Vec T‑311/04

José Luis Buendía Sierra

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Úradníci − Povýšenie − Povyšovanie za rok 2003 − Udeľovanie prednostných bodov“

Abstrakt rozsudku

1. Úradníci – Žaloba – Akt spôsobujúci ujmu

(Služobný poriadok úradníkov, články 45, 90 a 91)

2. Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45 a článok 90 ods. 2)

3. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh

(Služobný poriadok úradníkov, článok 25 druhý odsek, články 26, 43, 45 a článok 90 ods. 2)

4. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45)

5. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45)

6. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45)

7. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45)

8. Úradníci – Rozhodnutie spôsobujúce ujmu – Spôsob prijatia

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45, článok 90 ods. 2 a článok 91)

9. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45)

10. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45)

11. Úradníci – Žaloba – Zrušujúci rozsudok – Účinky

(Článok 233 ES; Služobný poriadok úradníkov, článok 45)

1. V rámci povyšovacieho systému zriadeného vnútornými predpismi Komisie založeného na zohľadnení získaných zásluh, ktoré sú vyjadrené každoročne získanými bodmi, pričom povyšovacie obdobie sa končí aktom komplexnej povahy v tom zmysle, že obsahuje dve rozličné rozhodnutia menovacieho orgánu, jedno o stanovení zoznamu povýšených úradníkov a druhé o stanovení celkového počtu bodov úradníkov, na ktorých sa zakladá prvé vyššie uvedené rozhodnutie, pričom toto rozhodnutie o stanovení celkového počtu bodov je samostatným aktom, ktorý môže byť ako taký predmetom sťažnosti a v prípade potreby aj žaloby v rámci opravných prostriedkov vymedzených v služobnom poriadku. V takom systéme totiž udelenie bodov za príslušný rok spôsobuje účinky, ktoré sa neobmedzujú a nevzťahujú výlučne na prebiehajúce povyšovacie obdobie, ale ktoré môžu mať vplyv na viaceré povyšovacie obdobia a vytvárať záväzné právne účinky, ktoré sa dotýkajú záujmov úradníka tým, že podstatne zasahujú do jeho právneho postavenia.

V dôsledku toho platí, že v prípade, ak úradník zapísaný do zoznamu povýšených spochybňuje celkový počet bodov, ktoré mu udelil menovací orgán, a teda aj zostávajúci počet bodov, ktoré boli prevedené na nasledujúce roky, môže podať sťažnosť, a v prípade potreby aj žalobu proti aktu, ktorým sa udeľujú body a ktorý má záväzné a konečné právne účinky.

Takisto môže vzniknúť situácia, že také isté konanie bude začaté na základe návrhu úradníka, ktorý nebol povýšený a nemá v úmysle spochybniť svoje nepovýšenie v rámci príslušného povyšovacieho obdobia, ale iba zamietnutie udelenia určitého počtu bodov, ktoré mu však neumožňujú dosiahnuť povyšovací limit.

Okrem toho úradník, ktorý nebol povýšený z toho dôvodu, že mu bol údajne neodôvodnene udelený nedostatočný počet bodov na dosiahnutie povyšovacieho limitu, môže podať žalobu jednak proti rozhodnutiu menovacieho orgánu o stanovení celkového počtu bodov, a takisto proti rozhodnutiu o stanovení zoznamu povýšených úradníkov. Hoci je naozaj možné tieto dva akty od seba po právnej stránke odlíšiť a môžu byť predmetom rozličných návrhov smerujúcich k zrušeniu, je nepochybné, že v skutočnosti spolu v prípade, že dôjde k zamietnutiu povýšenia, úzko súvisia, pričom rozhodnutie o stanovení zoznamu povýšených úradníkov sa vzťahuje nevyhnutne a výlučne na celkový počet bodov udelených úradníkovi vo vzťahu k povyšovaciemu limitu, avšak nie je tomu tak za predpokladu, keď uvedený úradník, ktorý tento povyšovací limit dosiahol a patrí do skupiny ex aequo, teda do skupiny úradníkov, ktorí dosiahli povyšovací limit, ktorých počet však presahuje reálne možnosti povýšenia, nebol povýšený z dôvodu vedľajších posúdení, ktoré súvisia s odpracovanými rokmi v platovej triede alebo rovnosťou príležitostí.

V tomto poslednom uvedenom prípade bude môcť príslušný úradník platne podať žalobu iba proti konečnému rozhodnutiu menovacieho orgánu o stanovení zoznamu povýšených úradníkov, a to z dôvodu nesprávneho posúdenia zo strany menovacieho orgánu pri zaraďovaní úradníkov patriacich do skupiny uvedených ex aequo.

(pozri body 82, 88 – 94)

2. V rámci povyšovacieho systému zriadeného vnútornými predpismi Komisie založeného na zohľadnení získaných zásluh, ktoré sú vyjadrené každoročne získanými bodmi, pričom povyšovacie obdobie sa končí aktom komplexnej povahy v tom zmysle, že obsahuje dve rozličné rozhodnutia menovacieho orgánu, jedno o stanovení zoznamu povýšených úradníkov a druhé o stanovení celkového počtu bodov úradníkov, na ktorých sa zakladá prvé vyššie uvedené rozhodnutie, musí byť začiatok plynutia trojmesačnej lehoty na podanie sťažnosti smerujúcej proti týmto dvom rozhodnutiam určený na zabezpečenie právnej istoty, rovnosti zaobchádzania a správneho úradného postupu ku dňu, keď sa úradník účelne oboznámi so svojím osobným povyšovacím spisom aktualizovaným v internom informatizovanom systéme inštitúcie, pokiaľ k nahliadnutiu úradníka do tohto spisu dôjde v primeranej lehote od uverejnenia súhrnného oznámenia o uverejnení údajov o udelených bodoch v tomto systéme.

V takom povyšovacom systéme totiž uverejnenie zoznamu povýšených, v ktorom sú uvedené iba mená a zaradenia dotknutých osôb, neumožňuje dotknutým úradníkom v plnom rozsahu sa oboznámiť s aktom spôsobujúcim ujmu, ktorý má komplexnú povahu a ktorým povyšovacie konanie končí, a úradník sa môže oboznámiť s celkovým počtom svojich bodov a ich rozdelením iba tak, že nahliadne do svojho osobného povyšovacieho spisu.

(pozri body 105, 111, 112, 115, 118, 121)

3. Povyšovací systém zriadený vnútornými predpismi Komisie, ktorý je založený na kvantitatívnom vyjadrení zásluh a pre ktorý je charakteristické každoročné udeľovanie rôznych druhov bodov úradníkom, niektoré z týchto bodov – „zásluhové body“ – vyplývajúce z prevedenia známky, ktorú dostal úradník pri pravidelnom hodnotení podľa článku 43 služobného poriadku, ďalšie – „prednostné body“ – udeľované ako doplňujúce, pričom samy osebe nie sú určujúce pre povýšenie a udeľujú sa ako odmena úradníkom, ktorí presiahli rámec svojich osobných cieľov alebo úspešne splnili dodatočné úlohy v záujme inštitúcie, neporušuje ani zásadu rovnosti zaobchádzania, ani článok 45 služobného poriadku, keďže oba druhy týchto bodov sa udeľujú ako odmena za zásluhy a ich udeľovanie musí byť vždy odôvodnené skutočnosťami založenými na zásluhách.

V systéme, v ktorom sa povyšovacie obdobie končí aktom komplexnej povahy v tom zmysle, že obsahuje dve rozličné rozhodnutia menovacieho orgánu, jedno o stanovení zoznamu povýšených úradníkov a druhé o stanovení celkového počtu bodov úradníkov, na ktorom sa zakladá prvé vyššie uvedené rozhodnutie, skutočnosť, že rozhodnutia o udelení prednostných bodov nie sú odôvodnené, nie je v rozpore s článkom 25 druhým odsekom služobného poriadku, ktorý neukladá povinnosť odôvodnenia návrhov, odporúčaní alebo stanovísk, ktoré samy osebe nespôsobujú ujmu, a netýka sa prípravných aktov, pričom povinnosť odôvodnenia je splnená, keď menovací orgán odôvodní svoje rozhodnutie týkajúce sa zamietnutia sťažnosti podanej podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku.

Rovnako udelenie prednostných bodov nie je v rozpore s článkom 26 služobného poriadku, ktorého účelom je zabezpečiť úradníkovi právo na obranu, pričom sa zabraňuje tomu, aby menovací orgán prijímal rozhodnutia týkajúce sa jeho administratívneho postavenia a služobného postupu na základe skutočností týkajúcich sa jeho správania, ktoré nie sú uvedené v jeho osobnom spise, keďže toto udelenie sa uskutoční po preskúmaní výsledkov hodnotení služobného postupu vzhľadom na zásluhy predmetných úradníkov potvrdené týmito hodnoteniami, ktoré vznikajú v zložitom procese, do ktorého sú úradníci úzko zapojení v súlade s článkom 43 služobného poriadku, podľa ktorého sa pravidelná správa predloží dotknutému úradníkovi, ktorý „má právo predložiť k nej všetky pripomienky, ktoré považuje za dôležité“. Porušenie práv na obranu nemožno tiež uplatniť proti rozhodnutiam o udelení týchto bodov, ktoré sú len prípravnými aktmi pre rozhodnutia, ktoré stanovia celkový počet povyšovacích bodov a zoznam povýšených, práva na obranu sa však nevzťahujú na takéto akty, ale na akty spôsobujúce ujmu.

(pozri body 129 – 138, 143 – 147, 152, 155 – 157)

4. V rámci povyšovacieho systému zriadeného vnútornými predpismi Komisie, ktorý je založený na kvantitatívnom vyjadrení zásluh a pre ktorý je charakteristické každoročné udeľovanie rôznych druhov bodov úradníkom, niektoré z týchto bodov – „zásluhové body“ – vyplývajúce z prevedenia známky, ktorú dostal úradník pri pravidelnom hodnotení podľa článku 43 služobného poriadku, ďalšie – „prednostné body“ – ktorých cieľom je odlíšiť medzi úradníkmi tých najzaslúžilejších, aby sa tak zvýšila ich šanca na povýšenie, tak existencia kvóty udeľovania posledných uvedených bodov v rámci každého generálneho riaditeľstva, ako aj uvedenie cieľového priemeru pre udelenie zásluhových bodov neobmedzujú voľnú úvahu hodnotiteľov v rozsahu, ktorý by bol v rozpore s článkom 45 služobného poriadku, zásadou rovnosti zaobchádzania a zásadou práva na služobný postup. Naopak sa zdá, že tieto dva mechanizmy môžu prispieť k účinnému vyjadreniu reprezentatívneho hodnotenia zásluh úradníkov, pričom sa však zabezpečí najvyšší stupeň porovnateľnosti hodnotení vo všetkých generálnych riaditeľstvách Komisie a v dôsledku toho aj rovnosť zaobchádzania s uvedenými úradníkmi. V tejto súvislosti v praxi sa porovnávacie hodnotenie zásluh musí vykonať na rovnom základe a s použitím zdrojov informácií a údajov, ktoré sú porovnateľné.

Pokiaľ ide o kvótu prednostných bodov v rámci generálneho riaditeľstva, tá zodpovedá všeobecnému cieľu tohto druhu bodov, ktorým je nájsť medzi úradníkmi tých najzaslúžilejších, aby sa tak zvýšila ich šanca na povýšenie. Obmedzenie počtu disponibilných bodov môže viesť generálne riaditeľstvá k tomu, že uskutočnia takýto výber. Tento cieľ je sám osebe zlučiteľný s článkom 45 služobného poriadku, rovnosťou zaobchádzania a právom na služobný postup.

Pokiaľ ide o cieľový priemer zásluhových bodov, ktorý povyšovací systém nabáda rešpektovať, ale neukladá jeho rešpektovanie ako bezpodmienečnú povinnosť, skutočnosť, že generálne riaditeľstvá ho zohľadňujú, však vôbec neznamená, že ich voľná úvaha je obmedzená v rozsahu, ktorý by bol v rozpore s článkom 45 služobného poriadku, zásadou rovnosti zaobchádzania a zásadou práva na služobný postup. Tento priemer, ktorý vyjadruje matematickým spôsobom hodnotenie výkonu priemerného úradníka, totiž nebráni hodnotiteľom použiť veľmi široký hodnotiaci rozsah, aj v spojení s informatívnym a nezáväzným rozpätím vyplývajúcim z pozorovania spôsobu, akým celkovo dochádzalo k povýšeniam v minulosti. Tento priemer totiž neobmedzuje možnosť hodnotiteľov rozlíšiť individuálne hodnotenia výkonov každého úradníka podľa toho, či sú tieto výkony nižšie alebo vyššie ako tento priemer, keďže hodnotitelia môžu jemne odlíšiť svoje hodnotenie úradníkov. Umožňuje predchádzať nebezpečenstvu inflácie známkovaní tým, že vedie známkujúcich k tomu, aby vykonali prísnejšie porovnanie individuálnych zásluh každého, a umožňuje takisto znížiť riziko rozdielnosti v priemeroch známkovaní vykonávaných rôznymi generálnymi riaditeľstvami, ktorá by nebola odôvodnená objektívnymi okolnosťami spojenými so zásluhami známkovaných úradníkov. Na záver tento priemer zohľadňuje najčastejšie pozorovanú skutočnosť, ktorou je homogénne rozdelenie známkovaných úradníkov okolo priemernej úrovne zásluh, možnosť odchýliť sa od cieľového priemeru, keď sa osobitná situácia generálneho riaditeľstva nezhoduje so všeobecnou situáciou, a možnosť pre úradníkov podať opravný prostriedok v správnom konaní, na základe ktorého mu môže menovací orgán udeliť jeden alebo viacero prednostných bodov nad rámec kvóty, ktoré postačia na nápravu ťažkostí oddelení, kde sú sústredení veľmi dobrí úradníci.

(pozri body 169, 172 – 177, 179 – 183, 187)

5. Pre zmenu právnej úpravy je príznačné, že k určitému dátumu sa zavádzajú nové situácie, pričom pri ich úprave sa zohľadňujú skôr vzniknuté situácie. V rámci povyšovacieho systému zriadeného vnútornými predpismi Komisie, ktorý je založený na kvantitatívnom vyjadrení zásluh a pre ktorý je charakteristické každoročné udeľovanie rôznych druhov bodov úradníkom, prináleží menovaciemu orgánu prechodne upraviť zmenu pravidiel týkajúcich sa povyšovania úradníkov s prihliadnutím na obmedzenia, ktoré sú príznačné pre prechod z jedného spôsobu riadenia na druhý, ktoré ho môžu prinútiť k tomu, aby sa dočasne a v určitých medziach odchýlil od striktného uplatňovania stálych pravidiel a zásad, ktoré sa v predmetných situáciách bežne uplatňujú. V každom prípade musia byť takéto odchýlky odôvodnené imperatívnou potrebou spojenou s prechodom a z hľadiska svojho trvania a rozsahu nemôžu presahovať mieru toho, čo je nevyhnutné na zabezpečenie riadneho prechodu z jedného režimu do druhého. V tejto súvislosti na účely zohľadnenia zásluh, ktoré získali vo svojej platovej triede úradníci Komisie zamestnaní v okamihu nadobudnutia účinnosti uvedeného systému, sa prechodné opatrenia vzťahujú na udeľovanie rozličných prechodných bodov týmto úradníkom.

