ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
18

Za týchto okolností Gerechtshof te 's‑Gravenhage rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky: „1. Má sa článok 7 ods. 1 smernice [96/9] vykladať v tom zmysle, že o reutilizáciu (sprístupnenie) celého obsahu databázy (on‑line), ktorá je dostupná prostredníctvom internetovej stránky, alebo jej kvalitatívne či kvantitatívne vyhodnotenej podstatnej časti treťou osobou ide vtedy, ak táto tretia osoba verejnosti umožní pomocou špecifického meta‑vyhľadávača, ktorý poskytla, vyhľadávanie celého obsahu databázy alebo jeho podstatnej časti ‚v reálnom čase‘, a to tak, že sa vykoná žiadosť užívateľa o vyhľadanie, ktorá sa ‚preloží‘ do mechanizmu vyhľadávania internetovej stránky, ktorá databázu sprístupnila? 2. V prípade zápornej odpovede, je odpoveď iná, ak táto tretia osoba po tom, ako získa výsledky hľadaného výrazu, sprostredkuje alebo zobrazí každému používateľovi minimálnu časť obsahu databázy vo formáte svojej vlastnej internetovej stránky? 3. Je odpoveď na [prvú a druhú] otázku iná v prípade, ak tretia osoba vykonáva spomenuté úkony nepretržite, denne pomocou svojho vyhľadávača vyhľadá celkovo 100000‚preložených‘ hľadaných výrazov a získané výsledky poskytne rôznym užívateľom opísaným spôsobom? 4. Má sa článok 7 ods. 5 smernice [96/9] vykladať v tom zmysle, že opakovaná a systematická reutilizácia nepodstatných častí obsahu databázy zahŕňajúca konanie, ktoré je v rozpore so zvyčajným využívaním databázy alebo ktoré neprimerane poškodzuje oprávnené záujmy zostavovateľa databázy, nie je dovolená, alebo v tejto súvislosti postačuje opakovaná alebo systematická reutilizácia? 5. Ak je nutná opakovaná a systematická reutilizácia: a) Aký je význam výrazu ‚systematická‘? b) Ide o systematickú reutilizáciu, ak sa reutilizácia opiera o elektronické spracovanie dát? c) Je dôležité, že sa pri tom používa špecifický meta‑vyhľadávač, a to spôsobom, ktorý bol opísaný vyššie? 6. Má sa článok 7 ods. 5 smernice [96/9] vykladať v tom zmysle, že zákaz, ktorý je v ňom stanovený, neplatí, ak tretia osoba opakovane, prostredníctvom svojho meta‑vyhľadávača, poskytuje jednotlivým užívateľom len nepodstatné časti obsahu databázy? 7. V prípade kladnej odpovede, platí to aj v prípade, ak má opakovaná reutilizácia týchto nepodstatných častí kumulatívny účinok, takže sa jednotlivým užívateľom celkovo poskytne podstatná časť obsahu databázy? 8. Má sa článok 7 ods. 5 smernice [96/9] vykladať v tom zmysle, že v prípade nedovolených konaní, ktoré vedú k tomu, že sa verejnosti v dôsledku kumulatívneho účinku reutilizácie poskytne celý obsah chránenej databázy alebo jeho podstatná časť, sú podmienky upravené [v tomto článku] splnené, alebo treba navyše uplatniť a dokázať, že tieto konania sú v rozpore so zvyčajným využívaním databázy alebo neprimerane poškodzujú oprávnené záujmy zostavovateľa databázy? 9. Treba vychádzať z toho, že vklad osoby, ktorá databázu zostavila, bol značne poškodený, ak došlo k vyššie uvedeným konaniam?“
18

