ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SK Úradný vestník Európskej únie C 183/11

Žaloba podaná 17. apríla 2008 – Komisia Európskych spoločenstiev/Poľská republika

(Vec C-165/08)

(2008/C 183/20)

Jazyk konania: poľština

Účastníci konania

Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: B. Doherty a A. Szmytkowska, splnomocnení zástupcovia)

Žalovaná: Poľská republika

Návrhy žalobkyne

— určiť, že Poľská republika si tým, že zaviedla zákaz voľného uvádzania semien geneticky modifikovaných odrôd do obehu a zakázala zápis geneticky modifikovaných odrôd do vnútroštátneho katalógu odrôd, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/18/ES (1) ako celku a osobitne z jej článkov 22 a 23, ako aj zo smernice Rady 2002/53/ES (2), osobitne z jej článku 4 ods. 4 a článku 16,

— zaviazať Poľskú republiku na náhradu trov konania.

Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

Vnútroštátny právny predpis, ktorý stanovuje, že „semená geneticky modifikovaných odrôd nemožno uvádzať na území Poľskej republiky do obehu“, je nezlučiteľný so smernicou 2001/18/ES, ktorá zakotvuje zásady uvádzania geneticky modifikovaných organizmov do obehu. Článok 22 tejto smernice zakazuje členským štátom, aby stanovovali ďalšie požiadavky pre uvádzanie do obehu organizmov, ktoré boli povolené na úrovni Spoločenstva, zatiaľ čo článok 23 smernice upravuje len také obmedzenia a zákazy, ktoré možno uplatniť na jednotlivé geneticky modifikované organizmy za osobitných okolností. Žiadne z ustanovení smernice neumožňuje členskému štátu, aby na svojom území zakázal vo všeobecnosti a bez dôvodu uvádzanie do obehu celej kategórie, v tomto prípade semien, geneticky modifikovaných organizmov. Uvedený právny predpis porušuje takisto smernicu 2002/53/ES, najmä jej článok 16, keďže predstavuje obmedzenie obchodovania so semenami odrôd, ktoré sú zapísané v spoločnom katalógu odrôd poľnohospodárskych rastlinných druhov.

Vnútroštátny právny predpis, ktorý stanovuje, že „geneticky modifikované odrody nemožno zapísať do vnútroštátneho registra“, porušuje smernicu 2002/53/ES. Článok 4 ods. 4 tejto smernice neumožňuje členským štátom všeobecný zákaz zápisu geneticky modifikovaných odrôd do vnútroštátneho registra, ale ich zaväzuje iba k tomu, aby pri zápise takých odrôd do vnútroštátneho registra zabezpečili, že každá z týchto odrôd zodpovedá právu Spoločenstva uplatniteľnému na geneticky modifikované organizmy.

(1) Ú. v. ES L 106, 17.4.2001, s. 1; Mim. vyd. 15/006, s. 77.

(2) Ú. v. ES L 193, 20.7.2002, s. 1; Mim. vyd. 03/036, s. 281.
1.

Má sa článok 11 ods. 1 písm. e) smernice Rady 2004/83/ES z 29. apríla 2004 (1) vykladať v tom zmysle, že bez ohľadu na článok 1 časti C bodu 5 druhej vety Ženevského dohovoru o právnom postavení utečencov z 28. júla 1951 (Ženevský dohovor) zaniká postavenie utečenca už vtedy, keď zanikla oprávnená obava utečenca pred prenasledovaním v zmysle článku 2 písm. c) smernice, na základe ktorej došlo k priznaniu postavenia utečenca a keď už ani z iných dôvodov nemusí mať obavy z prenasledovania v zmysle článku 2 písm. c) smernice?
4.