Čo sa týka prechodných prednostných bodov udelených úradníkom z úradnej moci, a to za každý rok odpracovaný v platovej triede a do určitej hranice, tento počet rokov odpracovaných v platovej triede sa síce môže považovať za objektívny, avšak iba čiastkový ukazovateľ zásluh, ktoré získal úradník, takže udelenie týchto bodov ukazuje zohľadňovanie odpracovaných rokov v platovej triede, ktoré je v rozpore s pravidlami bežne upravujúcimi povyšovacie konania. Prijatie systému, pre ktorý sú charakteristické kvantitatívne vyjadrenie zásluh a nevyhnutnosť dosiahnuť na účely svojho povýšenia určitý limit zodpovedajúci celkovému počtu zásluhových a prednostných bodov, však znamená zohľadnenie zásluh, ktoré získali úradníci od svojho posledného povýšenia, a to vo forme udelenia určitého počtu bodov a s využitím metódy, ktorá je v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania. Opatrenie spočívajúce v automatickom udelení prednostných bodov v závislosti od počtu odpracovaných rokov v platovej triede spĺňa túto požiadavku imperatívnej potreby spojenú s prechodom a ustanovenia obmedzujúce jeho rozsah, akými je jeho obmedzenie na prvé povyšovacie obdobie po nadobudnutí účinnosti nového systému, obmedzená váha týchto bodov vo vzťahu k celkovému počtu bodov, ktoré možno udeliť, ako aj podriadenie povýšenia úradníka podmienke, že úradník vo svojom poslednom hodnotení služobného postupu získal určitý počet iných bodov, umožňujú záver, že menovací orgán nepresiahol mieru toho, čo je nevyhnutné na zabezpečenie riadneho prechodu z jedného režimu do druhého.

Čo sa týka dvoch prechodných prednostných bodov, ktoré môže maximálne udeliť úradníkovi menovací orgán na návrh povyšovacieho výboru, zaviedli sa na účely spravodlivého vyriešenia osobitných problémov spojených s prechodom zo starého systému na nový. Tento osobitný cieľ je nevyhnutne súčasťou rámca cieľov všetkých prechodných bodov, medzi ktoré patria tieto body, t. j. zohľadnenie zásluh, ktoré získal úradník od svojho posledného povýšenia, takže ustanovenie upravujúce ich udelenie ako také neporušuje článok 45 služobného poriadku. Ak by toto udeľovanie viedlo k svojvoľným povýšeniam, vyplývalo by to z konkrétneho uplatnenia tohto ustanovenia, a nie z toho, že je toto ustanovenie vo svojej podstate nezákonné.

Čo sa týka prechodných prednostných bodov, ktoré sa môžu udeliť úradníkovi navrhnutému na povýšenie v rámci predchádzajúceho obdobia, ktorý však nebol povýšený, rovnako nie sú v rozpore s článkom 45 služobného poriadku. Ak je totiž pravda, že postup pozostávajúci z automatického povýšenia zostávajúcich úradníkov z predchádzajúceho povyšovacieho obdobia je v rozpore so zásadou porovnávacieho hodnotenia zásluh úradníkov spôsobilých na povýšenie podľa tohto ustanovenia, menovací orgán je v zásade oprávnený zohľadniť v rámci porovnávacieho hodnotenia zásluh tú skutočnosť, že úradník už bol navrhnutý na povýšenie v rámci predchádzajúceho obdobia, a to za predpokladu, že nebol zbavený zásluh a že sa jeho zásluhy budú posudzovať vo vzťahu k zásluhám ostatných uchádzačov o povýšenie, čo platí v prípade prechodných opatrení zavedených Komisiou.

Na záver Komisia nemá nijakú povinnosť, aby ako systém na prevádzanie predchádzajúcich známok prijala takzvaný systém priemeru analytických hodnotení alebo systém, ktorý zaviedli iné inštitúcie a ktorý údajne vplýva na pravidlo povyšovania podľa zásluh iba v menšom rozsahu. Cieľom zmeny metód účinných v prípade povyšovania úradníkov je totiž prípadná náprava určitých nevýhod vyplývajúcich z uplatňovania prechádzajúcich pravidiel. Pre taký reformný proces, v prípade ktorého má správny orgán pri posudzovaní jeho nevyhnutnosti rozsiahlu rozhodovaciu právomoc, je teda príznačné, že hodnotenie zásluh úradníkov sa od určitého dátumu uskutočňuje na novom základe. V rámci nového režimu nie je možné od správneho orgánu požadovať, aby v celom rozsahu a rovnakým spôsobom zohľadnil známky, ktoré boli úradníkom udelené podľa predchádzajúceho režimu, keďže by to nevyhnutne viedlo k tomu, že reforma spôsobu povyšovania by stratila celý svoj praktický význam, pričom zamestnanci nemajú právo na zachovanie účinnej právnej úpravy.

(pozri body 204 – 211, 213 – 218, 220)

6. Ustanovenie povyšovacieho systému zriadeného vnútornými predpismi Komisie, podľa ktorého sa môžu úradníkom udeliť prednostné body ako odmeny za dodatočné úlohy vykonané v záujme inštitúcie, nie je v rozpore s článkom 45 služobného poriadku, keďže tieto body sa môžu udeliť iba ako odmena za úlohy odlišné od bežných činností úradníka, ktoré nie sú súčasťou každoročného hodnotenia, a preto nie sú základom pre udelenie iných druhov zásluhových bodov. Napokon v každom prípade právny rámec prijatý Komisiou umožňuje menovaciemu orgánu vyhnúť sa duplicitnému započítaniu zásluh.

(pozri body 236, 240)

7. V rámci povyšovacieho systému zriadeného vnútornými predpismi Komisie, ktorý je založený na kvantitatívnom vyjadrení zásluh a pre ktorý je charakteristické každoročné udeľovanie rôznych druhov bodov úradníkom, striktné uplatňovanie vo vzťahu ku generálnym riaditeľstvám, ktoré majú v každej platovej triede skôr nižší počet zamestnancov, pravidla, podľa ktorého na účely ich rozdelenia má každé generálne riaditeľstvo k dispozícii pridelený počet prednostných bodov predstavujúci dva a pol násobok počtu úradníkov, ktorí sú aj naďalej spôsobilí na povýšenie vzhľadom na svoju platovú triedu, a ktorý podriaďuje ich pridelenie rozdeľovaciemu kľúču medzi najvýkonnejších úradníkov a ostatných úradníkov, by viedlo k značnému zníženiu počtu prednostných bodov, ktoré sa majú rozdeliť medzi úradníkov zamestnaných na týchto jednotkách, čím týmto úradníkom vzniká zjavná ujma. Títo úradníci sa teda nachádzajú v objektívne odlišnej situácii ako ich kolegovia zamestnaní na väčších generálnych riaditeľstvách alebo oddeleniach, čo vysvetľuje a odôvodňuje na účely dodržiavania zásad rovnosti zaobchádzania a práva na služobný postup odlišné zaobchádzanie, akým je osobitné ustanovenie upravujúce pre úradníkov generálnych riaditeľstiev a oddelení s menej ako štyrmi úradníkmi v príslušnej platovej triede celkový počet desiatich prednostných bodov, ktorých udelenie nepodlieha rozdeľovaciemu kľúču vymedzenému vo všeobecnosti pre ostatných úradníkov.

(pozri body 246 – 250)

8. Služobný poriadok a vnútorné predpisy Komisie, ktoré zriaďujú povyšovací systém, ktorý je založený na kvantitatívnom vyjadrení zásluh a pre ktorý je charakteristické každoročné udeľovanie rôznych druhov bodov úradníkom, formálne neupravujú spôsob prijatia rozhodnutí o udelení týchto bodov alebo rozhodnutí o opravnom prostriedku v správnom konaní podanom proti tomuto udeleniu menovaciemu orgánu. Konkrétne článok 90 ods. 2 služobného poriadku, v ktorom sa stanovuje, že úradníci môžu predložiť menovaciemu orgánu „sťažnosť na akt“, nevylučuje, že takýto akt môže byť vydaný aj v inej ako písomnej forme. Vyplýva z toho, že menovací orgán môže prijať také rozhodnutia uvedením elektronického podpisu na digitálnom dokumente, ktorý bol vyhotovený v tejto súvislosti v rámci informatizovaného systému a bez jeho písomnej formalizácie.

(pozri body 255, 256)

9. V rámci povyšovacieho systému zriadeného vnútornými predpismi Komisie, ktorý je založený na kvantitatívnom vyjadrení zásluh a pre ktorý je charakteristické každoročné udeľovanie rôznych druhov bodov úradníkom, sa musí udelenie prednostných bodov, ktorých cieľom je odmeniť úradníkov považovaných za najzaslúžilejších, aby sa tak zvýšila ich šanca na povýšenie, zakladať na úvahách spojených s osobitnými zásluhami predmetných úradníkov, pričom počet odpracovaných rokov v príslušnej platovej triede v každom prípade nemôže byť rozhodujúcou skutočnosťou na účely ich udelenia. Ako hlavné kritérium udelenia prednostných bodov teda nemožno použiť celkový súčet prednostných bodov vyplývajúcich z prevedenia známky úradníka, ktorú dostal úradník pri pravidelnom hodnotení podľa článku 43 služobného poriadku, a prechodných prednostných bodov udeľovaných z úradnej povinnosti do určitej hranice úradníkom v závislosti od počtu odpracovaných rokov v platovej triede, keďže toto kritérium môže objektívne mať za následok to, že boli zvýhodnení úradníci, ktorí mali väčší počet odpracovaných rokov v platovej triede. V tejto súvislosti, aj keď je pravdou, že správny orgán sa môže dočasne a v určitých medziach odchýliť od striktného uplatňovania stálych pravidiel a zásad, ktoré sa bežne uplatňujú v povyšovacích konaniach, môže tak urobiť výlučne preto, aby odpovedal na naliehavú potrebu spojenú s prechodom zo starého povyšovacieho režimu na nový a aby zohľadnil obmedzenia, ktoré sú príznačné pre prechod z jedného spôsobu riadenia na druhý, pričom prednostné body sú trvalým a nie prechodným postupom nového povyšovacieho systému a udeľovanie troch kategórií prechodných bodov bolo odôvodnené okrem iného aj zohľadnením zásluh, ktoré vo svojej platovej triede získali úradníci Komisie zamestnaní v okamihu nadobudnutia účinnosti uvedeného systému.

(pozri body 286, 288, 290, 293, 297, 301)

10. Pri hodnotení zásluh, ktoré majú byť zohľadnené v rámci rozhodnutia o povýšení na základe článku 45 služobného poriadku a v dôsledku toho takisto v rámci rozhodnutia o udeľovaní bodov v povyšovacom systéme, kde sa toto hodnotenie kvantitatívne vyjadruje, má správny orgán rozsiahlu voľnú úvahu a preskúmanie súdu Spoločenstva sa musí obmedziť na otázku, či správny orgán vzhľadom na spôsoby a prostriedky, na základe ktorých mohol vykonať posúdenie, dodržal obmedzenia, ku ktorým nemožno mať výhrady, a nevyužil svoju právomoc zjavne nesprávnym spôsobom.

(pozri body 291, 320)

11. V rámci povyšovacieho systému zriadeného vnútornými predpismi Komisie, ktorý je založený na kvantitatívnom vyjadrení zásluh a pre ktorý je charakteristické každoročné udeľovanie rôznych druhov bodov úradníkom, ak súd Spoločenstva zruší rozhodnutie menovacieho orgánu o udelení žalobcovi iba určitého počtu bodov, treba tiež zrušiť rozhodnutie o jeho nezapísaní na zoznam povýšených úradníkov, keďže opatrenia, ktoré bude musieť administratíva prijať na účely nápravy zistených nezrovnalostí, budú môcť žalobcovi zabezpečiť dosiahnutie povyšovacieho limitu. Naproti tomu zrušenie celého zoznamu povýšených predstavuje neprimeranú sankciu. Tomuto posúdeniu neodporuje skutočnosť, že účinky rozhodnutí prijatých v rámci sporného povyšovacieho obdobia nezanikajú jeho skončením, keďže žalobca bude v budúcnosti môcť súťažiť s úradníkmi, ktorých povýšenie nebolo zrušené.

(pozri body 340 – 342, 349)

ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (piata rozšírená komora)

z 19. októbra 2006 ( )

„Úradníci − Povýšenie − Povyšovanie za rok 2003 − Udeľovanie prednostných bodov“

Vo veci T‑311/04,

José Luis Buendía Sierra, úradník Komisie Európskych spoločenstiev, bydliskom v Bruseli (Belgicko), v zastúpení: M. van der Woude a V. Landes, advokáti,

žalobca,

proti

Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: G. Berscheid a V. Joris, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci D. Waelbroeck, advokát,

žalovanej,

ktorej predmetom je zrušenie:

– rozhodnutia generálneho riaditeľa právneho servisu Komisie, ktorým bol žalobcovi udelený iba jeden prednostný bod generálneho riaditeľstva v rámci povyšovania za rok 2003 a ktoré bolo oznámené 2. júla 2003 a potvrdené rozhodnutím menovacieho orgánu oznámeným 16. decembra 2003,

– rozhodnutia menovacieho orgánu, ktorým nebol žalobcovi udelený ani jeden osobitný prednostný bod za dodatočnú činnosť v záujme inštitúcie v rámci povyšovania za rok 2003, ktoré bolo oznámené prostredníctvom systému Sysper 2 16. decembra 2003,

– týchto rozhodnutí: rozhodnutie menovacieho orgánu udeliť žalobcovi celkový počet 20 bodov v rámci povyšovania za rok 2003; zoznam zásluh úradníkov platovej triedy A 5 za rok 2003, ktorý bol uverejnený v Administratívnych informáciách č. 69‑2003 z 13. novembra 2003; zoznam úradníkov povýšených do platovej triedy A 4 za rok 2003 uverejnený v Administratívnych informáciách č. 73‑2003 z 27. novembra 2003; v každom prípade rozhodnutie o nezapísaní mena žalobcu do uvedených zoznamov,

– v prípade potreby rozhodnutia menovacieho orgánu z 15. júna 2004, ktorým sa zamieta jeho sťažnosť podaná 12. februára 2004,

SÚD PRVÉHO STUPŇA

EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (piata rozšírená komora),

v zložení: predseda komory M. Vilaras, sudcovia M. E. Martins Ribeiro, F. Dehousse, D. Šváby a K. Jürimäe,

tajomník: I. Natsinas, referent,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 29. septembra 2005,

vyhlásil tento

Rozsudok

Právny rámec

1 Článok 26 prvý a druhý odsek Služobného poriadku úradníkov Európskych spoločenstiev v znení účinnom v rozhodnom období (ďalej len „služobný poriadok“) znie takto:

„Osobný spis úradníka obsahuje:

(a) všetky dokumenty, týkajúce sa jeho administratívneho postavenia, a všetky správy, týkajúce sa jeho spôsobilosti, výkonnosti a správania;

(b) všetky vyjadrenia úradníka k týmto dokumentom.

