ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nestotožňujem sa s týmto názorom. Po prvé treba pripomenúť, že zásada právnej istoty, ktorá je základnou zásadou práva Únie, vyžaduje najmä, aby právna úprava bola jasná a presná, tak, aby osoby podliehajúce súdnej právomoci mohli bez pochybností poznať svoje práva a povinnosti a podniknúť primerané kroky. ( 14 ) Prenesené na situáciu leteckých cestujúcich, ktorých let mal meškanie, a na situáciu leteckých dopravcov, to znamená, že cestujúci musia mať možnosť vedieť, odkedy sa môžu dovolávať vyplatenia náhrady a leteckí dopravcovia musia mať možnosť vedieť, odkedy sú povinní vyplatiť túto náhradu. Zavedenie časovej hranice umožňuje zabrániť tomu, aby vnútroštátne súdy odlišne posudzovali pojem veľké meškanie a aby to neviedlo k vzniku právnej neistoty. ( 15 ) Cestujúcim, ktorým bola spôsobená časová strata v trvaní štyroch hodín, by tak mohla byť v niektorých členských štátoch priznaná náhrada, ale v iných nie, keďže niektoré vnútroštátne súdy by sa domnievali, že toto meškanie je veľkým meškaním v zmysle nariadenia č. 261/2004, zatiaľ čo iné vnútroštátne súdy by sa domnievali, že to tak nie je. Okrem právnej neistoty by to malo za následok aj vytvorenie nerovnosti medzi leteckými cestujúcimi, ktorých situácia by bola totožná.
28.

Dodáva, že ak by Európsky parlament a Rada Európskej únie mali v úmysle podriadiť výkon práva voľného pohybu normám medzinárodného práva, urobili by to tak, ako napríklad v článku 3 ods. 2 písm. f) smernice Rady 2003/109/ES o právnom postavení štátnych príslušníkov tretích krajín, ktoré sú osobami s dlhodobým pobytom ( 3 ). Okrem toho také normy medzinárodného práva, ktoré upravujú vstup hlavy štátu na územie iného štátu, neexistujú. Ak by totiž s prihliadnutím na judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej normotvorca Únie musí dodržiavať medzinárodné právo ( 4 ), takéto normy existovali, smernica 2004/38 by ich zohľadňovala. V každom prípade aj za predpokladu, že by tieto normy existovali, Maďarsko sa domnieva, že ich uplatnenie by nemohlo obmedziť účinok právnej úpravy Únie, akou je smernica 2004/38, a to zavedením výnimky z rozsahu osobnej pôsobnosti tejto smernice. ( 5 )
62.

M. Singhovi bolo priznané formálne obmedzené povolenie na pobyt od 22. októbra 2001, ktorého platnosť bola vždy obnovená na určitú dobu, najskôr do 8. septembra 2002, potom do 19. januára 2005, následne do 19. januára 2008 a napokon do 19. januára 2009, čo trvalo celkom viac ako sedem rokov. V rozpore s § 14 ods. 3 zákona, ktorý úplne rekodifikoval zákon o cudzincoch, bol jeho pobyt povolený na viac ako päť rokov.
23.

V bode 74 mojich návrhov prednesených dnešného dňa vo veci C‑117/10 som uviedol, že aj keď usmernenia pre poľnohospodárstvo na roky 2007 – 2013 obsahujú stanovisko, že štátna pomoc na investície do nákupu poľnohospodárskej pôdy je v zásade nezlučiteľná s článkom 4 ods. 8 nariadenia č. 1857/2006, toto stanovisko však nemožno samo osebe považovať za konečné, pretože podľa bodu 183 vyššie uvedených usmernení je Komisia vždy povinná konštatovať a vyhlásiť nezlučiteľnosť jednotlivej pomoci alebo schémy pomoci, ktoré majú byť zavedené, v rámci konania o preskúmaní podľa článku 108 ZFEÚ. Z tohto dôvodu som zamietol tvrdenie, ktoré Komisia zopakovala vo svojej žalobe, ktorá je predmetom tohto konania, že usmernenia pre poľnohospodárstvo na roky 2007 – 2013 „vyhlasujú“ za nezlučiteľnú s vnútorným trhom od 31. decembra 2007 do 31. decembra 2013 každú pomoc na investície do nákupu poľnohospodárskej pôdy – a teda aj pomoc, ktorá ešte nebola zavedená –, ktorá nie je s nimi v súlade. Rada a litovská vláda preto podľa mňa správne konštatovali, že prijatie takéhoto záveru by znamenalo, že by sa Komisii priznala normotvorná právomoc odchylne od postupu stanoveného v článku 108 ZFEÚ.
27.

