Vec T‑132/07

Fuji Electric Co. Ltd

proti

Európskej komisii

„Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s projektmi týkajúcimi sa rozvádzačov izolovaných plynom – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Rozdelenie trhu – Dôkaz o porušení – Pripísateľnosť protiprávneho správania – Dĺžka trvania porušenia – Pokuty – Poľahčujúce okolnosti – Spolupráca“

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Kartely – Podnik – Pojem – Hospodárska jednotka – Pripísanie porušení

(Článok 81 ods. 1 ES; Dohoda o EHP, článok 53)

2. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenia – Pripísanie

(Článok 81 ods. 1 ES; Dohoda o EHP, článok 53)

3. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Povinnosť Komisie predložiť dôkaz o porušení a o dĺžke jeho trvania – Rozsah dôkazného bremena

(Článok 81 ods. 1 ES; Dohoda o EHP, článok 53)

4. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Spôsob dokazovania – Použitie súboru nepriamych dôkazov

(Článok 81 ods. 1 ES; Dohoda o EHP, článok 53)

5. Hospodárska súťaž – Kartely – Dôkaz – Posúdenie dôkaznej hodnoty dokumentu – Kritériá

(Článok 81 ods. 1 ES; Dohoda o EHP, článok 53)

6. Právo Spoločenstva – Zásady – Základné práva – Prezumpcia neviny – Konanie vo veci hospodárskej súťaže – Uplatniteľnosť

(Jednotný európsky akt, preambula; článok 6 ods. 2 EÚ; článok 81 ods. 1 ES; Dohoda o EHP, článok 53; Charta základných práv Európskej únie, článok 47)

7. Hospodárska súťaž – Kartely – Účasť na stretnutiach s protisúťažným cieľom

(Článok 81 ods. 1 ES; Dohoda o EHP, článok 53)

8. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Oznámenie o výhradách – Povinnosť naň odpovedať – Neexistencia

(Nariadenie Rady č. 1/2003 článok 18)

9. Žaloba o neplatnosť – Prípustnosť – Fyzické alebo právnické osoby – Skutočnosť, že podnik, ktorému je určené oznámenie o výhradách, počas správneho konania uzná skutkové alebo právne okolnosti, ktoré odôvodňujú, aby mu bolo pripísané porušenie – Obmedzenie výkonu práva podať žalobu – Porušenie základných zásad zákonnosti a rešpektovania práva na obhajobu

(Článok 81 ES a článok 230 štvrtý odsek ES; Charta základných práv Európskej únie, článok 47 a článok 52 ods. 1)

10. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah – Rozhodnutie o uplatnení pravidiel hospodárskej súťaže

(Článok 81 ods. 1 ES; Dohoda o EHP, článok 53)

11. Žaloba o neplatnosť – Dôvody – Porušenie podstatných formálnych náležitostí – Preskúmanie súdom bez návrhu

(Články 81 ES a 230 ES; Dohoda o EHP, článok 53)

12. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenie, ktorého sa dopustila dcérska spoločnosť – Pripísanie materskej spoločnosti – Dôkazné bremeno Komisie

(Článok 81 ods. 1 ES; Dohoda o EHP, článok 53)

13. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Voľná úvaha Komisie – Neobmedzená právomoc Všeobecného súdu – Možnosť zohľadniť doplňujúce informácie, ktoré nie sú uvedené v rozhodnutí, ktorým sa ukladá pokuta

[Články 263 ZFEÚ a 264 ZFEÚ; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 4, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2 písm. a)]

14. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Oznámenie o výhradách – Predloženie doplňujúcich dôkazov po zaslaní oznámenia o výhradách – Prípustnosť – Podmienky

(Článok 81 ods. 1 ES)

15. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Neuloženie alebo zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Nevyhnutnosť konania, ktoré Komisii uľahčilo zistenie porušenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 2002/C 45/03, bod 26)

1. Článok 81 ods. 1 ES tým, že podnikom zakazuje uzavrieť dohody alebo sa zúčastniť na zosúladených postupoch, ktoré môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a ktoré majú za cieľ alebo následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci vnútorného trhu, je určený hospodárskym jednotkám, z ktorých každá pozostáva z jednotnej organizácie osobných, hmotných a nehmotných prvkov, ktoré dlhodobo sledujú konkrétny hospodársky cieľ, a môže prispieť k spáchaniu porušenia uvedeného v tomto ustanovení.

Na účely ich uplatnenia a výkonu však rozhodnutia prijaté podľa článku 81 ES musia byť určené subjektom, ktoré majú právnu subjektivitu. Ak teda Komisia prijme rozhodnutie podľa článku 81 ods. 1 ES, musí identifikovať fyzickú alebo právnickú osobu, či fyzické alebo právnické osoby, ktoré možno uznať za zodpovedné za správanie predmetného podniku a môžu byť z tohto dôvodu sankcionované a ktorým bude toto rozhodnutie určené.

(pozri body 56, 57)

2. Pokiaľ možno viacero osôb uznať za osobne zodpovedné za účasť jedného a toho istého podniku na porušení v zmysle práva hospodárskej súťaže, musia sa považovať za solidárne zodpovedné za uvedené porušenie.

Navyše za osobne a solidárne zodpovedné za účasť jediného a toho istého podniku na porušení možno považovať osobu, ktorá v okamihu spáchania porušenia bola priamo zodpovedná za uvedený podnik alebo ho priamo riadila, a osobu, ktorá z dôvodu, že v okamihu spáchania porušenia skutočne ovládala túto prvú osobu a určovala jej správanie na trhu, ten istý podnik v okamihu spáchania porušenia riadila nepriamo.

