NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

PEDRO CRUZ VILLALÓN

prednesené 9. júna 2011 ( )

Vec C‑138/10

DP grup EOOD

proti

Direktor na Agencija „Mitnici“

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Administrativen săd Sofia‑grad)

„Colná únia – Nariadenie (EHS) č. 2913/92 – ‚Prijatie‘ colného vyhlásenia colným orgánom – Rozsah tohto prijatia – Kvalifikácia ‚prijatia‘ ako ‚rozhodnutia‘ – Článok 4 nariadenia (EHS) č. 2913/92 – Prijatie vyhlásenia s podmienkou overenia údajov na základe vykonania prehliadky tovaru – Napadnuteľnosť ‚prijatia‘ – Prístup k jurisdikcii vnútroštátnych súdov“

1. Týmto návrhom na začatie prejudiciálneho konania Administrativen săd Sofia‑grad kladie tri otázky týkajúce sa predovšetkým výkladu článkov 4, 62 a 63 nariadenia č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje colný kódex Spoločenstva( ). Otázky sa týkajú najmä takzvaného „prijatia colného vyhlásenia“, úkonu colnej správy, o ktorom sa má Súdny dvor vyjadriť, pokiaľ ide o jeho obsah a povahu, ako aj o možnosti napadnúť ho pred vnútroštátnymi súdmi.

2. Zásadný problém tohto konania spočíva v zmiešanej povahe prijatia colného vyhlásenia, keďže ide o úkon vyjadrený prostredníctvom fyzického dokladu štandardizovaného samotným právom Únie, v ktorom sa miešajú rôzne prejavy vôle: na jednej strane prejav vôle deklaranta tovaru, na druhej strane prejav vôle colných úradov. Pochybnosti, ktoré boli vznesené pred Administrativen săd Sofia-grad, vychádzajú z osobitného formátu dokladu, ktorým sa potvrdzuje úkon, ktorý je predmetom sporu.

I – Právny rámec

3. Nariadenie č. 2913/92 v článku 4 bode 5 ponúka túto definíciu „rozhodnutia“:

„‚rozhodnutím‘ [je] akýkoľvek správny akt vydaný colným orgánom, týkajúci sa colných predpisov, ktorým sa rozhoduje v konkrétnom prípade a ktorý má právne účinky na jednu alebo viacej určitých alebo určiteľných osôb; tento výraz sa okrem iného vzťahuje aj na záväzné informácie v zmysle článku 12“.

4. Pokiaľ ide o rozhodnutia, ktoré priznávajú práva jednotlivcom, článok 8 ods. 1 vyššie uvedeného nariadenia ustanovuje osobitný režim na účely ich zrušenia.

„Rozhodnutie vydané v prospech dotknutej osoby sa zruší, ak bolo vydané na základe nesprávnych alebo neúplných údajov, a:

– žiadateľ vedel alebo musel vedieť o ich nesprávnosti alebo neúplnosti, a

– by nemohlo byť vydané ani pri uvádzaní správnych a úplných údajov“.

5. Režim colných vyhlásení rovnako ako ich prijatie a opravy bol vymedzený v článku 62 a nasledujúcich nariadenia č. 2913/92, v ktorých sú na účely tohto konania dôležité tieto ustanovenia:

„Článok 62

1. Písomné colné vyhlásenie musí byť podané na tlačive, ktoré zodpovedá úradnému vzoru stanovenému pre tento účel. Musí byť podpísané a musí obsahovať všetky náležitosti nevyhnutné pre uplatňovanie predpisov upravujúcich colný režim, do ktorého je tovar navrhovaný v colnom vyhlásení.

2. K písomnému colnému vyhláseniu musia byť pripojené všetky doklady, ktorých predloženie je nevyhnutné pre uplatňovanie predpisov upravujúcich colný režim, do ktorého je tovar navrhovaný v colnom vyhlásení.

…

Článok 63

Písomné colné vyhlásenia, ktoré spĺňajú podmienky ustanovené v článku 62 príjmu colné orgány okamžite za predpokladu, že tovar, na ktorý sa vzťahujú, bol predložený colným orgánom.

…

Článok 65

Deklarantovi môže byť na základe jeho žiadosti povolené, aby opravil jeden alebo viac údajov uvedených v colnom vyhlásení po tom, ako bolo prijaté colnými orgánmi. Opravou však nesmie byť rozšírená pôsobnosť colného vyhlásenia na iné tovary ako tie, ktoré boli v pôvodnom vyhlásení.

Žiadna oprava colného vyhlásenia sa však nepovolí, ak o jej vykonanie deklarant požiada po tom, ako colné orgány:

a) oznámili deklarantovi, že vykonajú prehliadku tovaru; alebo

b) zistili, že uvedené údaje sú nesprávne; alebo

c) už tovar prepustili.

…

Článok 66

1. Na žiadosť deklaranta colné orgány zrušia už prijaté colné vyhlásenie, ak deklarant preukáže, že tovar bol v colnom vyhlásení navrhnutý do príslušného colného režimu omylom, alebo že vzhľadom ku zvláštnym okolnostiam tovar už nemôže byť naďalej prepustený do colného režimu, do ktorého bol navrhnutý v colnom vyhlásení.