Za týchto podmienok sa Gerechtshof ‘s‑Hertogenbosch rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky: „1. Treba pri posudzovaní otázky, ktorá bola položená v rámci článku 110 ZFEÚ, či je (alebo nie je) suma dane z prihlásenia [predmetného vozidla] za rok 2010 vyššia ako zostatková suma dane, ktorá je zahrnutá v hodnote porovnateľného ojazdeného osobného motorového vozidla, ktoré v tuzemsku už bolo prihlásené, považovať na účely stanovenia uvedenej zostatkovej hodnoty za podobné: — porovnateľné [vozidlo], ktoré bolo v roku prvého uvedenia [predmetného vozidla] do prevádzky (v roku 2006) prihlásené ako nové vozidlo, alebo — okrem toho aj (ostatné) [vozidlá], ktoré boli v roku 2010 dostupné na trhu s ojazdenými vozidlami a ktoré rovnako ako [predmetné vozidlo] boli po prvýkrát uvedené do prevádzky 30. mája 2006 a inak sú porovnateľné, ale po 30. máji 2006 (v období od 30. mája 2006 do roku 2009) boli (dovezené a) prihlásené do evidencie ako ojazdené vozidlá, a/alebo — okrem toho aj (ostatné) [vozidlá], ktoré boli v roku 2010 dostupné na trhu s ojazdenými vozidlami a ktoré na rozdiel od [predmetného vozidla] boli po prvýkrát uvedené do prevádzky po 30. máji 2006, ale inak sú porovnateľné, a po 30. máji 2006 (v období od 30. mája 2006 do roku 2009) boli (dovezené a) prihlásené do evidencie ako nové alebo ako ojazdené vozidlá? 2. Považuje sa pri posudzovaní otázky, či článok 110 ZFEÚ bráni výberu BPM pri prihlásení [predmetného vozidla] do evidencie v roku 2010, pokiaľ táto daň závisí... od emisií CO2, táto časť dane za novú daň, ktorú treba odlíšiť od BPM, ktorá do 1. februára 2008 závisela výlučne od [čistej] katalógovej ceny, takže pokiaľ daň závisí od emisií CO2, nie je porovnanie s (podobnými) ojazdenými osobnými motorovými vozidlami, ktoré boli prihlásené do evidencie pred 1. januárom 2010, relevantné? 3. Pokiaľ by nešlo o novú daň v zmysle [druhej] otázky, predstavuje výber BPM pri prihlásení [predmetného vozidla] do evidencie v roku 2010, pokiaľ táto daň závisí od emisií CO2..., podľa článku 110 ZFEÚ prekážku toho, aby sa na [osobné motorové vozidlá], ktoré sú porovnateľné s [predmetným osobným motorovým vozidlom] a ktoré boli po prvýkrát uvedené do prevádzky pred 1. februárom 2008 a v období od 1. februára 2008 do 31. decembra 2009 boli dovezené a prihlásené do evidencie ako ojazdené vozidlá, neuplatňovala daň závisiaca od emisií CO2…, pokiaľ sa táto daň závisiaca od emisií CO2 uplatňovala počas uvedeného obdobia pri prihlasovaní [osobných motorových vozidiel] do evidencie, ktoré boli po prvýkrát uvedené do prevádzky po 1. februári 2008, ale inak boli porovnateľné s [predmetným osobným motorovým vozidlom]?“
21

Podľa vnútroštátneho súdu sa pôvod problému týkajúceho sa výkladu článku 6 ods. 1 smernice 2005/29 nachádza v rozdieloch medzi jazykovými zneniami tohto článku. Zdá sa totiž, že talianske znenie (ktoré používa výraz „e in ogni caso“) a nemecké znenie (ktoré používa výraz „und... in jedem Fall“) odkazujú na všeobecné ustanovenie, podľa ktorého samotná skutočnosť, že určitá obchodná praktika je spôsobilá ovplyvniť rozhodnutie spotrebiteľa o obchodnej transakcii, stačí na to, aby bola táto obchodná praktika posúdená ako klamlivá. Naproti tomu anglické znenie (ktoré uvádza „and in either case“) a francúzske znenie („et dans un cas comme dans l’autre“) vedú k presvedčeniu, že klamlivá obchodná praktika môže existovať iba pri splnení jednak jednej z dvoch alternatívnych podmienok uvedených v prvej časti úvodnej vety tohto článku a jednak podmienky, podľa ktorej obchodná praktika musí byť spôsobilá ovplyvniť rozhodnutie spotrebiteľa o obchodnej transakcii.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (ďalej len „Commissioners“) a Bridport and West Dorset Golf Club Limited (ďalej len „Bridport“) vo veci oslobodenia poplatkov za vstup platených hráčmi, ktorí nie sú členmi tohto klubu, na účel prístupu do golfového areálu klubu od dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“).
15

