Keywords

Summary



Keywords

1. Prejudiciálne otázky – Právomoc Súdneho dvora

(Článok 234 ES)

2. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Povinnosti členských štátov

(Články 10 ES, 81 ES a 82 ES)

3. Slobodné poskytovanie služieb – Ustanovenia Zmluvy – Pôsobnosť

(Článok 49 ES)

4. Slobodné poskytovanie služieb – Obmedzenia

(Článok 49 ES)

Summary

1. Keď sa v rámci prejudiciálnej otázky všetky rozhodné okolnosti sporu vo veci samej odohrali v jedinom členskom štáte, môže byť odpoveď pre vnútroštátny súd v každom prípade užitočná, najmä ak mu jeho vnútroštátne právo v takom konaní ukladá, aby danému členskému štátu umožnil požívanie tých istých práv, aké v rovnakej situácii požíva štátny príslušník iného členského štátu na základe práva Spoločenstva.

(pozri bod 30)

2. Hoci je pravda, že články 81 ES a 82 ES sa samy osebe týkajú iba správania podnikov a nie zákonov alebo iných právnych predpisov členských štátov, nič to nemení na skutočnosti, že tieto články v spojení s článkom 10 ES zavádzajúcim povinnosť spolupráce ukladajú členským štátom, aby neprijímali alebo nezachovávali v účinnosti opatrenia, a to ani vo forme zákonov alebo iných právnych predpisov, spôsobilé zmariť potrebný účinok pravidiel hospodárskej súťaže, ktoré sa uplatňujú na podniky. K porušeniu článkov 10 ES a 81 ES dôjde najmä vtedy, ak členský štát nariadi alebo zvýhodní uzatváranie kartelových dohôd v rozpore s článkom 81 ES, alebo posilní účinky takýchto dohôd, alebo zbaví svoju vlastnú právnu úpravu jej štátneho charakteru tým, že prenesie zodpovednosť za prijatie rozhodnutí zasahujúcich do oblasti hospodárstva na súkromné subjekty.

V tejto súvislosti nie je možné tvrdiť, že členský štát preniesol zodpovednosť za prijatie rozhodnutí zasahujúcich do ekonomickej oblasti na súkromné subjekty, čo by malo za následok odňatie štátneho charakteru právnej úprave, keď na jednej strane je dotknutá profesijná organizácia poverená iba vypracovaním návrhu sadzobníka, ktorý ako taký nie je záväzný, pritom minister má právomoc zmeniť návrh predložený uvedenou organizáciou, a že na druhej strane vnútroštátna právna úprava stanovuje, že vyčíslenie odmien vykonáva súdny orgán na základe kritérií uvedených v tejto úprave a oprávňuje za určitých výnimočných okolností súd odchýliť sa riadne odôvodneným rozhodnutím od stanovenej maximálnej a minimálnej hranice. Za týchto podmienok nemožno členskému štátu vytýkať, že nariadil alebo zvýhodnil uzatvorenie dohôd obmedzujúcich súťaž v rozpore s článkom 81 ES, alebo že posilnil účinky takýchto dohôd, alebo že nariadil alebo zvýhodnil zneužitie dominantného postavenia v rozpore s článkom 82 ES, alebo posilnil účinky takéhoto zneužitia.

Z toho vyplýva, že články 10 ES, 81 ES a 82 ES nebránia členskému štátu prijať právny predpis, ktorý na základe návrhu vypracovaného advokátskou komorou schváli sadzobník stanovujúci minimálnu hranicu odmien členov advokátskej profesie, sadzobník, od ktorého sa v zásade nemožno odchýliť, pokiaľ ide tak o služby vyhradené jej členom, ako aj o poskytovanie mimosúdnych služieb, ktoré môže rovnako vykonávať iný hospodársky subjekt nepodliehajúci tomuto sadzobníku.

(pozri body 46, 47, 50 – 54, bod 1 výroku)

3. Článok 49 ES vyžaduje nielen vylúčenie akejkoľvek diskriminácie voči poskytovateľovi služieb usadenému v inom členskom štáte z dôvodu jeho štátnej príslušnosti, ale rovnako odstránenie všetkých obmedzení, dokonca ak sa uplatňujú bez rozdielu na vnútroštátnych poskytovateľov a poskytovateľov z iných členských štátov, pokiaľ môžu zabraňovať alebo sťažovať vykonávanie činnosti poskytovateľa usadeného v inom členskom štáte, kde legálne poskytuje obdobné služby.

Ďalej, dotknutý článok 49 ES odporuje uplatneniu akejkoľvek vnútroštátnej právnej úpravy, v dôsledku ktorej je sťažené poskytovanie služieb medzi členskými štátmi oproti poskytovaniu služieb len v rámci jedného členského štátu.

