ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
37.

To v podstate zodpovedá odporúčaniu, ktoré Komisia uviedla vo svojom návrhu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o diagnostických zdravotníckych pomôckach in vitro (ďalej len „návrh nového nariadenia“). ( 21 ) Komisia v ňom navrhuje, aby sa na distribútora vzťahovali povinnosti, ktoré platia pre výrobcov (a to aj pokiaľ ide o posudzovanie zhody) ( 22 ), ak upraví pomôcku už uvedenú na trh alebo do používania takým spôsobom, že by mohol byť ovplyvnený súlad s požiadavkami uplatniteľnými na túto pomôcku podľa nariadenia. ( 23 ) To však neplatí, keď distribútor poskytne len preklad štítku a návodu na použitie dodávaných výrobcom v súvislosti s pomôckou už uvedenou na trh a ďalších informácií, ktoré sú potrebné na uvádzanie výrobku na trh v príslušnom členskom štáte. ( 24 )
76.

Ani jedna z uvedených viet daného ustanovenia však nebráni tomu, aby zrušenie rozhodnutia NRO mohlo výnimočne zakladať iba účinky ex nunc za predpokladu, že to umožňuje vnútroštátne právo a že to odvolací orgán považuje za vhodné so zreteľom na naliehavé dôvody súvisiace s ochranou právnej istoty a legitímnej dôvery, alebo s cieľom zabezpečiť práva tretích osôb, alebo z dôvodu všeobecného záujmu.
52.

Okrem toho predstavme si, že Belgické kráľovstvo by odmietlo zmeniť svoju vnútroštátnu právnu úpravu po odôvodnenom stanovisku Komisie, Súdnemu dvoru by bola vec predložená a ten by rozhodol, že členský štát nesplnil svoje povinnosti vyplývajúce z článku 43 ES tým, že prijal článok 3 ods. 1 body 3 a 4 kráľovského nariadenia č. 143. Mohol by ten istý Súdny dvor následne v rámci návrhu na začatie prejudiciálneho konania a v odpovedi na otázku totožnú s druhou otázkou položenou v prejednávanej veci rozhodnúť, že žalobca nemôže uviesť tvrdenie založené na nezlučiteľnosti uvedeného vnútroštátneho ustanovenia s právom Únie pred vnútroštátnym súdom na podporu svojej žaloby o určenie zodpovednosti proti Belgickému kráľovstvu pre porušeniu práva Únie, a to z jediného dôvodu, že ide o výlučne vnútroštátnu situáciu, teda inými slovami, z jediného dôvodu, že tento žalobca je štátnym príslušníkom členského štátu, ktorý vydal napadnuté opatrenie? Nemyslím si to a nevidím dôvod, pre ktorý by tomu malo byť inak, ak sa konanie pred podaním žaloby zastavilo v štádiu odôvodneného stanoviska.
20.