Naproti tomu tento súd vyjadruje pochybnosti o tom, či môže založiť svoju právomoc na norme stanovenej v článku 4 belgického zákona z 27. júla 1961. Poukazuje na to, že podľa článku 2 nariadenia, ktoré sa podľa neho uplatňuje na skutkový stav veci, by mali mať právomoc francúzske súdy, ale že tiež možno uplatniť článok 5 bod 1 toho istého nariadenia. V tejto súvislosti sa vnútroštátny súd vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora pýta, či zmluvu o výhradnom predaji treba považovať za zmluvu o predaji tovaru a/alebo zmluvu o poskytnutí služieb v zmysle článku 5 bodu 1 písm. b) nariadenia. Dodáva, že v prípade, ak by taký zmluvný typ nebolo možné označiť ani jedným z týchto pojmov, bolo by potrebné určiť, aké je zmluvné plnenie sporné vo veci samej, ktoré je základom žaloby podľa článku 5 bodu 1 písm. a) nariadenia.
—

Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território, v zastúpení: M. Ferreira da Costa a M. Pires da Fonseca, splnomocnené zástupkyne,
5

Podľa článku 2 uvedenej smernice: „1. Na účely tejto smernice sa pod pojmom ‚zásada rovnakého zaobchádzania‘ rozumie, že nemá existovať žiadna priama alebo nepriama diskriminácia založená na ktoromkoľvek z dôvodov uvedených v článku 1. 2. Na účely odseku 1: a) o priamu diskrimináciu ide, ak sa z niektorého z dôvodov uvedených v článku 1 zaobchádza s jednou osobou nepriaznivejšie ako sa v porovnateľnej situácii zaobchádza, zaobchádzalo alebo by sa mohlo zaobchádzať s inou osobou; b) o nepriamu diskrimináciu ide, keď zdanlivo neutrálne ustanovenie, kritérium alebo prax by uviedla osoby určitého náboženstva alebo viery, s určitým zdravotným postihnutím, určitého veku alebo určitej sexuálnej orientácie do nevýhodného postavenia v porovnaní s inými osobami, iba ak: i) takýto predpis, kritérium alebo zvyklosť sú objektívne odôvodnené oprávneným cieľom a prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa sú primerané a nevyhnutné… … 5. Táto smernica nebude mať žiadny vplyv na opatrenia stanovené vnútroštátnymi právnymi predpismi, ktoré sú v demokratickej spoločnosti potrebné pre verejnú bezpečnosť, na udržanie verejného poriadku a predchádzanie trestnej činnosti, na ochranu zdravia a ochranu práv a slobôd iných.“
11

Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken Betriebs GmbH sa žalobou podanou 6. apríla 2012 na Landesgericht Salzburg domáhala toho, aby súd s účinkami pre účastníkov konania určil, že zamestnanci SALK majú právo, aby sa pri určení dňa, ktorý je rozhodujúci na účely ich postupu do vyššieho platového stupňa v rámci ich triedy, zohľadnili všetky relevantné obdobia zamestnania dosiahnuté u iných zamestnávateľov v rámci Únie alebo EHP, než je Spolková krajina Salzbursko, a to vzhľadom na to, že ak by uvedené obdobia zamestnania boli dosiahnuté v službách Spolkovej krajiny Salzbursko, boli by započítané v plnom rozsahu.
4

Smernica 2006/112 v súlade so svojimi článkami 411 a 413 zrušila a nahradila od 1. januára 2007 právnu úpravu Únie v oblasti DPH, a to najmä šiestu smernicu. Podľa odôvodnení 1 a 3 smernice 2006/112 bolo prepracovanie šiestej smernice potrebné, aby boli všetky uplatniteľné ustanovenia uvedené jasne a prehľadne v prepracovanej štruktúre a prepracovanom znení, aj keď to v zásade neprinesie podstatné obsahové zmeny. Ustanovenia smernice 2006/112 sú tak v podstate zhodné so zodpovedajúcimi ustanoveniami šiestej smernice.
76