V bode 74 návrhov z dnešného dňa prednesených vo veci C‑117/10 som uviedol, že aj keď usmernenia pre poľnohospodárstvo na roky 2007 až 2013 obsahujú stanovisko, že štátna pomoc na investície do nákupu poľnohospodárskej pôdy je v zásade nezlučiteľná, pokiaľ nie je v súlade s článkom 4 ods. 8 nariadenia č. 1857/2006, toto stanovisko nemožno samo osebe považovať za konečné, pretože podľa bodu 183 uvedených usmernení je Komisia vždy povinná konštatovať a vyhlásiť nezlučiteľnosť jednotlivej pomoci alebo schémy pomoci, ktoré majú byť zavedené, v rámci konania o preskúmaní podľa článku 108 ZFEÚ. Z tohto dôvodu som zamietol tvrdenie, ktoré Komisia zopakovala vo svojej žalobe, ktorá je predmetom tohto konania, že usmernenia pre poľnohospodárstvo na roky 2007 až 2013 „vyhlasujú“ za nezlučiteľnú s vnútorným trhom od 31. decembra 2007 do 31. decembra 2013 každú pomoc na investície do nákupu poľnohospodárskej pôdy – a teda aj pomoc, ktorá ešte nebola zavedená –, ktorá s nimi nie je v súlade. Rada a lotyšská vláda, ktorá je v tomto konaní v postavení vedľajšieho účastníka, preto podľa mňa správne konštatovali, že prijatie takéhoto záveru by znamenalo, že by sa Komisii priznala normotvorná právomoc odchylne od postupu stanoveného v článku 108 ZFEÚ.
23.

V bode 74 návrhov z dnešného dňa prednesených vo veci C‑117/10 som uviedol, že aj keď usmernenia pre poľnohospodárstvo na roky 2007 až 2013 obsahujú stanovisko, že štátna pomoc na investície do nákupu poľnohospodárskej pôdy je v zásade nezlučiteľná, pokiaľ nie je v súlade s článkom 4 ods. 8 nariadenia č. 1857/2006, toto stanovisko nemožno samo osebe považovať za konečné, pretože podľa bodu 183 uvedených usmernení je Komisia vždy povinná konštatovať a vyhlásiť nezlučiteľnosť jednotlivej pomoci alebo schémy pomoci, ktoré majú byť zavedené, v rámci konania o preskúmaní podľa článku 108 ZFEÚ. Z tohto dôvodu som zamietol tvrdenie, ktoré Komisia zopakovala vo svojej žalobe, ktorá je predmetom tohto konania, že usmernenia pre poľnohospodárstvo na roky 2007 až 2013 „vyhlasujú“ za nezlučiteľnú s vnútorným trhom od 31. decembra 2007 do 31. decembra 2013 každú pomoc na investície do nákupu poľnohospodárskej pôdy – a teda aj pomoc, ktorá ešte nebola zavedená –, ktorá s nimi nie je v súlade. Rada preto podľa mňa správne konštatovala, že prijatie takéhoto záveru by znamenalo, že by sa Komisii priznala normotvorná právomoc odchylne od postupu stanoveného v článku 108 ZFEÚ.
74.