Vzhľadom na to, že Nejvyšší správní soud mal pochybnosti o výklade ustanovení smernice o DPH, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvora tieto prejudiciálne otázky: „1.a) Je poskytnutie koňa jeho majiteľom (ktorý je zdaniteľnou osobou) usporiadateľovi dostihov na účely účasti koňa na dostihoch poskytnutím služby za protihodnotu v zmysle článku 2 ods. 1 písm. c) smernice o DPH, a teda transakciou, ktoré podlieha DPH? b) V prípade kladnej odpovede, treba za protihodnotu považovať cenu za umiestnenie získanú na dostihoch (ktorú však nezíska každý kôň zúčastňujúci sa dostihov) alebo prijatie služby spočívajúce v možnosti účasti koňa na dostihoch, ktorú poskytuje usporiadateľ dostihov majiteľovi koňa, alebo inú protihodnotu? c) V prípade zápornej odpovede, je táto skutočnosť sama osebe dôvodom na zníženie odpočtu DPH na vstupe z prijatých zdaniteľných transakcií vynaložených na prípravu vlastných koní na dostihy, alebo treba považovať účasť koňa na dostihoch za súčasť ekonomickej činnosti osoby, ktorá podniká v oblasti chovu a tréningu vlastných a cudzích dostihových koní, a náklady na chov vlastných koní a ich účasť na dostihoch zahrnúť do všeobecných výdavkov súvisiacich s ekonomickou činnosťou tejto osoby? Pokiaľ je odpoveď na túto časť otázky kladná, treba zahrnúť cenu za umiestnenie do základu dane a odviesť DPH na výstupe, alebo ide o príjem, ktorý základ DPH vôbec neovplyvní? 2.a) Pokiaľ treba na účely DPH považovať niekoľko zložiek služby za jedinú transakciu, aké sú kritériá na určenie ich vzájomného vzťahu, teda na určenie, či ide o plnenia, ktoré sú voči sebe rovnocenné, alebo o plnenia, ktoré sú vo vzťahu hlavného a vedľajšieho plnenia? Existuje medzi týmito kritériami nejaká hierarchia z hľadiska ich poradia a významu? b) Treba článok 98 smernice o DPH v spojení s prílohou III tejto smernice vykladať tak, že vylučujú zaradenie služby do zníženej sadzby, pokiaľ táto služba pozostáva z dvoch zložiek, ktoré treba na účely DPH považovať za jediné plnenie a zároveň sú tieto zložky plnenia voči sebe rovnocenné, pričom jednu z nich nemožno samu osebe zaradiť do žiadnej z kategórií uvedených v prílohe III smernice o DPH? c) V prípade kladnej odpovede na druhú otázku písm. b), bráni kombinácia zložky služby využívania športových zariadení so zložkou služby trénera dostihových koní za okolností, o aké ide vo veci samej, zaradeniu tejto služby ako celku do zníženej sadzby DPH uvedenej v bode 14 prílohy III smernice o DPH? d) Pokiaľ by použitie zníženia daňovej sadzby nebolo vylúčené na základe odpovede na druhú otázku písm. c), aký bude mať vplyv na zaradenie do príslušnej sadzby DPH skutočnosť, že zdaniteľná osoba poskytuje okrem služby využívania športových zariadení a služby trénera aj ustajnenie, kŕmenie a ďalšiu starostlivosť o koňa? Treba na účely DPH považovať všetky tieto zložky plnenia za jeden celok, ktoré majú spoločný daňový režim?“
49.

To neznamená, že členské štáty sú naďalej oprávnené ukladať dodatočné formálne náležitosti uzatvorenia zmluvy o spotrebiteľskom úvere. Ako príklad uvádzam, že na pojednávaní sa Súdny dvor opýtal, či by bolo prijateľné trvať na tom, aby každá zmluva o spotrebiteľskom úvere bola podpísaná oboma zmluvnými stranami v prítomnosti notára. Také pravidlo by skutočne mohlo zlepšiť ochranu spotrebiteľa. Podstatne by však narušilo rovnováhu stanovenú smernicou medzi dvojicou cieľov, ktorými sú vysoká úroveň ochrany spotrebiteľa a podpora fungovania jednotného trhu, a to zjavne na úkor druhého uvedeného cieľa. Na základe tohto pravidla by obe zmluvné strany museli dodržať formálne náležitosti, ktoré spôsobujú podstatne vyššie náklady (ale tieto náklady by pravdepodobne znášali v prvom rade veritelia); a toto pravidlo by mohlo znevýhodniť veriteľov so sídlom v inom členskom štáte, než je členský štát, v ktorom má spotrebiteľ bydlisko. Z tohto dôvodu zastávam názor, že taká požiadavka by vybočovala z voľnej úvahy, ktorú členské štáty stále majú pri formulovaní požiadaviek vnútroštátneho práva na uzatváranie takých zmlúv.
68.

Čo sa týka vhodnosti kritéria týkajúceho sa podmienok na trhu práce, na ilustráciu by mohla byť užitočná alternatívna skutková situácia. V skutočnosti totiž nie je ťažké si predstaviť, čo by sa mohlo stať v prípade administratívneho odmietnutia uskutočnenia prepúšťania. V prípade, že by hospodárska neefektívnosť podniku – zamestnávateľa spôsobená týmto odmietnutím viedla k tomu, že by sa stal platobne neschopným, podnik by mal jasný dôvod na začatie postupu s cieľom svojho zrušenia a likvidácie, po čom by už nebol viazaný smernicou 98/59, ( 36 ) a pravdepodobne by nemal finančné prostriedky potrebné na odmeňovanie dotknutých zamestnancov v prípade, že by sa sporné pravidlo aj naďalej uplatňovalo na takúto situáciu. To by popri tom zároveň ohrozilo pracovné miesta zamestnancov, ktorí neboli prepustení. Z tohto dôvodu pochybujem, že by sporné pravidlo mohlo zmysluplným spôsobom prispieť k zníženiu miery nezamestnanosti.
69.