Pokiaľ ide o prenos, ako je dotknutý vo veci samej, z pripomienok predložených Súdnemu dvoru nie je zrejmé, že by za súčasného stavu práva Únie existovala iná metóda, ktorá by umožňovala dosiahnuť rovnakú úroveň ochrany autorských práv, než je metóda založená na ochrane týchto práv, a teda aj na územne vymedzenom dohľade, a to v kontexte, do ktorého zapadá právna úprava, o akú ide vo veci samej.
30

Vnútroštátny súd však uvádza, že je nesporné, že predmetné výrobky majú už v čase ich ťažby dôležité objektívne znaky a vlastnosti požadované na to, aby mohli byť považované za „ostatné íly“ v zmysle položky 2508 KN, a že aj po spracovaní kyselinou sírovou a vodou si tieto výrobky naďalej zachovávajú objektívne znaky a vlastnosti, ktoré im umožňujú zaradenie do tejto položky colného sadzobníka. Súd spresňuje, že je takisto nepochybné, že predmetné výrobky nezískali spracovaním kyselinou žiadne objektívne znaky a vlastnosti, ktoré by ich robili vhodnejšími na iné použitie než na všeobecné použitie odfarbovacej hlinky. Podľa vnútroštátneho súdu samotná skutočnosť, že sa posilnila vlastnosť absorpčnej schopnosti potrebná na zaradenie medzi „ostatné íly“ v zmysle položky 2508 KN, nezabraňuje zaradeniu uvedených výrobkov do tejto položky, pretože význam tejto schopnosti vo všeobecnosti nie je väčší ako prirodzená absorpčná schopnosť odfarbovacej hlinky.
(6)

Bez harmonizácie na úrovni spoločenstva by legislatívne aktivity na vnútroštátnej úrovni, ktoré sa už začali uskutočňovať v mnohých členských štátoch, aby zodpovedali technologickej úrovni, mohli vyústiť do značných rozdielov v ochrane a tým aj v obmedzeniach voľného pohybu služieb a produktov zahŕňajúcich duševné vlastníctvo alebo na ňom založených, čo by viedlo k opätovnej rozdrobenosti vnútorného trhu a k legislatívnej nezlučiteľnosti. Dopad podobných legislatívnych rozdielov a nejasností sa stane výraznejším v súvislosti s ďalším rozvojom informačnej spoločnosti, ktorá už značne zvýšila cezhraničné využívanie duševného vlastníctva. Tento rozvoj sa bude a mal by sa ďalej prehlbovať. Významné právne rozdiely a nejasnosti v ochrane môžu brániť úsporám z veľkosériovej výroby nových produktov a služieb zahŕňajúcich autorské práva a s nimi súvisiace práva.
47

Komisia tiež tvrdí, že Všeobecný súd nezohľadnil skutočnosť, že na dokumenty poskytnuté v rámci žiadosti o zhovievavosť sa musí vzťahovať osobitná ochrana, a to aj nad rámec každého konania. Konkrétne skutočnosť, že podniky, ktoré sa obávajú zverejnenia takých dokumentov, môže viesť k tomu, že budú menej naklonené spolupracovať s Komisiou. Bez ohľadu na to, aký prínos vo vzťahu k právu hospodárskej súťaže majú súkromné žaloby o náhradu škody, tento prínos nemôže ani odôvodňovať, ani vyrovnať zásah do verejných záujmov. Prípadný prínos takýchto žalôb závisí okrem iného od schopnosti Komisie odhaliť porušenia pravidiel hospodárskej súťaže.
26