Avšak, ak colné orgány deklarantovi oznámili svoj úmysel vykonať prehliadku tovaru, nebude žiadosť o zrušenie colného vyhlásenia prijatá, pokiaľ táto prehliadka nebude vykonaná.

2. Po prepustení tovaru už nie je možné colné vyhlásenie zrušiť, s výnimkou prípadov vymedzených v súlade s postupom výboru.

3. Zrušenie colného vyhlásenia sa nedotýka použitia platných predpisov trestného a priestupkového práva.

…

Článok 68

Colné orgány môžu s cieľom overenia prijatých colných vyhlásení:

a) kontrolovať colné vyhlásenie a doklady k nemu priložené. Colné orgány môžu požadovať, aby im deklarant predložil ďalšie doklady potvrdzujúce správnosť údajov uvedených v colnom vyhlásení;

b) prehliadať tovar a s cieľom jeho analýzy alebo podrobnej prehliadky odoberať vzorky.

…

Článok 71

1. Výsledok overovania colného vyhlásenia je podkladom pre uplatňovanie predpisov upravujúcich colný režim, do ktorého je tovar prepúšťaný.

2. Ak nie je colné vyhlásenie overované, sú predpisy uvedené v odseku 1 uplatňované na základe údajov uvedených v colnom vyhlásení.

…

Článok 78

1. Po prepustení tovaru môžu colné orgány z vlastného podnetu alebo na žiadosť deklaranta colné vyhláseni[e] opraviť.

2. Po prepustení tovaru môžu colné orgány kontrolovať obchodné doklady a iné údaje vzťahujúce sa k dovozným alebo vývozným operáciám s tovarom alebo k následným obchodným operáciám s týmto tovarom s cieľom presvedčiť sa o správnosti údajov uvedených v colnom vyhlásení. Kontrolu je možné vykonať u deklaranta alebo inej osoby, ktorá sa priamo alebo nepriamo obchodne podieľa na uvedených operáciách, alebo u akejkoľvek inej osoby, ktorá má u seba uvedené doklady a údaje na obchodné účely. Colné orgány môžu taktiež prehliadať tovar, pokiaľ ho ešte je možné predložiť.

3. Ak výsledky preskúmania colného vyhlásenia alebo následnej kontroly nasvedčujú tomu, že predpisy upravujúce príslušný colný režim boli uplatnené na základe nesprávnych alebo neúplných údajov, colné orgány v súlade s vydanými predpismi môžu prijať opatrenia nevyhnutné na nápravu, pričom zoberú do úvahy nové informácie, ktoré majú k dispozícii.“

II – Skutkový stav

6. Spoločnosť DP grup EOOD (ďalej len „DP grup“) podala 13. marca 2007 na Colnom úrade Kremikovci na príslušnom tlačive colné vyhlásenie na dovoz tovaru z Brazílie s označením „mrazené a vykostené morčacie stehná ochutené bielym korením“. Vyhlásenie bolo prijaté v ten istý deň, pričom do kolónky č. 2 príslušného tlačiva bolo zapísané č. 07BG005102H0019921 a vyhlásenie bolo označené odtlačkom pečiatky č. 1341 a podpísané colným orgánom. Nezávisle od toho zamestnanec colného orgánu, ktorý colné vyhlásenie prijal, uviedol na zadnú stranu tohto vyhlásenia nasledujúce:

„Kontrola dokumentov pre kolónku 44 bola vykonaná v súlade s článkom 218 nariadenia, ktorým sa vydáva Colný kódex. Číslo tarifnej klasifikácie v kolónke 33 zodpovedá označeniu tovaru v kolónke 31 a kódu TARIC. Colná hodnota bola stanovená v súlade s článkom 29 Colného kódexu. Nejde o preferenčný tovar. Podmienky stanovené pre režim ‚simultánne prepustenie do voľného obehu tovaru, ktorý nie je oslobodený od cla‘, sú splnené. Protokol o podrobnej colnej kontrole na letisku v Sofii (č. 120/13.03.2007). Pre podozrenie nesprávnej tarifnej klasifikácie odobralo Centrálne chemické laboratórium vzorky na laboratórny rozbor (číslo zákazky 1/13.03.07). Zabezpečenie colného dlhu zložením hotovosti. Posudok Centrálneho chemického laboratória (č. 00005/14.03.07). Stanovisko Ústrednej colnej správy k tarifnej klasifikácii (č. 4417/190/17.04/2007).“

7. Dňa 25. marca 2007 zamestnanec colného orgánu prepustil tovar.

8. Na základe výsledkov laboratórneho rozboru oznámil colný orgán spoločnosti DP grup listom zo 17. apríla 2007, že bola zistená nezrovnalosť v colnom vyhlásení, ktorá sa týka nesprávnej tarifnej klasifikácie ohláseného tovaru, a uložil jej zaplatenie peňažnej sankcie.

9. Spoločnosť DP grup napadla prijatie colného vyhlásenia na Administrativen săd Sofia‑grad, pričom sa odvolávala na skutočnosť, že deklarant, čiže samotná spoločnosť, neuviedla správne položku sadzobníka, colný orgán túto položku prijal a podpisom pri prijatí „bol potvrdený tento číselný znak tovaru v colnom sadzobníku“, čo je podľa jej názoru dôvodom neplatnosti.