Dospel som vyššie k záveru, že napadnuté rozhodnutia by sa mali zrušiť. Zrušenie uvedených rozhodnutí bez určenia, že sa ich účinky majú zachovať, by však nepochybne malo významné dôsledky pre cezhraničnú spoluprácu v boji proti terorizmu, závažnej trestnej činnosti a ilegálnej migrácii. Značne by totiž sťažilo prístup orgánov presadzovania práva (jednak v členských štátoch, ktorých sa týkajú napadnuté rozhodnutia, ako aj v iných zúčastnených členských štátoch) k profilom DNA, odtlačkom prstov a údajom o evidencii vozidiel. V tomto zmysle by nezachovanie účinkov napadnutých rozhodnutí ohrozilo udržiavanie verejného poriadku a účinnosť cezhraničnej spolupráce v tejto oblasti. ( *29 ) Je to tak preto, lebo zrušenie napadnutých rozhodnutí odstráni základ tejto spolupráce pre zúčastnené členské štáty. Podľa môjho názoru to postačuje na zachovanie účinkov napadnutých rozhodnutí, kým sa nenahradia novými aktmi. Navyše musím poznamenať, že Parlament síce žiada zrušenie napadnutých rozhodnutí, ale nespochybňuje účel ani obsah rozhodnutia.
22.

Nariadenie č. 44/2001 nadobudlo účinnosť na slovinskom území vstupom Slovinska do Únie 1. mája 2004. ( 9 ) Konanie proti žalujúcemu nájomcovi však siaha späť do roku 1995, teda do okamihu pred vstupom Slovinskej republiky do Európskej únie.
19.

Podľa zistení Kúrie (Najvyšší súd, Maďarsko) prijal pán Horváth tovar so zjavným vedomím toho, že tento tovar bol prepustený do colného režimu vonkajšieho tranzitu Spoločenstva. Pred pokračovaním v jeho preprave z Viedne do Ríma sa však dostatočne neubezpečil, že IGAZ Trans alebo Friedler Spedition predložili tovar colnému úradu určenia. Vnútroštátny súd tiež uvádza, že v konaní o veci samej nemá viac informácií, ktoré by naznačovali, že pán Horváth vedel o odňatí tovaru spod colného dohľadu.
1.

Niekedy sa stáva, že vonkajší pozorovateľ, ktorý pozorne sleduje prejudiciálne otázky kladené Súdnemu dvoru, ich zhrnie lepšie, než by sme ich zhrnuli my, ktorí o nich rozhodujeme. K tomu došlo v prejednávanom prípade. Problém, ktorý vyvolávajú oba návrhy na začatie prejudiciálneho konania (pričom jeden z nich sa týka výkladu a druhý posúdenia platnosti) podané dvoma rôznymi francúzskymi súdmi v dvoch konaniach, ktoré spolu súvisia, by sa dal sotva opísať lepšie, než bol opísaný na blogu ( 2 ) venovanému tejto problematike, a to týmito slovami: „Vo vnútri rolky toaletného papiera sa nachádza kartónový stred. Je táto vnútorná časť súčasťou obalu toaletného papiera? Táto otázka bola pre francúzske súdy problematická. Odpoveď závisí od slova ,obal‘, ktoré sa nachádza v smernici 94/62/ES o obaloch a odpadoch z obalov. Ak by z odpovede vyplynulo, že kartónový stred predstavuje obal, rozsudok Súdneho dvora by mohol poškodiť nielen francúzskych výrobcov toaletného papiera, ale aj francúzskych výrobcov papierových kuchynských utierok, alobalu alebo potravinárskej fólie. Ak by naopak odpoveď bola záporná, Conseil d’État chce vedieť, či Európska komisia prekročila svoje právomoci prijatím vykonávacej smernice, ktorou bola definícia pojmu ,obal‘ neprimerane rozšírená. Ide o mnoho miliónov eur.“
32.