Podľa vnútroštátneho súdu je nesporné, že predmetný tovar je egyptského pôvodu. Podľa tohto súdu je sporné jedine to, či náhradné sprievodné osvedčenie, ktoré predložila Helm Düngemittel, môže v zmysle protokolu č. 4 preukázať preferenčný pôvod časti tovaru dovezeného do Nemecka. Vnútroštátny súd zastáva názor, že podľa článku 20 tohto protokolu náhradné sprievodné osvedčenie možno vydať len v prípade, ak tovar je pod dohľadom colného úradu členského štátu, ktorý uvedené osvedčenie vydal, aby tento úrad mohol preveriť, či sa daný tovar zhoduje s tovarom, ktorý je uvedený v pôvodnom sprievodnom osvedčení. Keďže však predmetný tovar v čase vydania náhradného sprievodného osvedčenia už bol prepustený do voľného obehu, v tomto prípade to tak nebolo. Z judikatúry Súdneho dvora však vyplýva, že existujú výnimky zo zásady, že preferenčné zaobchádzanie možno povoliť iba vtedy, ak bol predložený platný dôkaz o práve na takéto zaobchádzanie. Vnútroštátny súd v tejto súvislosti zdôrazňuje, že vo veci samej zamietnutie uznania náhradného sprievodného osvedčenia ako dôkazu o pôvode spočíva na výlučne formálnom dôvode.
25

Z odôvodnení 2 až 4 nariadenia totiž vyplýva, že jeho cieľom je najmä zaistiť „riadne fungovanie vnútorného trhu“, pričom z bodu 4 odôvodnenia tiež vyplýva, že na dosiahnutie tohto cieľa je nevyhnutné najmä „zabrániť podnetom, ktoré by zúčastnené strany viedli k tomu, aby majetok alebo súdne konania prenášali z jedného členského štátu do druhého v snahe získať výhodnejšie právne postavenie (dohadovanie o súdnej príslušnosti)“. Odôvodnenie 8 nariadenia uvádza cieľ „zlepšeni[a] účinnosti a efektívnosti konaní vo veciach platobnej neschopnosti s cezhraničným dopadom“ a odôvodnenie 12 uvádza, že konkurzné konanie patriace do pôsobnosti nariadenia „má univerzálny rozsah a jeho cieľom je obsiahnuť všetok majetok dlžníka“. Tieto ciele uvedené ako posledné môžu zahŕňať nielen vzťahy medzi členskými štátmi, ale na základe svojej podstaty a znenia aj všetky cezhraničné situácie.
37

V dôsledku toho výsledok konania o udelení koncesie v zásade nezávisí od skutočnosti, že by len určití uchádzači – či už vnútroštátni, alebo príslušníci z iných členských štátov – prípadne mali informácie, ktoré by im umožnili preukázať existenciu takejto potreby, na základe čoho by mali výhodnejšie postavenie než uchádzači, ktorí takéto informácie nemajú.
38

Treba zdôrazniť, že vzhľadom na daňové pravidlo, akým je pravidlo vo veci samej, ktorého predmetom je zdaňovanie obratu, je situácia daňovníka podliehajúceho dani, ktorý patrí do skupiny spoločností, porovnateľná so situáciou daňovníka podliehajúceho dani, ktorý nepatrí do takejto skupiny. Predovšetkým tak právnické osoby pôsobiace na trhu maloobchodnej činnosti v predajniach v dotknutom členskom štáte a patriace do skupiny spoločností, ako aj právnické osoby nepatriace do takejto skupiny, sú daňovníkmi podliehajúcimi osobitnej dani, a ich obraty sú nezávislé od obratov iných daňovníkov.
3

Článok 5 smernice 89/104, ktorý neskôr v podstate prebral článok 5 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/95/ES z 22. októbra 2008 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. EÚ L 299, s. 25), s názvom „Práva z ochrannej známky“ stanovuje: „1. Zapísaná ochranná známka priznáva svojmu majiteľovi výlučné práva. Majiteľ má právo zabrániť všetkým tretím osobám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby v obchodnom styku používali: a) akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou pre tovary alebo služby, ktoré sú zhodné s tými, pre ktoré je ochranná známka zapísaná; b) akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej natoľko podobné, a zároveň sú si natoľko podobné príslušné tovary alebo služby, že existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, vrátane pravdepodobnosti asociácie medzi označením a ochrannou známkou. 2. Každý členský štát môže tiež stanoviť, že majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím osobám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby používali v obchodnom styku akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej podobné, pre tovary alebo služby, ktoré nie sú podobné tým, pre ktoré je ochranná známka zapísaná, ak má táto ochranná známka v členskom štáte dobré meno a ak by používanie označenia bez náležitého dôvodu znamenalo, že by nečestne ťažilo z dobrého mena alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky, alebo by to dobrému menu alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky bolo na ujmu. …“
8