Z toho vyplýva, že zásadu osobnej zodpovednosti, podľa ktorej môže byť akákoľvek osoba považovaná za zodpovednú len za svoje vlastné konanie, treba vykladať v tom zmysle, že sa týka osobnej zodpovednosti tak osoby, ktorá v okamihu porušenia podnik priamo riadila, ako aj osoby, ktorá v tom istom čase tento podnik riadila nepriamo.

(pozri body 58, 59, 153)

3. V oblasti dôkazného bremena prislúcha jednak účastníkovi konania alebo orgánu, ktorý namieta porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, predložiť dôkaz, ktorý z právneho hľadiska dostatočne preukazuje skutkové okolnosti tvoriace porušenie, a jednak prináleží podniku, ktorý uplatňuje prostriedok obhajoby proti konštatovaniu porušenia, predložiť dôkaz, že podmienky uplatnenia tohto prostriedku obhajoby sú splnené, takže v takom prípade sa uvedený orgán musí oprieť o iné dôkazy.

Dĺžka trvania porušenia je v zmysle článku 81 ods. 1 ES základnou zložkou pojmu porušenie, ktorej dôkazné bremeno zaťažuje v prvom rade Komisiu.

Toto rozdelenie dôkazného bremena sa však môže odlišovať, pokiaľ skutkové okolnosti, ktoré uvádza jeden účastník konania, môžu byť takej povahy, že by druhého účastníka konania zaväzovali predložiť vysvetlenie alebo odôvodnenie, ktorých nepredloženie by umožňovalo dospieť k záveru, že dôkazné bremeno bolo unesené.

(pozri body 84, 85)

4. Pokiaľ ide o dôkazy, o ktoré sa Komisia môže oprieť, v práve hospodárskej súťaže prevláda zásada voľného hodnotenia dôkazov.

Vo väčšine prípadov preto existenciu protisúťažného postupu alebo dohody možno vyvodiť z určitého množstva zhodných okolností a nepriamych dôkazov, ktoré – posudzované ako celok – môžu v prípade neexistencie iného prijateľného vysvetlenia predstavovať dôkaz porušenia pravidiel hospodárskej súťaže. Takéto nepriame dôkazy a zhodné okolnosti umožňujú odhaliť nielen existenciu protisúťažných správaní a dohôd, ale tiež dĺžku pokračujúceho protisúťažného správania a obdobie, počas ktorého sa dohoda uzavretá v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže uplatňovala.

Je v každom prípade nevyhnutné, aby Komisia uviedla presné a zhodujúce sa dôkazy na podloženie pevného presvedčenia, že došlo k spáchaniu porušenia. Každý z dôkazov predložených Komisiou však nemusí nevyhnutne zodpovedať týmto kritériám so zreteľom na každý znak skutkovej podstaty porušenia. Postačuje totiž, ak súbor nepriamych dôkazov, o ktoré sa inštitúcia opiera, zodpovedá tejto požiadavke pri celkovom posúdení.

Pokiaľ ide o dĺžku trvania porušenia, v prípade, ak neexistujú dôkazy spôsobilé priamo preukázať dĺžku trvania porušenia, musí sa Komisia oprieť prinajmenšom o dôkazy, ktoré sa vzťahujú na skutočnosti dostatočne blízke z časového hľadiska tak, aby bolo možné rozumne pripustiť, že toto porušenie trvalo neprerušene medzi dvoma konkrétnymi dátumami.

(pozri body 86, 87)

5. Pokiaľ ide o dôkaznú hodnotu, ktorú je potrebné priznať rôznym dôkazom zhromaždeným v rámci porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, jediným relevantným kritériom pri posúdení dobrovoľne predložených dôkazov je ich vierohodnosť. Podľa všeobecných pravidiel dokazovania vierohodnosť, a teda aj dôkazná hodnota dokumentu závisí od jeho pôvodu, od okolností jeho vyhotovenia, od jeho adresáta a od jeho obsahu. Osobitne je potrebné priznať veľký význam okolnosti, že dokument bol vyhotovený v bezprostrednej súvislosti so skutkovými okolnosťami alebo priamym svedkom týchto okolností. Dokumenty, z ktorých vyplýva, že sa uskutočnili kontakty medzi viacerými podnikmi a že tieto podniky skutočne sledovali cieľ vopred vylúčiť akúkoľvek neistotu, pokiaľ ide o budúce správanie ich konkurentov, z právneho hľadiska dostatočne preukazujú existenciu zosúladeného postupu. Okrem toho vyhlásenia, ktoré sú v rozpore so záujmami toho, kto ich robí, sa v zásade musia považovať za mimoriadne vierohodné dôkazy.

(pozri bod 88)

6. Ak v konaní o žalobe o neplatnosť podanej proti rozhodnutiu Komisie, ktorým sa konštatuje existencia porušenia práva hospodárskej súťaže a ktorým sa ukladajú pokuty subjektom, ktorým je toto rozhodnutie určené, existuje pochybnosť, musí byť na prospech subjektov, ktorým je rozhodnutie určené, a súd preto nemôže dospieť k záveru, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala dané porušenie, ak má v tejto súvislosti naďalej akékoľvek pochybnosti. V takejto situácii je totiž potrebné zohľadniť zásadu prezumpcie neviny tak, ako vyplýva najmä z článku 6 ods. 2 Európskeho dohovoru o ľudských právach, ktorá je súčasťou základných práv, ktoré sú podľa judikatúry Súdneho dvora, ktorá bola navyše potvrdená preambulou Jednotného európskeho aktu a článkom 6 ods. 2 Zmluvy o založení Európskej únie, ako aj článkom 47 Charty základných práv Európskej únie, chránené v právnom poriadku Európskej únie. Vzhľadom na povahu predmetných porušení, ako aj na povahu a stupeň prísnosti sankcií, ktoré sú s nimi spojené, sa zásada prezumpcie neviny uplatňuje najmä na konania týkajúce sa porušenia pravidiel hospodárskej súťaže uplatniteľných na podniky, ktoré môžu viesť k uloženiu pokút alebo penále.

