ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Článok 4 nariadenia Komisie (ES) č. 1857/2006 z 15. decembra 2006 o uplatňovaní článkov [87 ES] a [88 ES] na štátnu pomoc pre malé a stredné podniky (MSP) pôsobiace v poľnohospodárskej výrobe, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 70/2001 (Ú. v. EÚ L 358, s. 3), stanovuje: „1. Pomoc na investovanie do poľnohospodárskych usadlostí v rámci Spoločenstva na prvotnú výrobu poľnohospodárskych výrobkov je zlučiteľná so spoločným trhom v zmysle článku 87 ods. 3 [písm. c) ES] a je oslobodená od oznamovacej povinnosti podľa článku 88 ods. 3 [ES] za predpokladu, že spĺňa podmienky ustanovené v odsekoch 2 až 10 tohto článku. … 8. Pomoc sa môže udeliť na kúpu pozemku okrem pozemku na stavebné účely, ktorého cena je maximálne 10 % oprávnených nákladov investície. …“
47

V prejednávanej veci treba uviesť, že Komisia vo svojej žalobe uviedla, že regulovanie premávky vlakov by malo byť zverené orgánu, ktorý sám neposkytuje železničné dopravné služby, a to bez toho, aby odkázala, tak ako to urobila vo svojej replike, na nové pridelenie vlakových trás v prípade narušenia dopravy.
59

Česká republika naopak namieta, že vzhľadom na to, že smernica 2001/14 ani žiadne iné ustanovenie práva Únie neobsahuje zoznam výdavkov, ktoré možno zahrnúť do pojmu „náklady, ktoré sú priamo vynaložené na prevádzku vlaku“, treba skúmať, či v prípade takých výdavkov možno preukázať priamu príčinnú súvislosť s prevádzkou vlaku, teda či tieto výdavky boli skutočne vynaložené na prevádzku vlaku. V dôsledku toho je potrebné do tohto pojmu zahrnúť všetky výdavky priamo súvisiace s činnosťou alebo vecou, ktorých neexistencia by bránila prevádzke vlaku na železničnej trati.
23

Poľská republika tvrdí, že finančná rovnováha manažéra infraštruktúry je dosiahnutá, ak sa vezme do úvahy prevádzkový výsledok pred odpočítaním odpisov. Z článku 6 ods. 1 smernice 2001/14 pritom údajne vôbec nevyplýva, že finančná rovnováha by sa musela dosiahnuť so zahrnutím amortizačných nákladov a najmä nákladov na amortizáciu železníc, ktoré sú alebo v budúcnosti budú zrušené, takže náklady na ich prípadnú obnovu neboli zohľadnené pri stanovení poplatkov za prístup k infraštruktúre.
37

Nariadenie č. 1408/71 sa teda uplatňuje len v prípade, ak bilaterálne dohovory uzatvorené pred nadobudnutím jeho účinnosti jeho uplatneniu nebránia (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. mája 1969, Torrekens, 28/68, Zb. s. 125, body 19 až 21). No ustanovenie Únie, ktoré rovnako ako článok 7 ods. 2 tohto nariadenia stanovuje prednostné uplatnenie bilaterálneho dohovoru, nemôže mať rozsah, ktorý by bol v rozpore so zásadami, na ktorých je založená právna úprava, ktorej je súčasťou (pozri analogicky rozsudok zo 4. mája 2010, TNT Express Nederland, C-533/08, Zb. s. I-4107, bod 51).
23

Navyše hoci Komisia pripúšťa, že zásada daňovej neutrality sa zrejme v prejednávanej veci neuplatní, tvrdí, že švédsky režim týkajúci sa skupín na účely DPH je v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania. Tento režim totiž zvýhodňuje podniky vo finančnom a poisťovacom sektore v porovnaní s podnikmi pôsobiacimi v ostatných sektoroch. Švédske kráľovstvo však nepreukázalo, že podniky vo finančnom a poisťovacom sektore sa nenachádzajú v situácii porovnateľnej so situáciou podnikov v ostatných sektoroch, ani to, že obmedzenie pôsobnosti uvedeného režimu na tieto podniky je objektívne odôvodnené.
84