Usmernenia pre poľnohospodárstvo na roky 2007 – 2013 stanovujú kritériá, ktorými má Komisia v úmysle riadiť sa pri posudzovaní schém pomoci v odvetví poľnohospodárstva v období od 31. decembra 2007 do 31. decembra 2013. Pokiaľ ide o pomoc na investície do poľnohospodárskych podnikov, bod 29 uvedených usmernení stanovuje, že táto pomoc bude vyhlásená za zlučiteľnú s vnútorným trhom, ak spĺňa všetky podmienky článku 4 nariadenia č. 1857/2006, ktorý v odseku 8 stanovuje, že „pomoc sa môže udeliť na kúpu pozemku okrem pozemku na stavebné účely, ktorého cena je maximálne 10 % oprávnených nákladov investície“. Je teda pravda, ako tvrdí Komisia, že usmernenia pre poľnohospodárstvo na roky 2007 – 2013 obsahujú stanovisko, že štátna pomoc na investície do nákupu poľnohospodárskej pôdy je v zásade nezlučiteľná, pokiaľ nie je v súlade s článkom 4 ods. 8 nariadenia č. 1857/2006. Toto stanovisko však nemožno samo osebe považovať za konečné, pretože podľa bodu 183 uvedených usmernení je Komisia vždy povinná konštatovať a vyhlásiť nezlučiteľnosť novej schémy pomoci a novej jednotlivej pomoci v rámci konania o preskúmaní podľa článku 88 ES. Preto je zrejme nesprávny záver, ku ktorému, ako sa zdá, dospela Komisia v niektorých častiach písomných vyjadrení predložených v konaní pred Súdnym dvorom, že vyššie uvedené usmernenia „vyhlasujú“ za nezlučiteľnú so spoločným trhom od 31. decembra 2007 do 31. decembra 2013každú pomoc na investície do nákupu poľnohospodárskej pôdy, ktorá nie je s nimi v súlade. V tomto smere treba súhlasiť s Radou, že prijatie takéhoto záveru by znamenalo, že by sa Komisii priznala normotvorná právomoc odchylne od postupu upraveného v článku 88 ES.
66.

Aj keď tu nebudem skúmať relevantnosť takého štandardu preskúmania v rámci režimu samostatných zoznamov o zmrazení finančných prostriedkov, musím poukázať na to, že premietnutie judikatúry, podľa ktorej komplexné ekonomické posúdenia môžu viesť k pomerne podrobnému preskúmaniu súdom Únie ( 28 ), do oblasti boja proti terorizmu podľa môjho názoru nie je vôbec zjavné. Mali by analýzy a zdroje spravodajských služieb podliehať súdom Únie? Okrem toho použitie takého štandardu preskúmania podľa môjho názoru nezohľadňuje skutočnosť, že zapísanie do samostatného zoznamu spočíva do veľkej miery na posúdení, ktoré vykonávajú príslušné vnútroštátne orgány, týkajúcom sa existencie, spoľahlivosti a dostatočnosti závažných a vierohodných dôkazov alebo indícií o zapojení dotknutej osoby do teroristických činností. ( 29 ) Treba si teda položiť otázku, či je v systéme spočívajúcom do veľkej miery na dôvere, ktorú inštitúcie Únie vkladajú do posúdenia vykonaného príslušnými vnútroštátnymi orgánmi, ktoré sa týka závažnosti dôkazov alebo indícií podporujúcich opatrenie spočívajúce v zmrazení finančných prostriedkov, podrobné preskúmanie týchto dôkazov súdom Únie skutočne vhodné.
49.

Nezdá sa mi, že by to bol prípad námietky neprípustnosti, ktorú v prejednávanom prípade vzniesli portugalská a španielska vláda, hoci španielska vláda tvrdila, že porušenie všeobecných zásad práva Únie predstavuje otázku verejného záujmu, ktorú by Súdny dvor mohol ( 21 ) a dokonca mal ( 22 ) posúdiť bez návrhu. Podľa môjho názoru je verejný záujem dotknutý iba vtedy, ak by nedodržanie takýchto zásad porušilo pravidlo procesnej, nie hmotnoprávnej povahy, považované za základnú záruku, ktorú má Súdny dvor chrániť.
52.

Komisia správne poukázala na to, že článok 20 ods. 2 nariadenia z 18. apríla 2008 len reprodukuje znenie článku 6 ods. 2 a 3 smernice 2001/14. Hoci slovinská právna úprava splnomocňuje orgány na prijatie opatrení stanovených normotvorcom Únie na motivovanie manažéra infraštruktúry k znižovaniu nákladov spojených s poskytovaním infraštruktúry a úrovne prístupových poplatkov, nič to nemení na tom, že do uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku nebola uzatvorená nijaká viacročná zmluva a nebolo prijaté nijaké regulačné opatrenie v zmysle článku 6 ods. 3 tejto smernice. V dôsledku toho vzhľadom na neexistenciu stimulačných opatrení uvedených v článku 6 ods. 2 a 3 uvedenej smernice neexistuje nijaké ustanovenie alebo opatrenie, ktoré by zabezpečovalo prebratie odsekov 4 a 5 uvedeného článku.
53.