Chýba aj primerané vytváranie programov a strategické plánovanie kontroly použitia unášaných sietí. V tomto ohľade Komisia poukazuje na to, že kontrolné činnosti by sa mali obozretne programovať v závislosti od osobitných rizikových faktorov a mali by rešpektovať úplnú, integrovanú a racionálnu stratégiu. Okrem toho by bolo potrebné ich zamerať predovšetkým na určité obdobia roku a na určité presne vymedzené regióny a miesta kontroly. Nič z toho však talianske orgány neuskutočnili.
—

neprevzala ustanovenia článku 10 smernice. Komisia usudzuje, že zneškodňovanie domových odpadových vôd pomocou vyhnívacích nádrží a iných individuálnych systémov čistenia bude skoro vždy v praxi znamenať operáciu zneškodňovania odpadu na účely smernice. Avšak je možné predpokladať, že za určitých okolností by mohol nastať spor kvôli posudzovaniu tejto metódy ako činnosti zhodnocovania. Pravdepodobne to bude, napríklad, pri suchom kompostovaní domových odpadových vôd s ohľadom ich následného použitia ako hnojiva. V súlade s tým zahrnula Komisia článok 10 do podávaného návrhu,
3.

Uvedené obmedzenia voľného pohybu služieb nie sú odôvodnené v súlade so Zmluvou. Španielske orgány najmä nepreukázali, že uvedené obmedzenia sú nevyhnutné na to, aby sa predišlo závažnému narušeniu finančnej rovnováhy španielskeho Národného systému verejného zdravia. To znamená, že sporná právna úprava je v rozpore s článkom 49 ES.
SK Úradný vestník Európskej únie C 209/23

Žaloba podaná 22. mája 2008 – Komisia Európskych spoločenstiev/Írsko

(Vec C-221/08)

(2008/C 209/34)

Jazyk konania: angličtina

Účastníci konania

Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: R. Lyal, W. Mölls, splnomocnení zástupcovia)

Žalované: Írsko

Návrhy žalobkyne

— určiť, že Írsko si tým, že stanovilo minimálne a maximálne maloobchodné ceny cigariet, nesplnilo svoje povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 9 ods. 1 smernice Rady 95/59/ES (1) o iných daniach, ktoré ovplyvňujú spotrebu vyrobeného tabaku, ako je daň z obratu,

— určiť, že Írsko si tým, že neposkytlo potrebné informácie o platnej írskej právnej úprave, aby si mohla Komisia splniť svoju povinnosť dbať na dodržiavanie smernice 95/59, nesplnilo svoje povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 10 ES,

— zaviazať Írsko na náhradu trov konania.

Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

Prostredníctvom nariadení Tobacco Products (Control of Advertising, Sponsorship and Sales Promotion) (No. 2) z roku 1986 a dohôd prijatých v procese vykonávania týchto nariadení s výrobcami a dovozcami tabaku, Írsko stanovilo minimálnu cenu cigariet zodpovedajúcu úrovni nie viac ako 3 % pod váženým priemerom cien cigariet predmetnej kategórie. Navyše, pokiaľ výrobcovia a dovozcovia nemôžu stanoviť vyššiu cenu ako 3 % nad tento vážený priemer cien, Írska republika tým stanovuje tiež maximálnu cenu cigariet. Takýto systém je v rozpore s článkom 9 ods. 1 smernice 95/59, podľa ktorej môžu výrobcovia tabaku slobodne určiť maximálnu maloobchodnú cenu pre každý z ich produktov.

Podľa článku 10 ES majú členské štáty povinnosť uľahčiť dosiahnutie úloh Komisie, konkrétne plnením požiadaviek na poskytnutie informácií podaných v konaní o porušení. Komisia tvrdí, že neposkytnutím žiadnych informácií o platnej írskej právnej úprave, napriek opakovaným výzvam Komisie, si Írska republika nesplnila svoje povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 10 ES.

(1) Ú. v. ES L 291, s. 40; Mim. vyd. 9/001, s. 283.
7.