Článok 48/4 zákona z 15. decembra 1980 o vstupe na územie, pobyte, usadení sa a vyhostení cudzincov (loi sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers, ďalej len „zákon z 15. decembra 1980“) stanovuje: „1. Poskytnutie doplnkovej ochrany sa priznáva cudzincovi, ktorého nemožno považovať za utečenca, na ktorého sa nevzťahuje článok 9b a vo vzťahu ku ktorému existujú vážne dôvody domnievať sa, že ak by bol vrátený do svojej krajiny pôvodu, alebo v prípade osoby bez štátneho občianstva, do krajiny, v ktorej mala doterajší pobyt, vystavil by sa reálnemu riziku vážneho bezprávia uvedeného v odseku 2, a ktorý sa nemôže domáhať ochrany tejto krajiny alebo vzhľadom na toto riziko sa jej odmieta domáhať,… 2. Za vážne bezprávie sa považuje: … c) vážne ohrozenie života alebo osoby civilistu z dôvodu neselektívneho násilia v situáciách vnútroštátneho alebo medzinárodného ozbrojeného konfliktu“.
17

Sporným rozhodnutím prvý odvolací senát ÚHVT (ďalej len „odvolací senát“) vyhovel odvolaniu a zrušil rozhodnutie námietkového oddelenia. Zastával názor, že príslušná skupina verejnosti sa skladá zo širokej verejnosti Európskej únie. Tovary, na ktoré sa vzťahuje ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, patriace do triedy 33, t. j. „liehoviny, najmä whisky“, nie sú podobné tovarom, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky patriace do tried 29 a 31. Medzi tovarmi, na ktoré sa vzťahuje táto ochranná známka, patriacimi do triedy 33 a tovarmi, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky, patriacimi do triedy 32 je nízky stupeň podobnosti. Kolidujúce označenia sa vyznačujú priemerným stupňom vizuálnej a fonetickej podobnosti, sú však z pojmového hľadiska odlišné. Pokiaľ ide o rozlišovaciu spôsobilosť skorších ochranných známok, odvolací senát v podstate zastával názor, že táto rozlišovacia spôsobilosť je o niečo nižšia než priemerná rozlišovacia spôsobilosť z dôvodu výskytu výrazu „gold“, ktorý má nízku rozlišovaciu spôsobilosť. Nakoniec odvolací senát uviedol, že zo zváženia všetkých okolností prejednávanej veci v rámci posúdenia pravdepodobnosti zámeny vyplýva, že medzi kolidujúcimi označeniami neexistuje pravdepodobnosť zámeny.
9

Spoločnosť DMC Design for Media and Communication GmbH & Co. KG (ďalej len „DMC KG“) bola do 28. augusta 2001 komanditnou spoločnosťou so sídlom v Hamburgu (Nemecko). Komanditistami tejto osobnej spoločnosti boli v tom čase spoločnosti K‑GmbH a S‑GmbH, predtým Hubert Schillhuber (ďalej len „HS“). Jej komplementárom bola spoločnosť zriadená podľa nemeckého práva DMC Design for Media and Communication GmbH (ďalej len „DMC GmbH“). Podiely tejto kapitálovej spoločnosti vlastnili až do 28. novembra 2000 spoločnosti K‑GmbH a HS, a to každá po polovici vo výške 50000 nemeckých mariek (DEM).
21