Dokumenty sú zaevidované, očíslované a archivované v poradí, v akom prišli; dokumenty uvedené v písmene a) nesmú byť použité alebo citované orgánom proti úradníkovi, ak s nimi nebol oboznámený pred ich vložením do spisu.“

2 V článku 43 prvom odseku služobného poriadku sa stanovuje:

„Spôsobilosť, výkonnosť a správanie v službe každého úradníka, s výnimkou úradníkov v triedach A 1 a A 2, sú predmetom pravidelnej správy, vypracovanej aspoň raz za dva roky, ustanovenej každým orgánom v súlade s článkom 110.“

3 Článok 45 ods. 1 prvý pododsek služobného poriadku znie takto:

„O povýšení rozhoduje menovací orgán. Vykoná sa prostredníctvom vymenovania úradníka do nasledujúcej vyššej triedy v kategórii alebo službe, do ktorej patrí. Povýšenie sa vykoná výlučne výberom spomedzi úradníkov, ktorí spĺňajú minimálnu započítanú prax vo svojej triede, po zhodnotení porovnateľných [porovnávacom hodnotení – neoficiálny preklad] zásluh úradníkov, prichádzajúcich do úvahy pre povýšenie, a správ o nich.“

4 Dňa 30. októbra 2001 prijala Komisia oznámenie SEK (2001) 1697 o „hodnotení služobného postupu“ (hodnotenie úradníkov) a o povyšovaní. V tomto oznámení vymedzila svoje postoje v oblasti personálnej politiky, aby bolo „hodnotenie služobného postupu prepojené s hodnotením výsledkov, ktoré dosiahol úradník, a s hodnotením jeho potenciálu“. Komisia predovšetkým uvádza, že „[nový povyšovací systém] bude charakteristický najmä tým, že bude založený na zásluhách“. Komisia dodáva, že tieto „zásluhy sú dynamickým a kumulatívnym konceptom (‚kapitál‘)… Je kvantitatívne vyjadrený prostredníctvom bodovacieho systému. Po určitom čase (v závislosti od dosiahnutých zásluh) má úradník na základe ‚kapitálu‘ bodov nárok byť navrhnutý na povýšenie do vyššej platovej triedy“. Komisia upresňuje, že „známky a hodnotenia získané v rámci… hodnotení služobného postupu zodpovedajú zásluhovým bodom“ (ďalej len „ZB“), ktoré sú doplnené o prednostné body (ďalej len „PB“). Komisia zdôrazňuje, že „udeľovanie [týchto PB] musí byť vždy písomne odôvodnené, pričom je potrebné uviesť tvrdenia týkajúce sa zásluh“. Sú „určené ako odmena úradníkom, ktorí sú považovaní za najzaslúžilejších, pričom v priebehu času zvyšujú ich možnosti na povýšenie, resp. im ihneď umožňujú získať povýšenie v rámci prebiehajúceho povyšovacieho obdobia“. Komisia upresňuje, že „udeľovanie [PB] musí byť takisto odôvodnené na základe podrobne vypracovaných hodnotení“. Dodáva, že „[PB] sa budú udeľovať podľa zoznamu kritérií, ktorých cieľom je roztriediť zaslúžilých úradníkov“. Podľa Komisie „je základným kritériom porovnanie zásluh v rámci celého [generálneho riaditeľstva], pričom sa má prihliadať najmä na potenciál úradníka (na základe objektívneho hodnotenia vykonaných činností a preukázanej spôsobilosti)“. Komisia zdôrazňuje skutočnosť, že „cieľom systému je najmä zabezpečiť najvyššiu možnú úroveň koherencie hodnotení rozličných oddelení Komisie“. Napokon upresňuje, že „logicky ide takisto o zabezpečenie porovnateľnosti tempa povyšovania všetkých úradníkov medzi jednotlivými generálnymi riaditeľstvami“.

5 Dňa 26. apríla 2002 prijala Komisia rozhodnutie o všeobecných vykonávacích ustanoveniach článku 43 služobného poriadku a rozhodnutie o všeobecných vykonávacích ustanoveniach článku 45 služobného poriadku (ďalej len „VVU 43“ a „VVU 45“).

6 V zmysle článku 1 ods. 1 VVU 43 „sa každoročne vyhotovuje“ pravidelná správa s názvom hodnotenie služobného postupu (ďalej len „HSP“) „týkajúca sa spôsobilosti, výkonnosti a správania v službe každého stáleho úradníka…“.

7 V článku 2 ods. 1 VVU 43 sa definujú pojmy ZB a PB na účely VVU 43 a VVU 45. Podľa článku 2 ods. 1 druhého a piateho pododseku VVU 43:

„[ZB] aj [PB] sa udeľujú ako odmena za zásluhy a udeľovanie [PB] musí byť vždy odôvodnené skutočnosťami založenými na zásluhách.

[ZB] sú body vyplývajúce zo známok a hodnotení služobného postupu.

[PB] sú body, ktoré môžu udeľovať:

a) generálni riaditelia (pokiaľ ide o úradníka A/LA)…, a to zaslúžilým úradníkom po tom, ako budú na [generálnom riaditeľstve] alebo príslušnom oddelení vyhotovené hodnotenia služobného postupu. Kritériá udeľovania sú stanovené v článku 6 [VVU 45];

b) menovací orgán na odporúčanie povyšovacích výborov, a to zaslúžilým úradníkom, ktorí súhlasili s plnením dodatočných úloh v záujme inštitúcie. Kritériá udeľovania sú stanovené v článku 9 [VVU 45];

c) menovací orgán na odporúčanie povyšovacích výborov, a to v nadväznosti na opravný prostriedok podaný proti udeleniu [PB] podľa článku 13 ods. 2 [VVU 45].

[ZB] aj [PB] sa priebežne sčítavajú. Po povýšení sa odpočítajú body zodpovedajúce povyšovaciemu limitu; prípadný zostatok sa prevedie do nasledujúceho obdobia.“

8 Podľa Administratívnych informácií č. 99‑2002 z 3. decembra 2002 týkajúcich sa hodnotenia úradníkov za roky 2001 až 2002 (prechod) „každý úradník dostane pri [svojom] hodnotení celkovú známku od [0] do [20] z celkového počtu [20]“. Táto známka sa následne prevedie na ZB použiteľné na účely povýšenia. Z tých istých Administratívnych informácií vyplýva, že okrem výnimočných prípadov počet ZB zodpovedá celkovej hodnotiacej známke.

9 V článku 3 VVU 45 sa stanovuje, že úradníci môžu byť povýšení až „po zohľadnení porovnateľných zásluh úradníkov spôsobilých na povýšenie“. Z tohto článku vyplýva, že „v prvom rade je teda potrebné zohľadniť počet [ZB] a [PB], ktoré získal každý úradník v priebehu roka alebo počas predchádzajúcich rokov“. Komisia dodáva, že „na ďalšie vedľajšie skutočnosti je možné prihliadnuť za podmienok stanovených v článku 10 ods. 1 [VVU 45], a to na účely roztriedenia úradníkov, ktorí získali rovnaký celkový počet [ZB] a [PB]“.

10 V článku 4 VVU 45 sa stanovuje:

„Povyšovacie obdobie pozostáva z týchto dvoch etáp:

a) udelenie [PB] zo strany generálnych riaditeľstiev a následne zo strany povyšovacích výborov upravených v článku 14 v súlade s postupmi stanovenými v článkoch 6, 7 a 9,

b) samotné povyšovacie konanie uvedené v článku 10.“

11 Podľa článku 6 VVU 45 rozdeľujú generálni riaditelia, resp. riaditelia PB, ktoré boli pridelené každému generálnemu riaditeľstvu (ďalej len „PBGR“) po porade s paritnými hodnotiacimi výbormi.

12 Z článku 6 ods. 1 VVU 45 vyplýva, že na účely tohto rozdeľovania „má každé generálne riaditeľstvo k dispozícii… pridelený počet [PB] predstavujúci 2,5 násobok počtu úradníkov, ktorí sú ešte spôsobilí na povýšenie vzhľadom na svoju platovú triedu a ktorí sú zamestnaní na uvedenom generálnom riaditeľstve“. Z toho istého ustanovenia a z Administratívnych informácií č. 99‑2002 v každom prípade vyplýva, že v prípade generálnych riaditeľstiev, ktorých priemerný počet ZB pre vymedzenú platovú triedu prevýši viac ako o jeden bod priemer 14 z 20, dôjde k zníženiu prideleného počtu PB presne o počet bodov prevyšujúci priemer. Generálne riaditeľstvá však môžu tento počet bodov prevyšujúci priemer odôvodniť a povyšovacie výbory môžu vo výnimočných prípadoch rozhodnúť o úplnom alebo čiastočnom zrušení tohto zníženia.

13 V článku 6 ods. 2 VVU 45 sa stanovuje, že „na účely udeľovania [PB] sa generálni riaditelia a riaditelia na začiatku roka stretnú v rámci každého generálneho riaditeľstva, aby sa dohodli na kritériách, ktorými sa bude riadiť rozdeľovanie prideleného počtu [PB] medzi riaditeľstvá“.

14 Podľa článku 6 ods. 3 VVU 45:

„Po preskúmaní výsledkov [HSP] udelia generálni riaditelia na návrh svojich riaditeľov pre úradníkov A… [PB] úradníkom, ktorí sú považovaní za najzaslúžilejších, a to najmä:

i) za to, že prispeli k získaniu výsledkov v rámci pracovného programu riaditeľstva/generálneho riaditeľstva, ktoré presahujú rámec ich osobných cieľov, vrátane poskytnutia súčinnosti ostatným odborom;

ii) za to, že pri plnení svojich úloh vyvinuli mimoriadne úsilie a získali pozoruhodné výsledky, ako potvrdzujú ich [HSP].“

15 V článku 6 ods. 4 VVU 45 sa stanovuje, že „na účely rozlíšenia úradníkov“:

„a) 50 % [PB], ktoré sú súčasťou počtu bodov, ktoré boli pridelené generálnemu riaditeľstvu, sa rozdelí medzi najvýkonnejších úradníkov, ktorí svoje mimoriadne zásluhy preukázali tým, že splnili kritériá stanovené v ods. 3 [bodoch] i) a ii). Títo úradníci predstavujú približne 15 % celkového počtu zamestnancov generálneho riaditeľstva v každej platovej triede. Každému úradníkovi sa udelí 6 až 10 bodov.

b) zvyšných 50 % bodov sa rozdelí medzi ostatných úradníkov, ktorí sú považovaní za zaslúžilých vzhľadom na kritériá stanovené v ods. 3 [bodoch] i) a ii) a ktorým sa jednotlivo udelí 0 až 4 bodov.

[PB] môžu byť úradníkovi udelené iba v rámci jedného z vyššie uvedených prípadov. V dôsledku toho sa maximálny počet [PB], ktoré [môžu] byť v rámci každého povyšovacieho obdobia udelené tomu istému úradníkovi, rovná 10“.

16 V článku 8 VVU 45 sa stanovuje, že po udelení PB v súlade s postupom stanoveným v článku 6 generálne riaditeľstvo (GR) pre „personál a administratívu“ vyhotoví zoznamy podľa zásluh úradníkov pre každú príslušnú platovú triedu a podľa počtu získaných bodov, uverejní ich na intranete a oznámi ich všetkým zamestnancom. V týchto zoznamoch sú uvedené mená úradníkov, ktorým na dosiahnutie povyšovacieho limitu nechýba viac ako 5 bodov, a mená úradníkov, ktorí tento limit dosiahli, resp. prekročili.

17 Podľa článku 13 ods. 1 VVU 45 môžu úradníci v lehote piatich pracovných dní po uverejnení zoznamu zásluh, ktorý je upravený v článku 8 VVU 45, podať opravný prostriedok proti rozhodnutiam o udelení PB na povyšovací výbor (ďalej len „opravný prostriedok v správnom konaní“). Podľa článku 13 ods. 2 VVU 45, „ak to povyšovací výbor považuje za vhodné, pri posudzovaní každého prípadu navrhne udelenie určitého počtu [PB]. Povyšovací výbor vo svojom odôvodnenom stanovisku uvedie odporúčania pre [menovací orgán]“, ktorý rozhodne o prípadnom udelení dodatočných PB, ktorých stanovený počet sa uverejní (ďalej len „prednostné body udelené na základe opravného prostriedku alebo PBO“).

18 Podľa článku 9 ods. 1 VVU 45 sú povyšovacie výbory okrem toho poverené predložením odporúčaní menovaciemu orgánu (ďalej len „MO“), a to pokiaľ ide o udeľovanie PB ako odmeny za dodatočné úlohy vykonané v záujme inštitúcie (ďalej len „PBDÚ“). Tieto úlohy sú vymenované v prílohe I uvedených VVU.

19 V článku 12 VVU 45 sú uvedené prechodné ustanovenia pre povyšovanie za rok 2003, aby „mohli byť zásluhy riadne zohľadnené z hľadiska dlhšieho časového obdobia“. V odseku 3 tohto ustanovenia sa stanovujú tri kategórie prechodných PB (ďalej len „PPB“):

„a) [PPB] budú úradníkom udeľované po 1 bode za rok odpracovaný v platovej triede, pričom sa mu udelí najviac 7 bodov. Okrem toho majú povyšovacie výbory k dispozícii pridelený počet [PPB] zodpovedajúci 0,25 bodom na úradníka, ktoré sa môžu udeľovať vo výške naviac 2 body na úradníka.

b) generálne riaditeľstvá môžu na účely zohľadnenia úradníkov navrhovaných v predchádzajúcom roku, ktorí však neboli povýšení [ďalej len ‚zostávajúci úradníci‘], udeľovať osobitné dodatočné [PB]…“.

20 Podľa Administratívnych informácií č. 18‑2003 zo 17. februára 2003 (Povýšenia 2003 – Kategórie A, LA, B, C a D – Prevádzkový rozpočet – Zostávajúci úradníci z povyšovania za rok 2002) a bodu III Administratívnych informácií č. 34‑2003 z 2. mája 2003 (Povyšovanie za rok 2003) môžu byť udelené najviac 4 osobitné dodatočné PB (ďalej len „ODPB“).

21 V článku 10 VVU 45 sa stanovuje:

„1. Po skončení konania upraveného v článku 9 sa povyšovacie výbory stanovené v článku 14 zídu na účely preskúmania zoznamu zásluh a predloženia návrhov, pričom [vykonajú výber] zo skupiny úradníkov, ktorí dosiahli povyšovací limit, ktorých počet však presahuje reálne možnosti povýšenia (skupina ex æquo). Pri tomto výbere z úradníkov, ktorí majú rovnaký počet bodov, zohľadnia výbory najmä také skutočnosti, akými sú počet odpracovaných rokov v platovej triede a dôvody týkajúce sa rovnosti príležitostí. Tento výber sa začne vykonávať najneskôr 15. mája. Výbory sú povinné svoje návrhy odôvodniť a predložiť ich [MO]. Zoznam zásluh obsahujúci tieto návrhy sa uverejní na intranete. Pokiaľ ide o úradníkov, ktorých počet bodov sa zhoduje s povyšovacím limitom, v tomto zozname budú dotknuté osoby rozdelené podľa toho, či ich povyšovací výbor navrhol, resp. nenavrhol.