Podľa akých kritérií je potrebné posudzovať, či je minimálna doba výkonu služby až do odchodu do dôchodku primeraná alebo nevyhnutná? a) Je možné odôvodniť nevyhnutnosť minimálnej doby výkonu služby výlučne ako ekvivalent pre nadobudnutie kvalifikácie, ktorú financuje výlučne zamestnávateľ (spôsobilosť na výkon služby v strednej službe hasičov), aby sa zabezpečila v súvislosti s takouto kvalifikáciou primeraná následná doba výkonu služby u zamestnávateľa, takže si úradník postupne takýmto spôsobom odpracuje náklady na odbornú prípravu? b) Aká dlhá môže byť doba výkonu služby nasledujúca po dobe odbornej prípravy? Môže prekročiť 5 rokov, a ak áno, za akých okolností? c) Môže sa primeranosť alebo nevyhnutnosť minimálnej doby výkonu služby nezávisle od bodu 7 písm. a) odôvodniť úvahou, že v prípade úradníkov, ktorých dôchodkové zabezpečenie financuje výlučne zamestnávateľ, musí očakávaná doba aktívneho výkonu služby od prijatia do zamestnania až do predpokladaného odchodu do dôchodku postačovať na získanie zákonom zabezpečeného minimálneho zabezpečenia v dôchodku vďaka dobe výkonu služby v súčasnosti 19,51 rokov? d) Je naopak odmietnutie prijatia do zamestnania podľa článku 6 ods. 1 smernice 2000/78/ES odôvodnené len v prípade, keby bola osoba prijatá do zamestnania vo veku, ktorý by v prípade predpokladaného odchodu do dôchodku viedol k tomu, že by bolo potrebné platiť minimálne zabezpečenie, hoci táto osoba ešte nezískala nárok na zabezpečenie?
SK Úradný vestník Európskej únie C 209/29

Žaloba podaná 3. júna 2008 – Komisia Európskych spoločenstiev/Fínska republika

(Vec C-246/08)

(2008/C 209/43)

Jazyk konania: fínčina

Účastníci konania

Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: P. Aalto, D. Triantafyllou, splnomocnení zástupcovia)

Žalovaná: Fínska republika

Návrhy žalobkyne

Žalobkyňa navrhuje,

— určiť, že Fínska republika si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 2 ods. 1, ako aj z článku 4 ods. 1, 2 a z článku 5 šiestej smernice o DPH 77/388/EHS (1) tým, že za právne poradenstvo poskytované štátnymi kanceláriami právnej pomoci (štátnymi právnymi poradcami zamestnanými v týchto kanceláriách) za čiastočnú úhradu nevyberá nijakú daň z pridanej hodnoty, zatiaľ čo podobné služby poskytované súkromnými právnymi poradcami dani z pridanej hodnoty podliehajú,

— zaviazať Fínsku republiku na náhradu trov konania.

Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

Vo Fínsku si príjemca právnej pomoci môže na svoju podporu v súdnom konaní zvoliť buď štátneho alebo súkromného právneho poradcu. V tomto prípade sú služby poskytované štátnym právnym poradcom za čiastočnú úhradu oslobodené od dane z pridanej hodnoty, zatiaľ čo služby poskytované súkromným právnym poradcom za čiastočnú úhradu dani z pridanej hodnoty podliehajú. Podľa názoru Komisie v tomto prípade ide z hľadiska dane z pridanej hodnoty o rozdielne zaobchádzanie s rovnakými službami, ktoré má vplyv na vlastné zdroje Spoločenstva.

Služby štátnych kancelárií právnej pomoci v súdnom konaní nepatria do pôsobnosti článku 4 ods. 5 prvého pododseku šiestej smernice o DPH. Nepochybne by tieto služby v dôsledku toho boli oslobodené od dane z pridanej hodnoty, ak by neboli poskytované za odmenu. Pokiaľ ale príjemca právnej pomoci za ne platí odmenu, nemožno služby štátnych kancelárií právnej pomoci považovať za služby oslobodené od dane z pridanej hodnoty.

Podľa článku 4 ods. 5 druhého pododseku smernice o DPH sa verejnoprávne orgány zúčastňujú činností a plnení ako zdaniteľné osoby v prípadoch, keď by iné zaobchádzanie viedlo k výraznému narušeniu voľnej súťaže. Aj keď by sa vychádzalo zo skutočnosti, že štátne kancelárie právnej pomoci v súvislosti s právnym poradenstvom vykonávajú činnosť ako štátne orgány, zaobchádzanie s nimi ako s osobami nepodliehajúcimi dani by v uvedených prípadoch viedlo k výraznému narušeniu voľnej súťaže. Z tohto dôvodu musia byť považované za zdaniteľné osoby podliehajúce dani z pridanej hodnoty.

