fungovanie SIS II.

91. Domnievam sa, že keď jednotlivec nemôže používať vozidlo alebo s ním voľne nakladať, pretože zápis o tejto veci je stále vložený do SIS II, ide o neprimeraný zásah do práva tohto jednotlivca vlastniť majetok, pokiaľ dôvod, prečo je tento zápis aj naďalej v systéme, spočíva v tom, že orgány členského štátu, ktorý vykonal zápis, neodpovedali orgánom členského štátu, ktoré našli daný predmet, alebo s nimi nespolupracovali.

92. Z toho teda vyvodzujem, že vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje absolútny a časovo neobmedzený zákaz registrácie vozidla, prekračuje hranice toho, čo je nevyhnutné, a predstavuje neprimeraný zásah do práva vlastniť majetok zakotveného v článku 17 Charty, pokiaľ zápis vložený do SIS II už nie je objektívne relevantný, aj keď je aj naďalej evidovaný v systéme.

V. Návrh

93. Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky položené Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva) takto:

– Článok 39 rozhodnutia Rady 2007/533/SVV o zriadení, prevádzke a využívaní Schengenského informačného systému druhej generácie (SIS II) nepožaduje od členských štátov, aby zakázali registráciu takého predmetu, akým je vozidlo, v súvislosti s ktorým bol vložený zápis do SIS II, ani im nebráni v tom, aby taký zákaz stanovili.

– Článok 17 Charty základných práv Európskej únie bráni vnútroštátnemu pravidlu, ktoré stanovuje absolútny a neobmedzený zákaz registrácie vozidla aj v prípade, keď zápis vložený do SIS II už nie je relevantný, hoci naďalej zostáva v systéme.