Je teda zrejmé, že ak by ustanovenie uvedené vyššie nadobudlo účinnosť, v rovnováhe by skutočne mal byť výkaz ziskov a strát. Za súčasného stavu práva Únie však treba skúmať, či to platí aj na základe smerníc 2001/14 a 91/440. Bez ohľadu na stanovisko, ktoré by mohlo byť v tejto súvislosti prijaté, znenie predmetných ustanovení nie je jednoznačné.
38.

V čase podania žiadosti J. Wencelovej o priznanie nároku na starobný dôchodok sa zdalo, že ide o výlučne vnútroštátny prípad: ZUS priznal – a následne vyplácal – dôchodok v súlade s poľskými predpismi osobe, ktorá pracovala a bola poistená v Poľsku a ktorá nikdy neoznámila, že má bydlisko inde ako v Poľsku. Možno však predpokladať, že ak by v roku 1990 poľské orgány zistili, že bydlisko J. Wencelovej, určené podľa kritérií stanovených poľskými vnútroštátnymi predpismi, bolo v Nemecku, a nie v Poľsku, nepriznali by jej uvedený dôchodok, keďže podľa nemecko-poľského dohovoru z roku 1975 jeho prípadné priznanie patrilo do právomoci nemeckých inštitúcií sociálneho zabezpečenia: inštitúciou zodpovednou za vyplácanie dôchodku by musela byť nemecká inštitúcia sociálneho zabezpečenia a dôchodok by sa musel vypočítať v súlade s vtedy platnými nemeckými predpismi, avšak s prihliadnutím na doby poistenia dosiahnuté v Poľsku.
45.

Ak hospodársky subjekt nemá právo na odpočet DPH zaplatenej na vstupe pri nákupe, mohlo by preň byť ekonomicky výhodné, keby produkoval tovar alebo služby sám. Napríklad banka, ktorá nemá právo na odpočet DPH, by z toho mohla ekonomicky ťažiť vtedy, keby produkovala IT služby potrebné pre svoje bankové činnosti sama a nekupovala ich od tretej strany. Ak je však k dispozícii voľba skupiny na účely DPH, môže poskytovaním IT služieb, ktoré inak sama produkuje, poveriť člena patriaceho do skupiny a požívať tie isté výhody.
16.

Článok 24 III zákona č. 82-1153 z 30. decembra 1982 o koncepcii vnútroštátnej dopravy (la loi no 82-1153 d’orientation des transports intérieurs) ( 9 ), zmenený a doplnený zákonom č. 2009-1503 z 8. decembra 2009 o organizácii a regulácii železničnej dopravy a o rôznych ustanoveniach týkajúcich sa dopravy (la loi no 2009-1503 relative à l’organisation et à la régulation des transports ferroviaires et portant diverses dispositions relatives aux transports) ( 10 ) obsahuje podrobné ustanovenia týkajúce sa špecializovaného oddelenia, ktoré v rámci SNCF „od 1. januára 2010 vykonáva v mene a podľa cieľov a zásad správy vymedzených [RFF] úlohy týkajúce sa správy dopravy a premávky na vnútroštátnej železničnej sieti uvedené v článku 1 zákona č. 97-135… za podmienok zaručujúcich nezávislosť takto vykonávaných základných funkcií, ktorá zabezpečí slobodnú a poctivú hospodársku súťaž a vylúčenie akejkoľvek diskriminácie“.
86.

Z toho vyplýva, že podľa Všeobecného súdu pomoc, ktorej predmetom je výhoda spočívajúca v zlepšení podmienok refinancovania spoločnosti FT vyplývajúcom z pozitívnej reakcie finančných trhov v nadväznosti na oznámenie zo 4. decembra 2002, by nebolo možné konštatovať ani v prípade, ak by Komisia preukázala, že uvedené oznámenie vzhľadom na to, že zakladalo právne záväzný záväzok pre štát, samo osebe zahŕňalo prevod štátnych prostriedkov, čiže aj keby výhoda a záväzok pre štátny rozpočet mali svoj pôvod v jednom a tom istom akte (oznámenie zo 4. decembra 2002). Takýto výsledok by bol pritom ešte ťažšie pochopiteľný vzhľadom na to, že Všeobecný súd sám uznal, že oznámenie poskytlo spoločnosti FT nespochybniteľnú výhodu a že práve túto výhodu chcela Francúzska republika poskytnúť a na jej dosiahnutie boli zamerané všetky po sebe nasledujúce opatrenia od júla do decembra 2002 v rámci tej istej podpornej stratégie v prospech spoločnosti FT.
63.