(1) Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23.
3.

Ak je potrebné odpovedať na prvú otázku písm. a), b) a c) záporne: Je článok 13 B písm. c) šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu potrebné vykladať v tom zmysle, že: — odplatný prevod zmlúv o životnom zaistení predstavuje dodávku tovaru, a — pri uplatnení článku 13 B písm. c) šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu nie je potrebné rozlišovať, či sa miesto výkonu činností oslobodených od dane nachádza v členskom štáte dodávky alebo v inom členskom štáte?
SK Úradný vestník Európskej únie C 223/25

Žaloba podaná 10. júna 2008 – Komisia Európskych spoločenstiev/Belgické kráľovstvo

(Vec C-250/08)

(2008/C 223/38)

Jazyk konania: holandčina

Účastníci konania

Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: R. Lyal a P. van Nuffel, splnomocnení zástupcovia)

Žalovaný: Belgické kráľovstvo

Návrhy žalobkyne

— určiť, že Belgické kráľovstvo si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 18 ES, 43 ES a 56 ES, ako aj z článkov 31 a 40 Dohody o EHP tým, že v regióne Flámsko (Vlaams Gewest) pri výpočte daňového zvýhodnenia pri kúpe nehnuteľnosti slúžiacej na bývanie v novom hlavnom bydlisku sa poplatky za zápis zaplatené pri kúpe nehnuteľnosti pôvodného hlavného bydliska zohľadňujú iba vtedy, ak sa pôvodné hlavné bydlisko nachádzalo v regióne Flámsko, a nezohľadňujú sa, ak sa nachádzalo v inom členskom štáte ako v Belgicku alebo v štáte ESVO,

— zaviazať Belgické kráľovstvo na náhradu trov konania.

Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

Belgické právne predpisy o poplatkoch za zápis, platné v regióne Flámsko, stanovujú zníženie poplatkov za zápis pri kúpe nehnuteľnosti hlavného bydliska v regióne Flámsko, a to na výšku zodpovedajúcu výške poplatku za zápis, ktorý bol zaplatený pri kúpe nehnuteľnosti predchádzajúceho hlavného bydliska v regióne Flámsko, pokiaľ táto nehnuteľnosť predchádzajúceho hlavného bydliska bola súčasne predaná. Komisia sa domnieva, že tieto predpisy za rovnakých podmienok priznávajú osobám, ktoré sa presťahujú v rámci regiónu Flámsko, daňové zvýhodnenie, ktoré nie je priznané osobám, ktoré sa presťahujú do regiónu Flámsko z iného členského štátu ako z Belgicka. Tieto právne predpisy diskriminujú občanov Únie, ktorí využijú svoje právo na voľný pohyb osôb, diskriminujú občanov Únie, ktorí využijú slobodu usadiť sa, a predstavujú obmedzenie investovania kapitálu z iných členských štátov ako Belgicka do nehnuteľností v regióne Flámsko, a teda tieto predpisy v zásade porušujú články 18 ES, 43 ES a články 31 Dohody o EHP ako aj článok 56 ES a článok 40 Dohody o EHP. Komisia sa domnieva, že v tomto prípade neexistujú žiadne naliehavé dôvody verejného záujmu, ktoré by mohli toto porušenie Zmluvy odôvodňovať. Žalovaný sa nemôže odvolávať ani na to, že je povinný zabezpečiť koherenciu daňového systému, keďže v tomto prípade ide o dve navzájom nezávislé daňové situácie, z ktorých každá podlieha iba vlastným predpisom uplatniteľným na dotknutý prípad.
—

určiť, že Talianska republika si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 10 ES, z článku 8 rozhodnutia Rady 2000/597/ES, Euratom z 29. septembra 2000 o systéme vlastných zdrojov Európskych spoločenstiev (1), ako aj z článkov 2, 6, 10, 11 a 17 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 z 22. mája 2000, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 94/728/ES, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev (2) tým, že odmietla dať Komisii k dispozícii vlastné zdroje zodpovedajúce colnému dlhu, ktorý vyplýva z udelenia protiprávnych povolení na zriadenie a prevádzku colných skladov typu C v Tarante zo strany Direzione compartimentale delle dogane per le Regioni Puglia e Basilicata so sídlom v Bari a z následných povolení na prepracovanie pod colným dohľadom a na aktívny zušľachťovací styk až do ich zrušenia 4. decembra 2002,
5.