2. Povýšenie úradníka podlieha podmienke, aby tento úradník vo svojom hodnotení služobného postupu za posledné hodnotiace obdobie dosiahol celkovo najmenej 10 [ZB]…

3. V júni [MO] na základe návrhov povyšovacích výborov rozhodne, ktorí úradníci každej platovej triedy budú povýšení. Pri každom povýšení sa referenčný limit odpočíta od bodového kreditu povýšených úradníkov a zvyšok sa prevedie na nasledujúce roky.

4. V júli uverejní GR pre ‚personál a administratívu‘ zoznam povýšených úradníkov.“

22 V článku 14 ods. 1 a 2 VVU 45 sa stanovuje:

„1. Zriaďuje sa päť povyšovacích výborov, a to pre úradníkov A, LA, B, C a D.

2. Zloženie výborov je nasledujúce:

– pre úradníkov A: predseda, ktorým je generálny riaditeľ GR ‚Personál a administratívu‘, členovia v počte rovnajúcom sa počtu generálnych riaditeľov a vedúcich oddelení, 15 členov menovaných ústredným výborom zamestnancov, ktorí musia byť zaradení aspoň do triedy A 4/LA 4.

– …“.

Skutkový stav a konanie

23 Žalobca je úradníkom Európskych spoločenstiev od apríla 1991. Od 1. júla 2001 je členom právneho servisu Komisie.

24 Žalobcovi bola 15. marca 2003 v jeho HSP udelená známka 16 z 20 za obdobie od júla 2001 do decembra 2002. Táto známka bola prevedená na 16 ZB.

25 Rozhodnutím, ktoré bolo žalobcovi oznámené 3. júla 2003, mu generálny riaditeľ právneho servisu udelil 1 PBGR na základe článku 6 VVU 45.

26 Na základe článku 12 ods. 3 písm. a) prvej vety VVU 45 mu právny servis udelil takisto 3 PPB, a to po 1 bode za rok odpracovaný v platovej triede (ďalej len „PPBPT“), čo zodpovedá trom odpracovaným rokom v platovej triede A 5.

27 Zoznam zásluh uvedený v článku 8 VVU 45 týkajúci sa povyšovania za rok 2003, ktorý sa vzťahuje na úradníkov platovej triedy A 5, akým je aj žalobca, bol uverejnený v Administratívnych informáciách č. 48‑2003 zo 7. júla 2003. Obsahuje údaje o každom úradníkovi týkajúce sa celkového počtu ZB a PBGR, a takisto PPBPT a ODPB. V tomto zozname nie je uvedené meno žalobcu.

28 Dňa 14. júla 2003 podal žalobca proti udeleniu iba jedného PBGR opravný prostriedok v správnom konaní na základe článku 13 VVU 45. V tejto žiadosti žiadal takisto o udelenie PBDÚ. Povyšovací výbor pre úradníkov kategórie A sa zišiel 17. a 24. októbra 2003 okrem iného na účely posúdenia tejto žiadosti.

29 Vyššie uvedený povyšovací výbor následne 13. novembra 2003 rozhodol o stanovení zoznamu zásluh úradníkov platovej triedy A 5 podľa článku 10 VVU 45. Tento zoznam bol v ten istý deň uverejnený v Administratívnych informáciách č. 69‑2003. V tomto zozname nie je uvedené meno žalobcu.

30 Dňa 20. novembra 2003 vyhotovil MO zoznam úradníkov povýšených za rok 2003, v ktorom nie je uvedené meno žalobcu. Tento zoznam bol uverejnený v Administratívnych informáciách č. 73‑2003 z 27. novembra 2003.

31 Dňa 16. decembra 2003 nahliadol žalobca do svojho osobného povyšovacieho spisu v systéme Sysper 2 na intranete Komisie a zistil, že mu bol v rámci povyšovania za rok 2003 udelený celkový počet 20 bodov.

32 Dňa 19. decembra 2003 uverejnila Komisia v Administratívnych informáciách č. 82‑2003 súhrnné oznámenie o priebehu povyšovania za predmetný rok.

33 Podaním z 12. februára 2004 podal žalobca sťažnosť na základe článku 90 ods. 2 služobného poriadku.

34 Táto sťažnosť bola zamietnutá rozhodnutím MO z 15. júna 2004, pričom toto rozhodnutie bolo dotknutej osobe oznámené nasledujúci deň.

35 Žalobca návrhom zapísaným do registra kancelárie Súdu prvého stupňa 22. júla 2004 podal žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

36 Vyjadrenie k žalobe bolo predložené 19. novembra 2004.

37 Listom doručeným Súdu prvého stupňa 14. januára 2005 sa žalobca vzdal možnosti predložiť repliku.

38 Na základe článku 14 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa a na návrh piatej komory Súd prvého stupňa po vypočutí účastníkov konania v súlade s článkom 51 tohto rokovacieho poriadku rozhodol postúpiť vec rozšírenému rozhodovaciemu zloženiu.

39 Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (piata rozšírená komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania upravených v článku 64 rokovacieho poriadku písomne položil žalobcovi a Komisii otázky, pričom ich vyzval, aby na ne odpovedali do 31. augusta 2005. Účastníci konania tejto výzve vyhoveli v stanovenej lehote.

40 Listom tajomníka Súdu prvého stupňa z 15. septembra 2005 boli účastníci konania vyzvaní, aby do 23. septembra 2005 predložili svoje pripomienky k svojim vzájomným odpovediam na písomné otázky Súdu prvého stupňa. Žalobca predložil svoje pripomienky tajomníkovi Súdu prvého stupňa 23. septembra 2005 a Komisia 22. septembra 2005.

41 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 29. septembra 2005.

Návrhy účastníkov konania

42 Žalobca vo svojej žalobe navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– nariadil predloženie dokumentov prostredníctvom opatrení na zabezpečenie priebehu konania,

– zrušil tieto akty:

– rozhodnutie generálneho riaditeľa právneho servisu, ktorým bol žalobcovi udelený iba jeden prednostný bod generálneho riaditeľstva v rámci povyšovania za rok 2003 a ktoré bolo oznámené 2. júla 2003 a potvrdené rozhodnutím MO oznámeným 16. decembra 2003,

– rozhodnutie MO, ktorým nebol žalobcovi udelený ani jeden PBDÚ v rámci povyšovania za rok 2003, ktoré bolo oznámené 16. decembra 2003 prostredníctvom systému Sysper 2,

– tieto rozhodnutia: rozhodnutie MO udeliť žalobcovi celkový počet 20 bodov v rámci povyšovania za rok 2003; zoznam zásluh úradníkov platovej triedy A 5 za rok 2003, ktorý bol uverejnený v Administratívnych informáciách č. 69-2003 z 13. novembra 2003; zoznam úradníkov povýšených do platovej triedy A 4 za rok 2003 uverejnený v Administratívnych informáciách č. 73-2003 z 27. novembra 2003; v každom prípade rozhodnutie o nezapísaní mena žalobcu do uvedených zoznamov,

– v prípade potreby rozhodnutie MO z 15. júna 2004, ktorým sa zamieta jeho sťažnosť podaná 12. februára 2004,

– zaviazal žalovanú na náhradu trov konania.

43 Žalovaná vo svojom vyjadrení k žalobe navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– vyhlásil tvrdenia žalobcu smerujúce k zrušeniu rozhodnutia, ktorým mu bol udelený celkový počet 20 bodov, za neprípustné a nedôvodné,

– v zostávajúcej časti zamietol žalobu ako nedôvodnú,

– rozhodol o trovách konania.

44 Komisia na pojednávaní upustila od svojej argumentácie týkajúcej sa neprípustnosti žaloby v rozsahu, v akom táto žaloba smeruje proti rozhodnutiu udeliť žalobcovi celkový počet 20 povyšovacích bodov. Súd prvého stupňa to zaznamenal do zápisnice z pojednávania.

45 Po tomto vyhlásení žalobca vyhlásil, že berie späť svoje návrhy smerujúce k zrušeniu individuálnych rozhodnutí, ktorými mu boli, resp. neboli udelené PB prislúchajúce rozličným vymedzeným kategóriám, to však len v takom rozsahu, aby žalobou bolo aj naďalej možné spochybňovať platnosť kritérií udeľovania osobitných bodov vo vzťahu k rozhodnutiu, ktorým bol stanovený celkový počet povyšovacích bodov. Súd prvého stupňa to zaznamenal do zápisnice z pojednávania.

O prípustnosti

46 Ako vyplýva z vyššie uvedeného bodu 44, Komisia na pojednávaní upustila od svojej námietky týkajúcej sa prípustnosti žaloby v rozsahu, v akom táto žaloba smeruje proti rozhodnutiu, ktorým bol žalobcovi udelený celkový počet 20 bodov v rámci povyšovania za rok 2003.

47 V každom prípade je potrebné pripomenúť, že keďže splnenie podmienok prípustnosti žaloby podlieha verejnému záujmu, Súd prvého stupňa ich môže skúmať i bez návrhu a jeho kontrola nie je obmedzená na námietky neprípustnosti vznesené účastníkmi konania. Predovšetkým platí, že iba Súdu prvého stupňa prináleží, aby bez ohľadu na stanoviská účastníkov konania zistil a určil, či bol v každej prejednávanej veci skutočne vydaný akt spôsobujúci žalobcovi ujmu (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. marca 2005, D/EIB, T‑275/02, Zb. VS s. I‑A-259, II‑1295, bod 42, a citovanú judikatúru).

48 Podľa ustálenej judikatúry sú aktmi alebo rozhodnutiami, proti ktorým je možné podať žalobu o neplatnosť, iba opatrenia so záväzným právnym účinkom, ktoré sa dotýkajú záujmov žalobcu tým, že podstatne zasahujú do jeho právneho postavenia (rozsudok Súdneho dvora z 11. novembra 1981, IBM/Komisia, 60/81, Zb. s. 2639, bod 9; rozsudky Súdu prvého stupňa z 22. júna 1990, Marcopoulos/Súdny dvor, T‑32/89 a T‑39/89, Zb. s. II‑281, bod 21, a zo 17. decembra 2003, McAuley/Rada, T‑324/02, Zb. VS s. I‑A‑337 a II‑1657, bod 28).

49 Z judikatúry takisto vyplýva, že ak sa rozhodnutie prijíma na základe postupu, ktorý pozostáva z niekoľkých štádií, napadnuteľnými sú iba opatrenia, v ktorých je s konečnou platnosťou vyjadrené stanovisko pôvodcu rozhodnutia, s výnimkou predbežných opatrení, ktorých cieľom je príprava konečného rozhodnutia (rozsudky Marcopoulos/Súdny dvor, už citovaný v bode 48 vyššie, bod 21, a McAuley/Rada, už citovaný v bode 48 vyššie, bod 28).

50 Žalobca v prejednávanej veci spochybňuje zákonnosť rozličných aktov prijatých v rámci povyšovania za rok 2003, ktorý je prvým povyšovacím obdobím, v ktorom sa uplatňujú nové VVU 43 a VVU 45, pričom poukazuje najmä na neplatnosť ex tunc niektorých týchto aktov.

51 Vzhľadom na tieto okolnosti sa Súd prvého stupňa domnieva, že na účely vymedzenia aktu spôsobujúceho ujmu a lehoty na podanie opravného prostriedku proti tomuto aktu je potrebné postupne opísať podstatu nového povyšovacieho systému a priebeh celého povyšovacieho obdobia.

1. Povyšovací systém

52 Je potrebné uviesť, že podľa uplatniteľných predpisov dochádza k povýšeniu v závislosti od zásluh a úrovne práce úradníka, ktoré sa každoročne preukazujú a sú vyjadrené vo forme bodov udeľovaných v rámci každoročného hodnotiaceho a povyšovacieho obdobia.

53 V článku 3 VVU 45 s názvom „Základy povyšovania“ sa takisto stanovuje, že „v prvom rade je potrebné zohľadniť počet [ZB] a [PB], ktoré získal každý úradník v priebehu roka alebo počas predchádzajúcich rokov“.

54 Z článku 5 VVU 45 okrem iného vyplýva, že úradník môže byť povýšený iba vtedy, ak získa presne stanovený počet bodov, ktorý sa prinajmenšom rovná referenčnému limitu, resp. „povyšovaciemu limitu“, ktorý stanovia povyšovacie výbory pre každé povyšovacie obdobie.

55 V článku 5 ods. 3 VVU 45 sa totiž stanovuje:

„Povyšovací limit predstavuje počet bodov (zásluhových a prednostných) potrebných na povýšenie do príslušnej platovej triedy; v súlade s rozpočtovými možnosťami sú povyšovaní tí úradníci, ktorých počet bodov presahuje stanovený limit. Tí úradníci, ktorých počet bodov sa rovná limitu, môžu byť povýšení, takisto sa však môže stať, že budú musieť počkať na nasledujúce povyšovacie obdobie, a to v závislosti od miery povyšovania“.

56 Článok 10 ods. 3 VVU 45 dopĺňa už citované ustanovenie, pričom sa v ňom stanovuje, že „pri každom povýšení sa referenčný limit odpočíta od bodového kreditu povýšených úradníkov a zvyšok sa prevedie na nasledujúce roky“.

57 Celkový počet bodov, ktoré získal úradník v rámci povyšovacieho obdobia, je výsledkom zložitého postupu, v ktorého priebehu sa uvedenému úradníkovi udeľujú ZB vyplývajúce zo známok a posúdenia HSP, a následne PB, ktoré môžu podľa článku 2 ods. 1 VVU 43 udeľovať buď generálni riaditelia alebo riaditelia každého generálneho riaditeľstva (PBGR), alebo MO na odporúčanie povyšovacích výborov (PBDÚ a PBO).

58 Okrem toho, pokiaľ ide o povyšovanie za rok 2003, ktorý je prvým rokom, v ktorom sa začalo uplatňovať nové povyšovacie konanie, v článku 12 ods. 3 VVU 45 sú uvedené prechodné opatrenia, „aby mohli byť zásluhy riadne zohľadnené z hľadiska dlhšieho časového obdobia“. Tieto opatrenia sa vzťahujú jednak na udeľovanie PPB, ktoré udeľujú úradníci z úradnej povinnosti, a to po 1 bode za každý odpracovaný rok, pričom sa však udelí najviac 7 bodov [PPBPT, článok 12 ods. 3 písm. a) prvá veta VVU 45], alebo na odporúčanie povyšovacích výborov, ak to odôvodňuje situácia úradníka, a to najviac 2 body na úradníka [PPB, článok 12 ods. 3 písm. a) druhá veta VVU 45], a takisto na udeľovanie najviac 4 ODPB úradníkom navrhnutým na povýšenie za rok 2002, ktorí však povýšení neboli [článok 12 ods. 3 písm. b) VVU 45 a Administratívne informácie č. 18‑2003 a 34‑2003].

2. Priebeh povyšovacieho obdobia

59 Povyšovacie obdobie sa začína každý rok po skončení hodnotiaceho obdobia a jeho prvým štádiom nasledujúcim po udelení ZB je udeľovanie PB na úrovni každého generálneho riaditeľstva.