(pozri body 56, 57)

4. Zákaz, stanovený členským štátom, odchýliť sa dohodou od minimálnych odmien stanovených sadzobníkom odmien advokátov, ktoré sú na jednej strane súdnej povahy a na druhej strane sú vyhradené advokátom, je spôsobilý sťažiť vstup advokátov usadených v inom členskom štáte na trh právnych služieb a obmedziť výkon ich činností poskytovania služieb v tomto členskom štáte. Z tohto dôvodu uvedený zákaz predstavuje obmedzenie v zmysle článku 49 ES.

Uvedený zákaz odníma advokátom usadeným v inom členskom štáte možnosť prostredníctvom odmien nižších ako stanovených sadzobníkom účinnejšie konkurovať advokátom trvalo usídleným v dotknutom členskom štáte, ktorí tak majú väčšie výhody ako advokáti usadení v cudzine na to, aby si udržali klientelu.

Takto stanovený zákaz rovnako obmedzuje výber adresátov služieb v uvedenom členskom štáte, pretože tí nemôžu využiť služby advokátov usadených v iných členských štátoch, ktorí by ponúkali v tomto členskom štáte svoje služby za nižšiu cenu ako tú, ktorá vyplýva z minimálnych odmien stanovených sadzobníkom.

Napriek tomu takýto zákaz možno odôvodniť, ak zodpovedá naliehavým dôvodom všeobecného záujmu pod podmienkou, že je spôsobilý zaručiť uskutočnenie cieľa, ktorý sleduje, a že nepresahuje rámec toho, čo je potrebné na jeho dosiahnutie.

V tejto súvislosti, na jednej strane ochrana spotrebiteľov, najmä adresátov právnych služieb poskytovaných osobami napomáhajúcimi súdny výkon spravodlivosti, a na druhej strane riadny výkon spravodlivosti sú také ciele, ktoré možno považovať za naliehavé dôvody všeobecného záujmu spôsobilé ospravedlniť obmedzenie slobodného poskytovania služieb pod dvojitou podmienkou, že vnútroštátne opatrenie vo veci samej bude spôsobilé zabezpečiť dosiahnutie sledovaného cieľa a nepôjde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie.

Je úlohou vnútroštátneho súdu rozhodnúť, či obmedzenie slobodného poskytovania služieb založené vnútroštátnou právnou úpravou dodržiava tieto podmienky. Na tento účel je jeho povinnosťou prihliadať na faktory uvedené v nasledujúcich bodoch.

Osobitne bude treba preskúmať, či existuje spojitosť medzi úrovňou odmien a kvalitou služieb poskytovaných advokátmi a či najmä stanovenie týchto minimálnych odmien predstavuje primerané opatrenie umožňujúce dosiahnuť sledované ciele, a to ochranu spotrebiteľov a riadny výkon spravodlivosti.

Hoci je pravda, že sadzobník ukladajúci minimálne odmeny nemôže zabrániť členom profesie ponúkať nekvalitné služby, nemožno a priori vylúčiť, že takýto sadzobník umožní vyhnúť sa tomu, aby boli advokáti, v kontexte trhu, ktorý charakterizuje mimoriadne vysoký počet zapísaných a činných advokátov, podnecovaní do toho, aby sa ich hospodárska súťaž prejavila ponukou služieb za zníženú cenu s rizikom zhoršenia kvality poskytovaných služieb.

Rovnako bude potrebné prihliadať na osobitosti vlastné dotknutému trhu, ako aj predmetným službám, a najmä na skutočnosť, že v oblasti služieb advokátov pravidelne existuje nesúmernosť informácií medzi „klientmi spotrebiteľmi“ a advokátmi. Advokáti disponujú vysokou úrovňou technických kompetencií, ktoré spotrebitelia nevyhnutne nemajú, a preto majú ťažkosti pri ohodnotení kvality služieb, ktoré sú im poskytované.

Bude teda úlohou vnútroštátneho súdu preskúmať, či profesijné pravidlá týkajúce sa advokátov, najmä pravidlá organizácie, kvalifikácie, profesionálnej etiky, kontroly a zodpovednosti sú postačujúce na dosiahnutie cieľov ochrany spotrebiteľov a riadneho výkonu spravodlivosti.

Z toho vyplýva, že právna úprava absolútne zakazujúca odchýliť sa dohodou od minimálnych odmien stanovených sadzobníkom odmien advokáta pre služby, ktoré sú na jednej strane súdnej povahy a na druhej strane sú vyhradené advokátom, predstavuje obmedzenie slobodného poskytovania služieb podľa článku 49 ES. Je úlohou vnútroštátneho súdu preskúmať, či takáto právna úprava vzhľadom na konkrétne podmienky uplatnenia skutočne zodpovedá cieľom ochrany spotrebiteľov a riadneho výkonu spravodlivosti spôsobilým ju odôvodniť a či sa obmedzenia, ktoré ukladá, nejavia ako neprimerané vzhľadom na jej ciele.

(pozri body 58 – 61, 64 – 70, bod 2 výroku)