Má sa zápis sumy cla do účtovnej evidencie stanovený článkom 221 ods. 1 Colného kódexu Spoločenstva vykonať pred jej oznámením colnému dlžníkovi pod sankciou neplatnosti alebo zániku práva na výber alebo dodatočný výber colného dlhu? Má sa, inými slovami, článok 221 ods. 1 chápať tak, že sumu cla, keď je oznámená colnému dlžníkovi colnými orgánmi v súlade s ustanovenými postupmi, ale bez toho, aby bola pred oznámením zapísaná do účtovnej evidencie, nie je možné vybrať, takže colné orgány, aby mohli sumu dodatočne vybrať, musia colného dlžníka v súlade s ustanovenými postupmi znovu informovať o sume cla po tom, ako ju zapísali do účtovnej evidencie, pokiaľ sa to uskutoční v rámci lehoty stanovenej v článku 221 Colného kódexu Spoločenstva?
1.

Má sa článok 23 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/55/ES (1) z 26. júna 2003, ktorá upravuje otvorenie trhu s plynom, vykladať v tom zmysle, v súlade so zásadami vyplývajúcimi zo Zmluvy ES, že týmto ustanoveniam a zásadám práva Spoločenstva odporuje vnútroštátna právna norma (a následné akty, ktorými je uplatňovaná), ktorá po 1. júli 2007 ponecháva vnútroštátnemu regulačnému úradu právomoc stanoviť referenčné ceny dodávok zemného plynu domácnostiam (ide o neurčitú kategóriu, nedefinovanú v referenčných pásmach, ktorá sama osebe neznamená posúdenie osobitných situácií sociálno-ekonomického znevýhodnenia, ktoré by mohli odôvodniť stanovenie týchto referenčných cien), ktoré sú podniky distribúcie alebo predaja povinné zahrnúť, v rámci povinnosti verejnej služby, do svojich obchodných ponúk, alebo
SK Úradný vestník Európskej únie C 247/8

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales) 11. júla 2008 – London Borough of Harrow/Nimco Hassan Ibrahim, Secretary of State for the Home Department

(Vec C-310/08)

(2008/C 247/13)

Jazyk konania: angličtina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales)

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Odvolateľ: London Borough of Harrow

Odporcovia: Nimco Hassan Ibrahim, Secretary of State for the Home Department

Prejudiciálne otázky

Za okolností, keď: i) manželka, ktorá nie je občanom Únie, a jej deti, ktoré sú občanmi Únie, sprevádzali občana Únie, ktorý prišiel do Spojeného kráľovstva; ii) občan Únie bol v Spojenom kráľovstve ako pracovník; iii) občan Únie potom prestal byť pracovníkom a následne opustil Spojené kráľovstvo; iv) občan Únie, jeho manželka, ktorá nie je občanom Únie, a deti nie sú sebestační a sú závislí od sociálnej pomoci v Spojenom kráľovstve; v) deti začali základnú školskú dochádzku v Spojenom kráľovstve krátko po ich príchode, v čase keď bol občan Únie pracovníkom:

1. Majú manželka a deti právo pobytu v Spojenom kráľovstve, ak spĺňajú podmienky uvedené v smernici Európskeho parlamentu a Rady 2004/38 z 29. apríla 2004 (1)? alebo

2. i) Majú právo pobytu odvodené z článku 12 nariadenia Rady (EHS) č. 1612/68 z 15. októbra 1968 (2), ako ho vykladá Súdny dvor bez toho, aby museli spĺňať podmienky uvedené v smernici 2004/38; a ii) ak je to tak, musia mať prístup k dostatočným zdrojom tak, aby sa nestali bremenom pre systém sociálnej pomoci v hostiteľskom členskom štáte počas navrhovanej doby ich pobytu a mať všeobecné zdravotné poistenie v hostiteľskom členskom štáte?