(pozri bod 89)

7. Podnik, ktorý sa verejne nedištancuje od výsledkov stretnutia, na ktorom sa zúčastnil, alebo od dohody, ktorej bol účastníkom, je v zásade naďalej v celom rozsahu zodpovedný za svoju účasť na karteli. Pre podniky by bolo príliš jednoduché minimalizovať riziko zaplatenia vysokej pokuty, ak by mohli využiť kartelovú dohodu a potom dosiahnuť zníženie pokuty z dôvodu, že zohrávali len obmedzenú úlohu pri uskutočňovaní porušenia, hoci ich postoj podnecoval ostatné podniky k škodlivejšiemu správaniu sa v hospodárskej súťaži. Z toho vyplýva, že aj keby dotknutý podnik nedodržiaval všetky dohody uzatvorené v rámci kartelu, táto skutočnosť bez dôkazu o tom, že sa verejne dištancoval od ostatných členov kartelu, nestačí na to, aby sa zbavil svojej zodpovednosti za svoju účasť na týchto dohodách a prostredníctvom týchto dohôd na konštatovanom porušení.

(pozri bod 100)

8. Pravidlá hospodárskej súťaže nemožno vykladať v tom zmysle, že dotknutá osoba je povinná odpovedať v správnom konaní na oznámenie o výhradách, ktoré jej zaslala Komisia. Z pravidiel, ktoré stanovujú práva a povinnosti podnikov v rámci správneho konania upraveného právom hospodárskej súťaže, ani z nijakej všeobecnej právnej zásady totiž nevyplýva týmto podnikom povinnosť poskytnúť Komisii informácie nad rámec informácií, ktoré od nich vyžiadala podľa článku 18 nariadenia č. 1/2003. Takáto povinnosť by bola vzhľadom na chýbajúci právny základ navyše ťažko zlučiteľná so zásadou rešpektovania práva na obhajobu, keďže by sťažovala podanie žaloby na súd Únie osobe, ktorá z akéhokoľvek dôvodu neodpovedala na oznámenie o výhradách.

Hoci sa teda zákonnosť rozhodnutia Komisie, ktorým sa konštatuje, že určitá osoba porušila pravidlá hospodárskej súťaže, a v dôsledku toho sa tejto osobe ukladá pokuta, môže posudzovať iba na základe skutkových a právnych okolností, ktoré existovali v čase prijatia rozhodnutia, neznamená to, že dotknutá osoba je povinná predložiť Komisii vo fáze správneho konania všetky dokumenty, z ktorých chce vychádzať v konaní o žalobe o neplatnosť podanej na súde proti rozhodnutiu prijatému na záver správneho konania.

(pozri body 124, 158)

9. Keď sa v konaní o porušení pravidiel hospodárskej súťaže dotknutá osoba dobrovoľne rozhodne spolupracovať a v rámci správneho konania výslovne alebo implicitne uzná skutkové alebo právne okolnosti, ktoré odôvodňujú pripísanie porušenia tejto osobe, samotný výkon jej práva podať žalobu podľa článku 230 štvrtého odseku ES tým nie je obmedzený.

Bez výslovne stanoveného právneho základu by takéto obmedzenie bolo v rozpore so základnými zásadami zákonnosti a dodržania práva na obhajobu. Navyše právo na účinný prostriedok nápravy a na prístup k nestrannému súdu je zaručené v článku 47 Charty základných práv Európskej únie a podľa článku 52 ods. 1 tejto charty akékoľvek obmedzenie výkonu práv a slobôd uznaných v tejto charte musí byť stanovené zákonom.

(pozri bod 159)

10. Odôvodnenie rozhodnutia, ktoré spôsobuje ujmu, musí umožniť vykonať účinné preskúmanie jeho zákonnosti a musí poskytnúť dotknutej osobe dostatok informácií na to, aby mohla zistiť, či je rozhodnutie dôvodné, a primeranosť takého odôvodnenia sa musí posudzovať v závislosti od okolnosti veci, najmä od obsahu predmetného aktu, povahy uvedených dôvodov a záujmu, ktorý môžu mať osoby, ktorým je tento akt určený, na získaní vysvetlení.

Na splnenie uvedených funkcií musia z dostatočného odôvodnenia jasne a jednoznačne vyplývať úvahy orgánu Únie, ktorý vydal predmetný akt.

Keď je rozhodnutie podľa článku 81 ES a článku 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore určené viacerým subjektom a vyvoláva otázku pripísateľnosti porušenia, musí navyše obsahovať dostatočné odôvodnenie vo vzťahu ku každému zo subjektov, ktorým je určené, najmä vo vzťahu k tým spomedzi nich, ktoré podľa tohto rozhodnutia musia niesť zodpovednosť za toto porušenie.

(pozri bod 162)

11. Skutočnosť, že žalobca v rámci žaloby o neplatnosť rozhodnutia podľa článku 81 ES a článku 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore uplatní hmotnoprávny žalobný dôvod založený na zjavne nesprávnom posúdení, a nie na neexistencii alebo nedostatku odôvodnenia, čiže žalobný dôvod týkajúci sa porušenia podstatných formálnych náležitostí v zmysle článku 230 ES, nebráni súdu v tom, aby uplatnil takýto dôvod z úradnej moci, keďže ide o dôvod verejného poriadku, ktorý sa môže alebo dokonca musí uplatniť z úradnej moci, pokiaľ je dodržaná zásada kontradiktórnosti.