10. Dňa 21. júla 2008 Administrativen săd Sofia‑grad prijal uznesenie, ktorým vyhlásil žalobu za neprípustnú z dôvodu neexistencie napadnuteľného správneho úkonu colného orgánu. V reakcii na odvolanie, ktoré podala DP grup proti rozhodnutiu o zastavení konania, Varchoven administrativen săd usúdil, že vyhlásenie Administrativen săd Sofia‑grad o neprípustnosti je v rozpore so zákonom, a vrátil mu vec na ďalšie konanie, aby mohol rozhodnúť vo veci samej.

11. V tomto okamihu vnútroštátneho konania Administrativen săd Sofia‑grad rozhodol o prerušení konania na účely podania návrhu na začatie tohto prejudiciálneho konania.

III – Prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore

12. Návrh na začatie prejudiciálneho konania, doručený do kancelárie Súdneho dvora 15. marca 2010, kladie tieto tri otázky:

„1. Má sa článok 63 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva, vykladať za okolností konania vo veci samej takým spôsobom, že colnému orgánu ukladá, aby vykonal len kontrolu zhody colného vyhlásenia s podmienkami stanovenými v článku 62 tohto nariadenia tak, že vykoná iba kontrolu dokladov v rozsahu uvedenom v článku 68 nariadenia, a ak vznikla pochybnosť o správnosti číselného znaku colného sadzobníka pre tovar a na určenie tohto číselného znaku je nevyhnutný znalecký posudok, aby vydal rozhodnutie o prijatí colného vyhlásenia len na základe predložených dokladov?

2. Má sa rozhodnutie colného orgánu o okamžitom prijatí colného vyhlásenia v súlade s článkom 63 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva, považovať za okolností konania vo veci samej, za rozhodnutie colného orgánu v zmysle ustanovení článku 4 bodu 5 v spojení s článkom 8 ods. 1 prvou zarážkou Colného kódexu Spoločenstva, a to vzhľadom na celý obsah podaného colného vyhlásenia, keď súčasne existujú tieto okolnosti:

a) rozhodnutie colného orgánu o prijatí colného vyhlásenia bolo prijaté iba na základe dokladov, ktoré boli predložené spolu s colným vyhlásením;

b) pri vykonávaní potrebných kontrol pred prijatím colného vyhlásenia existovalo podozrenie, že uvedený číselný znak colného sadzobníka pre tovar nie je správny;

c) pri vykonávaní potrebných kontrol pred prijatím colného vyhlásenia boli informácie týkajúce sa obsahu tovaru uvedeného v colnom vyhlásení, ktoré mali význam z hľadiska správneho určenia číselného znaku colného sadzobníka, neúplné;

d) počas kontroly pred prijatím colného vyhlásenia bola odobratá vzorka na vypracovanie posudku na účely správneho určenia číselného znaku colného sadzobníka pre tovar?

3. Má sa článok 63 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva, vykladať za okolností konania vo veci samej tak, že:

a) umožňuje, aby zákonnosť prijatia colného vyhlásenia bola po prepustení tovaru napadnutá na súde, alebo

b) že prijatie colného vyhlásenia nemožno napadnúť, lebo týmto prijatím sa len konštatovalo prihlásenie tovaru na colných orgánoch a určil sa moment vzniku colného dlhu pri dovoze, a že prijatie colného vyhlásenia sa nepovažuje za rozhodnutie colného orgánu týkajúce sa otázok správnej tarifnej klasifikácie a výšky cla dlžného na základe tohto colného vyhlásenia?“

13. V lehote stanovenej v článku 23 Štatútu Súdneho dvora predložili okrem žalobcu vo veci samej písomné pripomienky aj vlády Bulharska, Českej republiky, Španielska a Holandska, ako aj Komisia.

14. Na pojednávaní, ktoré sa konalo 17. marca 2011, sa vyjadril zástupca žalobkyne, ako aj splnomocnení zástupcovia vlád Bulharska, Českej republiky, Španielska a Komisie.

IV – Analýza prejudiciálnej otázky

A – Úvodné poznámky

15. Tromi položenými otázkami sa vnútroštátny súd pýta na viaceré otázky, týkajúce sa obsahu, rozsahu pôsobnosti a právnej povahy úkonov, ktoré vykonávajú colné úrady pri prijímaní colných vyhlásení.

16. Na to, aby sa poskytla potrebná odpoveď na tieto otázky, sa mi zdá vhodné najskôr zdôrazniť základné pojmy colného konania tak, ako sú vymedzené v nariadení č. 2913/92.

17. Vytvorenie spoločného sadzobníka v rámci územia Únie predpokladalo prijatie spoločného režimu, ktorý sa vzťahuje na konania o vstupe, výstupe a tranzite tovaru na vnútornom trhu( ). Na tieto účely ustanovuje nariadenie č. 2913/92, ktoré spája znenia predchádzajúcich nariadení, že všetok tovar sa musí zahrnúť do niektorého z colných režimov vymenovaných v príslušnom článku 4 bode 16. Úkon, na základe ktorého tovar spadá do určitého colného režimu, so všetkými právnymi dôsledkami, ktoré z toho vyplývajú, sa vyjadruje prostredníctvom „vyhlásenia“, ktoré podáva dovozca, a ktoré sa môže podať písomne, prostredníctvom zariadenia na spracovanie údajov alebo ústne( ).