Súhlasiť so stanoviskom Komisie by viedlo k uznaniu povinnosti členského štátu motivovať manažéra infraštruktúry na to, aby previedol na užívateľov siete prostredníctvom zníženia poplatkov časť prebytkov získaných zvýšením výkonnosti siete, hoci by sám nemusel byť schopný znášať všetky náklady na poskytnutie infraštruktúry. Tento výklad by členský štát zaväzoval k tomu, aby výmenou za toto prevedenie financoval infraštruktúru. Treba konštatovať, že takýto výklad by bol v rozpore s článkom 6 ods. 1 druhým pododsekom smernice 2001/14, ktorý stanovuje, že členský štát môže podľa princípov spoplatňovania uvedených v článkoch 7 a 8 tejto smernice od manažéra infraštruktúry vyžadovať, aby zabezpečil rovnováhu medzi príjmami a výdavkami bez štátneho príspevku (pozri rozsudok Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 108).
13

Článok 9 toho istého nariadenia stanovuje: „1. Ak existuje vážne prehustenie prepravy a/alebo existujú environmentálne problémy, môže zodpovedný členský štát pokiaľ tento článok neustanovuje inak uložiť podmienky obmedzenia alebo odmietnutia uplatňovania prepravných práv, najmä ak dokážu iné druhy dopravy poskytnúť uspokojivú úroveň služieb. 2. Opatrenia prijaté členským štátom v súlade s odsekom 1: — nesmú diskriminovať na základe štátnej príslušnosti alebo totožnosti leteckých dopravcov, — platia obmedzenú dobu, najviac však tri roky, následne sa opäť vyhodnotia, — neovplyvnia závažne ciele tohto nariadenia, — nadmerne záporne neovplyvnia hospodársku súťaž medzi leteckými dopravcami, — nebudú obmedzovať v miere väčšej, než je nutné s cieľom riešenia problémov. 3. Ak členský štát rozhodne, že opatrenie podľa odseku 1 je nevyhnutné, najmenej tri mesiace pred nadobudnutím účinnosti opatrenia informuje ostatné členské štáty a Komisiu, pričom poskytne adekvátne zdôvodnenie jeho prijatia. Opatrenie sa môže uplatniť, pokiaľ voči nemu príslušný členský štát do jedného mesiaca od obdržania informácie nenamieta alebo ho Komisia v súlade s odsekom 4 nedá preskúmať. 4. Na žiadosť členského štátu alebo z vlastného podnetu preskúma Komisia opatrenia podľa odseku 1. Ak dá Komisia do jedného mesiaca od obdržania informácie podľa odseku 3 opatrenie preskúmať, zároveň sa vyjadrí, či sa opatrenie môže úplne alebo čiastočne zaviesť počas preverovania; pritom zoberie do úvahy predovšetkým možnosť nezvratných dôsledkov. Po prekonzultovaní s výborom podľa článku 11, Komisia do jedného mesiaca po obdržaní všetkých potrebných informácií rozhodne o tom, či sú opatrenia vhodné a v zhode s týmto nariadením a či nie sú nejakým spôsobom v rozpore s právom spoločenstva. Komisia poskytne svoje rozhodnutie Rade a členským štátom. Počas rozhodovania môže Komisia rozhodnúť o dočasných opatreniach vrátane pozastavenia, a to časti aj celku, berúc do úvahy predovšetkým možnosť nezvratných dôsledkov. ...“
15