(pozri bod 163)

12. Na účely uplatnenia pravidiel hospodárskej súťaže okolnosť, že dcérska spoločnosť má vlastnú právnu subjektivitu, nepostačuje na vylúčenie možnosti, aby jej správanie bolo pripísané materskej spoločnosti, najmä ak dcérska spoločnosť neurčuje svoje správanie na trhu samostatne, ale v podstatnej časti uplatňuje pokyny, ktoré jej dáva materská spoločnosť.

Za týchto okolností Komisii v zásade prináleží, aby preukázala, že jedna alebo viaceré materské spoločnosti skutočne uplatňovali rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti na trhu, a to na základe súhrnu skutkových okolností, medzi ktoré patrí najmä riadiaca právomoc jednej alebo viacerých materských spoločností vo vzťahu k ich dcérskej spoločnosti. Vo všeobecnosti platí, že ak materská spoločnosť vlastní väčšinový podiel na základnom imaní dcérskej spoločnosti, môže skutočne uplatňovať rozhodujúci vplyv na svoju dcérsku spoločnosť a najmä na správanie tejto dcérskej spoločnosti na trhu.

Napriek tomu menšinový podiel môže umožniť materskej spoločnosti skutočne uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti na trhu, ak sú s ním spojené práva, ktoré prekračujú rámec práv, ktoré obvykle patria menšinovým akcionárom na účely ochrany ich finančných záujmov a ktoré vzhľadom na súbor zhodných právnych alebo ekonomických nepriamych dôkazov svedčia o uplatňovaní rozhodujúceho vplyvu na správanie dcérskej spoločnosti na trhu. Komisia teda môže preukázať skutočné uplatňovanie rozhodujúceho vplyvu na základe súboru nepriamych dôkazov, aj keď každý z týchto dôkazov samostatne nemá dostatočnú dôkaznú hodnotu.

Skutočné uplatňovanie riadiacej právomoci jednou alebo viacerými materskými spoločnosťami vo vzťahu k ich dcérskej spoločnosti možno vyvodiť priamo z uplatňovania príslušných zákonných ustanovení alebo z dohody medzi materskými spoločnosti uzatvorenej podľa týchto zákonných ustanovení v súvislosti s riadením ich spoločnej dcérskej spoločnosti. Mieru účasti materskej spoločnosti na riadení jej dcérskej spoločnosti možno preukázať aj tým, že vedúce funkcie v dcérskej spoločnosti zastáva mnoho osôb, ktoré zastávajú vedúce funkcie v materskej spoločnosti. Takáto kumulácia funkcií nevyhnutne poskytuje materskej spoločnosti možnosť uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie jej dcérskej spoločnosti na trhu, keďže umožňuje členom vedenia materskej spoločnosti, aby v rámci výkonu svojich riadiacich právomocí v rámci dcérskej spoločnosti zabezpečovali súlad správania dcérskej spoločnosti na trhu s usmerneniami stanovenými vedením materskej spoločnosti. Tento cieľ možno dosiahnuť aj vtedy, keď člen alebo členovia materskej spoločnosti, ktorí vykonávajú riadiace právomoci v rámci dcérskej spoločnosti, nekonajú ako zástupcovia materskej spoločnosti. Účasť jednej alebo viacerých materských spoločností na riadení dcérskej spoločnosti môže napokon vyplývať z ich vzájomného obchodnoprávneho vzťahu. Ak je teda materská spoločnosť tiež dodávateľom alebo zákazníkom svojej dcérskej spoločnosti, má veľmi špecifický záujem na riadení výrobných alebo distribučných činností dcérskej spoločnosti, aby mohla úplne využiť pridanú hodnotu vytvorenú takto dosiahnutou vertikálnou integráciou.

Okrem toho na pripísanie zodpovednosti za konanie dcérskej spoločnosti jej materskej spoločnosti nie je potrebné preukázať, že táto materská spoločnosť sa priamo podieľala na protiprávnom konaní alebo že o ňom vedela. Komisia je oprávnená adresovať rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty, materskej spoločnosti skupiny spoločností nie na základe toho, že materská spoločnosť podnecovala svoju dcérsku spoločnosť k protiprávnemu konaniu, a už vôbec nie na základe účasti materskej spoločnosti na porušení, ale na základe toho, že materská spoločnosť a dcérska spoločnosť sa v čase spáchania porušenia správali na trhu jednotne.

(pozri body 179 – 184, 196)

13. Okrem samotného preskúmania zákonnosti v rámci konania o žalobe o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ, ktoré umožňuje len zamietnutie žaloby o neplatnosť alebo zrušenie napadnutého aktu v zmysle článku 264 ZFEÚ, neobmedzená právomoc, ktorú má súd Únie, ho oprávňuje, aby s prihliadnutím na všetky skutkové okolnosti zmenil napadnutý akt aj bez toho, aby ho zrušil, s cieľom zmeniť napríklad výšku pokuty uloženej za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže.

Z toho vyplýva, že v oblastiach, v ktorých Komisia disponuje určitou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide napríklad o mieru zvýšenia pokuty z dôvodu dĺžky trvania porušenia alebo potreby zabezpečiť odstrašujúci účinok sankcie, alebo o posúdenie kvality a užitočnosti spolupráce podniku počas správneho konania, najmä vo vzťahu k príspevkom iných podnikov, skutočnosť, že preskúmanie zákonnosti v rámci konania o žalobe o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ je obmedzené na určenie, či nedošlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu, v zásade nebráni súdom Únie vo výkone ich neobmedzenej právomoci.

V súvislosti so svojou neobmedzenou právomocou majú súdy Únie právomoc posúdiť primeranosť pokút vzhľadom na kritériá stanovené v článku 15 ods. 4 nariadenia č. 17 alebo prípadne v článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1/2003. Toto posúdenie môže odôvodňovať predloženie a zohľadnenie doplňujúcich informácií, ktoré nie sú uvedené v rozhodnutí Komisie, ktorým sa ukladá pokuta.