18. Takéto vyhlásenie nie je vedľajším konaním colného konania, keďže má významné právne účinky. Jeho obsah, ktorého vypracovanie je v právomoci subjektu, ktorý predkladá tovar, má účinky na colný režim, ktorý sa má uplatniť, ako aj na príslušné colné práva, a preto predstavuje takzvaný „obrázok“ predmetu konania. Na tento účel nariadenie (EHS) č. 2454/93( ) vo svojich prílohách 31 až 34 presne ustanovuje formát dokladu, ktorým sa vykonáva vyhlásenie, s jasným uvedením kolónok, v ktorých musia byť uvedené údaje, ktoré sa poskytujú colnej správe tak, aby mohla prijať vhodné rozhodnutia.

19. Vyhlásenie, ktorým sa zaoberám, musí byť preto v súlade s presným a štandardizovaným obsahom, bez toho, aby bolo potrebné uvádzať na účely väčšej účinnosti ďalšie údaje okrem tých, ktoré sú výslovne uvedené v článku 62 nariadenia č. 2913/92. Toto ustanovenie vyžaduje len to, aby vyhlásenie obsahovalo podpis deklaranta a „všetky náležitosti nevyhnutné pre uplatňovanie predpisov upravujúcich“ príslušný „colný režim“.

20. Takáto prísnosť je daná potrebou colných režimov, aby sa zosúladila rýchlosť a právna istota. Vzhľadom na zjavné byrokratické ťažkosti, vyplývajúce z prísneho uplatňovania colných predpisov, ako aj z kontroly ich vykonávania, nariadenie č. 2913/92 ukladá deklarantovi povinnosť uvádzať len určité presné údaje( ). Zároveň sa právo na opravu vyhlásenia obmedzuje na prípady, v ktorých colné orgány nepristúpili k preskúmaniu alebo prepusteniu tovaru. Takýmto spôsobom je deklarant vedený k tomu, aby poskytoval správne a pravdivé údaje, pretože v opačnom prípade by mu mohla byť uložená sankcia( ).

21. Okrem toho je správny orgán povinný okamžite prijať vyhlásenie v prípade, ak sú splnené podmienky uvedené v článku 62 nariadenia č. 2913/92 a tovar bol predložený colným orgánom. „Prijatie“ vyhlásenia je tiež úkonom, tento krát colného orgánu, ktorého právne dôsledky sú významné. Najvýznamnejší z nich má dočasný charakter, keďže dátum uvedeného prijatia spravidla vymedzuje okamih, od ktorého sa začínajú uplatňovať všetky ustanovenia, ktoré sa vzťahujú na colný režim, pre ktorý je tovar navrhnutý( ). Rovnako, po prijatí má deklarant právo prípadne opraviť jeden alebo viac údajov uvedených vo vyhlásení( ), s výnimkou prípadu, ak colné orgány chcú pristúpiť k prehliadke tovaru alebo usúdili, že vyhlásenie obsahuje nepresné údaje.

22. V konečnom dôsledku, „vyhlásenie“ predstavuje žiadosť o začatie colného konania, zatiaľ čo jeho „prijatie“ predstavuje formálny úkon začatia tohto konania. Mohli by sme povedať, že tieto úkony sú dvoma stranami tej istej mince a vyjadrujú sa zároveň v jedinom doklade, ktorého obsah vyplnia rôzne subjekty. Napriek tomu, súbežnosť týchto úkonov nemá vplyv na samostatný charakter každého z nich. Existencia vyhlásenia je konštitutívnou podmienkou prijatia, ale nebráni tomu, aby sa prijatie posudzovalo oddelene. Každý úkon má vlastný režim a zodpovedá rozdielnym subjektom a obsahom. Práve samostatnosť prijatia je jednou z okolností, ktorú spochybnil vnútroštátny súd, a táto samostatnosť, ako ukážem neskôr, vyvoláva určité právne dôsledky.

B – Prvá prejudiciálna otázka

23. Prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora na rozsah pôsobnosti článku 63 nariadenia č. 2913/92, na základe ktorého písomné vyhlásenia, ktoré „spĺňajú podmienky ustanovené v článku 62“, „príjmu colné orgány okamžite za predpokladu, že tovar, na ktorý sa vzťahujú, bol predložený colným orgánom“. Vnútroštátny súd chce vedieť, či v prípade, keď vznikne pochybnosť o presnosti číselného znaku deklarovaného tovaru v colnom sadzobníku, a colný orgán požiadal o posudok na účely určenia uvedeného číselného znaku, sa prijatie uvedené v článku 63 obmedzuje výlučne na splnenie formálnych podmienok vymenovaných v článku 62 alebo či naopak pripúšťa kontrolu ďalších prvkov vyhlásenia.