Audiencia Provincial de Alicante (Provinčný súd Alicante), ktorý takto narazil na problém súvisiaci s výkladom práva Únie, rozhodol prerušiť konanie a rozhodnutiami doručenými do kancelárie Súdneho dvora 25. júna 2015 položiť tomuto súdu tieto prejudiciálne otázky: „1. Je so zásadou nezáväznosti [nekalých podmienok] uznanou v článku 6 ods. 1 smernice [93/13] zlučiteľné, aby reštitučné účinky, vyplývajúce z určenia neplatnosti podmienky stanovujúcej minimálnu úrokovú sadzbu, uvedenej v zmluve o úvere z dôvodu nekalej povahy tejto podmienky, nemali spätnú účinnosť od dátumu uzavretia zmluvy, ale od neskoršieho dátumu? 2. Je kritérium dobrej viery dotknutých osôb, ktoré slúži ako základ pre obmedzenie spätnej účinnosti vyplývajúcej z [neplatnosti] nekalej podmienky, autonómnym pojmom práva Únie, ktorý majú všetky členské štáty vykladať jednotne? 3. V prípade kladnej odpovede, aké predpoklady treba zohľadniť pri určovaní existencie dobrej viery dotknutých osôb? 4. V každom prípade, je v súlade s dobrou vierou dotknutých osôb postup predajcu alebo dodávateľa, ktorý pri vypracovaní zmluvy spôsobil nedostatok transparentnosti, ktorý mal za následok nekalú povahu podmienky? 5. Je riziko vážnych ťažkostí, ktoré slúži ako základ pre obmedzenie spätnej účinnosti vyplývajúcej z [neplatnosti] nekalej podmienky, autonómnym pojmom práva Únie, ktorý majú všetky členské štáty vykladať jednotne? 6. V prípade kladnej odpovede, aké kritériá by sa mali vziať do úvahy? 7. Má sa pri posudzovaní rizika vážnych ťažkostí vziať do úvahy len riziko, ktoré môže vzniknúť predajcovi alebo dodávateľovi, alebo sa má vziať do úvahy aj škoda, ktorú utrpia spotrebitelia v dôsledku toho, že im nebudú v plnej výške vrátené sumy zaplatené na základe uvedenej podmienky stanovujúcej minimálnu úrokovú sadzbu? [a iba vo veci C‑308/15] 8. Je automatické rozšírenie obmedzenia reštitučných účinkov vyplývajúcich z neplatnosti podmienky stanovujúcej minimálnu úrokovú sadzbu, o ktorom sa rozhodlo v konaní o žalobe podanej združením spotrebiteľov proti [trom] finančným inštitúciám, na individuálne žaloby o neplatnosť podmienky stanovujúcej minimálnu úrokovú sadzbu z dôvodu nekalej povahy tejto podmienky podané zákazníkmi, ktorí ako spotrebitelia uzavreli zmluvu o hypotekárnom úvere s rôznymi finančnými inštitúciami zlučiteľné so zásadou nezáväznosti pre spotrebiteľa uznanou v článku 6 ods. 1 smernice 93/13 a s právom na účinnú súdnu ochranu uznaným v článku 47 Charty základných práv Európskej únie?“
46.

Novú terminológiu zavedenú neskôr prijatým právnym predpisom možno len ťažko použiť na výklad skôr prijatého právneho predpisu, ktorý zjavne používal odlišnú terminológiu. ( *32 ) Bolo by však možné vyvodiť aj iný záver než ten, ktorý zastáva Komisia, a to konkrétne výklad, v zmysle ktorého by skutočnosť, že nová smernica 2013/29 používa inú, nepochybne vhodnejšiu terminológiu než jej predchodkyňa, smernica 2007/23, mohla taktiež znamenať, že terminológia používaná v uvedených smerniciach je rozdielna, pričom v neskôr prijatej smernici bola zámerne opravená. Aby som to povedal priamo: ak bol predmet predchádzajúceho ustanovenia taký jednoznačný a jasný, prečo ho upravovať?
57.