Za týchto podmienok Haparanda tingsrätt rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Podľa švédskeho práva musí existovať jednoznačná opora v EDĽP alebo v judikatúre Európskeho súdu pre ľudské práva, aby mohol vnútroštátny súd upustiť od uplatnenia vnútroštátnych predpisov, ktoré môžu byť v rozpore so zásadou ne bis in idem podľa článku 4 protokolu č. 7 k [EDĽP], a preto môžu byť v rozpore aj s článkom 50 [Charty]. Je takáto podmienka neuplatnenia vnútroštátnych predpisov podľa vnútroštátneho práva zlučiteľná s právom Únie, a najmä s jeho všeobecnými zásadami, vrátane zásady prednosti a zásady priameho účinku práva Únie? 2. Vzťahuje sa na prípustnosť obžaloby za daňové delikty zásada ne bis in idem podľa článku 4 protokolu č. 7 k EDĽP a článku 50 Charty, ak obžalovanému v správnom konaní už bola uložená určitá peňažná sankcia (daňová sankcia) za ten istý skutok poskytnutia nepravdivých údajov? 3. Závisí odpoveď na druhú otázku od skutočnosti, že tieto sankcie musia byť koordinované tak, aby boli všeobecné súdy schopné znížiť trest v trestnom konaní, pretože obžalovanému bola v správnom konaní uložená za ten istý skutok poskytnutia nepravdivých údajov aj daňová sankcia? 4. Za určitých okolností možno v rámci pôsobnosti zásady ne bis in idem… uložiť ďalšie sankcie v novom konaní za to isté konanie, ktoré bolo posudzované a ktoré viedlo k rozhodnutiu o uložení sankcií jednotlivcovi. Sú v prípade kladnej odpovede na druhú otázku splnené podmienky podľa zásady ne bis in idem na uloženie viacerých sankcií v samostatných konaniach, ak sa v neskoršom konaní skúmajú okolnosti veci, pričom ide o nové skúmanie, ktoré je nezávislé od skoršieho konania? 5. Švédsky systém ukladania daňových sankcií a skúmania zodpovednosti za daňové delikty v samostatných konaniach je odôvodnený viacerými dôvodmi všeobecného záujmu…. Je v prípade kladnej odpovede na druhú otázku systém, akým je švédsky systém, zlučiteľný so zásadou ne bis in idem, ak by bolo možné vytvoriť systém, na ktorý by sa nevzťahovala zásada ne bis in idem, bez toho, aby bolo potrebné v prípade, ak je zodpovednosť za daňové delikty relevantná, upustiť buď od uloženia daňových sankcií, alebo od rozhodnutia o zodpovednosti za daňové delikty, prenesením právomoci rozhodnúť o uložení daňových sankcií zo skatteverket a prípadne zo správnych súdov na všeobecné súdy v súvislosti s ich skúmaním obžaloby za daňové delikty?“
73

Maďarsko rozlišuje vytváranie poplatkov, ich konkrétne stanovenie a ich vyberanie. Prvý z týchto pojmov údajne zodpovedá stanoveniu rôznych pravidiel spoplatňovania, ktoré vykonáva príslušný členský štát alebo manažér infraštruktúry. Skutočné stanovenie týchto poplatkov údajne spočíva v stanovení rôznych jednotlivých poplatkov, ktoré daný železničný podnik musí zaplatiť v konkrétnej situácii v závislosti od služieb, ktoré si vyžiadal. Údajne prináleží VPE ako nezávislému subjektu uznanému Komisiou, aby vykonával úlohy spojené s vytvorením a stanovením poplatkov. Vyberanie poplatkov označuje úkon skutočného zaplatenia, ktorým sa poplatky, ktoré boli stanovené, platia manažérovi infraštruktúry. Fakturácia je len technickým vyjadrením poplatkov založená na výpočtoch VPE a v dôsledku toho nespadá ani do vytvárania poplatkov, ani do ich konkrétneho stanovenia, ale do vyberania poplatkov.
3