Opačný výklad, ktorý ide nad rámec znenia uvedenej dohody, a to spôsobom, ktorý vyššie uvedená judikatúra Súdneho dvora výslovne zakazuje, by viedol k tomu, že Švajčiarska konfederácia by mala aktívnu legitimáciu na napadnutie každého rozhodnutia prijatého inštitúciami Únie, ktoré patrí do vecnej pôsobnosti dohody o leteckej doprave. Takéto riešenie by navyše odporovalo samotnému zneniu dohody o leteckej doprave a najmä článku 1 ods. 1 dohody, ktorého cieľom je zaručiť rozhodovaciu nezávislosť Únie. Platí to aj pre článok 1 ods. 2 tej istej dohody, ktorý poskytuje zmluvným stranám možnosť obrátiť sa na spoločný výbor, a článok 19 ods. 2 dohody, podľa ktorého musí byť Švajčiarska konfederácia podrobne informovaná o úkonoch inštitúcií Spoločenstva, na ktorých má záujem.
7.

Odsek 2 prvý pododsek prílohy VI oddielu 1 protokolu stanovuje, že odchylne od článkov 1 až 6 nariadenia Rady (EHS) č. 1612/68 z 15. októbra 1968 o slobode pohybu pracovníkov v rámci spoločenstva ( 4 ), budú súčasné členské štáty do uplynutia dvoch rokov odo dňa pristúpenia (teda do 1. januára 2009) uplatňovať vnútroštátne opatrenia alebo opatrenia vyplývajúce z dvojstranných zmlúv upravujúcich prístup bulharských štátnych príslušníkov na ich trh práce. Členské štáty môžu naďalej uplatňovať tieto opatrenia do uplynutia piatich rokov odo dňa pristúpenia.
31.

Tieto zásady určil Súdny dvor, čo sa týka skutočností relevantných v tejto veci, v troch rozsudkoch vyhlásených v konaniach o prejudiciálnej otázke vo veciach Intel, L’Oréal a Interflora ( 13 ) v súvislosti s výkladom článku 4 ods. 4 písm. a) a článku 5 ods. 2 smernice 89/104, ktoré, ako je známe, obsahujú obdobné ustanovenia ako článok 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94. Ako bude ďalej zrejmé, okolnosti prejednávanej veci nevyžadujú vykonanie podrobného preskúmania týchto rozsudkov ani skúmanie opodstatnenosti rozhodnutí Súdneho dvora, ktoré boli zdrojom kritiky predovšetkým zo strany časti britskej právnej vedy, keďže boli považované za príliš priaznivé pre držiteľov ochranných známok s dobrým menom. ( 14 ) V tejto súvislosti stačí vo všeobecnosti pripomenúť, že v týchto rozsudkoch Súdny dvor konštatoval, že špecifická podmienka ochrany ochranných známok s dobrým menom podľa uvedených ustanovení smernice 89/104 „spočíva v používaní neskoršej ochrannej známky bez náležitého dôvodu, ktoré nečestne ťaží, prípadne by ťažilo z rozlišovacej spôsobilosti či dobrého mena skoršej ochrannej známky alebo je, prípadne by bolo na ujmu rozlišovacej spôsobilosti či dobrého mena skoršej ochrannej známky“ ( 15 ). Ujma, ktorú to spôsobuje skoršej ochrannej známke, je podľa Súdneho dvora „dôsledkom určitého stupňa podobnosti medzi skoršou ochrannou známkou a neskoršou ochrannou známkou, pre ktorú si príslušná skupina verejnosti zblíži tieto ochranné známky, t. j. vytvorí si medzi nimi určitú súvislosť, avšak si ich nezamieňa“ ( 16 ). Existencia takto vzniknutej súvislosti vo vnímaní príslušnej časti verejnosti predstavuje nevyhnutnú, ale samu osebe nedostačujúcu podmienku na rozhodnutie, že sú splnené podmienky ochrany stanovenej pre ochranné známky s dobrým menom. ( 17 ) Takisto je potrebné, aby majiteľ skoršej ochrannej známky predložil dôkaz, že by používanie neskoršieho označenia alebo neskoršej ochrannej známky „bez náležitého dôvodu nečestne ťažilo z rozlišovacej spôsobilosti či dobrého mena skoršej ochrannej známky alebo by bolo na ujmu rozlišovacej spôsobilosti či dobrého mena skoršej ochrannej známky“. Na tento účel nie je majiteľ skoršej ochrannej známky povinný preukázať existenciu skutočného a bezprostredného zásahu, ale skôr „existenciu skutočností, na základe ktorých je možné dospieť k rozhodnutiu, že existuje vážne riziko, že by k takému zásahu mohlo v budúcnosti dôjsť“ ( 18 ). Ak majiteľ skoršej ochrannej známky takýto dôkaz preukázal, majiteľovi neskoršej ochrannej známky prináleží preukázať, že má na používanie ochrannej známky náležitý dôvod. ( 19 )
65.