Ak by sa toto slovné spojenie, ako to navrhuje literatúra, malo vykladať ako odkaz na dodatočné procesné požiadavky vnútroštátneho práva, viedlo by to na druhej strane k tomu, že článok 8 bod 4 nariadenia Brusel Ia by sa nemohol uplatňovať jednotne v rámci Únie, ale musel by sa v každom členskom štáte uplatňovať podstatne odlišne, totiž s prihliadnutím na príslušné vnútroštátne procesné právo. Takáto nesúdržnosť by vytvárala napätie vo vzťahu k cieľu čo najjednotnejšej a pre osobu domáhajúcu sa práva najpredvídateľnejšej uplatniteľnosti ustanovení nariadenia. Keďže odkaz na vnútroštátne právo jednoznačne nevyplýva zo znenia predpisu, existoval by navyše rozpor so zásadou autonómneho a jednotného výkladu práva Únie, zatiaľ čo prípadný odkaz na vnútroštátne právo musí jednoznačne vyplývať z daného právneho aktu. ( 24 )
40.

To je dôvod, pre ktorý Súdny dvor v tomto rozsudku rozhodol, že „keby každý členský štát mohol ukončiť funkčné obdobie dozorného orgánu pred ukončením jeho vopred určenej dĺžky bez toho, aby rešpektoval pravidlá a záruky stanovené na tieto účely uplatniteľnou právnou úpravou, hrozba takéhoto predčasného ukončenia, ktorej by tento orgán musel čeliť počas celého svojho funkčného obdobia, by mohla viesť k určitej forme poslušnosti tohto orgánu voči politickej moci, ktorá je s uvedenou požiadavkou nezávislosti nezlučiteľná… To platí aj v prípade, keď predčasné ukončenie funkčného obdobia vyplýva z reštrukturalizácie alebo zmeny modelu, ktoré musia byť organizované tak, aby boli dodržané požiadavky nezávislosti stanovené uplatniteľnou právnou úpravou“. ( 20 )
2.

V tomto návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko), sa Súdnemu dvoru kladie otázka, či sa na niektoré výrobné činnosti lekárne vzťahuje smernica 2001/83/ES ( 3 ). Ak by sa na činnosť lekárne smernica 2001/83 vzťahovala, bolo by potrebné povolenie na uvedenie na trh, s ktorým sa spája zložitý proces, pravdepodobne len ťažko zvládnuteľný jedinou lekárňou. Ak by sa na uvedenú činnosť táto smernica nevzťahovala, prípravok vyrobený v lekárni by existoval popri ostatných prípravkoch, ktoré boli vyrobené v priemyselnom rozsahu a ktoré boli podrobené povoľovaciemu konaniu a uvádzajú sa na trh v celej Európskej únii.
41.

Keďže akty sekundárneho práva, akými je v prejednávanej veci smernica 2004/18, musia byť v súlade s právom primárnym, je potrebné konštatovať, že tieto akty nemožno vykladať v tom zmysle, že by umožňovali zasahovať do inštitucionálnej štruktúry členských štátov. Z tohto vyplýva, že akty vnútornej reorganizácie právomocí členského štátu nepatria do pôsobnosti práva Únie, konkrétne do právnej úpravy Únie v oblasti verejného obstarávania.
37.

V rámci odpovede na takto formulovanú otázku musím najprv poznamenať, že podľa mňa ani znenie článku 11 smernice 2006/112, ani všeobecné zásady daňového práva nestanovujú, že by sa toto ustanovenie malo uplatňovať len na osoby, ktoré doteraz nikdy nevykonávali zdaniteľnú činnosť a z tohto dôvodu nemali postavenie zdaniteľnej osoby na účely DPH. Takýto reštriktívny výklad predmetného ustanovenia by bránil dosiahnutiu jeho cieľov. Na jednej strane by to totiž bránilo tomu, aby vytvorili skupinu na účely DPH zdaniteľné osoby, ktoré už vykonávajú zdaniteľnú činnosť ako samostatné zdaniteľné osoby. Na druhej strane by to bránilo takisto daňovým orgánom, aby vhodným spôsobom reagovali na zmenu situácie, ktorá nastala u zdaniteľných osôb a uplatnili na tieto osoby ustanovenia upravujúce skupinu na účely DPH, a to buď s cieľom zjednodušenia platenia dane, alebo boja proti podvodom.
4.