Odôvodnenia 11 až 13 a 34 smernice 2001/14 znejú takto: (11) Režimy spoplatňovania a prideľovania kapacity by mali umožňovať rovnaký a nediskriminačný prístup pre všetky podniky a mali by sa pokúsiť riadne a nediskriminačne čo možno najviac splniť potreby všetkých užívateľov a typov prepravy; (12) V rámci stanovenom členskými štátmi by režimy spoplatňovania a prideľovania kapacity mali stimulovať manažérov železničnej infraštruktúry na optimalizáciu využívania ich infraštruktúry. (13) Železničné podniky by mali z režimu a prideľovania kapacity dostať jasné a konzistentné signály, ktoré im umožnia prijímať racionálne rozhodnutia. … (34) Sú žiadúce investície na železničnú infraštruktúru a režimy spoplatňovania infraštruktúry by mali motivovať manažéra infraštruktúry k tomu, aby realizoval primerané investície tam, kde sú ekonomicky výhodné.“
—

by zrušenie napadnutého aktu viedlo k tomu, že vznikne právne vákuum, pokiaľ ide o prebratie smernice 91/676, ktoré by malo na životné prostredie ešte nepriaznivejší vplyv v tom zmysle, že takéto zrušenie by sa prejavilo v znížení ochrany vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov, teda že toto zrušenie by bolo v rozpore so základným cieľom tejto smernice, a
Informácie, ktoré musia byť poskytnuté Súdnemu dvoru v rámci návrhu na začatie prejudiciálneho konania, neslúžia iba na to, aby Súdnemu dvoru umožnili poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočné odpovede, ale aj na to, aby vládam členských štátov, ako aj ďalším dotknutým osobám bola poskytnutá možnosť predložiť pripomienky podľa článku 23 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie. Na tieto účely je potrebné, aby vnútroštátny súd vymedzil skutkový a právny rámec, do ktorého sa začleňujú ním položené otázky, alebo prinajmenšom objasnil skutkové predpoklady, na ktorých sa tieto otázky zakladajú.

Pokiaľ teda informácie poskytnuté vnútroštátnym súdom postačujú na objasnenie predmetu sporu vo veci samej, ako aj jeho hlavných otázok s významom pre právny poriadok Únie a umožňujú členským štátom predložiť pripomienky v súlade s článkom 23 Štatútu Súdneho dvora a účinne sa zúčastniť na konaní pred Súdnym dvorom, ako aj Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď, návrh na začatie prejudiciálneho konania treba považovať za prípustný.

(pozri body 30, 31)
Keywords

Summary



Keywords

Slobodné poskytovanie služieb – Obmedzenia – Daňová právna úprava – Vnútroštátna právna úprava priznávajúca úver na daň z príjmov z pôžičiek poskytnutých určitým spoločnostiam na nadobudnutie nového majetku užívaného na vnútroštátnom území

(Článok 49 ES)

Summary

Článok 49 ES sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby ustanovenie práva členského štátu stanovilo, že priznanie daňového úveru pri dani z príjmov z pôžičiek poskytnutých určitým spoločnostiam na nadobudnutie nového majetku užívaného na vnútroštátnom území je podmienené skutočnosťou, že spoločnosť, ktorá tento majetok nadobudla vďaka pôžičke, pri ktorej vzniká právo na daňový úver, alebo akákoľvek iná spoločnosť, ktorá je súčasťou tej istej skupiny spoločností, neprevedie právo na užívanie tohto majetku na iné tretie osoby, než sú členovia tejto skupiny so sídlom v tomto členskom štáte.

Takéto ustanovenie totiž môže odradiť podniky, ktoré by mohli využiť túto daňovú výhodu, od poskytovania služieb určených na financovanie nadobudnutia majetku, pri ktorom by malo byť právo užívať ho prevedené na hospodárske subjekty so sídlom v iných členských štátoch. Rovnako vzhľadom na možné účinky daňovej výhody na náklady pôžičky znášané dlžníkom takéto ustanovenie môže odradiť podniky, ktoré chcú nadobudnúť majetok prostredníctvom pôžičky, od toho, aby hospodárskym subjektom so sídlom v iných členských štátoch poskytli služby zahŕňajúce prevod práva užívať tento majetok, ako sú napríklad služby spočívajúce v prenájme. Okrem toho, ak užívacie právo nemôže byť prevedené na takéto hospodárske subjekty nielen podnikom, ktorý nadobudol majetok prostredníctvom pôžičky, pri ktorej vzniká právo na daňovú výhodu, ale ani žiadnou zo spoločností patriacich do tej istej skupiny ako tento podnik, uvedené ustanovenie môže tieto spoločnosti odradiť aj od toho, aby vykonávali cezhraničné činnosti, pri ktorých dochádza k prevodu tohto užívacieho práva.