(pozri body 208, 209)

14. Oznámenie o výhradách musí umožniť dotknutým osobám skutočne sa oboznámiť s konaním, ktoré im Komisia vytýka, pričom táto požiadavka je dodržaná vtedy, keď konečné rozhodnutie nepripisuje dotknutým osobám porušenia odlišné od porušení uvedených v oznámení o výhradách a uvádza iba skutočnosti, ku ktorým mali dotknuté osoby príležitosť vyjadriť sa.

Hoci porušenia vytýkané podniku v rozhodnutí nemôžu byť odlišné od porušení uvedených v oznámení o výhradách, neplatí to v prípade skutkových zistení, keďže vo vzťahu k týmto skutkovým zisteniam stačí, ak dotknuté podniky mali možnosť vyjadriť sa ku všetkým skutkovým zisteniam, ktoré smerujú proti nim. Nijaké ustanovenie totiž Komisii nezakazuje, aby po odoslaní oznámenia o výhradách oboznámila účastníkov konania s novými listinami, ktoré podľa jej názoru potvrdzujú jej tvrdenia, pokiaľ podnikom poskytne nevyhnutnú lehotu na vyjadrenie sa k tejto otázke.

(pozri bod 238)

15. Hoci je pravda, že dátum predloženia dôkazu Komisii má vplyv na posúdenie otázky, či sa má tento dôkaz považovať za dôkaz s významnou pridanou hodnotou, keďže táto klasifikácia závisí od toho, aké dôkazy Komisia v čase jeho predloženia už má k dispozícii, samotná skutočnosť, že takýto dôkaz bol predložený po doručení oznámenia o výhradách, neznamená, že napriek pokročilému štádiu správneho konania nemôže predstavovať významnú pridanú hodnotu. V žiadosti podľa oznámenia o oslobodení od pokút a znížení pokút v kartelových prípadoch predloženej po zaslaní oznámenia o výhradách sa podnik môže najmä zamerať na skutočnosti, ktoré podľa jeho názoru neboli z právneho hľadiska dostatočne preukázané, s cieľom poskytnúť významnú pridanú hodnotu vo vzťahu k dôkazom, ktoré Komisia už má k dispozícii.

Okrem toho bod 26 oznámenia o spolupráci stanovuje len procesnú povinnosť, ktorú musí Komisia splniť. Bod 26 nestanovuje, že akákoľvek spolupráca alebo súčinnosť podniku pri preukazovaní porušenia nemôže mať nijakú hodnotu, ak k nej dôjde až po doručení oznámenia o výhradách. Navyše takáto spolupráca môže byť veľmi užitočná v prípade, ak predložené dôkazy Komisii predtým neboli známe a ak majú priamy vplyv na závažnosť alebo dĺžku trvania predpokladaného kartelu.

(pozri body 239, 240)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (druhá komora)

z 12. júla 2011 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s projektmi týkajúcimi sa rozvádzačov izolovaných plynom – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Rozdelenie trhu – Dôkaz o porušení – Pripísateľnosť protiprávneho správania – Dĺžka trvania porušenia – Pokuty – Poľahčujúce okolnosti – Spolupráca“

Vo veci T‑132/07,

Fuji Electric Co. Ltd, predtým Fuji Electric Holdings Co. Ltd, právna nástupkyňa spoločnosti Fuji Electric Systems Co. Ltd, so sídlom v Kawasaki (Japonsko), v zastúpení: P. Chappatte a P. Walter, solicitors,

žalobkyňa,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: pôvodne F. Arbault, neskôr X. Lewis, J. Bourke a F. Ronkes Agerbeek, a napokon N. Khan a F. Ronkes Agerbeek, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci J. Holmes, barrister,

žalovanej,

ktorej predmetom je návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie K(2006) 6762 v konečnom znení z 24. januára 2007 týkajúceho sa konania podľa článku 81 Zmluvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (Vec COMP/F/38.899 – Rozvádzače izolované plynom) a na zníženie pokuty uloženej spoločnostiam Fuji Electric Holdings a Fuji Electric Systems,

VŠEOBECNÝ SÚD (druhá komora),

v zložení: predsedníčka komory I. Pelikánová (spravodajkyňa), sudcovia K. Jürimäe a S. Soldevila Fragoso,

tajomník: K. Andová, referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 9. februára 2010,

vyhlásil tento

Rozsudok

Okolnosti predchádzajúce sporu

1 Okolnosti predchádzajúce sporu, ktoré vyplývajú najmä zo zistení uvedených Komisiou v rozhodnutí Komisie K(2006) 6762 v konečnom znení z 24. januára 2007 týkajúcom sa konania podľa článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (Vec COMP/F/38.899 – Rozvádzače izolované plynom) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), sú takéto.

1. Príslušné výrobky

2 Rozvádzače izolované plynom (ďalej len „RIP“) sa používajú na riadenie energetických tokov v distribučných sieťach elektrickej energie. Je to silnoprúdové zariadenie, ktoré sa používa ako hlavný komponent v elektrárenských blokoch na kľúč.

3 Elektrárenské bloky sú vedľajšie elektrárenské centrály, ktoré konvertujú elektrický prúd. Okrem transformátora sú súčasťou týchto elektrárenských blokov riadiace systémy, reléový systém, batérie, ističe a rozvádzače. Úlohou rozvádzača je chrániť transformátor pred preťažením alebo izolovať obvod a nefunkčný transformátor.