Z tohto dôvodu nevylučujem možnosť, že Komisia by v rámci ďalších fáz správneho konania oznámila na základe šetrenia ďalšie nezrovnalosti týkajúce sa výdavkov, a za predpokladu, že by tak urobila včas, členskému štátu by bolo umožnené plne vykonávať svoje práva na obhajobu a oboznámiť sa s opatreniami, ktoré sa majú prijať. Na pojednávaní sa zdalo, že Španielsko toto tvrdenie uznalo. Pripustilo, že zaradenie otázky nezrovnalosti ako bodu do programu bilaterálneho rokovania by mohlo členskému štátu umožniť vykonávať svoje práva na obhajobu dokonca aj vtedy, keby táto otázka nebola uvedená v prvom písomnom oznámení.
6.

Keďže v tomto prípade sporný akčný program Valónskeho regiónu bol podľa konštatovaní Conseil d’État vydaný bez takéhoto posudzovania, musí teraz rozhodnúť, či sa program musí zrušiť. Podľa návrhu na začatie prejudiciálneho konania by spätné zrušenie akčného programu bolo normálnou sankciou za porušenie smernice o SEP. Malo by však nevyhnutne za následok, že by Valónsko neprebralo smernicu o dusičnanoch úplne. Prakticky by mohli zaniknúť obmedzenia týkajúce sa rozmetávania hnojiva, ale pravdepodobne aj práva poľnohospodárov hnojiť.
Iný pohľad by okrem toho členským štátom umožnil prijať diskriminačnú úpravu v nepriamej forme. Členský štát by tak mohol sankcionovať len zmluvných partnerov spoločnosti, ktorá využíva slobodu usadiť sa. Zahraničná spoločnosť by si mohla proti dotknutému členskému štátu uplatniť náhradu škody, no preukázanie škody by bolo zložité v mnohých prípadoch, v ktorých by zmluvní partneri boli v dôsledku sankcie odradzovaní od nadväzovania obchodných vzťahov so zahraničnou spoločnosťou.
13.

Článok 107 colného kódexu stanovuje: „Tovar prepustený do režimu colné uskladňovanie sa zapisuje do skladovej evidencie podľa článku 105 ihneď po tom, ako bol prepravený do colného skladu.“
46.

V každom prípade od pojmov „pobočka“, „zastúpenie“ alebo „iná organizačná zložka“ netreba vyžadovať, aby mali nevyhnutne spojitosť s obchodnou činnosťou, ale skôr to, aby sa týkali entít, ktoré konajú ako súkromné subjekty. Osobitný cieľ sledovaný článkom 18 ods. 2 nariadenia č. 44/2001 tomu nasvedčuje, a to tým skôr, že znenie tohto článku výslovne uvedené obmedzenie neobsahuje. Použijúc príklad citovaný Komisiou v jej písomných pripomienkach, ak by sa zúžil výklad týchto pojmov iba na obchodnú alebo finančnú činnosť, zamestnanci mimovládnej organizácie, ktorej sídlo sa nachádza v treťom štáte, ale ktorí boli pridelení na oddelenie tejto organizácie nachádzajúce sa v členskom štáte, by nemohli požívať zvýšenú ochranu, ktorú im v zásade ponúka nariadenie č. 44/2001, ani sa domáhať článku 18 ods. 2 tohto nariadenia, a teda by nemohli využiť uplatnenie právnej úpravy Únie v oblasti právomoci, keďže ich zamestnávateľ nemá bydlisko na území členského štátu.
58.