(pozri body 23 – 25, 29 a výrok)
—

vnútroštátny súd má pred tým, než ponechá neuplatnené príslušné ustanovenia spornej vnútroštátnej úpravy, overiť, pričom zohľadní vnútroštátne právo ako celok, a to hmotné aj procesné, či v žiadnom prípade nemôže dospieť k výkladu svojho vnútroštátneho práva, ktorý by umožnil rozhodnúť spor v súlade so znením a účelom smernice 1999/31 o skládkach odpadov, zmenenej a doplnenej nariadením č. 1882/2003, a smernice 2000/35 o boji proti oneskoreným platbám v obchodných transakciách,
Podľa článku 8 ods. 1 nariadenia č. 1663/95 stanovujúceho podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia č. 729/70 týkajúceho sa postupu pri zúčtovaní výkazov záručnej sekcie EPUZF je Komisia povinná po vyšetrovaní a v prípade, že sa domnieva, že výdavky neboli vynaložené v súlade s pravidlami Únie, oznámiť výsledky týchto kontrol príslušnému členskému štátu a uviesť nápravné opatrenia, ktoré musí tento členský štát prijať, aby sa v budúcnosti zabezpečilo dodržanie týchto pravidiel. Toto ustanovenie vyžaduje, aby nezrovnalosť, ktorá je vytýkaná príslušnému členskému štátu, bola dostatočne presne uvedená v písomnom oznámení stanovenom v prvom pododseku uvedeného ustanovenia, aby sa členský štát s ňou mohol dokonale oboznámiť. Nedodržiavanie týchto podmienok môže v závislosti od svojej závažnosti zmariť účel procesnej garancie odsúhlasenej členskými štátmi v článku 5 ods. 2 písm. c) piatom pododseku nariadenia č. 729/70 o financovaní Spoločnej poľnohospodárskej politiky a v článku 7 ods. 4 piatom pododseku nariadenia č. 1258/1999 o financovaní Spoločnej poľnohospodárskej politiky, ktorý časovo obmedzuje výdavky, na ktoré sa môže vzťahovať vylúčenie z financovania EPUZF-om.

Článok 8 ods. 1 nariadenia č. 1663/95 treba chápať v spojení s článkom 5 ods. 2 písm. c) piatym pododsekom nariadenia č. 729/70 a článkom 7 ods. 4 piatym pododsekom nariadenia č. 1258/1999, podľa ktorých Komisia nemôže vylúčiť výdavky, ktoré boli vynaložené viac ako 24 mesiacov predtým, ako Komisia písomne oznámila dotknutému členskému štátu výsledky kontrol. Vyplýva z toho, že písomné oznámenie stanovené v prvom pododseku článku 8 ods. 1 slúži ako upozornenie na to, že výdavky vynaložené počas obdobia 24 mesiacov, ktoré predchádzalo doručeniu tohto oznámenia, možno vylúčiť z financovania EPUZF-om, a toto oznámenie tak predstavuje referenčné kritérium pre vypočítanie stanovenej 24-mesačnej lehoty.