4 Rozvádzače môžu byť izolované plynom, vzduchom alebo mať hybridnú izoláciu s kombináciou obidvoch uvedených techník. RIP sa predávajú na celom svete ako neoddeliteľné súčasti elektrárenských blokov na kľúč alebo ako súčiastky, ktoré musia byť súčasťou týchto blokov. Predstavujú približne 30 až 60 % celkovej ceny týchto blokov.

5 Napadnuté rozhodnutie sa týka projektov RIP s napätím 72,5 kV alebo viac (ďalej len „projekty RIP“), ktoré zahŕňajú RIP ako samostatné výrobky, vrátane všetkých súvisiacich služieb (doprava, inštalácia, skúšky, izolácia, atď.), a elektrárenské bloky na kľúč obsahujúce RIP, ktoré zahŕňajú RIP a ďalšie komponenty elektrárenských blokov, ako sú transformátory a všetky súvisiace služby (doprava, elektroinštalácia, inštalácia, izolácia, atď.).

2. Dotknuté podniky

6 Fuji Electric Holdings Co. Ltd (ďalej len „FEH“) je holdingovou spoločnosťou skupiny Fuji, ktorá riadi štyri prevádzkové dcérske spoločnosti, medzi ktoré patrí Fuji Electric Systems Co. Ltd (ďalej len „FES“). Skupina Fuji vyrába a predáva širokú škálu výrobkov, vrátane projektov RIP. Činnosti skupiny Fuji v oblasti RIP vykonávali okrem iného FEH a FES.

7 Dňa 1. októbra 2002 skupina Fuji previedla svoje činnosti v oblasti RIP na spoločnosť Japan AE Power Systems Corporation (ďalej len „JAEPS“), ktorá je spoločným podnikom, v ktorom Fuji vlastní 30 % akcií, pričom ostatné akcie spoločného podniku vlastnia Hitachi Ltd a Meidensha Corporation v podieloch 50 % a 20 %.

3. Správne konanie

8 Dňa 3. marca 2004 ABB Ltd (ďalej len „ABB“) informovala Komisiu o protisúťažných praktikách v odvetví projektov RIP a podala ústnu žiadosť o oslobodenie od pokút v súlade s oznámením Komisie z 19. februára 2002 o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, 2002, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155, ďalej len „oznámenie o spolupráci“).

9 Praktiky ohlásené spoločnosťou ABB spočívali v koordinácii predaja projektov RIP na celosvetovej úrovni, pričom išlo o rozdelenie trhov, prideľovanie kvót a zachovanie príslušných trhových podielov, prideľovanie projektov RIP určeným výrobcom a o manipuláciu verejných obchodných súťaží (koordinovaný postup pri predkladaní súťažných návrhov), aby zákazky získali títo výrobcovia, o určovanie cien prostredníctvom komplexných dohôd týkajúcich sa projektov RIP, ktoré neboli pridelené, o vypovedanie licenčných zmlúv so spoločnosťami, ktoré neboli členmi kartelu, a o výmenu citlivých informácií týkajúcich sa trhu.

10 Ústna žiadosť o oslobodenie od pokút, ktorú podala ABB, bola 7. mája 2004 doplnená najmä ústnymi vyjadreniami a listinnými dôkazmi. Dňa 25. apríla 2004 Komisia podmienečne priznala spoločnosti ABB oslobodenie.

11 Na základe vyhlásení spoločnosti ABB Komisia začala vyšetrovanie a 11. a 12. mája 2004 uskutočnila inšpekcie v priestoroch viacerých spoločností pôsobiacich v odvetví RIP.

12 V období medzi 14. a 25. májom 2004 skupina Areva spolupracovala s Komisiou a podľa oznámenia o spolupráci jej poskytla rôzne listinné dôkazy a informácie.

13 Dňa 30. júla 2004 skupina, ktorej materskou spoločnosťou bola VA Technologie AG (ďalej len „skupina VA Tech“), spolupracovala s Komisiou a podľa oznámenia o spolupráci jej poskytla rôzne listinné dôkazy a informácie.

14 Od 9. septembra 2004 zástupcovia skupiny Hitachi alebo spoločnosti JAEPS tiež spolupracovali s Komisiou a podľa oznámenia o spolupráci jej poskytli rôzne listinné dôkazy a informácie.

15 Dňa 4. októbra 2004 FEH a FES odpovedali na žiadosť o informácie, ktoré im Komisia zaslala podľa článku 18 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) (ďalej len „odpoveď na žiadosť o informácie zo 4. októbra 2004“). V ten istý deň ABB tiež odpovedala na žiadosť Komisie o informácie.

16 Dňa 4. novembra 2004 Mitsubishi Electric System Corp. (ďalej len „Melco“) zaslala Komisii žiadosť podľa oznámenia o spolupráci v súvislosti so svojou „správou o svojej účasti na niektorých dohodách týkajúcich sa trhu [projektov] RIP“.

17 Dňa 5. novembra 2004 skupina Areva zaslala svoju odpoveď na žiadosť Komisie o informácie.

18 Dňa 20. apríla 2006 Komisia prijala oznámenie o výhradách, ktoré bolo doručené spoločnostiam FEH a FES, ako aj spoločnostiam ABB, Alstom SA, Areva SA, Areva T & D AG, Areva T & D Holding SA a Areva T & D SA (ďalej spoločne len „spoločnosti skupiny Areva“), Hitachi a Hitachi Europe Ltd (ďalej spoločne len „spoločnosti skupiny Hitachi“), JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo SpA, Schneider Electric SA (ďalej len „Schneider“), Siemens AG, Toshiba Corp. a piatim spoločnostiam skupiny VA Tech, vrátane spoločnosti VA Technologie.