3. Ak je odpoveď na otázku č. 1 kladná, bolo by stanovisko odlišné za takých okolností, o aké ide v tejto veci, keď deti začali základnú školskú dochádzku a pracovník, ktorý je občanom Únie, prestal pracovať pred dňom, ku ktorému mala byť smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/38 z 29. apríla 2004 prebratá členskými štátmi?

(1) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie (EHS) 1612/68 a ruší smernice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Ú. v. EÚ L 158, s. 77; Mim. vyd. 05/005, s. 46).

(2) Nariadenie Rady (EHS) č. 1612/68 z 15. októbra 1968 o slobode pohybu pracovníkov v rámci spoločenstva (Ú. v. ES L 257, s. 2; Mim. vyd. 05/001, s. 15).
SK Úradný vestník Európskej únie C 285/25

Odvolanie podané 14. augusta 2008: Atlantic Dawn Ltd, Antarctic Fishing Co. Ltd, Atlantean Ltd, Killybegs Fishing Enterprises Ltd, Doyle Fishing Co. Ltd, Western Seaboard Fishing Co. Ltd, O'Shea Fishing Co. Ltd, Aine Fishing Co. Ltd, Brendelen Ltd, Cavankee Fishing Co. Ltd, Ocean Trawlers Ltd, Eileen Oglesby, Noel McGing, Mullglen Ltd, Bradan Fishing Co. Ltd, Larry Murphy, Pauric Conneely, Thomas Flaherty, Carmarose Trawling Co. Ltd, Colmcille Fishing Ltd proti uzneseniu Súdu prvého stupňa (siedma komora) z 2. júna 2008 vo veci T-172/07, Atlantic Dawn Ltd, Antarctic Fishing Co. Ltd, Atlantean Ltd, Killybegs Fishing Enterprises Ltd, Doyle Fishing Co. Ltd, Western Seaboard Fishing Co. Ltd, O'Shea Fishing Co. Ltd, Aine Fishing Co. Ltd, Brendelen Ltd, Cavankee Fishing Co. Ltd, Ocean Trawlers Ltd, Eileen Oglesby, Noel McGing, Mullglen Ltd, Bradan Fishing Co. Ltd, Larry Murphy, Pauric Conneely, Thomas Flaherty, Carmarose Trawling Co. Ltd, Colmcille Fishing Ltd/Komisia Európskych spoločenstiev

(Vec C-372/08 P)

(2008/C 285/40)

Jazyk konania: angličtina

Účastníci konania

Odvolatelia: Atlantic Dawn Ltd, Antarctic Fishing Co. Ltd, Atlantean Ltd, Killybegs Fishing Enterprises Ltd, Doyle Fishing Co. Ltd, Western Seaboard Fishing Co. Ltd, O'Shea Fishing Co. Ltd, Aine Fishing Co. Ltd, Brendelen Ltd, Cavankee Fishing Co. Ltd, Ocean Trawlers Ltd, Eileen Oglesby, Noel McGing, Mullglen Ltd, Bradan Fishing Co. Ltd, Larry Murphy, Pauric Conneely, Thomas Flaherty, Carmarose Trawling Co. Ltd, Colmcille Fishing Ltd (v zastúpení: G. Hogan SC, N. Travers BL, T. O'Sullivan BL, D. Barry, solicitor)

Ďalší účastníci konania: Komisia Európskych spoločenstiev, Španielske kráľovstvo

Návrhy odvolateľov

— zrušiť uznesenie Súdu prvého stupňa v celom rozsahu,

— vrátiť vec Súdu prvého stupňa na rozhodnutie o podstate návrhu, kde by sa v rámci uvedeného rozhodnutia vo veci samej rozhodlo o námietke neprípustnosti Komisie zo 7. septembra 2007,

— zaviazať Komisiu na náhradu trov konania, ktoré odvolateľom vznikli v súvislosti s týmto odvolaním.

Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

Odvolatelia v tomto odvolaní vychádzajú z údajných troch porušení práva Spoločenstva v napadnutom uznesení. Tvrdia, že Súd prvého stupňa po prvé podal nesprávny výklad článku 20 nariadenia č. 2371/2002 (1), najmä rozsah zvyšných právomocí členských štátov podľa ods. 3 tohto článku. Po druhé podal nesprávny výklad článku 20 ods. 5, keď vylúčil priamy záujem odvolateľov na základe možnosti výmeny kvót medzi členskými štátmi. Nakoniec nesprávne neprihliadol na to, že odvolatelia sú ako uzavretá skupina jednotlivcov priamo dotknutí napadnutým nariadením.

(1) Nariadenie Rady (ES) č. 2371/2002 z 20. decembra 2002 o ochrane a trvalo udržateľnom využívaní zdrojov rybného hospodárstva v rámci spoločnej politiky v oblasti rybolovu (Ú. v. ES L 358, s. 59; Mim. vyd. 04/005, s. 460).
SK Úradný vestník Európskej únie C 272/7

Žaloba podaná 9. júla 2008 – Komisia Európskych spoločenstiev/Belgické kráľovstvo

(Vec C-307/08)

(2008/C 272/09)

Jazyk konania: francúzština

Účastníci konania

Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: J.-P. Keppenne a R. Lyal, splnomocnení zástupcovia)

Žalovaný: Belgické kráľovstvo

Návrhy žalobkyne

— konštatovať, že Belgické kráľovstvo si tým, že nezabraňuje dvojitému zdaneniu dividend vyplatených spoločnosťami so sídlom v inom členskom štáte alebo štáte EHP/EZVO fyzickým osobám, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 56 ES, ako aj z článku 40 Dohody o Európskom hospodárskom priestore,

— zaviazať Belgické kráľovstvo na náhradu trov konania.

Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

Vo svojej žalobe Komisia tvrdí, že belgická daňová právna úprava vytvára nedôvodné obmedzenie voľného pohybu kapitálu, keďže zdaňuje dividendy vyplatené fyzickým osobám spoločnosťami so sídlom v inom členskom štáte alebo v štáte Európskeho hospodárskeho spoločenstva („vstupné“ dividendy) rovnakým spôsobom ako dividendy rozdeľované spoločnosťami so sídlom v Belgicku („domáce“ dividendy), a to bez toho, aby boli zohľadnené zrážkové dane uplatnené v štáte, v ktorom majú dividendy svoj pôvod. Takáto právna úprava penalizuje cezhraničné kapitálové transakcie, keďže odrádza konkrétnych daňovníkov od investícií do akcií zahraničných spoločností a okrem toho pre spoločnosti so sídlom v inom členskom štáte vytvára prekážky nadobúdania kapitálu v Belgicku.
1.

Treba dovozcovi tovaru, ktorý pochádza zo západného brehu Jordánu, v každom prípade priznať požadované preferenčné zaobchádzanie s ohľadom na to, že preferenčné zaobchádzanie je vo vzťahu k tovarom, ktoré pochádzajú z územia štátu Izrael, prípadne zo západného brehu Jordánu, upravené v dvoch do úvahy prichádzajúcich dohovoroch, a to v „Euro-stredomorskej dohode, ktorou sa zakladá pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Izraelským štátom na strane druhej“ (ďalej len „ESMD“) z 20. novembra 1995 (1), ako aj v „Európsko-stredomorskej dočasnej dohode o pridružení o obchode a spolupráci medzi Európskym spoločenstvom, na jednej strane, a Organizáciou pre oslobodenie Palestíny v prospech palestínskych orgánov Západného brehu a Pásma Gazy, na druhej strane“ (ďalej len „ESD-OOP“) z 24. februára 1997 (2), aj keď bol predložený iba formálny dôkaz o pôvode tovaru z Izraelu? V prípade zápornej odpovede na otázku 1:
b)

Pokiaľ je to vecou výkladu článku 2 smernice 2001/29/ES, mal by vnútroštátny súd zohľadňovať všetky časti každého diela ako celok alebo len obmedzený počet častí, ktoré existujú v ktoromkoľvek časovom bode? V druhom uvedenom prípade, aké kritérium by mal vnútroštátny súd uplatniť na otázku či dielo bolo rozmnožené čiastočne v zmysle uvedeného článku?