60 V prejednávanej veci generálny riaditeľ právneho servisu udelil žalobcovi na základe rozhodnutia, ktoré mu bolo oznámené 3. júla 2003, jeden PBGR na základe článku 6 VVU 45, ktorý bol pripočítaný k už získaným 16 ZB. Na základe článku 12 ods. 3 písm. a) prvej vety VVU 45 mu právny servis udelil takisto tri PPBPT zodpovedajúce trom odpracovaným rokom v platovej triede A 5. Žalobca na druhej strane nezískal ani jeden ODPB podľa článku 12 ods. 3 písm. b) VVU 45.

61 Okrem individuálnych a dôverných informácií o celkovom počte ZB a PB, ktoré každému úradníkovi poskytuje jeho generálne riaditeľstvo (článok 6 ods. 8 VVU 45), GR pre „Personál a administratívu“ Komisie po udelení PBGR vypracúva a uverejňuje zoznam zásluh pre každú platovú triedu, v ktorom sú uvedené mená úradníkov, ktorým na dosiahnutie povyšovacieho limitu nechýba viac ako 5 bodov, a mená tých úradníkov, ktorí tento limit dosiahli, resp. prekročili, pričom sa uvádza takisto celkový počet ZB a PBGR, ktorý každý z nich získal (článok 8 VVU 45).

62 Pokiaľ ide o povyšovanie za rok 2003, vyššie uvedený zoznam zásluh týkajúci sa úradníkov platovej triedy A 5, akým je aj žalobca, bol uverejnený v Administratívnych informáciách č. 48‑2003 zo 7. júla 2003. Obsahuje údaje o každom úradníkovi týkajúce sa celkového počtu ZB a PBGR, a takisto PPBPT a ODPB udelených v rámci uplatňovania prechodných ustanovení.

63 Umiestnenie úradníkov v rámci povyšovacieho obdobia, ktoré je uvedené v zozname v zmysle článku 8 VVU 45, nemá konečnú platnosť, a to bez ohľadu na to, či títo úradníci sú, resp. nie sú na tomto zozname uvedení.

64 Úradník, ktorý nie je spokojný s počtom udelených PBGR, má jednak možnosť podať v lehote piatich pracovných dní odo dňa uverejnenia vyššie uvedeného zoznamu zásluh opravný prostriedok v správnom konaní na príslušný povyšovací výbor, ktorý môže v prípade potreby MO odporučiť, aby príslušnému úradníkovi udelil PBO (článok 13 VVU 45). Žalobca takýto opravný prostriedok napokon platne podal 14. júla 2003.

65 Okrem toho môžu úradníci po uverejnení zoznamu zásluh, ktorý je upravený v článku 8 VVU 45, získať ešte aj PBDÚ (článok 9 VVU 45) a v súlade s prechodnými ustanoveniami prechodné prednostné body, ktoré udeľuje MO na návrh povyšovacích výborov (ďalej len „PPBPV“) [článok 12 ods. 3 písm. a) druhá veta VVU 45].

66 Druhé štádium povyšovacieho obdobia pozostáva zo zasadnutí povyšovacích výborov a z predkladania návrhov, ktoré patria do ich oblasti pôsobnosti, menovaciemu orgánu.

67 Je nesporné, že povyšovacie výbory majú v zásade dva druhy právomoci. Ich prvá právomoc spočíva v tom, že predkladajú MO odporúčania na udelenie niektorých PB (články 9, 12 a 13 VVU 45), pričom zvyčajne vydávajú stanoviská k udeleniu PBO pred predložením odporúčania ku konkrétnemu udeleniu PBDÚ (článok 13 VVU 45). Ich druhá právomoc spočíva v tom, že predkladajú MO návrhy na zaradenie úradníkov, ktorí patria do skupiny tzv. „ex aequo“, teda do skupiny úradníkov, ktorí dosiahli povyšovací limit, ktorých počet však presahuje reálne možnosti povýšenia (článok 10 VVU 45).

68 V každom prípade je však vzhľadom na nepresnosť znenia VVU 45 do určitej miery náročné vymedziť podmienky účasti povyšovacích výborov z hľadiska ratione temporis.

69 V článku 10 VVU 45 sa teda stanovuje, že povyšovacie výbory sa zídu na účely preskúmania zoznamu zásluh a predloženia návrhov, pričom „po skončení konania upraveného v článku 9“ sa vykoná výber zo skupiny ex aequo. Tento posledný uvedený výraz vykladaný v spojení s článkom 13 VVU 45 by mohol viesť k takému výkladu, že z článku 10 VVU 45 vyplýva, že povyšovacie výbory a MO sa prvýkrát zúčastnia na navrhovaní a následne na rozhodovaní o udelení PB až po uverejnení zoznamu zásluh podľa článku 8 VVU 45.

70 Cieľom takejto účasti je s konečnou platnosťou rozhodnúť o umiestnení úradníkov, pokiaľ ide o celkový počet bodov udelených v rámci povyšovacieho obdobia, pričom následne by sa malo nevyhnutne uskutočniť nové zasadnutie povyšovacích výborov, a to na účely vypracovania návrhov týkajúcich sa zaradenia úradníkov patriacich do skupiny ex aequo.

71 Takýto prístup však nie je v súlade so znením a systémom VVU 45.

72 V prvom rade je potrebné uviesť, že používanie pojmu „konanie“ sa nezdá byť vhodné v tom zmysle, že v článku 9 VVU 45 sa v skutočnosti neuvádza opis celkového konania so stanovením presného časového harmonogramu, ale opis týkajúci sa rozdelenia právomocí medzi povyšovacie výbory a MO v oblasti udeľovania PBDÚ.

73 V druhom rade z výkladu, ktorý je uvedený vo vyššie uvedených bodoch 69 a 70, vyplýva, že existuje predbežné rozhodnutie MO týkajúce sa stanovenia celkového počtu bodov. V článku 9 VVU 45 sa však nijakým spôsobom neupravuje prijímanie takéhoto rozhodnutia zo strany MO, keďže tento článok sa obmedzuje na to, že všeobecným spôsobom upravuje hlavné právomoci tohto orgánu v oblasti udeľovania PB, pričom sa v ňom neupresňuje, kedy presne sa má táto právomoc vykonávať.

74 Je tomu tak aj v prípade článku 13 VVU 45, ktorý sa týka udeľovania PBO, v ktorom sa iba upravuje rozhodovacia právomoc MO, pričom sa neupresňuje, kedy presne v priebehu povyšovacieho obdobia sa má táto právomoc vykonať. Okrem toho hoci sa v článku 13 ods. 2 VVU 45 stanovuje, že počet PBO, ktoré takýmto spôsobom MO udelí, sa uverejňuje, nevyplýva z neho, v akom štádiu sa toto uverejnenie uskutoční, pričom počet udelených PBO na povyšovanie za rok 2003 bol upresnený v súhrnnom oznámení o priebehu predmetného povyšovacieho obdobia uverejnenom v Administratívnych informáciách č. 82‑2003.

75 V skutočnosti je nesporné, že ani v jednom článku VVU 45 sa neuvádza ani neupresňuje ratione temporis prijímania predbežného a osobitného rozhodnutia zo strany MO o stanovení celkového počtu bodov.

76 V treťom rade sa v článku 10 VVU 45 uvádza, že povyšovacie výbory sa zídu na účely „preskúmania zoznamu zásluh“, pričom tento pojem je uvedený v článku 8 VVU 45 a predstavuje zoznam úradníkov, ktorým na dosiahnutie povyšovacieho limitu nechýba viac ako 5 bodov, a mená tých úradníkov, ktorí tento limit dosiahli, resp. prekročili, pričom sa uvádza takisto celkový počet ZB a PBGR, ako aj PPBPT a ODPB v rámci prechodného režimu, ktorý každý z nich získal. Zohľadnenie takéhoto zoznamu má svoje opodstatnenie iba v takom prípade, ak má tento dokument v tomto štádiu ešte význam, čo by neplatilo za predpokladu, ak by bolo rozhodnutie MO o stanovení celkového počtu bodov prijaté po uverejnení uvedeného zoznamu.

77 Pokiaľ ide o systém VVU 45, je potrebné uviesť, že v článku 10 ods. 3 uvedených VVU sa stanovuje, že „v júni [MO] na základe návrhov povyšovacích výborov rozhodne, ktorí úradníci každej platovej triedy budú povýšení“.

78 Zo zrejmých dôvodov týkajúcich sa správneho úradného postupu a právnej istoty teda vzniká dojem, že sa stanovilo, že prijímanie formálneho rozhodnutia MO sa z hľadiska ratione temporis presúva na zvyčajný koniec povyšovacieho konania, čo všetkým dotknutým úradníkom umožňuje určité a konečné určenie ich umiestnenia, pokiaľ ide o výsledok povyšovacieho obdobia.

79 Výklad VVU 45 smerujúci k oddeleniu účasti povyšovacích výborov a MO a k tomu, aby MO nevyhnutne prijal predbežný akt týkajúci sa celkového počtu bodov, by neprimerane skomplikoval postavenie úradníkov spôsobilých na povýšenie, a to či už ide o určenie aktu spôsobujúceho ujmu, alebo dodržiavanie lehôt na podanie opravného prostriedku, čo by bolo v rozpore s požiadavkami právnej istoty.

80 Vzhľadom na tieto okolnosti je opodstatnené domnievať sa, že po uverejnení zoznamu zásluh podľa článku 8 VVU 45 sa povyšovacie výbory zídu na účely vypracovania svojich návrhov týkajúcich sa jednak udelenia PB, čo patrí do ich právomoci, ako aj zaradenia úradníkov patriacich do skupiny ex aequo. Všetky tieto návrhy sú uvedené v zozname zásluh, ktorý je upravený v článku 10 ods. 1 VVU 45.

81 V prejednávanej veci je potrebné uviesť, že v nadväznosti na činnosť povyšovacieho výboru pre úradníkov kategórie A, ktorý sa zišiel 17. a 24. októbra 2003, bol zoznam zásluh uvedený v článku 10 VVU 45 uverejnený v Administratívnych informáciách č. 69‑2003 z 13. novembra 2003.

82 V tomto zozname sú uvedené mená a pracovné zaradenie úradníkov, ktorí dosiahli alebo prekročili povyšovací limit, a tých úradníkov, ktorým na dosiahnutie uvedeného limitu nechýba viac ako 5 bodov, a to s uvedením:

– celkového počtu bodov navrhovaných vo vzťahu ku každému z nich, ktorý mohol byť v prípade niektorých úradníkov zvýšený v porovnaní s počtom bodov uvedených v zozname zásluh uverejnenom 7. júla 2003, a to na základe návrhov výboru udeliť im PBDÚ, PBO a PPBPV,

– písmena „p“ pri mene úradníka, ktorého povýšenie výbor navrhuje, pričom zákonná požiadavka týkajúca sa jeho uvedenia a významu existuje iba vtedy, ak ide o skupinu ex aequo, to znamená skupinu úradníkov, ktorí dosiahli povyšovací limit, ich počet však prekračuje skutočné možnosti povýšenia, čo spôsobuje vznik situácie, že dotknutí úradníci sú zaraďovaní najmä podľa odpracovaných rokov v platovej triede a na základe posúdení spojených s rovnosťou príležitostí.

83 Umiestnenie úradníkov v rámci povyšovacieho obdobia uvedené v zozname v zmysle článku 10 VVU 45 nemá okrem toho konečnú platnosť, a to bez ohľadu na to, či títo úradníci sú, resp. nie sú na tomto zozname uvedení.

84 Ako už bolo uvedené, bez ohľadu na to, či ide o udeľovanie PB, alebo rozlíšenia vykonávané v skupine ex aequo, povyšovací výbor iba predkladá návrhy MO, ktorý jediný má právomoc rozhodnúť, ako vyplýva z článku 2 VVU 43, článku 10 a článku 14 ods. 4 VVU 45. V tejto súvislosti je potrebné s poľutovaním poukázať na niektoré nepresnosti týkajúce sa znenia VVU 45, ktoré môžu viesť k nejasnostiam týkajúcim sa úlohy povyšovacieho výboru, ako aj na názov článku 9 „Udeľovanie PB povyšovacími výbormi“, hoci v odseku 3 uvedeného článku sa jasne stanovuje, že ide o individuálne „návrhy“ na udelenie PB, ktoré sa predkladajú MO, ktorý „rozhodne o udelení PB“. Ako Komisia pripustila na pojednávaní, to isté platí o znení článku 12 ods. 3 písm. a) druhej vete VVU 45 týkajúcom sa udeľovania PPBPV.

85 V článku 10 ods. 3 VVU 45 sa takisto jasne stanovuje, že MO „rozhodne“, ktorí úradníci každej platovej triedy budú povýšení na základe „návrhov“ povyšovacích výborov, ktorými nie je MO viazaný, pričom MO musí v prvom rade rozhodnúť o udelení bodov a až následne o zaradení úradníkov patriacich do skupiny ex aequo. MO môže teda návrhy povyšovacích výborov odsúhlasiť, resp. sa od nich odchýliť, pričom v prípade odchýlenia sa od návrhov povyšovacích výborov môže dôjsť k zníženiu alebo zvýšeniu celkového počtu bodov príslušného úradníka, v dôsledku čoho môže byť teda tento celkový počet bodov vyšší, resp. nižší ako povyšovací limit, prípadne sa s ním môže zhodovať.

86 Tretím a posledným štádiom povyšovacieho obdobia je vyhotovenie zoznamu povýšených úradníkov. V prejednávanej veci vyhotovil MO zoznam úradníkov povýšených do platovej triedy A 4 20. novembra 2003, pričom tento zoznam bol uverejnený v Administratívnych informáciách č. 73‑2003 z 27. novembra 2003, a takýmto spôsobom oznámený všetkým dotknutým úradníkom, teda aj žalobcovi. Z tohto zoznamu vyplýva, že MO odsúhlasil všetky návrhy povyšovacieho výboru jednak, pokiaľ ide o udelenie bodov, a takisto zaradenie úradníkov patriacich do skupiny ex aequo.

3. Akt spôsobujúci ujmu

87 Z vyššie uvedeného vyplýva, že povyšovacie konanie sa končí vyhotovením zoznamu povýšených úradníkov. V tomto konečnom rozhodnutí sú uvedení úradníci povýšení v rámci prebiehajúceho povyšovacieho obdobia. Vzhľadom na to sa úradníci, ktorí sa považujú za spôsobilých na povýšenie, dozvedia s určitosťou a konečnou platnosťou o posúdení svojich zásluh až v okamihu uverejnenia tohto zoznamu, pričom dochádza k ovplyvneniu ich právneho postavenia (rozsudky Súdu prvého stupňa z 21. novembra 1996, Michaël/Komisia, T‑144/95, Zb. VS. s. I‑A‑529 a II‑1429, bod 30, a z 19. marca 2003, Tsarnavas/Komisia, T‑188/01 až T‑190/01, Zb. VS s. I‑A‑95 a II‑495, bod 73).

