ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU

EURÓPSKEJ ÚNIE (tretia komora)

zo 14. novembra 2012

Vec F‑75/11

Vincent Bouillez

proti

Rade Európskej únie

„Verejná služba – Úradníci – Povýšenie – Povyšovanie v roku 2007 – Zamietnutie povýšenia – Zrušenie – Vykonávacie opatrenia – Nové porovnávacie hodnotenie zásluh – Porovnávacie hodnotenie zásluh úradníkov funkčnej skupiny AST podľa ich služobného postupu“

Predmet: Žaloba podaná podľa článku 270 ZFEÚ, uplatniteľného na Zmluvu ESAE na základe jej článku 106a, ktorou V. Bouillez v podstate navrhuje zrušiť rozhodnutie o jeho nepovýšení do platovej triedy AST 7 v rámci povyšovania v roku 2007, prijaté Radou 1. októbra 2010 v nadväznosti na nové porovnávacie hodnotenie zásluh uskutočnené na vykonanie rozsudku Všeobecného súdu z 5. mája 2010, Bouillez a i./Rada (F‑53/08, ďalej len „rozsudok z 5. mája 2010“)

Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. Rada znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť štvrtinu trov konania, ktoré vynaložil V. Bouillez. Žalobca znáša tri štvrtiny svojich vlastných trov konania.

Abstrakt

1. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh – Postupy – Voľná úvaha administratívy – Hranice – Dodržiavanie zásady rovnosti zaobchádzania – Nevyhnutnosť hodnotenia všetkých úradníkov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie menovacím orgánom

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45)

2. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh – Postupy – Úradníci funkčnej skupiny AST – Odlišné hodnotenie podľa služobného postupu

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45; príloha XIII článok 10)

3. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh – Voľná úvaha administratívy – Skutočnosti, ktoré môžu byť zohľadnené

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45 ods. 1)

4. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh – Voľná úvaha administratívy – Súdne preskúmanie – Hranice

(Služobný poriadok úradníkov, článok 45)

1. Článok 45 služobného poriadku, ktorý ukladá menovaciemu orgánu vykonať porovnávacie hodnotenie zásluh úradníkov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie, predpokladá, že také hodnotenie sa vzťahuje na všetkých úradníkov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie bez ohľadu na to, aké funkcie vykonávajú. Taká požiadavka je totiž vyjadrením zásady rovnosti zaobchádzania s úradníkmi a zároveň zásady práva na služobný postup.

Keďže zámerom normotvorcu služobného poriadku bolo zlúčiť do jednej funkčnej skupiny všetkých administrátorov, ktorí vykonávajú jazykové alebo iné úlohy, tomuto menovaciemu orgánu prináleží vykonať jednotné porovnávacie hodnotenie zásluh všetkých administrátorov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie v tej istej platovej triede.

(pozri body 33 a 34)

Odkaz:

Súd pre verejnú službu: 15. decembra 2010, Almeida Campos a i./Rada, F‑14/09, body 31 a 35 a tam citovaná judikatúra

2. Pokiaľ ide o úradníkov funkčnej skupiny AST, článok 10 prílohy XIII služobného poriadku stanovuje na účely určenia počtu voľných pracovných miest pre každú platovú triedu rôzne percentuálne sadzby podľa služobného postupu.

Keďže administratíva musí tieto sadzby dodržiavať, menovací orgán oprávnene vykonáva odlišné porovnávacie hodnotenia zásluh úradníkov AST podľa ich služobných postupov.

Z tohto hľadiska porovnanie zásluh úradníkov AST na základe služobného postupu na účely povýšenia neporušuje článok 45 služobného poriadku, pretože článok 10 prílohy XIII služobného poriadku sa ako špeciálne ustanovenie odchyľuje od všeobecných ustanovení služobného poriadku.

(pozri body 35 – 37)

Odkaz:

Súd pre verejnú službu: 10. novembra 2011, Juvyns/Rada, F‑20/09, body 42 a 43

3. Menovací orgán na účely porovnávacieho hodnotenia zásluh, ktoré sa majú zohľadniť v rámci rozhodnutia o povýšení stanoveného v článku 45 služobného poriadku, disponuje širokou mierou voľnej úvahy.