Podľa článku 4 ods. 1 European Communities (Eligibility for Protection) Regulations 2006 [nariadenie z r. 2006 o Európskych spoločenstvách (podmienky priznania ochrany)], ( *9 ) musí byť k listu, ktorým minister oznamuje dotknutej osobe po zamietnutí jej žiadosti o azyl svoj zámer vydať príkaz na jej vyhostenie, ( *10 ) pripojené oznámenie informujúce túto osobu o možnosti požiadať v lehote pätnástich pracovných dní od tohto oznámenia o priznanie postavenia osoby oprávnenej na doplnkovú ochranu, ako aj o dočasné povolenie na pobyt („application for leave to remain“).
55.

Naopak uplatnenie metódy výpočtu pomocou približného určovania na uvedené tovary a služby by bolo v rozpore so zásadou neutrality DPH. Po prvé by tým bolo zmiešaným zdaniteľným osobám odopreté právo v plnom rozsahu odpočítať DPH zaplatenú na vstupe z obstaraných tovarov a služieb používaných výlučne na účely zdaňovaných plnení, ktoré je zakotvené v šiestej smernici. Po druhé by sa tým umožnili odpočty, ktoré táto smernica neupravuje, lebo by bolo možné odpočítať určitú časť DPH zaplatenej z obstaraných tovarov a služieb, ktoré sa používajú výlučne na účely plnení oslobodených od DPH.
29.

Poznámka pod čiarou 3 najprv odkazuje na dvanásťmesačné obdobie končiace 1. januára 2001 – to znamená úhrnný priemer za rok 2000 – aby bola splnená podmienka uplatnenia výnimky. Je pravda, že z poznámky pod čiarou 3 nevyplýva, ktoré obdobie je relevantné pre ďalšie použitie tej istej výnimky. Neviem si však predstaviť iný vhodnejší záver, než použitie internej (a teda čo najbližšej) analógie s tou istou vetou: rovnaký ročný priemer by sa mal tiež analogicky použiť na nasledujúce roky na účely posúdenia, či zariadenie v súlade so znením poznámky pod čiarou 3 „pokračuj[e] v prevádzke“ so spaľovaním tuhých palív s OPL nižším ako 10 %.
43.

Iné by to mohlo byť len v prípade, že by prelet veľkého počtu vtákov dočasne bránil lietadlu vzlietnuť alebo by ho donútil pristáť na náhradnom letisku. Iba táto situácia mi v tomto prípade pripadá byť porovnateľnou – na základe úvahy per analogiam – so situáciou, ktorá nastala vplyvom výnimočných poveternostných podmienok.
22.

Všeobecný súd však usúdil, že „… pokiaľ predmetné opatrenie síce predstavuje odchýlku od spoločného alebo ‚bežného‘ daňového režimu, ale je potenciálne dostupné všetkým podnikom, nemožno pristúpiť k tomu, aby sa so zreteľom na cieľ sledovaný spoločným alebo ‚bežným‘ režimom porovnala právna a skutková situácia podnikov, ktoré by mohli mať prospech z opatrenia, a podnikov, ktoré by z neho prospech mať nemohli.… Na to, aby bola splnená podmienka selektivity, musí byť v každom prípade identifikovaná kategória podnikov, ktoré sú ako jediné zvýhodnené predmetným opatrením… Selektivita [nemôže] vyplývať len zo zistenia, že sa zaviedla odchýlka od spoločného alebo ‚bežného‘ režimu zdaňovania“. ( 25 )
5.