24. Ako je už uvedené v bodoch 19 a 20 týchto návrhov, účelom formalizovaného systému vyhlásenia a prijatia, je zjednodušiť správne plnenie a kontrolu colných formalít. Deklarant je povinný v okamihu vyhlásenia uvádzať určité údaje, a prijatie sa obmedzuje na ich kontrolu. Automatickosť je dôležitá, keďže zaručuje hospodárskym subjektom, ako aj správnemu orgánu právnu istotu, pričom týmto spôsobom obmedzuje voľnú úvahu pri kontrolnej funkcii, ktorú má tento orgán. Okrem toho je deklarant vedený k tomu, aby uvádzal údaje zodpovedajúce skutočnosti, pretože v opačnom prípade stratí právo na opravu. V dôsledku toho je prísnosť, ktorou sa vyznačuje vyhlásenie a prijatie, podstatnou podmienkou systému( ).

25. Práve preto, že článok 63 nariadenia č. 2913/92 vyžaduje len splnenie troch podmienok (podpis, „uvedenie nevyhnutných náležitostí“ a tovar), zaväzuje toto ustanovenie orgány, aby vyhlásenie prijali, keď sa zistí splnenie príslušných podmienok. Ako vyplýva z doslovného znenia predpisu, ide o akt prijatý v kontexte dostatočne vymedzených údajov, ktoré významne obmedzujú voľnú úvahu colných úradov. Vyhlásenie musí byť nielen prijaté, ale musí k tomu dôjsť „okamžite“, keď sú splnené „podmienky ustanovené v článku 62“, k čomu tiež došlo v predmetnom prípade.

26. Na základe uvedeného je potrebné pripomenúť, že citovaný článok 63 zakazuje colným orgánom odmietnuť povolenie na základe iných okolností, než sú tie, ktoré sú uvedené v tomto ustanovení. Na prvý pohľad by sa mohol taký záver javiť ako dosť prísny, keď sa však analyzuje konanie vo svojom celku, odpoveď je dokonale rozumná.

27. Colný orgán, ktorý považuje podmienky podľa článku 63 za splnené, je totiž povinný vydať („okamžite“) povolenie, ale to neznamená, že nemá ďalšie právomoci na účely zistenia, či boli colné predpisy splnené. Naopak, článok 68 umožňuje colným orgánom nielen vykonávať kontrolu vyhlásenia a dokladov priložených k colnému vyhláseniu, ale aj prehliadať tovar, vrátane odobratia vzoriek na účely dôkladnej analýzy. Táto druhá možnosť, prehliadanie tovaru, v sebe zahŕňa možnosť, aby správne orgány prijali vhodné opatrenia z hľadiska ich následných výsledkov. Z toho vyplýva, že colný orgán sa stretáva s obmedzeniami počas vlastných kontrol v okamihu vydávania rozhodnutia o prijatí, čo však vôbec neobmedzuje jeho spôsobilosť overiť presnosť údajov, ktoré poskytol deklarant.

28. Preto sa rovnako ako všetky členské štáty, ktoré predložili pripomienky v tomto prejudiciálnom konaní domnievam, že citovaný článok 63 ukladá colným orgánom presné obmedzenia, pričom obmedzuje výkon kontroly len na vyhlásenie a len vo vzťahu k podmienkam, uvedeným v citovanom ustanovení. A keďže, ako bolo uvedené, nič nebráni colným orgánom vykonať prehliadku tovaru, ktorej výsledky by mohli byť získané po prepustení tovaru, obmedzený charakter kontroly uvedenej v článku 63 neobmedzuje právomoci správneho dohľadu( ). Naopak, režim nariadenia č. 2913/92 má za cieľ, aby konanie bolo rýchle a štandardizované a zaručovalo úpravu právnej situácie, aj v nasledujúcom období.

29. Navrhujem preto, aby Súdny dvor odpovedal na prvú prejudiciálnu otázku tak, že vyhlási, že článok 63 nariadenia (EHS) č. 2913/92 sa má vykladať v tom zmysle, že na účely „prijatia“ colného vyhlásenia je colný orgán povinný overiť výlučne skutočnosť, či je colné vyhlásenie v súlade s podmienkami uvedenými v článku 62 citovaného nariadenia. Na tieto účely sa orgán obmedzí len na vykonanie kontroly dokladov v zmysle podmienok uvedených v článku 63 tohto nariadenia, a prijme rozhodnutie o prijatí colného vyhlásenia len na základe predložených dokladov.

C – Druhá prejudiciálna otázka

30. Následne súd vznáša pochybnosti o právnej povahe prijatia vyhlásenia za okolností konania vo veci samej, keď colné orgány pred vydaním rozhodnutia o prijatí odobrali vzorky tovaru na účely zabezpečenia správneho uplatnenia colnej nomenklatúry. Osobitne vnútroštátny súd navrhuje, aby Súdny dvor objasnil, či prijatie ako úkon colného orgánu, predstavuje „rozhodnutie“ v zmysle článku 4 bodu 5 nariadenia č. 2913/92.