Keby sa osobitná úprava zdaňovania prirážky uplatnila v situácii, akou je situácia spoločnosti Bawaria, potom by bolo výsledkom nedostatočné zdanenie tej časti, na ktorú sa uplatnil odpočet. To by bolo v rozpore so zásadou univerzality DPH, pretože obrat zdaniteľného obchodníka by nebol zdanený v plnej výške, zatiaľ čo dodávateľ, ktorý mu dodal použitý tovar, by si mohol uplatniť právo na čiastočný odpočet dane zaplatenej na vstupe. Možno dodať, že to by bolo zároveň v rozpore so zásadou zachovania hospodárskej súťaže.
4.

Odôvodnenie č. 16 nariadenia č. 1008/2008 stanovuje: „Zákazníci by mali byť schopní efektívne porovnávať ceny leteckých dopravných služieb jednotlivých leteckých spoločností. Konečná cena, ktorú má zákazník zaplatiť za letecké dopravné služby so začiatkom v Spoločenstve, by preto mala predstavovať sumu vrátane všetkých daní a poplatkov. Leteckí dopravcovia Spoločenstva sa vyzývajú aj na to, aby uviedli konečnú cenu svojich leteckých dopravných služieb z tretích krajín do Spoločenstva.“
33.

Nevidím dôvod, pre ktorý by mal turecký pracovník právo zachovať svoje rodinné väzby, keď má jeho manžel rovnakú štátnu príslušnosť, zatiaľ čo by nemal právo mať pri sebe manžela, keď má tento manžel inú ako tureckú štátnu príslušnosť. V konečnom dôsledku by to viedlo k záveru, že prítomnosť manžela rovnakej štátnej príslušnosti u tureckého pracovníka je dôležitejšia pre integráciu tohto pracovníka v hostiteľskom členskom štáte ako prítomnosť manžela, ktorý nemá tureckú štátnu príslušnosť. Navyše by z toho vyplývalo, že v porovnateľnej situácii by sa s manželkou, ktorá by nemala tureckú štátnu príslušnosť, zaobchádzalo horšie ako s manželkou tureckej štátnej príslušnosti. To by spôsobovalo neprípustnú diskrimináciu.
40.

Obvyklá dĺžka patentovej ochrany je 20 rokov odo dňa podania patentovej prihlášky pre vynález. Pokiaľ je oprávnenie na uvedenie liečiva na trh udelené až po podaní patentovej prihlášky, výrobcovia liečiv ( 20 ) nemôžu hospodársky zhodnotiť svoju výlučnú pozíciu, pokiaľ ide o patentované aktívne zložky tohto liečiva, v období od podania patentovej prihlášky až do udelenia oprávnenia na uvedenie liečiva na trh. Keďže by sa tým podľa názoru normotvorcu Európskej únie skrátila účinná patentová ochrana na obdobie, ktoré by nepostačovalo na pokrytie investícií vložených do výskumu a na vytvorenie zdrojov potrebných na zachovanie vysokej úrovne výskumu ( 21 ), nariadenie č. 1768/92 poskytuje týmto výrobcom prostredníctvom podania žiadosti o dodatkové ochranné osvedčenie možnosť predĺžiť požívanie výlučných práv k patentovaným aktívnym zložkám liečiva celkovo na maximálne 15-ročné obdobie od okamihu, keď bolo pre predmetné liečivo udelené prvé oprávnenie na uvedenie na trh v rámci Európskej únie. ( 22 )
32.

Vnútroštátne opatrenie sa má v zásade preskúmať len s ohľadom na jednu z dvoch základných slobôd, ktoré prichádzajú do úvahy, pokiaľ sa ukáže, že jedna z uvedených zásad je vo vzťahu k druhej úplne podradená a môže byť k nej priradená. ( 8 ) Je to tak v prípade, ak by účinky, ktoré má vnútroštátna úprava na uplatnenie základnej slobody, predstavovali nevyhnutný dôsledok zásahu do inej slobody, ktorej sa táto úprava primárne dotýka. ( 9 ) Ak by naproti tomu nebolo možné určiť príslušnú podstatu, pretože úprava zasahuje do oboch základných slobôd, ktoré prichádzajú do úvahy, sú obe rovnako relevantné. ( 10 )