19 Dňa 30. júna 2006 FEH a FES zaslali Komisii v stanovenej lehote svoje pripomienky k oznámeniu o výhradách. V prílohe svojej odpovede na oznámenie o výhradách predložili viaceré vyhlásenia a dokumenty, v prípade ktorých požiadali o dôverné zaobchádzanie. ABB, Alstom, spoločnosti skupiny Areva, spoločnosti skupiny Hitachi alebo JAEPS, Melco, Schneider, Siemens AG Österreich, Siemens a Toshiba tiež v stanovenej lehote písomne odpovedali na oznámenie o výhradách.

20 Listom z 12. júla 2006 FEH a FES spolupracovali s Komisiou a podľa oznámenia o spolupráci jej poskytli rôzne listinné dôkazy a informácie.

21 Dňa 14. júla 2006 ABB zaslala Komisii „doplnenie odpovede na oznámenie o výhradách“.

22 Komisia 18. a 19. júla 2006 uskutočnila vypočutie spoločností, ktorým bolo zaslané oznámenie o výhradách.

23 Dňa 25. augusta 2006 Komisia sprístupnila účastníkom konania na pripomienkovanie výňatky z nedôverného znenia odpovede spoločností FEH a FES na oznámenie o výhradách, žiadosť spoločností FEH a FES z 12. júla 2006 podľa oznámenia o spolupráci, doplnenie odpovede spoločnosti ABB na oznámenie o výhradách a ďalšie dokumenty.

24 Dňa 11. septembra 2006 FEH a FES predložili pripomienky k doplneniu odpovede spoločnosti ABB na oznámenie o výhradách.

25 Listom z 29. septembra 2006 FEH a FES zaslali Komisii ďalšiu svedeckú výpoveď jedného zo svojich bývalých zamestnancov, pána M. H.

26 Listom z 10. novembra 2006 FEH a FES zaslali Komisii svoje pripomienky ku komentárom týkajúcim sa riadenia spoločnosti JAEPS, ktoré skupiny Hitachi alebo JAEPS zaslali Komisii listom z 29. septembra 2006.

27 Listom zo 14. novembra 2006 Komisia požiadala spoločnosti FEH a FES o doplňujúce komentáre k viacerým dôkazom, ktoré tieto spoločnosti považovali za relevantné pre konečné rozhodnutie. FEH a FES odpovedali listom z 21. novembra 2006.

4. Napadnuté rozhodnutie

28 Dňa 24. januára 2007 Komisia prijala napadnuté rozhodnutie, ktorého zhrnutie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie z 10. januára 2008 (Ú. v. EÚ C 5, s. 7). Toto rozhodnutie bolo spoločnostiam FEH a FES doručené 9. februára 2007.

29 Okrem spoločností FEH a FES bolo napadnuté rozhodnutie zaslané spoločnostiam ABB, Alstom, spoločnostiam skupiny Areva, spoločnostiam skupiny Hitachi, spoločnostiam JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo, Schneider, Siemens, Siemens AG Österreich, Siemens Transmission & Distribution Ltd (ďalej len „Reyrolle“), Siemens Transmission & Distribution SA, Toshiba a VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

30 V odôvodneniach č. 113 až 123 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla, že rôzne podniky, ktoré sa zúčastnili na karteli, koordinovali podľa dohodnutých pravidiel rozdeľovanie projektov RIP na celosvetovej úrovni s výnimkou niektorých trhov, aby zachovali kvóty odzrkadľujúce do veľkej miery ich odhadované historické podiely na trhu. Poukázala na to, že prideľovanie projektov RIP sa uskutočňovalo na základe spoločnej „japonskej“ kvóty a spoločnej „európskej“ kvóty, ktoré si potom japonskí a európski výrobcovia museli medzi sebou rozdeliť. Dohoda podpísaná vo Viedni 15. apríla 1988 (ďalej len „dohoda GQ“) upravovala pravidlá umožňujúce prideliť projekty RIP buď japonským výrobcom, alebo európskym výrobcom a zahrnúť ich hodnotu do príslušnej kvóty. V odôvodneniach č. 124 až 132 napadnutého rozhodnutia Komisia navyše uviedla, že rôzne podniky, ktoré sa zúčastnili na karteli, uzavreli nepísanú dohodu (ďalej len „spoločná dohoda“), na základe ktorej projekty RIP jednak v Japonsku a jednak v krajinách európskych členov kartelu – označovaných spoločne ako „domovské krajiny“ projektov RIP – boli vyhradené jednotlivým japonským a európskym členom kartelu. Projekty RIP v „domovských krajinách“ neboli predmetom výmeny informácií medzi týmito dvoma skupinami a neboli zahrnuté do príslušných kvót.

31 Dohoda GQ obsahovala tiež pravidlá týkajúce sa výmeny informácií nevyhnutných na fungovanie kartelu medzi oboma skupinami výrobcov, ktorú zabezpečovali najmä tajomníci uvedených skupín, pravidlá manipulácie dotknutých verejných obchodných súťaží a pravidlá stanovovania cien za projekty RIP, ktoré nemohli byť pridelené. Podľa znenia prílohy 2 sa dohoda GQ uplatňovala celosvetovo okrem Spojených štátov, Kanady, Japonska a 17 krajín západnej Európy. Navyše na základe spoločnej dohody boli projekty RIP v iných európskych krajinách než v „domovských krajinách“ tiež vyhradené európskej skupine, keďže japonskí výrobcovia sa zaviazali nepredkladať ponuky na projekty RIP v Európe.

32 Podľa Komisie sa rozdeľovanie projektov RIP medzi európskych výrobcov riadilo dohodou podpísanou rovnako vo Viedni 15. apríla 1988, nazvanou „E-Group Operation Agreement for GQ Agreement“ (Dohoda skupiny E, ktorou sa vykonáva dohoda GQ) (ďalej len „dohoda EQ“). Stanovovala, že rozdeľovanie projektov RIP v Európe sa riadi tými istými pravidlami a postupmi ako rozdeľovanie projektov RIP v ostatných krajinách. Projekty RIP v Európe museli byť najmä tiež oznámené, zaznamenané, pridelené, zoradené alebo im bola určená minimálna cena.