Článok 4 nariadenia č. 659/1999 („Predbežné preskúmanie oznámenia a rozhodnutí Komisie“) stanovuje: „1. Komisia preskúma oznámenie akonáhle jej bude doručené. Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 8, Komisia prijme rozhodnutie podľa odsekov 2, 3 alebo 4. 2. Keď Komisia po predbežnom preskúmaní zistí, že úradne oznámené opatrenie nepredstavuje pomoc, zaznamená toto zistenie formou rozhodnutia. 3. Keď Komisia po predbežnom preskúmaní zistí, že nevznikli žiadne pochybnosti o zlučiteľnosti oznamovaného opatrenia so spoločným trhom, pokým spadá do rámca [článku 107 ods. 1 ZFEÚ], rozhodne, že opatrenie je zlučiteľné so spoločným trhom (ďalej sa označuje len ako ‚rozhodnutie, ktoré nevyvolalo námietky‘). Rozhodnutie bude špecifikovať, ktorá výnimka zo zmluvy [o FEÚ] sa použila. 4. Keď Komisia po predbežnom preskúmaní zistí, že vznikli pochybnosti, čo sa týka zlučiteľnosti oznamovaného opatrenia so spoločným trhom, rozhodne o začatí konania podľa [článku 108 ods. 2 ZFEÚ] (ďalej sa označuje len ako ‚rozhodnutie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania‘). 5. Rozhodnutia, na ktoré sa odvolávajú odseky 2, 3 a 4 sa vykonajú do dvoch mesiacov. Toto obdobie začína v deň nasledujúci po doručení úplného oznámenia. Oznámenie sa bude považovať za úplné, ak do dvoch mesiacov od jeho obdržania alebo od obdržania akýchkoľvek ďalších požadovaných informácií Komisia nepožiadala o žiadne ďalšie informácie. Obdobie možno predĺžiť so spoločným súhlasom Komisie a príslušného členského štátu. Podľa potreby Komisia môže stanoviť kratšie časové lehoty. …“
36.

Za týchto podmienok a s ohľadom na to, ako Súdny dvor rozhodol vo veci Wolf ( 39 ), sa prikláňam k tomu, že na účely zabezpečenia riadneho fungovania autonómnej polície Baskicka je možné považovať za nevyhnutné, aby väčšina príslušníkov polície bola schopná splniť fyzicky najťažšie úlohy, ktoré príslušník vo veku nad 50 rokov môže uskutočniť menej efektívne a ktoré príslušník vo veku nad 55 rokov už vôbec nie je schopný splniť. Prevedenie viac ako polovice príslušníkov v horizonte roku 2025, teda za 9 rokov, do upravenej aktívnej služby, vyžaduje, aby boli odteraz prijaté opatrenia na účely opätovného nastolenia určitej rovnováhy medzi najaktívnejšími príslušníkmi a príslušníkmi, ktorí sú menej aktívni. Zachovanie relatívne vyváženého vekového zloženia v poriadkových silách Autonómneho spoločenstva Baskicko sa zdá byť jasne nevyhnutné na účely udržania operatívnej povahy autonómnej polície Baskicka. ( 40 ) Pri jej súčasnom zložení a pri prijímaní bez vekovej hranice alebo s vyššou vekovou hranicou by to mohlo totiž viesť k výsledku, že veľký počet príslušníkov by nebolo možné poveriť najťažšími úlohami z hľadiska fyzickej zdatnosti. ( 41 )
29.

Preto sa mi zdá, že je vo väčšom súlade s cieľom zabezpečiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa, keď sa od sprostredkovateľa úveru požaduje, aby poskytol informácie uvedené v článku 5 ods. 1, najmä keď tieto informácie neposkytuje veriteľ. V opačnom prípade sa dlžníkovi odopiera samotná ochrana, na ktorej poskytnutie bola smernica 2008/48 navrhnutá. ( 31 ) Tieto informácie by sa mali dlžníkovi poskytnúť v dostatočnom predstihu pred tým, ako sa dohoda o splátkach stane záväznou, aby bola dodržaná povinnosť v článku 5 ods. 1 ( 32 ) Je to tak preto, lebo vymáhač pohľadávok je osobou, ktorá: a) predkladá alebo ponúka dlžníkovi dohodu o splátkach; alebo b) v súvislosti so touto dohodou vykonáva prípravné činnosti; alebo c) v mene veriteľov uzatvára dohodu o splátkach v zmysle článku 3 písm. f). Aby bola táto povinnosť dodržaná, je zjavne nevyhnutné dlhšie obdobie ako tri dni, ktoré ponúka Inko. Podľa článku 5 ods. 1 prináleží povinnosť poskytnúť informácie pred uzatvorením zmluvy „veriteľovi a prípadne sprostredkovateľovi úveru“. To znamená, že veriteľ by mohol teoreticky poskytnúť informácie skôr, ako dlžník prijme dohodu o splátkach. Nič však nenaznačuje, že veritelia v skutočnosti poskytujú takéto informácie pred uzatvorením zmluvy. (Aj keby to tak bolo, nič by to nemenilo na zásadnom bode, že sprostredkovatelia úveru podliehajú rovnakej povinnosti.)