31. V tomto okamihu je potrebné zdôrazniť zrejmý rozdiel medzi stanoviskami účastníkov konania vo veci samej, čo nie je vôbec nezvyčajné, ako aj medzi Komisiou a členskými štátmi, ktoré podali pripomienky v tomto konaní. Kým DP grup tvrdila pred vnútroštátnym súdom, že prijatie colnými orgánmi má charakter „rozhodnutia“, tak ako tvrdilo Španielske kráľovstvo a Komisia v priebehu prejudiciálneho konania, žalovaná tvrdí opak za podpory Bulharskej republiky, Českej republiky a Holandska. Bez ohľadu na to, ako uvediem neskôr, rozdiel v kritériách je skôr formálny ako hmotnoprávny, keďže s výnimkou DP grup, sa všetci ďalší účastníci konania domnievajú, hoci na základe rôznych argumentov, že napadnutie prijatia by neviedlo k splneniu požiadaviek žalobkyne.

32. Je známe, že článok 4 bod 5 nariadenia č. 2913/92 vychádza z definície „rozhodnutia“ o spôsobilosti úkonu vyvolať „právne účinky na jednu alebo viacej určitých alebo určiteľných osôb“. Tento tak schematický opis, ktorý vychádza z nespresnených účinkov tohto nariadenia, vyvoláva zjavnú potrebu dodatočných kritérií na samostatnú definíciu tohto pojmu. V návrhoch prednesených vo veci Andrade( ) sa generálny advokát Fennelly domnieval, že okrem splnenia kritérií uvedených v citovanom článku 4 bode 5 musí „rozhodnutie“ predstavovať „úkon, ktorým sa prejavuje výkon právomoci posúdenia alebo voľnej úvahy“, keďže ide o „úkon prijatý po posúdení rôznych okolností a v práve Spoločenstva taký úkon musí uvádzať dôvody a príčiny, ktoré viedli k takémuto výkonu právomoci voľnej úvahy tak, aby bol adresát skutočne spôsobilý spochybniť jeho platnosť“( ).

33. V súlade s definíciou, ktorú navrhol generálny advokát Fennelly, a ktorú si Súdny dvor osvojil prijatím rovnakého riešenia v danej veci sa domnievam, že na to, aby úkon colného orgánu predstavoval „rozhodnutie“, musí uviesť adresáta, vyvolať právne účinky a byť zároveň výrazom a výsledkom výkonu právomoci voľnej úvahy.

34. Pokiaľ ide o uvedenie adresáta, je zrejmé, že prijatie vyhlásenia stále spĺňa túto podmienku, keďže jednou z podmienok vyžadovaných v článku 62 je podpis deklaranta. Ak sa údaje o mene neuvádzajú vo vyhlásení, nemôže dôjsť k prijatiu, a preto bude uvedenie adresáta v každom prípade existovať.

35. Zároveň prijatie vyvoláva právne účinky voči tomuto adresátovi, a to tak v prípade rozhodnutia o prijatí, ako aj o jeho zamietnutí. V prvom prípade vymedzuje prijatie časový okamih, od ktorého vzniká colný právny vzťah a od ktorého vznikajú práva upravené v príslušnom colnom režime( ). V druhom prípade rozhodnutie o zamietnutí prijatia zabraňuje tomu, aby tovar podliehal colnému režimu, pričom z tejto skutočnosti vyplývajú dôležité hospodárske a právne dôsledky. Prijatie colným úradom preto vyvoláva právne účinky v zmysle článku 4 bodu 5 nariadenia č. 2913/92.

36. Napokon je potrebné posúdiť, či rozhodnutie colného orgánu o prijatí má charakter voľnej úvahy. Voľná úvaha môže byť dôsledkom kognitívneho procesu týkajúceho sa skutkových predpokladov príslušného predpisu, alebo posúdenia právnych dôsledkov vyplývajúcich zo splnenia tohto predpisu( ). Z tohto hľadiska sa voľná úvaha vyjadruje v okamihu, keď sa niektoré skutočnosti predpokladajú v právnom predpise, alebo keď sa rozhoduje o dôsledkoch takéhoto predpokladu, stále však pre tieto dôsledky existuje viac možných riešení.

37. V prípade prijatí colných vyhlásení sa zdá zrejmé, že voľná úvaha, ako vyplýva z článkov 62 a 63 nariadenia č. 2913/92, vychádza zo skutkového predpokladu. Colný orgán musí rozhodnúť o prijatí, keď sú splnené tri predtým citované podmienky: predloženie podpísaného vyhlásenia, uvedenie údajov nevyhnutných pre uplatnenie príslušného colného režimu a predloženie tovaru. Druhá z týchto troch podmienok zveruje colnému orgánu určitý priestor voľnej úvahy, keďže tento musí zisťovať, či deklarant uviedol „nevyhnutné“ údaje. Naopak, právne dôsledky zakotvené v článku 63 neumožňujú colnému orgánu žiadnu voľnú úvahu: ten môže len prijať alebo neprijať vyhlásenie.

38. Preto jediným prvkom voľnej úvahy, ktorý má colný orgán k dispozícii, je právomoc posúdenia, či údaje sú „nevyhnutné“. A hoci ide o konkrétne hľadisko, je isté, že na prijatie má k dispozícii malý priestor voľnej úvahy na posúdenie( ).

39. Na základe predchádzajúcich úvah je potrebné dospieť k záveru, že prijatie colného vyhlásenia, ako úkon orgánu, ktorý určuje adresáta, má právne účinky a má prvky voľnej úvahy, predstavuje „rozhodnutie“ v zmysle článku 4 bodu 5 nariadenia č. 2913/92.

