Hoci – ako potvrdzuje článok 6 ods. 3 ZEÚ – základné práva zaručené Európskym dohovorom o ľudských právach sú ako všeobecné zásady súčasťou práva Únie a hoci článok 52 ods. 3 Charty základných práv Európskej únie vyžaduje, aby práva obsiahnuté v Charte, ktoré zodpovedajú právam zaručeným týmto dohovorom, mali rovnaký zmysel a rozsah, ako majú práva priznané uvedeným dohovorom, tento dohovor nepredstavuje, kým k nemu Únia nepristúpila, právny nástroj formálne začlenený do právneho poriadku Únie.

Skutočnosť, že rozhodnutia ukladajúce pokuty v oblasti hospodárskej súťaže sú prijímané Komisiou, nie je sama osebe v rozpore s článkom 6 Európskeho dohovoru o ľudských právach. Pokiaľ ide o zásadu účinnej súdnej ochrany, čo je všeobecná zásada práva Únie vyjadrená v súčasnosti v článku 47 Charty základných práv Európskej únie a zodpovedajúca v práve Únie článku 6 ods. 1 uvedeného dohovoru, súd Únie má neobmedzenú súdnu právomoc, ktorú mu priznáva článok 31 nariadenia č. 1/2003 v súlade s článkom 261 ZFEÚ a ktorá ho oprávňuje nahradiť posúdenie Komisie svojím posúdením a v dôsledku toho zrušiť, znížiť alebo zvýšiť uloženú pokutu alebo penále. Keďže preskúmanie upravené Zmluvami predpokladá, že súd Únie uskutoční tak právne, ako aj vecné preskúmanie a že má právomoc posúdiť dôkazy, zrušiť napadnuté rozhodnutie a zmeniť výšku pokút, nezdá sa, že by preskúmanie zákonnosti podľa článku 263 ZFEÚ, doplnené neobmedzenou súdnou právomocou, pokiaľ ide o sumu pokuty podľa článku 31 nariadenia č. 1/2003, bolo v rozpore s požiadavkami zásady účinnej súdnej ochrany, ktorá je v súčasnosti zakotvená v článku 47 Charty.

Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených pri porušení pravidiel hospodárskej súťaže nie sú legislatívou ani legislatívou prijatou na základe delegovanej právomoci v zmysle článku 290 ods. 1 ZFEÚ a nepredstavujú ani právny základ pre ukladanie pokút v oblasti hospodárskej súťaže, ktoré sa ukladajú len na základe článku 23 nariadenia č. 1/2003. Tieto usmernenia predstavujú orientačné pravidlo správania, ktorého sa treba v praxi pridŕžať a od ktorého sa správny orgán nemôže v jednotlivom prípade odkloniť bez uvedenia dôvodov, ktoré sú v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania a obmedzujú sa na opis metódy preskúmania porušenia uplatňovanej Komisiou a kritérií, ktoré si Komisia stanovila, aby ich zohľadňovala pri určovaní výšky pokuty. Nijaké ustanovenie Zmlúv pritom inštitúcii nebráni prijať takéto orientačné pravidlá postupu. Z toho vyplýva, že Komisia bola oprávnená prijať uvedené usmernenia.

Na účely zistenia, či dcérska spoločnosť určuje svoje správanie na trhu samostatne, treba vziať do úvahy všetky relevantné okolnosti súvisiace s hospodárskymi, organizačnými a právnymi väzbami, ktoré spájajú dcérsku spoločnosť s materskou spoločnosťou a ktoré môžu byť v každom jednotlivom prípade iné, a preto ich nemožno taxatívne vymedziť. V tomto kontexte obchodná politika predstavuje len jednu okolnosť spomedzi viacerých a navyše ju nemožno vykladať reštriktívne.

V rámci určenia výšky pokuty uloženej za porušenie pravidiel Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže, ak konkrétny dopad porušenia na trh je okolnosťou, ktorá sa pri hodnotení závažnosti porušenia zohľadňuje, ide len o jedno z kritérií, medzi ktoré patria aj samotná povaha porušenia a veľkosť relevantného geografického trhu. Z toho vyplýva, že vplyv protisúťažného postupu na trh nie je sám osebe určujúcim kritériom pri posudzovaní základnej sumy pokuty. Skutočnosti týkajúce sa úmyslu môžu byť dôležitejšie ako tie, ktoré sa týkajú uvedených účinkov, najmä ak ide o porušenia, ktoré sú skutočne závažné, napríklad rozdeľovanie trhov. Navyše z bodu 1 A prvého odseku usmernení k metóde stanovovania pokút uložených pri porušení pravidiel hospodárskej súťaže vyplýva, že tento dopad sa má zohľadniť, len ak je možné ho merať. V dôsledku toho, ak by súd Únie zohľadnil konkrétny dopad predmetného porušenia na trh za predpokladu, že by tento dopad bol skutočne merateľný, urobil by tak len na doplnenie.

(pozri body 134 – 136)