88 V každom prípade je potrebné pripomenúť, že udelenie bodov za príslušný rok spôsobuje účinky, ktoré sa neobmedzujú a nevzťahujú výlučne na prebiehajúce povyšovacie obdobie. Nový povyšovací systém je založený na zohľadnení získaných zásluh, ktoré sú vyjadrené každoročne získanými bodmi. Z toho vyplýva, že body udelené v rámci príslušného roka môžu mať vplyv na viaceré povyšovacie obdobia.

89 Súd prvého stupňa v rozsudku z 11. decembra 2003, Breton/Súdny dvor (T‑323/02, Zb. VS s. I‑A‑325 a II‑1587, body 52 až 54) v podobnom kontexte rozhodol, že stanovenie počtu bodov na účely povýšenia je samostatným aktom spôsobujúcim záväzné právne účinky takej povahy, že môže dôjsť k ovplyvneniu záujmov úradníka tým, že sa závažným spôsobom zmení jeho právne postavenie, hoci predstavuje iba jedno zo štádií povyšovacieho konania.

90 Hoci sa táto judikatúra týka povyšovacieho systému, ktorý upravuje iba jednu kategóriu bodov, je ju možné uplatniť aj v prejednávanej veci. Je teda opodstatnené domnievať sa, že konečný akt, ktorým sa končí povyšovacie obdobie, je komplexnej povahy v tom zmysle, že obsahuje dve rozličné rozhodnutia, teda rozhodnutie MO o stanovení zoznamu povýšených úradníkov a rozhodnutie MO o stanovení celkového počtu bodov, na ktorom sa zakladá prvé vyššie uvedené rozhodnutie. Toto rozhodnutie MO o stanovení celkového počtu bodov je samostatným aktom, ktorý môže byť ako taký v súlade s judikatúrou uvedenou v predchádzajúcom bode predmetom sťažnosti a v prípade potreby aj žaloby v rámci opravných prostriedkov vymedzených v služobnom poriadku.

91 V dôsledku toho platí, že v prípade, ak úradník zapísaný do zoznamu povýšených spochybňuje celkový počet bodov, ktoré mu udelil MO, a teda aj zostávajúci počet bodov, ktoré boli prevedené na nasledujúce roky, môže podať sťažnosť, a v prípade potreby aj žalobu proti aktu, ktorým sa udeľujú body a ktorý má záväzné a konečné právne účinky.

92 Takisto môže vzniknúť situácia, že také isté konanie bude začaté na základe návrhu úradníka, ktorý nebol povýšený a nemá v úmysle spochybniť svoje nepovýšenie v rámci príslušného povyšovacieho obdobia, ale iba zamietnutie udelenia určitého počtu bodov, ktoré mu však neumožňujú dosiahnuť povyšovací limit.

93 Okrem toho úradník, ktorý nebol povýšený z toho dôvodu, že mu bol údajne neodôvodnene udelený nedostatočný počet bodov, t. j. počet bodov nižší, ako je povyšovací limit, môže podať žalobu jednak proti rozhodnutiu MO o stanovení celkového počtu bodov a takisto proti rozhodnutiu o stanovení zoznamu povýšených úradníkov. Hoci je naozaj možné tieto dva akty od seba po právnej stránke odlíšiť a môžu byť predmetom rozličných návrhov smerujúcich k zrušeniu, je nepochybné, že v skutočnosti spolu v prípade, že dôjde k zamietnutiu povýšenia, úzko súvisia, pričom rozhodnutie o stanovení zoznamu povýšených úradníkov sa vzťahuje nevyhnutne a výlučne na celkový počet bodov udelených úradníkovi vo vzťahu k povyšovaciemu limitu, avšak nie je tomu tak za predpokladu, keď uvedený úradník, ktorý tento povyšovací limit dosiahol a patrí do skupiny ex aequo, nebol povýšený z dôvodu vedľajších posúdení, ktoré súvisia s odpracovanými rokmi v platovej triede alebo rovnosťou príležitostí.

94 V tomto poslednom uvedenom prípade bude môcť príslušný úradník platne podať žalobu iba proti konečnému rozhodnutiu MO o stanovení zoznamu povýšených úradníkov, a to z dôvodu nesprávneho posúdenia zo strany MO pri zaraďovaní úradníkov patriacich do skupiny ex aequo.

95 V prejednávanej veci je potrebné pripomenúť, že žalobca, ktorý nebol povýšený za rok 2003, podal sťažnosť a neskôr žalobu na Súd prvého stupňa smerujúcu najmä proti rozhodnutiu MO, ktorým mu bol udelený celkový počet 20 bodov, zoznamu úradníkov povýšených do platovej triedy A 4 za rok 2003 a rozhodnutiu MO o stanovení tohto zoznamu v rozsahu, v akom sa v ňom zamieta jeho povýšenie.

96 Žalobca v rámci tejto žaloby spochybňuje takisto zákonnosť individuálnych rozhodnutí, ktorými mu bol udelený iba jeden PBGR, resp. sa mu zamietlo udelenie PBDÚ, ako aj rozhodnutia o jeho nezapísaní do zoznamu zásluh úradníkov platovej triedy A 5 uverejnenom v Administratívnych informáciách č. 69‑2003 z 13. novembra 2003, a takisto zoznamu ako takého.

97 Tieto rozhodnutia sú prípravnými aktmi, ktoré majú vo vzťahu ku konečnému rozhodnutiu o povýšení a k oddeliteľnému a samostatnému aktu, ktorý toto rozhodnutie obsahuje, teda stanovenie celkového počtu bodov, ktorého zrušenie žalobca navrhuje v tomto konaní, predbežný charakter a sú pre neho nevyhnutné. Tak je tomu aj v prípade rozhodnutia o udelení PBGR, a to bez ohľadu na to, či proti nemu bol, resp. nebol podaný opravný prostriedok v správnom konaní na základe článku 13 VVU 45. Hoci v prípade nepodania takéhoto opravného prostriedku nemôže MO zmeniť počet PBGR tak, že udelí PBO, nič to nemení na tom, že rozhodnutie o udelení PBGR je iba prípravným aktom, keďže maximálny počet PBGR, ktoré je možné udeliť, sám osebe neumožňuje dosiahnuť povyšovací limit.

98 Podľa judikatúry nemôžu byť tieto akty predmetom samostatnej žaloby o neplatnosť, ich zákonnosť je však možné aj naďalej spochybniť v rámci žaloby smerujúcej proti konečnému rozhodnutiu (rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. apríla 2003, Tejada Fernández/Komisia, T‑134/02, Zb. VS s. I‑A‑125 a II‑609, bod 18).

99 Hoci žalobca na pojednávaní vyhlásil, že berie späť svoje návrhy smerujúce k zrušeniu individuálnych rozhodnutí, ktorými mu bol udelený iba jeden PBGR, resp. mu bolo zamietnuté udelenie PBDÚ, urobil tak pod podmienkou, že bude mať možnosť z právneho hľadiska spochybniť platnosť kritérií udeľovania uvedených bodov v rámci žaloby smerujúcej proti rozhodnutiu o stanovení celkového počtu bodov.

100 Súd prvého stupňa považuje takéto späťvzatie za neprípustné. Môže byť totiž viazaný iba jasným a nepodmieneným späťvzatím žalobných návrhov uvedených v žalobe (uznesenie Súdu prvého stupňa z 12. marca 1992, Gavilan/Parlament, T‑73/91, Zb. s. II‑1555, bod 26).

101 Napokon je potrebné uviesť, že žalobca v rámci tejto žaloby navrhuje v prípade potreby zrušiť rozhodnutie MO z 15. júna 2004 o zamietnutí jeho sťažnosti. V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že v zmysle judikatúry je sťažnosť v správnom konaní a jej výslovné, resp. implicitné zamietnutie zo strany MO integrálnou súčasťou komplexného konania. Vzhľadom na to má podanie žaloby na Súd prvého stupňa, hoci po formálnej stránke smeruje proti zamietnutiu sťažnosti, taký účinok, že Súd prvého stupňa sa bude zaoberať aktom spôsobujúcim ujmu, proti ktorému bola sťažnosť podaná (rozsudky Súdneho dvora zo 17. januára 1989, Vainker/Parlament, 293/87, Zb. s. 23, bod 8, a zo 7. februára 1990, Culin/Komisia, C‑343/87, Zb. s. I‑225, bod 7; rozsudky Súdu prvého stupňa zo 16. októbra 1996, Capitanio/Komisia, T‑36/94, Zb. VS s. I‑A‑449 a II‑1279, bod 33, a zo 7. júna 2005, Cavallaro/Komisia, T‑375/02, Zb. VS s. I‑A-151, II‑673, bod 59).

4. Lehota na podanie opravného prostriedku

102 Je potrebné pripomenúť, že v článkoch 90 a 91 služobného poriadku sa všeobecným spôsobom upravuje právo zamestnancov podať opravný prostriedok proti správnym aktom spôsobujúcim im ujmu. Z týchto ustanovení vyplýva, že celý takto upravený sporový systém je založený na požiadavke, podľa ktorej sa výkon práva na podanie opravného prostriedku pripúšťa iba pri striktnom dodržiavaní stanovených lehôt (rozsudok Súdneho dvora z 10. decembra 1980, Grasselli/Komisia, 23/80, Zb. s. 3709, bod 25, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. marca 1993, Boessen/CES, T‑87/91, Zb. s. II‑235, bod 27).

103 Dodržiavanie lehôt na podanie opravných prostriedkov uvedených v článkoch 90 a 91 služobného poriadku predpokladá, že úradník je výslovne a v plnom rozsahu oboznámený s aktom spôsobujúcim mu ujmu.

104 Pokiaľ ide o trojmesačnú lehotu, ktorú má úradník na podanie sťažnosti proti aktu spôsobujúcemu mu ujmu, v článku 90 ods. 2 služobného poriadku sa stanovuje, že uvedená lehota začína plynúť:

– „dňom uverejnenia aktu, ak ide o opatrenie všeobecného charakteru,

– dňom oznámenia rozhodnutia dotknutej osobe [osobe, ktorej je rozhodnutie určené – neoficiálny preklad], ale v každom prípade najneskôr odo dňa prijatia tohto oznámenia príslušnou osobou, ak opatrenie postihuje uvedenú osobu; ak akt, postihujúci uvedenú osobu, obsahuje aj sťažnosť na ďalšiu osobu, táto lehota začne plynúť pre túto druhú osobu dňom, keď prijme príslušné oznámenie [najneskôr odo dňa, keď sa dotknutá osoba o tomto akte dozvedela, ak ide o opatrenie individuálnej povahy; ak však individuálny akt spôsobuje ujmu inej osobe, ako je osoba, ktorej je akt určený, táto lehota začína vo vzťahu k uvedenej osobe plynúť odo dňa, keď sa o ňom dozvedela – neoficiálny preklad], ale v každom prípade najneskôr dňom uverejnenia…“.

105 Tieto ustanovenia, na základe ktorých vzniká vzťah medzi začiatkom plynutia trojmesačnej lehoty a právnou povahou predmetného aktu, musia byť v prejednávanej veci vykladané so zohľadnením osobitosti povyšovacieho konania, a teda so zohľadnením toho, že konečný akt, ktorým sa povyšovacie obdobie končí, má komplexnú povahu v tom zmysle, že obsahuje dve rozličné rozhodnutia, a to rozhodnutie MO o stanovení zoznamu povýšených úradníkov a rozhodnutie MO o stanovení celkového počtu bodov na konci uvedeného obdobia, na ktorých sa zakladá prvé vyššie uvedené rozhodnutie. Toto rozhodnutie MO o stanovení bodov na konci povyšovacieho obdobia je samostatným aktom, ktorý môže byť ako taký predmetom sťažnosti, a v prípade potreby môže byť proti nemu podaná žaloba v rámci opravných prostriedkov, ktoré upravuje služobný poriadok.

106 Z vyššie uvedených záverov vyplýva, že po skončení povyšovacieho obdobia môžu prichádzať do úvahy prinajmenšom tri druhy žaloby o neplatnosť:

– žaloba smerujúca iba proti rozhodnutiu MO o stanovení celkového počtu bodov, ktorú môže podať úradník, ktorý síce bol povýšený, avšak spochybňuje zostávajúci počet bodov, alebo úradník, ktorý povýšený nebol a ktorý nesúhlasí s udeleným počtom bodov, pričom však nespochybňuje svoje nepovýšenie,

– žaloba smerujúca proti rozhodnutiu MO o stanovení celkového počtu bodov a zároveň proti rozhodnutiu o stanovení zoznamu povýšených úradníkov, ktorú môže podať úradník nepovýšený z toho dôvodu, že mu bol údajne neodôvodnene udelený nedostatočný počet bodov, t. j. počet bodov nižší ako je povyšovací limit, alebo nepovýšený úradník, ktorého počet bodov sa rovná povyšovaciemu limitu a ktorý spochybňuje jednak nedostatočnosť uvedeného počtu a takisto výber, ktorý vykonal MO v rámci skupiny ex aequo na základe vedľajších posúdení,

– žaloba smerujúca iba proti rozhodnutiu, ktorým MO stanovil zoznam povýšených úradníkov, môže podať nepovýšený úradník, ktorého počet bodov sa rovná povyšovaciemu limitu a ktorý spochybňuje iba vyššie uvedený výber.

107 Hoci je nepochybné, že rozhodnutie MO o stanovení celkového počtu bodov je opatrením individuálnej povahy, proti ktorému je možné podať sťažnosť v trojmesačnej lehote odo dňa oznámenia rozhodnutia osobe, ktorej je rozhodnutie určené, a v každom prípade najneskôr odo dňa, keď sa dotknutá osoba o tomto rozhodnutí dozvedela, rozhodnutie MO o stanovení zoznamu povýšených úradníkov je súborom aktov individuálnej povahy určeným úradníkom povýšeným do príslušnej platovej triedy. Tento súbor aktov však spôsobuje ujmu úradníkovi, ktorého meno nie je na zozname uvedené, keďže z neho implicitne vyplýva, že povýšenie bolo v jeho prípade zamietnuté.

108 Rozhodnutie MO o stanovení zoznamu povýšených úradníkov je teda potrebné vo vzťahu k nepovýšenému úradníkovi posudzovať ako akt individuálnej povahy, ktorým môže byť spôsobená ujma inej osobe, ako je osoba, ktorej je akt určený v zmysle článku 90 ods. 2 druhej zarážky in fine (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 19. februára 1981, Schiavo/Rada, 122/79 a 123/79, Zb. s. 473, body 21 až 23, a uznesenie Súdu prvého stupňa z 2. júna 2005, Vounakis/Komisia, T‑326/03, neuverejnené v Zbierke, bod 24). V súlade s tým istým ustanovením začína v takom prípade plynúť lehota vo vzťahu k nepovýšenému úradníkovi odo dňa, keď sa o uvedenom akte dozvedel, a v každom prípade najneskôr odo dňa jeho uverejnenia.

109 Keďže Komisia má podľa článku 10 VVU 45 povinnosť uverejňovať v Administratívnych informáciách zoznam povýšených úradníkov, podanie sťažnosti úradníkom v prípade uvedenom v bode 106 druhej zarážke podlieha dvom odlišným začiatkom plynutia lehoty v závislosti od toho, o aký akt ide. Ak ide o prípad uvedený v tom istom bode 106 tretej zarážke, za zvyčajných okolností by sa za deň začatia plynutia lehoty na podanie sťažnosti považoval deň uverejnenia.