D – Tretia prejudiciálna otázka

40. Tretia a posledná otázka, ktorú položil Administrativen săd Sofia‑grad sa týka možnosti napadnúť rozhodnutie o prijatí, ktoré vydal colný orgán.

41. Články 243 až 246 nariadenia č. 2913/92 upravujú režim odvolaní proti rozhodnutiam colných orgánov. Tieto ustanovenia zaručujú každému právo podať odvolanie proti rozhodnutiam orgánov, „ktoré sa ich priamo a osobne dotýkajú“, a to jednak proti výslovným alebo implicitným rozhodnutiam( ).

42. Okrem toho, na doplnenie týchto ustanovení upravuje článok 9 citovaného nariadenia režim zrušenia úkonov colných orgánov, pričom v každom prípade umožňuje zmenu rozhodnutí vydaných v neprospech, ale aj v prospech dotknutej osoby, pokiaľ žiadateľ nekonal v dobrej viere alebo konal protiprávne.

43. Všetky ustanovenia týkajúce sa odvolania a zrušenia ukazujú, že každý úkon colných orgánov, ktorý má priaznivé alebo nepriaznivé účinky, podlieha preskúmaniu, či už samotným správnym orgánom, ktorý ho prijal, alebo súdom. Vzhľadom na účinnosť, ktorá je charakteristická pre colný režim, nie je v zásade upravené žiadne obmedzenie možnosti napadnúť rozhodnutia prijaté orgánmi, a to odzrkadľuje dôležitosť, akú dáva právny poriadok Únie prístupu k spravodlivosti.

44. Únia totiž poskytuje právo obrátiť sa na súd v prípade akéhokoľvek úkonu, ktorým sa porušujú práva, slobody a oprávnené záujmy uznané Úniou, predovšetkým preto, aby bolo použitie súdneho konania účinné, jednak v tom zmysle, aby bolo právne vhodné na dosiahnutie nápravy, alebo v prípade tvrdeného poškodenia, aby bolo ako náprava vykonateľné, čiže aby podliehalo takým podmienkam, ktoré nespôsobia, že vykonanie nápravy by bolo nemožné alebo príliš zložité( ). To vyplýva z článku 47 Charty základných práv Európskej únie, ako aj z rozsiahlej judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva vytvorenej na základe výkladu článku 6 Rímskeho dohovoru( ). Preto nie je prípustný žiadny výklad nariadenia č. 2913/92, ktorý by smeroval k zabráneniu alebo obmedzeniu prístupu deklaranta k vnútroštátnemu súdu.

45. V prípade rozhodnutí o prijatí, ktoré vydali colné orgány, a ktoré sú v konečnom dôsledku predmetom tohto konania, je potrebné uviesť nasledovné.

46. Akonáhle sa potvrdí, že prijatie je „rozhodnutím“ v zmysle článku 4 bodu 5 nariadenia č. 2913/92, je možné ho napadnúť len na základe toho, že patrí do tejto kategórie. Úkon, ktorý má právne účinky na určitý subjekt, môže byť vždy dôvodom vzniku sporu. Preto, na rozdiel od toho, čo zjavne uvádza vo svojich pripomienkach holandská vláda, „rozhodnutie“ nie je rozhodnutím z dôvodu, že je napadnuteľné, ale je napadnuteľné preto, že ide o „rozhodnutie“.

47. Zároveň, keď odkazujeme na „prijatie“, musíme ho chápať v širokom zmysle, čiže posudzovať jednak kladnú, ako aj zápornú odpoveď o prijatí, keďže colný úrad môže zamietnuť predložené colné vyhlásenie a v dôsledku toho záporne ovplyvniť právnu situáciu deklaranta. V takom prípade by prijatie, alebo lepšie povedané, odmietnutie prijatia colným úradom, mohlo byť vždy predmetom odvolania v zmysle článku 243 nariadenia č. 2913/92.

48. Napokon je potrebné pripomenúť, že ide o taxatívne rozhodnutie, ktoré má určitý obsah, ako som už uviedol v bodoch 24 až 29 týchto návrhov. Článok 63 nariadenia č. 2913/92 obmedzuje voľnú úvahu colných orgánov na okolnosti vymenované v tomto ustanovení, odvolaním sa na článok 62, čím obmedzuje rozhodovaciu právomoc orgánu verejnej správy na konštatovanie podpisu, predloženia tovaru a nevyhnutných dokladov. Už som vysvetlil, že táto posledná okolnosť má za následok výkon určitého stupňa voľnej úvahy, hoci obmedzenej, ale prijatie sa v každom prípade môže týkať len troch práve citovaných hľadísk. Preto napadnuteľnosť, ako aj možnosť zmeny rozhodnutia o prijatí, sa môže týkať len jednej z týchto troch okolností, o ktorých rozhoduje colný orgán.