Na to, aby bola v dôsledku toho splnená funkcia upozornenia, najmä so zreteľom na uvedený článok 5 ods. 2 písm. c) piaty pododsek nariadenia č. 729/70 a článok 7 ods. 4 piaty pododsek nariadenia č. 1258/1999, musí oznámenie stanovené v článku 8 ods. 1 nariadenia č. 1663/95 dostatočne presným spôsobom pomenovať všetky nezrovnalosti vytýkané príslušnému členskému štátu, na ktorých bola v konečnom dôsledku založená vykonaná finančná oprava. Iba takéto oznámenie je spôsobilé zabezpečiť dôkladné oboznámenie sa s výhradami Komisie a môže predstavovať referenčné kritérium pre vypočítanie 24-mesačnej lehoty stanovenej v článku 5 ods. 2 písm. c) piatom pododseku nariadenia č. 729/70 a článku 7 ods. 4 piatom pododseku nariadenia č. 1258/1999.

(pozri body 26, 28 – 31, 33, 34)
Vec C-225/11

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

proti

Able UK Ltd

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené kráľovstvo)]

„DPH — Smernica 2006/112/ES — Oslobodenia od dane — Článok 151 ods. 1 písm. c) — Plnenie spočívajúce v demontáži vyradených lodí amerického námorníctva vykonávanej na území členského štátu“

Abstrakt rozsudku

Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Oslobodenia – Poskytovanie služieb v členských štátoch, ktoré sú stranami Severoatlantickej zmluvy – Rozsah

[Smernica Rady 2006/112, článok 151 ods. 1 písm. c)]

Článok 151 ods. 1 písm. c) smernice 2006/112 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty sa má vykladať v tom zmysle, že poskytovanie služieb vykonávané v členskom štáte, ktorý je stranou Severoatlantickej zmluvy, a spočívajúce v demontáži vyradených lodí námorníctva iného štátu, ktorý je stranou tejto zmluvy, je oslobodené od dane z pridanej hodnoty podľa tohto ustanovenia, len ak:

— sa toto plnenie poskytne v prospech zložky ozbrojených síl tohto iného štátu, ktoré sa podieľajú na spoločnom obrannom úsilí, alebo na použitie civilnými zamestnancami, ktorí ich sprevádzajú, a

— toto isté plnenie sa poskytne v prospech zložky uvedených ozbrojených síl, ktoré sú umiestnené alebo sa zdržiavajú na území dotknutého členského štátu, alebo na použitie civilnými zamestnancami, ktorí ich sprevádzajú.

(pozri bod 30 a výrok)

Vec C-225/11

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

proti

Able UK Ltd

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené kráľovstvo)]

„DPH — Smernica 2006/112/ES — Oslobodenia od dane — Článok 151 ods. 1 písm. c) — Plnenie spočívajúce v demontáži vyradených lodí amerického námorníctva vykonávanej na území členského štátu“

Abstrakt rozsudku

Daňové ustanovenia — Harmonizácia právnych predpisov — Dane z obratu — Spoločný systém dane z pridanej hodnoty — Oslobodenia — Poskytovanie služieb v členských štátoch, ktoré sú stranami Severoatlantickej zmluvy — Rozsah

[Smernica Rady 2006/112, článok 151 ods. 1 písm. c)]

Článok 151 ods. 1 písm. c) smernice 2006/112 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty sa má vykladať v tom zmysle, že poskytovanie služieb vykonávané v členskom štáte, ktorý je stranou Severoatlantickej zmluvy, a spočívajúce v demontáži vyradených lodí námorníctva iného štátu, ktorý je stranou tejto zmluvy, je oslobodené od dane z pridanej hodnoty podľa tohto ustanovenia, len ak:

— sa toto plnenie poskytne v prospech zložky ozbrojených síl tohto iného štátu, ktoré sa podieľajú na spoločnom obrannom úsilí, alebo na použitie civilnými zamestnancami, ktorí ich sprevádzajú, a

— toto isté plnenie sa poskytne v prospech zložky uvedených ozbrojených síl, ktoré sú umiestnené alebo sa zdržiavajú na území dotknutého členského štátu, alebo na použitie civilnými zamestnancami, ktorí ich sprevádzajú.