110 Takáto situácia však nie je zlúčiteľná s osobitosťou nového povyšovacieho konania, ktorá spočíva v existencii takého aktu spôsobujúceho ujmu, ktorý má komplexnú povahu.

111 Hoci uverejnenie zoznamu povýšených, v ktorom sú uvedené iba mená a zaradenia dotknutých osôb, umožňuje všetkým dotknutým úradníkom určité a konečné určenie ich umiestnenia, pokiaľ ide o výsledok povyšovacieho obdobia, neumožňuje im oboznámiť sa s rozhodnutím MO o stanovení celkového počtu bodov.

112 Povýšený, resp. nepovýšený úradník sa môže oboznámiť s celkovým počtom svojich bodov a ich rozdelením iba tak, že nahliadne do svojho osobného povyšovacieho spisu na intranete Komisie a v systéme Sysper 2.

113 Dotknutý úradník sa takýmto spôsobom môže dozvedieť, či dosiahol, resp. nedosiahol povyšovací limit a či sa zamietnutie jeho povýšenia odôvodňuje takými vedľajšími posúdeniami, akými sú posúdenia uvedené v článku 10 VVU 45, a oboznámiť sa jednak s výsledkom prípadného opravného prostriedku v správnom konaní podaného proti počtu udelených PBGR, a takisto s počtom prípadne udelených PBDÚ, a napokon, pokiaľ ide o povyšovanie za rok 2003, s počtom PPBPV prípadne udelených na základe uplatňovania prechodných ustanovení.

114 Tieto informácie sú takej povahy, že môžu ovplyvniť rozhodnutie dotknutého úradníka podať sťažnosť, pričom tento úradník môže vzhľadom na počet bodov, podrobné údaje o týchto bodoch, konečný povyšovací limit stanovený správnymi orgánmi a vzhľadom na úradníkov skutočne povýšených v rámci predmetného povyšovacieho obdobia nakoniec dospieť k záveru, že nie je vhodné začínať takého konanie alebo že ho je opodstatnené začať iba proti rozhodnutiu MO o stanovení celkového počtu bodov, resp. proti rozhodnutiu o stanovení zoznamu povýšených úradníkov.

115 Ako bolo uvedené, hoci je naozaj možné od seba po právnej stránke odlíšiť rozhodnutie MO o stanovení celkového počtu bodov a rozhodnutie o stanovení zoznamu povýšených úradníkov, a hoci môžu byť predmetom rozličných návrhov smerujúcich k zrušeniu, ako je to v prejednávanej veci, je nepochybné, že v skutočnosti spolu úzko súvisia. Uverejnenie uvedeného zoznamu teda dotknutým úradníkom neumožňuje v plnom rozsahu sa oboznámiť s aktom spôsobujúcim ujmu, ktorý má komplexnú povahu a ktorým povyšovacie konanie končí.

116 Okrem toho vznikla pri povyšovaní za rok 2003 taká situácia, že odo dňa uverejnenia zoznamu povýšených úradníkov do dňa, keď úradník môže úspešne nahliadnuť do svojho osobného povyšovacieho spisu v systéme Sysper 2, mohol uplynúť značný počet dní. Vznik takéhoto časového rozdielu je možné vysvetliť lehotou potrebnou na aktualizáciu predmetného systému, ktorú zabezpečuje príslušné oddelenie, vrátane začlenenia údajov týkajúcich sa všetkých úradníkov, ktorí boli povyšovacím obdobím dotknutí a ktorých počet dosiahol v roku 2003 celkom 14 000. Táto lehota potrebná na aktualizáciu zaiste nie je presne známa v čase uverejňovania vyššie uvedeného zoznamu v Administratívnych informáciách, v ktorých sa v tejto súvislosti neuvádza nijaký údaj týkajúci sa roka 2003.

117 Hoci je primerané domnievať sa, že dotknutý úradník, akým je v prejednávanej veci žalobca, bude oboznámený s celkovým počtom svojich bodov a ich rozdelením v trojmesačnej lehote, ktorú má na podanie sťažnosti, táto lehota poskytnutá úradníkovi na úspešnú prípravu a podanie sťažnosti sa skráti o dobu potrebnú na aktualizáciu osobných povyšovacích spisov v systéme Sysper 2, ak sa bude vychádzať z predpokladu dvojakého začiatku plynutia uvedenej lehoty v prípade, že dotknutý úradník napadne jednak rozhodnutie MO o stanovení zoznamu povýšených úradníkov, ako aj rozhodnutie o stanovení celkového počtu bodov.

118 Vzhľadom na tieto okolnosti je opodstatnené sa domnievať, že na zabezpečenie právnej istoty, rovnosti zaobchádzania a správneho úradného postupu musí byť začiatok plynutia trojmesačnej lehoty na podanie sťažnosti smerujúcej jednak proti rozhodnutiu MO o stanovení zoznamu povýšených úradníkov, ako aj proti rozhodnutiu o stanovení celkového počtu bodov určený ku dňu, keď sa úradník účelne oboznámi so svojím osobným povyšovacím spisom aktualizovaným v systéme Sysper 2.

119 V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že Komisia vo svojej odpovedi na otázky Súdu prvého stupňa upresnila, že nahliadanie do uvedeného systému sa z bezpečnostných dôvodov elektronicky „sleduje“, a teda že do „prístupového protokolu“ sa zaznamenáva, kto a kedy do tohto systému nahliadol.

120 Okrem toho zo spisu vyplýva, že Komisia uverejnila v Administratívnych informáciách č. 82‑2003 súhrnné oznámenie o priebehu povyšovania za rok 2003, v ktorého bode 4 sa stanovuje:

„Aktualizácia spisov v Sysper 2

Návrhy na udelenie bodov, ktoré predložia povyšovacie výbory a ktoré potvrdí MO, sa v súčasnosti uvádzajú v spise každého úradníka.

Podľa článku 25 služobného poriadku, v ktorom sa stanovuje, že každé individuálne rozhodnutie musí byť oznámené dotknutému úradníkovi, je tým každý úradník vyzvaný, aby sa oboznámil so svojím spisom v Sysper 2.“

121 Hoci tento postup nie je možné prirovnávať ku skutočnému oznámeniu v zmysle článku 90 ods. 2 služobného poriadku, je opodstatnené sa domnievať, a to na účely vylúčenia možnosti neskoršieho spochybnenia právneho postavenia, ktoré vzniklo v povyšovacom období, že k nahliadnutiu úradníka do jeho osobného povyšovacieho spisu v Sysper 2 musí dôjsť v primeranej lehote od uverejnenia súhrnného oznámenia, ktoré sa odteraz stáva súčasťou postupu Komisie v oblasti povyšovacieho konania.

122 V prejednávanej veci je nesporné, že žalobca sa oboznámil so stanovením celkového počtu svojich bodov a ich rozdelením tak, že nahliadol do svojho osobného povyšovacieho spisu aktualizovaného v Sysper 2 16. decembra 2003, teda pred dňom uverejnenia súhrnného oznámenia, a že svoju sťažnosť smerujúcu proti rozhodnutiu MO o stanovení zoznamu povýšených úradníkov a zároveň proti rozhodnutiu o stanovení celkového počtu bodov podal 12. februára 2004, a teda že dodržal v tejto súvislosti stanovenú lehotu.

123 Táto sťažnosť bola zamietnutá rozhodnutím MO z 15. júna 2004, ktoré bolo žalobcovi oznámené nasledujúci deň. Žalobca podal túto žalobu 22. júla 2004, teda v trojmesačnej lehote stanovenej v článku 91 ods. 3 služobného poriadku.

124 Zo všetkých vyššie uvedených posúdení vyplýva, že túto žalobu je potrebné vyhlásiť za prípustnú.

O veci samej

1. O námietkach nezákonnosti niektorých ustanovení VVU 43 a VVU 45

125 Žalobca v prvom rade spochybňuje zákonnosť článku 2 VVU 43 a článkov 3, 6, 7, 9, 10, 12 a 13 VVU 45. Jeho kritika je v podstate založená na tom, že ZB nemajú rozhodujúci charakter, neexistuje povinnosť odôvodňovať udeľovanie PB, neboli dodržané práva na obranu a opravný prostriedok v zmysle článku 13 VVU 45 je neúčinný. Žalobca v druhom rade podáva námietku nezákonnosti proti článkom 6 a 7 VVU 45 posudzovaným z hľadiska Administratívnych informácií č. 99‑2002. Zastáva názor, že tieto ustanovenia obmedzujú voľnú úvahu generálnych riaditeľstiev, pokiaľ ide o udeľovanie PBGR, a že im bránia vykonávať účinné porovnávanie zásluh úradníkov. Žalobca v treťom rade poukazuje na nezákonnosť článku 12 VVU 45. Tento článok napriek svojmu zneniu nemá prechodnú povahu, kladie dôraz predovšetkým na roky odpracované v platovej triede, nestanovuje kritériá udeľovania PPBPV a ich udeľovaním nesprávne poveruje povyšovacie výbory. Žalobca v štvrtom rade podáva námietku nezákonnosti proti článku 9 a prílohe I bodom 1, 2, 3, 5 a 6 VVU 45. Tieto ustanovenia vedú k preceňovaniu niektorých činností a narušujú rovnosť zaobchádzania medzi úradníkmi. Žalobca v štvrtom rade spochybňuje zákonnosť článku 7 ods. 2 VVU 45, ktorý uprednostňuje úradníkov zamestnaných na malých generálnych riaditeľstvách.

O prvej námietke nezákonnosti smerujúcej proti článku 2 VVU 43 a článkom 3, 6, 7, 9, 10, 12 a 13 VVU 45

126 Žalobca podáva námietku nezákonnosti proti článku 2 VVU 43 a článkom 3, 6, 7, 9, 10, 12 a 13 VVU 45, a to na základe článkov 25 a 26 služobného poriadku, ako aj na základe jeho článku 45, ktorý zaručuje rovnosť zaobchádzania, povyšovanie podľa zásluh, právo na služobný postup a porovnávacie hodnotenie zásluh. Takisto sa odvoláva na právo na správny úradný postup a nestranné a spravodlivé konanie, ako aj na právo byť vypočutý.

O údajnom nerozhodujúcom charaktere ZB

– Tvrdenia účastníkov konania

127 Žalobca tvrdí, že väčšina úradníkov právneho servisu získala od 13 do 16 ZB. O povýšeniach teda nerozhodujú zásluhy, ako vyplýva zo správ uvedených v článku 45 služobného poriadku. K povýšeniam dochádza na základe počtu PB, ktoré je možné udeliť, a to až v počte 21 bodov. Tieto body sa však udeľujú bez ohľadu na zásluhy. Z toho vyplýva porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, ako aj zásad povyšovania podľa zásluh, práva na služobný postup a na porovnávacie hodnotenie zásluh, ktoré sú zaručené v článku 45 služobného poriadku.

128 Komisia uvádza, že PB sa udeľujú ako odmena za zásluhy a že jej umožňujú lepšie rozlíšiť úradníkov v závislosti od ich schopností.

– Posúdenie Súdom prvého stupňa

129 Podľa článku 45 ods. 1 prvého pododseku služobného poriadku rozhoduje o povýšení MO na základe porovnávacieho hodnotenia zásluh úradníkov a pravidelných hodnotiacich správ o nich.

130 Zásluhy sú teda základným kritériom povyšovania a ostatné kritériá, akými sú vek, počet odpracovaných rokov v platovej triede alebo v službe, sa môžu zohľadniť iba subsidiárne (rozsudky Súdneho dvora zo 14. júla 1983, Ohrgaard a Delvaux/Komisia, 9/82, Zb. s. 2379, bod 19, a Vainker/Parlament, už citovaný v bode 101 vyššie, body 16 a 17; rozsudky Súdu prvého stupňa z 18. septembra 2003, Callebaut/Komisia, T‑241/02, Zb. VS s. I‑A‑215 a II‑1061, bod 44, a z 10. júna 2004, Liakoura/Rada, T‑330/03, Zb. VS s. I‑A‑191 a II‑859, bod 49). Okrem toho musí MO vykonať vyššie uvedené porovnávacie hodnotenie zásluh starostlivo a nestranne v záujme oddelenia a v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania s úradníkmi (rozsudky Súdu prvého stupňa z 30. novembra 1993, Tsirimokos/Parlament, T‑76/92, Zb. s. II‑1281, bod 21; Perakis/Parlament, T‑78/92, Zb. s. II‑1299, bod 16; z 5. novembra 2003, Cougnon/Súdny dvor, T‑240/01, Zb. VS s. I‑A‑263 a II‑1283, bod 70; z 28. septembra 2004, Tenreiro/Komisia, T‑216/03, Zb. VS s. I‑A‑245 a II‑1087, bod 68, a z 15. septembra 2005, Casini/Komisia, T‑132/03, Zb. VS s. I‑A-253, II‑1169, bod 53).

131 V takto vymedzenom rámci má MO rozsiahlu voľnú úvahu. Zásluhy môže hodnotiť podľa takého postupu a takým spôsobom, aký považuje za najvhodnejší (rozsudky Tsirimokos/Parlament, už citovaný v bode 130 vyššie, bod 16; Perakis/Parlament, už citovaný v bode 130 vyššie, bod 14; Cougnon/Súdny dvor, už citovaný v bode 130 vyššie, bod 62, a Tenreiro/Komisia, už citovaný v bode 130 vyššie, bod 68).

132 S účinnosťou od povyšovania za rok 2003 bol vo VVU 43 a VVU 45 na účely umožnenia objektívnejšieho a jednoduchšieho porovnania zásluh úradníkov spôsobilých na povýšenie zavedený povyšovací systém založený na kvantitatívnom vyjadrení zásluh, pre ktorý je charakteristické každoročné udeľovanie ZB a PB úradníkom.

133 V prvom rade je potrebné zdôrazniť, že v tomto novom systéme dochádza k posilneniu vzťahu medzi pravidelným hodnotením úradníkov a povyšovaním zriadeným na základe článku 45 služobného poriadku. Zo znenia článku 2 ods. 1 tretieho pododseku VVU 43 v spojení s Administratívnymi informáciami č. 99‑2002 teda vyplýva, že každému úradníkovi bude pri jeho hodnotení udelená celková známka od 0 do 20, ktorá sa následne v zásade prevedie na ZB použiteľné na účely povýšenia. Okrem toho sa v článku 10 ods. 2 VVU 45 stanovuje, že povýšenie úradníka podlieha podmienke, aby tento úradník vo svojom poslednom HSP dosiahol celkovo najmenej 10 ZB. Podľa článku 6 ods. 4 písm. b) tretieho pododseku VVU 45 ďalej platí, že PB nemôžu získať úradníci, ktorých HSP obsahuje hodnotenie „slabý“ alebo „nedostatočný“.

134 Ďalej je potrebné pripomenúť, že v článku 3 VVU 45 s názvom „Základy povyšovania“ sa stanovuje, že „v prvom rade je potrebné zohľadniť počet ZB a PB, ktoré získal každý úradník v priebehu roka alebo počas predchádzajúcich rokov“. Práve sčítanie ZB a PB umožňuje úradníkom dosiahnuť alebo prípadne prekročiť povyšovací limit. Samotné PB nie sú rozhodujúce na účely povýšenia úradníka.