49. Ak sa teraz sústredíme na skutkový stav v konaní vo veci samej, DP grup podala žalobu proti rozhodnutiu o prijatí predmetného vyhlásenia, ktoré vydal bulharský colný orgán, pričom rozhodnutie o prijatí bolo v tomto prípade vydané s tým, že bola využitá možnosť, ktorú priznáva článok 68 písm. b) nariadenia č. 2913/92, čiže s výhradou, pokiaľ ide o prípadné výsledky získané po analýze tovaru. Bulharský colný orgán poznamenal túto skutočnosť na druhej strane vyhlásenia, a pochybnosti tohto orgánu o správnosti číselného zaradenia podľa sadzobníka sa ukázali byť odôvodnené, keďže laboratórne skúšky skutočne potvrdili chybu deklaranta, ktorá následne viedla k dodatočnému plateniu. Len po zistení tejto žiadosti úradu o platbu sa deklarant rozhodol podať žalobu proti pôvodnému rozhodnutiu o prijatí.

50. Vzhľadom na tieto skutočnosti vyplýva, že prvostupňový súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď vyhlásil, že prijatie colného vyhlásenia colným orgánom nie je napadnuteľný úkon. Ako som už uviedol, prijatie je totiž „rozhodnutím“, z ktorého vyplývajú právne účinky, a ktoré spôsobuje výkon právomoci voľnej úvahy. V konečnom dôsledku ide o napadnuteľný úkon v zmysle článku 243 nariadenia č. 2913/92, keďže určitým spôsobom vyvoláva účinky na právnu situáciu deklaranta.

51. V prejednávanej veci však colný orgán nevydal rozhodnutie vo veci klasifikácie tovaru, ktorý je predmetom dovozu. Ako už bolo uvedené v bodoch 24 až 29 týchto návrhov, prijatie je formálnym konštatovaním splnenia podmienok uvedených v článku 63 nariadenia č. 2913/92. Prijatie teda nespôsobuje žiadny výkon právomoci voľnej úvahy, s výnimkou overenia nevyhnutných dokladov, ktoré boli predložené na účely konania. Pokiaľ ide o nomenklatúrne zatriedenie tovaru, prijatie je rozhodnutím, ktoré nielenže nepredstavuje úkon zatriedenia ako taký, ale naopak, umožňuje colnej správe okamžite alebo následne overiť, zmeniť a vyžadovať správne uplatňovanie právnej úpravy. Inak povedané, prijatie nemá charakter rozhodnutia o colnom zatriedení, keďže ide o prípravný úkon, ktorý umožňuje začatie konania. Z tohto hľadiska sa napadnutie prijatia môže určite týkať okolností uvedených v už citovanom článku 63, avšak z nariadenia nemožno odvodzovať určitý druh univerzálneho odvolacieho konania, ktoré by po prijatí umožňovalo napadnúť akékoľvek hľadisko týkajúce sa colnej právnej úpravy.

52. Na základe toho sa v predmetnom konaní žiadosť DP grup týka colného zatriedenia, ktoré colný orgán „schválil“ v okamihu prijatia vyhlásenia, ale nie prijatia ako takého. Táto okolnosť sa potvrdzuje, ak sa prihliadne na skutočnosť, že vytýkaná chyba prijatia nevyplýva zo samotného prijatia, ale z colného vyhlásenia, ktoré podala DP grup. Cieľom žalobcu teda nie je napadnúť úkon, ktorý má vplyv na jeho vlastné práva, ale skôr dosiahnuť zrušenie rozhodnutia, ktoré by mohlo byť základom toho, aby mu bola uložená administratívna sankcia.

53. V dôsledku toho a vzhľadom na predchádzajúce úvahy sa musí článok 63 nariadenia č. 2913/92, vykladaný z hľadiska článku 243 uvedeného nariadenia, vykladať v tom zmysle, že deklarant môže napadnúť zákonnosť prijatia colného vyhlásenia na súde, pokiaľ dôvod napadnutia spočíva v tom, ako colný orgán overil okolnosti zakladajúce rozhodnutie o prijatí, ktoré sú vymenované v uvedenom článku 63.

V – Návrh

54. Vzhľadom na predchádzajúce navrhujem, aby Súdny dvor na otázky, ktoré položil Administrativen săd Sofia‑grad, odpovedal takto:

1. Článok 63 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva, sa má vykladať v tom zmysle, že colnému orgánu ukladá, aby vykonal len kontrolu zhody colného vyhlásenia s podmienkami uvedenými v článku 62 tohto nariadenia. Na tieto účely sa orgán obmedzí len na vykonanie kontroly dokladov v rozsahu podmienok uvedených v článku 63 daného nariadenia a rozhodne o prijatí colného vyhlásenia len na základe predložených dokladov, a to aj v prípade, ak vzniknú pochybnosti o správnosti číselného znaku colného sadzobníka tovaru a na určenie tohto číselného znaku je potrebný znalecký posudok.

2. Prijatie colného vyhlásenia ako úkon orgánu umožňujúci určiť adresáta, ktoré má právne účinky a prvky voľnej úvahy, predstavuje „rozhodnutie“ v zmysle článku 4 bodu 5 nariadenia č. 2913/92.

3. Článok 63 nariadenia č. 2913/92 vykladaný z hľadiska článku 243 uvedeného nariadenia sa má vykladať v tom zmysle, že deklarant môže napadnúť zákonnosť prijatia colného vyhlásenia na súde, pokiaľ dôvod napadnutia spočíva v tom, ako colný orgán overil okolnosti zakladajúce rozhodnutie o prijatí, ktoré sú vymenované v uvedenom článku 63.