Z tohto hľadiska článok 45 ods. 1 služobného poriadku ponecháva inštitúciám určitú voľnosť, pokiaľ ide o skutkové okolnosti, ktoré sa majú zohľadniť na účely vykonania porovnávacieho hodnotenia zásluh úradníkov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie, pretože v tejto otázke nestanovuje konečný zoznam. Článok 45 ods. 1 služobného poriadku totiž použitím výrazu „najmä“ spresňuje tri hlavné skutkové okolnosti, ktoré sa musia obligatórne zohľadniť pri porovnávacom hodnotení zásluh. Nevylučuje však zohľadnenie aj iných skutkových okolností, ktoré tiež môžu poskytnúť informáciu o zásluhách úradníkov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie. Tento záver nie je spochybnený skutočnosťou, že v oblasti povyšovania môže menovací orgán zohľadniť vek uchádzačov a počet ich odpracovaných rokov v platovej triede alebo službe iba subsidiárne, teda v prípade rovnosti zásluh úradníkov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie najmä z hľadiska troch skutkových okolností výslovne uvedených v článku 45 ods. 1 služobného poriadku. Ani vek, ani počet odpracovaných rokov totiž nemôžu samy osebe poskytnúť informáciu o zásluhách uchádzačov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie. Práve z tohto dôvodu môžu byť zohľadnené iba na účely rozhodnutia medzi uchádzačmi s rovnakými zásluhami.

Administratíva má ďalej širokú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o význam, ktorý prizná každému z troch kritérií stanovených v článku 45 ods. 1 služobného poriadku, keďže jeho ustanovenia nevylučujú možnosť priznať im rôznu váhu.

(pozri body 56 – 58)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 15. septembra 2005, Casini/Komisia, T‑132/03, bod 52 a tam citovaná judikatúra

Súd pre verejnú službu: 24. marca 2011, Canga Fano/Rada, F‑104/09, bod 68, rozsudok je predmetom odvolania na Všeobecnom súde Európskej únie, vec T‑281/11 P; 28. septembra 2011, AC/Rada, F‑9/10, bod 25 a tam citovaná judikatúra

4. Voľná úvaha, ktorou disponuje menovací orgán, je však obmedzená nevyhnutnosťou vykonať porovnávacie hodnotenie zásluh úradníkov so starostlivosťou a s nestrannosťou v záujme služby a v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania. V praxi sa toto hodnotenie musí vykonať na rovnom základe a s použitím zdrojov informácií a údajov, ktoré sú porovnateľné.

V tejto oblasti sa preskúmanie súdu musí obmedziť na otázku, či administratíva vzhľadom na spôsoby a prostriedky, ktorými mohla dospieť k svojmu posúdeniu, neprekročila hranice, voči ktorým nemožno mať výhrady, a nepoužila svoju právomoc zjavne nesprávne.

Súdu pre verejnú službu teda neprináleží vykonať detailné preskúmanie všetkých spisov uchádzačov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie s cieľom uistiť sa, že súhlasí so záverom, ku ktorému dospel menovací orgán, pretože ak by také preskúmanie vykonal, prekročil by jemu vlastný rámec preskúmania zákonnosti a nahradil by tak posúdenie menovacieho orgánu vlastným posúdením zásluh uchádzačov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie.

Okrem toho Súd pre verejnú službu nemôže svojím posúdením nahradiť posúdenie kvalifikácie a zásluh úradníkov vykonané menovacím orgánom a zrušenie z dôvodu zjavne nesprávneho posúdenia je možné iba vtedy, ak z písomností v spise vyplýva, že tento orgán prekročil hranice vymedzujúce jeho voľnú úvahu.

(pozri body 59 – 62)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: Casini/Belgicko, už citovaný, bod 52 a tam citovaná judikatúra

Súd pre verejnú službu: AC/Rada, už citovaný, body 14 a 23; 13. decembra 2011, Stols/Rada, F‑51/08 RENV, body 37 a 38