(pozri bod 30 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Prejudiciálne otázky – Právomoc Súdneho dvora – Hranice – Návrh na výklad Charty základných práv Únie

(Článok 6 ods. 1 ZEÚ; článok 267 ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 51 ods. 1)

Summary

Požiadavky vyplývajúce z ochrany základných práv sú záväzné pre členské štáty vo všetkých prípadoch, keď majú tieto štáty uplatňovať právo Únie. Navyše článok 51 ods. 1 Charty základných práv Únie stanovuje, že ustanovenia tejto Charty sú určené pre členské štáty výlučne vtedy, ak vykonávajú právo Únie, a podľa článku 6 ods. 1 ZEÚ, ktorý priznáva Charte rovnakú právnu silu ako Zmluvám, táto Charta nezakladá nijakú novú právomoc pre Úniu.

Vzhľadom na to, ak v rámci návrhu na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ vnútroštátna právna úprava spadá do pôsobnosti práva Únie, Súdny dvor musí, ak mu bol predložený návrh na začatie prejudiciálneho konania, poskytnúť všetky výkladové prvky potrebné na to, aby vnútroštátny súd mohol posúdiť súlad tejto právnej úpravy so základnými právami v rozsahu, v akom vyplývajú najmä z Charty. Keďže v prejednávanej veci z rozhodnutia vnútroštátneho súdu nevyplýva, že vnútroštátna právna úprava predstavuje opatrenie vykonávajúce právo Únie, alebo že obsahuje inú súvislosť s týmto právom, právomoc Súdneho dvora odpovedať na návrh na začatie prejudiciálneho konania v rozsahu, v akom sa týka základného práva na účinný opravný prostriedok, nie je založená.

(pozri body 56 – 59)
Nariadenie č. 1829/2003, aj smernica 2002/53 majú totiž za cieľ umožniť voľné používanie geneticky modifikovaných organizmov a obchodovanie s nimi na celom území Únie, ak boli povolené podľa uvedeného nariadenia a registrované v spoločnom katalógu podľa uvedenej smernice. Okrem toho s ohľadom na odôvodnenia 9, 33 a 34 nariadenia č. 1829/2003, ako aj na článok 4 ods. 4 a 5 a článok 7 ods. 4 smernice 2002/53 podmienky stanovené týmito dvoma právnymi predpismi pre povolenie alebo pre zápis do spoločného katalógu zahŕňajú požiadavky ochrany zdravia a životného prostredia.

Článok 26a smernice 2001/18 o zámernom uvoľnení geneticky modifikovaných organizmov do životného prostredia a o zrušení smernice 90/220, zmenenej a doplnenej smernicou 2008/27, neumožňuje členskému štátu všeobecne brániť pestovaniu takýchto geneticky modifikovaných organizmov na jeho území, kým nebudú prijaté opatrenia na zabezpečenie spoločnej existencie na predchádzanie neúmyselnej prítomnosti geneticky modifikovaných organizmov v iných plodinách.

Výklad článku 26a smernice 2001/18, ktorý by členským štátom umožňoval stanoviť podobný zákaz, by bol totiž v rozpore so systémom zavedeným nariadením č. 1829/2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivách a smernicou 2002/53 o spoločnom katalógu odrôd poľnohospodárskych rastlinných druhov, zmenenou a doplnenou nariadením č. 1829/2003, systémom, ktorého cieľom je zabezpečiť okamžitý voľný pohyb výrobkov povolených na úrovni Spoločenstva a registrovaných v spoločnom katalógu po tom, čo boli zohľadnené požiadavky ochrany zdravia a životného prostredia v priebehu povoľovacieho konania a postupu registrácie. Napokon, článok 26a smernice 2001/18 môže zakladať obmedzenia alebo dokonca územne vymedzené zákazy iba prostredníctvom účinku opatrení na zabezpečenie spoločnej existencie, ktoré boli riadne prijaté, zachovávajúc ich účel.

(pozri body 74 – 76 a výrok)