135 Napokon je nepochybne potrebné zdôrazniť, ako sa jasne stanovuje v článku 2 ods. 1 druhom pododseku VVU 43, že „ZB i PB sa udeľujú ako odmena za zásluhy a udeľovanie PB musí byť vždy odôvodnené skutočnosťami založenými na zásluhách“.

136 Pokiaľ ide o PB, v článku 6 ods. 4 písm. a) a b) VVU 45 sa upravuje udeľovanie PBGR, a to najviac do výšky 10 bodov. Podľa článku 6 ods. 3 VVU 45 sa tieto body udeľujú ako odmena úradníkom, ktorí presiahli rámec svojich osobných cieľov, vynaložili mimoriadne úsilie a dosiahli pozoruhodné výsledky, ktoré boli potvrdené v ich HSP. Okrem toho, ako už bolo uvedené (pozri bod 133 vyššie), ak sa v HSP uvádza hodnotenie „slabý“ alebo „nedostatočný“, je úplne vylúčené, aby dotknutý úradník získal PB.

137 V článku 9 a prílohe I VVU 45 sa upravuje udeľovanie 1 alebo 2 PBDÚ. Týmito bodmi sa oceňujú tí úradníci, ktorí úspešne splnili dodatočné úlohy v záujme inštitúcie. Medzi tieto úlohy patria také činnosti, ako je činnosť „školiteľa/prednášajúceho“ alebo rozličné formy účasti na organizácii výberových konaní alebo v paritných orgánoch. Je potrebné uviesť, že v HSP sa uvádza položka, v ktorej sú predmetné úlohy osobitne vymenované.

138 Vzhľadom na to, keďže PBGR a PBDÚ sa takisto zakladajú na zásluhách, ich udelenie popri ZB nie je v rozpore článkom 45 služobného poriadku a vyššie uvedenými zásadami.

139 Napokon, pokiaľ ide o povyšovanie za rok 2003, ktorý je prvým rokom, v ktorom sa začalo uplatňovať nové povyšovacie konanie, v článku 12 ods. 3 VVU 45 sú uvedené prechodné opatrenia, aby „sa mohli zásluhy riadne zohľadniť z hľadiska dlhšieho časového obdobia“, pričom sa tieto opatrenia vzťahujú na udeľovanie PPB (pozri bod 58 vyššie). Žalobca podal námietku nezákonnosti smerujúcu osobitne proti tomuto ustanoveniu, pričom aj tu poukazuje na porušenie článku 45 služobného poriadku. Z dôvodov uvedených v bodoch 191 a nasl. však nie je možné túto námietku považovať za dôvodnú.

140 Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody je opodstatnené túto časť námietky zamietnuť.

O neexistencii odôvodnenia

– Tvrdenia účastníkov konania

141 Žalobca tvrdí, že VVU 45 v rozpore s článkom 25 druhým odsekom služobného poriadku neukladá povinnosť odôvodniť návrhy a rozhodnutia o udelení PBGR, PBDÚ a PPB. Domnieva sa, že táto neexistencia odôvodnenia vedie k svojvôli.

142 Komisia uvádza, že povinnosť odôvodnenia predstavuje všeobecnú zásadu práva Spoločenstva. Z toho vyvodzuje, že vloženie osobitného ustanovenia do VVU 45 by bolo zbytočné. Navyše v zmysle tejto zásady sa majú odôvodňovať iba akty spôsobujúce ujmu a v prípade VVU 45 sa táto povinnosť dodržala.

– Posúdenie Súdom prvého stupňa

143 Súd prvého stupňa pripomína, že podľa článku 25 druhého odseku služobného poriadku musí byť akékoľvek rozhodnutie spôsobujúce ujmu odôvodnené. Neukladá teda povinnosť odôvodnenia návrhov, odporúčaní alebo stanovísk, ktoré samy osebe nespôsobujú ujmu.

144 Preto, pokiaľ ide o PBGR, článok 6 ods. 6 VVU 45 nie je v rozpore s článkom 25 druhým odsekom služobného poriadku preto, že paritným hodnotiacim výborom ukladá povinnosť odôvodniť svoje návrhy len v prípade, keď sa odlišujú od návrhov generálnych riaditeľstiev. Ani článok 9 VVU 45 nie je v rozpore s týmto ustanovením z dôvodu, že povyšovacím výborom neukladá povinnosť odôvodňovať svoje odporúčania, pokiaľ ide o udeľovanie PBDÚ. To isté je potrebné skonštatovať v prípade návrhov, ktoré povyšovacie výbory vydávajú s cieľom udeliť PPBPV na základe článku 12 ods. 3 písm. a) VVU 45 a v prípade článku 13 ods. 2 VVU 45, podľa ktorého povyšovacie výbory vydávajú odôvodnené stanovisko iba vtedy, keď navrhujú udelenie PBO.

145 Okrem toho sa článok 25 druhý odsek služobného poriadku nevzťahuje na rozhodnutia generálnych riaditeľstiev týkajúce sa udeľovania PBGR, PPBPT a ODPB a ani na rozhodnutia MO, pokiaľ ide o PBDÚ, PPBPV a PBO, keďže ide o prípravné akty (pozri body 90 a nasl. vyššie).

146 Ako už bolo uvedené (pozri body 90 a nasl. vyššie), konečný akt, ktorým sa končí povyšovacie obdobie, je komplexnej povahy v tom zmysle, že obsahuje dve rozličné rozhodnutia, teda rozhodnutie MO o stanovení zoznamu povýšených úradníkov a rozhodnutie MO o stanovení celkového počtu bodov, na ktorom je založené prvé vyššie uvedené rozhodnutie. Dotknutí úradníci môžu v závislosti od svojej situácie podať sťažnosť proti ktorémukoľvek z týchto rozhodnutí alebo proti obidvom rozhodnutiam.

147 V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že pri povyšovaní je povinnosť odôvodnenia splnená, keď MO odôvodní svoje rozhodnutie týkajúce sa zamietnutia sťažnosti podanej podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 30. októbra 1974, Grassi/Rada, 188/73, Zb. s. 1099, body 11 až 13, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. septembra 2005, Napoli Buzzanca/Komisia, T‑218/02, Zb. VS s. I‑A‑267, II‑1221, bod 59).

148 Vzhľadom na to je potrebné túto časť námietky zamietnuť ako nedôvodnú.

O tom, že VVU 45 je v rozpore s článkom 26 služobného poriadku a právom na obranu

– Tvrdenia účastníkov konania

149 Žalobca tvrdí, že rozhodnutia týkajúce sa udelenia PB sú výsledkom konania, ktoré sa mohlo zakladať na skutočnostiach neuvedených v spise úradníkov a ktoré nepriznáva dotknutým osobám právo byť vypočutý predtým, ako správny orgán prijme akt spôsobujúci ujmu. Konkrétne, MO rozhoduje o opravných prostriedkoch v správnom konaní v rámci konania, ktoré nie je kontradiktórne. Udeľovanie PB je teda v rozpore s právom na obranu a článkom 26 prvým odsekom písm. a) služobného poriadku.

150 Komisia namieta proti tomu, že by boli VVU 45 v rozpore s právom na obranu a zákazom zohľadnenia skutočností, ktoré sa nenachádzajú v osobnom spise úradníka. V zmysle VVU 45 sa zohľadnenie takýchto skutočností neumožňuje. Okrem toho majú úradníci možnosť byť vypočutí počas povyšovacieho konania. V článku 13 VVU 45 je upravený opravný prostriedok proti rozhodnutiu o udelení PB pred skončením povyšovacieho konania. Navyše povyšovacie konanie nie je možné prirovnávať ku konaniam „vedeným voči osobe“. V dôsledku toho nie je judikatúra týkajúca sa práva byť vypočutý pred prijatím aktu spôsobujúceho ujmu relevantná.

– Posúdenie Súdom prvého stupňa

151 V článku 26 služobného poriadku sa uvádza, že osobný spis úradníka musí obsahovať „a) všetky dokumenty, týkajúce sa jeho administratívneho postavenia, a všetky správy, týkajúce sa jeho spôsobilosti, výkonnosti a správania“ a „b) všetky vyjadrenia úradníka k týmto dokumentom“. V tom istom článku sa uvádza, že „dokumenty uvedené v písmene a) nesmú byť použité alebo citované orgánom proti úradníkovi, ak s nimi nebol oboznámený pred ich vložením do spisu“.

152 Cieľom článku 26 služobného poriadku je zabezpečiť úradníkovi právo na obranu, pričom sa zabraňuje tomu, aby MO prijímal rozhodnutia týkajúce sa jeho administratívneho postavenia a služobného postupu na základe skutočností týkajúcich sa jeho správania, ktoré nie sú uvedené v jeho osobnom spise (rozsudky Súdu prvého stupňa Perakis/Parlament, už citovaný v bode 130 vyššie, bod 27; z 8. júna 1995, Allo/Komisia, T‑496/93, Zb. VS s. I‑A‑127 a II‑405, bod 75; z 30. septembra 2003, Kenny/Súdny dvor, T‑302/02, Zb. VS s. I‑A‑235 a II‑1137, bod 32; a zo 4. mája 2005, Schmit/Komisia, T‑144/03, Zb. VS s. I‑A‑101, II‑465, bod 133). Tento článok sa uplatní vo vzťahu k povýšeniam, pretože vyššie uvedený výraz „administratívne postavenie“ zahŕňa najmä hlavné udalosti služobného postupu (rozsudok Schmit/Komisia, už citovaný, bod 134).

153 V prejednávanej veci je potrebné uviesť, že uplatňovaná námietka spočíva len na samotných tvrdeniach žalobcu, ktorému sa však nepodarilo preukázať, že rozhodnutia o udelení PB, pričom niektoré z nich nevydal MO, sa zakladajú na iných skutočnostiach ako na hodnotiacich správach, ktoré navyše neboli uvedené v spisoch úradníkov.

154 Vo VVU 45 sa neuvádza žiadne ustanovenie, ktoré by Komisii umožňovalo odchýliť sa od článku 26 služobného poriadku tak, ako ho vykladá judikatúra. Naopak vzniká dojem, že niektoré ustanovenia VVU 45 zakladajú priamy vzťah medzi udelením PB a HSP.

155 Z článku 6 VVU 45 teda vyplýva, že PBGR generálni riaditelia alebo riaditelia udeľujú po preskúmaní výsledkov HSP a vzhľadom na zásluhy predmetných úradníkov potvrdené v HSP. Okrem toho sa v HSP nachádza položka týkajúca sa dodatočných úloh vykonaných v záujme Komisie počas hodnotiaceho obdobia, na základe ktorej sa následne udeľujú PBDÚ.

156 Je potrebné zdôrazniť, že HSP vznikajú v zložitom procese, do ktorého sú úradníci úzko zapojení v súlade s článkom 43 služobného poriadku, podľa ktorého sa pravidelná správa predloží dotknutému úradníkovi, ktorý „má právo predložiť k nej všetky pripomienky, ktoré považuje za dôležité“.

157 Žalobca sa napokon nemôže oprávnene odvolávať na porušenie práv na obranu v prípade rozhodnutí o udelení PB vrátane rozhodnutia MO o opravnom prostriedku v správnom konaní, ktoré je predmetom článku 13 VVU 45, pretože uvedené rozhodnutia sú len prípravnými aktmi pre rozhodnutia, ktoré stanovia celkový počet povyšovacích bodov a zoznam povýšených. Práva na obranu sa však nevzťahujú na takéto akty, ale na akty spôsobujúce ujmu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. júna 2000, F/Komisia, T‑211/98, Zb. VS s. I‑A‑107 a II‑471, body 28 a 29 a citovanú judikatúru).

158 V dôsledku toho je potrebné túto časť námietky zamietnuť ako nedôvodnú.

O účinnosti opravných prostriedkov založených na článku 13 VVU 45

– Tvrdenia účastníkov konania

159 Žalobca tvrdí, že opravné prostriedky podané na základe článku 13 VVU 45 MO v skutočnosti neskúma. MO len potvrdzuje návrhy povyšovacích výborov.

160 Komisia proti tomu namieta a uvádza, že právomoc, ktorá sa jej udeľuje v zmysle článku 13 VVU 45, jej nebráni vyhovieť návrhom povyšovacích výborov.

– Posúdenie Súdom prvého stupňa

161 Aj keby sa mala táto výhrada vykladať tak, že spochybňuje zákonnosť článku 13 VVU 45, stačí skonštatovať, že spočíva na jednoduchom tvrdení žalobcu, a nie je podložená právnou argumentáciou. Tento článok navyše nie je možné vykladať tak, že zbavuje MO povinnosti skutočne preskúmať predmetný opravný prostriedok, pretože mu naopak vyhradzuje právomoc prijať rozhodnutie. Otázka, či MO skutočne preskúmal opravný prostriedok v správnom konaní, ktorý podal žalobca, je predmetom iného žalobného dôvodu (bod 304 nižšie).

O porušení zásady správneho úradného postupu a práva na nestranné a spravodlivé konanie

162 Žalobca sa napokon odvoláva na porušenie zásady správneho úradného postupu a práva na nestranné a spravodlivé konanie.

163 Neuvádza však nijaké odlišné tvrdenie od tých, ktoré už boli preskúmané vyššie. Táto časť námietky je teda nedôvodná. V každom prípade Súd prvého stupňa odkazuje na vyššie uvedené úvahy.

164 Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné námietku nezákonnosti smerujúcu proti článku 2 VVU 43 a proti článkom 3, 6, 7, 9, 10, 12 a 13 VVU 45 zamietnuť.

O druhej námietke nezákonnosti smerujúcej proti článkom 6 a 7 VVU 45 v spojení s Administratívnymi informáciami č. 99‑2002, ktoré stanovujú cieľový priemer obmedzujúci voľnú úvahu generálnych riaditeľstiev

Tvrdenia účastníkov konania

165 Žalobca podáva námietku nezákonnosti proti článkom 6 a 7 VVU 45 v spojení s Administratívnymi informáciami č. 99‑2002. Svoju námietku zakladá na porušení článku 45 služobného poriadku, zásady rovnosti zaobchádzania a zásady práva na služobný postup.

166 Žalobca uvádza, že v predmetných ustanoveniach je uvedený počet ZB a PBGR pridelený generálnym riaditeľstvám. V prvom rade sa tieto generálne riaditeľstvá vyzývajú, aby neprekročili „cieľový priemer“ 14 ZB v každej platovej triede, pričom akékoľvek prekročenie tohto priemeru o viac ako jeden bod spôsobí príslušné zníženie počtu PBGR, ktoré sa im prideľujú. V druhom rade neexistuje žiadna možnosť prideliť generálnym riaditeľstvám viac ako 2,5 PBGR na úradníka. Žalobca uvádza, že tieto pridelené počty bodov sú záväzné. Obmedzujú voľnú úvahu generálnych riaditeľstiev a bránia skutočnému porovnaniu zásluh úradníkov spôsobilých na povýšenie. Možnosť, ktorá je stanovená v článku 6 ods. 1 VVU 45, požiadať o vý