Pokiaľ ide o odôvodnenie založené na ochrane občanov investujúcich do dôchodkového sporenia, Komisia sa domnieva, že bezpečnosť investovaných finančných prostriedkov možno zaručiť bez toho, aby bolo nevyhnutné vyžadovať, aby sa príspevky a poistné platili výlučne inštitúciám alebo fondom so sídlom v Belgicku, keďže povinnosti stanovené belgickou právnou úpravou v oblasti investovania, schválenia a vypracovania správ by sa mohli rovnako vzťahovať aj na finančné inštitúcie so sídlom v iných členských štátoch. Rovnako by podľa nej bola možná kontrola dodržiavania povinnosti v oblasti vypracovania správ, keďže predloženie týchto správ podľa nej predstavuje podmienku na získanie a udržanie schválenia udeleného inštitúcii alebo fondu. Belgické kráľovstvo by sa podľa nej okrem toho mohlo dovolávať smernice Rady 77/799/EHS z 19. decembra 1977 o vzájomnej pomoci príslušných úradov členských štátov v oblasti priamych [a nepriamych] daní (Ú. v. ES L 336, s. 15; Mim. vyd. 09/001, s. 63), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 92/12/EHS z 25. februára 1992 (Ú. v. ES L 76, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 179; ďalej len „smernica 77/799“), aby získalo informácie o sporiteľovi a kontrolovalo zahraničnú finančnú inštitúciu.
12

S. Pohl v podstate tvrdí, že obdobia služby, ktoré odpracoval pred dovŕšením 18 rokov, ako aj obdobia, ktoré odpracoval od dovŕšenia 18 rokov do 24. novembra 1974, sa mali zohľadniť v plnom rozsahu pri určení rozhodujúceho dňa na účely jeho platového postupu v súvislosti s pracovným miestom, ktoré v ÖBB zastával. Keby sa tieto obdobia služby zohľadnili pri určení tohto rozhodujúceho dňa, na základe relevantných ustanovení platového poriadku spolkových železníc z roku 1963 by bol S. Pohl pred svojím odchodom do dočasného dôchodku 4. marca 2002 zaradený do platového stupňa 16.
12

Článok L. 1111‑3 Zákonníka práce stanovuje: „Pri výpočte počtu zamestnancov sa neberú do úvahy: 1. učni; 2. osoby, s ktorými bola uzavretá zmluva na podporu zamestnávania, počas trvania zmluvy podľa článku L. 5134‑66; 3. [zrušený]; 4. osoby, s ktorými bola uzavretá zmluva o profesijno‑vzdelávacom dohľade, počas trvania zmluvy podľa článku L. 5134‑19‑1; 5. [zrušený]; 6. osoby, s ktorými bola uzavretá zmluva na zvyšovanie odbornej kvalifikácie, až do dátumu stanoveného v tejto zmluve, ak ide o zmluvu na dobu určitú, alebo až do ukončenia zvyšovania odbornej kvalifikácie, ak ide o zmluvu na dobu neurčitú. Uvedení zamestnanci sa však berú do úvahy na účely uplatňovania právnych predpisov týkajúcich sa posudzovania rizík pracovných úrazov a chorôb z povolania.“
25

Pro Med podala žalobu na Finanzgericht. Ten rozhodol, že Pro Med nemôže na sporné prepravné služby uplatniť zníženú daňovú sadzbu, pretože nemá príslušné povolenie, a teda neposkytovala prepravu taxíkmi. Finanzgericht však vyjadril pochybnosti, pokiaľ ide o odôvodnenosť existujúceho rozdielneho zaobchádzania medzi dvomi kategóriami podnikov. Taxislužby by totiž mali možnosť poskytovať zdravotným poisťovniam prepravné služby, na ktoré by sa nevzťahovali tarify stanovené pre služby verejnej mestskej dopravy a ktoré by vyplývali zo zmlúv uzavretých so zdravotnými poisťovňami. Takýmto prepravným službám by teda chýbali základné znaky verejnej mestskej dopravy, ktoré sú základom daňového zvýhodnenia.
23

Po prvé treba preskúmať, či odoberanie odtlačkov prstov a ich ukladanie do cestovných pasov uvedené v článku 1 ods. 2 nariadenia č. 2252/2004 predstavujú zásah do práva na ochranu súkromia a na ochranu osobných údajov. V prípade, že to tak je, treba po druhé preskúmať, či takýto zásah do práv môže byť odôvodnený.