33 V odôvodnení č. 142 napadnutého rozhodnutia Komisia konštatovala, že v dohode GQ a v dohode EQ, ako aj na účely organizácie kartelu boli jednotliví členovia kartelu označení kódom zloženým z čísiel v prípade európskych členov a z písmen v prípade japonských členov. Pôvodné kódy boli od júla 2002 nahradené číslami.

34 V článku 1 písm. g) napadnutého rozhodnutia Komisia konštatovala, že FEH porušila článok 81 ES a článok 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore (ďalej len „Dohoda o EHP“) tým, že sa podieľala na súbore dohôd a zosúladených postupov v odvetví RIP v EHP v období od 15. apríla 1988 do 11. mája 2004, a v článku 1 písm. h) napadnutého rozhodnutia konštatovala, že FES sa zúčastnila na porušení v tom istom období. Okrem toho v článku 1 písm. k) napadnutého rozhodnutia Komisia konštatovala, že JAEPS sa podieľala na tom istom porušení v období od 1. októbra 2002 do 11. mája 2004.

35 Za porušenia konštatované v článku 1 napadnutého rozhodnutia bola spoločnostiam FEH a FES v článku 2 písm. d) napadnutého rozhodnutia uložená pokuta vo výške 2 400 000 eur, za ktorú zodpovedali spoločne a nerozdielne, a v článku 2 písm. f) napadnutého rozhodnutia pokuta vo výške 1 350 000 eur, za ktorú zodpovedali spoločne a nerozdielne so spoločnosťami JAEPS a Hitachi.

Konanie a návrhy účastníkov konania

36 Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 19. apríla 2007 FEH a FES podali žalobu, ktorou sa začalo toto konanie. V tomto návrhu osobitne uviedli, že návrh, jeho prílohy a dokumenty podané do kancelárie obsahujú dôverné informácie, s ktorými sa musí vo vzťahu k tretím osobám zaobchádzať dôverne.

37 Na základe správy sudcu spravodajcu Všeobecný súd (druhá komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania podľa článku 64 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu položil účastníkom konania písomné otázky a požiadal ich, aby predložili dokumenty. Účastníci konania odpovedali v stanovenej lehote.

38 Listom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 26. januára 2010 FEH a FES predložili niektoré pripomienky k správe pre pojednávanie, ktorá im bola zaslaná 11. januára 2010, týkajúce sa okamihu, keď previedli svoje činnosti v oblasti RIP na spoločnosť JAEPS a keď získali podiel v spoločnosti JAEPS.

39 Ústne prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní konanom 9. februára 2010. FEH a FES najmä uviedli, že nemali v úmysle v rámci pripomienok k správe pre pojednávanie incidenčne uplatniť v konaní pred Všeobecným súdom tvrdenie, že napadnuté rozhodnutie je poznačené nesprávnym posúdením skutkového stavu z dôvodu, že sa v ňom konštatuje, že FES bola ako materská spoločnosť spoločnosti JAEPS zodpovedná za účasť oddelenia spoločnosti JAEPS pre RIP na porušení v období od 1. októbra 2002 do 30. septembra 2003. Na pojednávaní Všeobecný súd prijal nové opatrenie na zabezpečenie priebehu konania a vyzval spoločnosti FEH a FES, aby objasnili predmet svojej žiadosti o dôverné zaobchádzanie uvedenej v návrhu (pozri bod 36 vyššie). Pripomienky spoločností FEH a FES a vyššie uvedené opatrenie na zabezpečenie priebehu konania boli zaznamenané v zápisnici o pojednávaní. Listom z 23. februára 2010 FEH a FES v stanovenej lehote objasnili predmet svojej žiadosti o dôverné zaobchádzanie.

40 Ústna časť konania bola ukončená 3. marca 2010.

41 Uznesením z 25. novembra 2010 bola ústna časť konania opäť otvorená a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania podľa článku 64 rokovacieho poriadku Všeobecný súd zaslal účastníkom konania ďalšie otázky. Účastníci konania boli najmä vyzvaní, aby sa vyjadrili k dôsledkom, ktoré vyplývajú pre prejednávanú vec z bodov 87 až 92 rozsudku Súdneho dvora z 1. júla 2010, Knauf Gips/Komisia (C‑407/08 P). Účastníci konania odpovedali na otázky Všeobecného súdu v stanovenej lehote.

42 Ústna časť konania bola ukončená 10. januára 2011.

43 Listom z 22. júna 2011 zástupca spoločností FEH a FES – spolu s predložením príslušných dokumentov – informoval Všeobecný súd, že od 1. apríla 2011 FES zanikla v dôsledku zlúčenia so spoločnosťou FEH, ktorá zmenila svoj názov a v súčasnosti sa nazýva Fuji Electric Co. Ltd (ďalej len „žalobkyňa“). Rozhodnutím predsedu druhej komory Všeobecného súdu z 29. júna 2011 bol tento list založený do spisu, o čom bola Komisia riadne informovaná.

44 Žalobkyňa, ktorá sa predtým nazývala FEH a ktorá je právnou nástupníčkou spoločnosti FES, navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zrušil článok 1 písm. g) napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom sa v ňom konštatuje, že porušenie pripísané spoločnosti FEH uvedeným ustanovením pokračovalo po septembri 2000,

– zrušil článok 1 písm. h) napadnutého rozhodnutia,

– zrušil článok 2 písm. d) napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom sa ním spoločnosti FES pripisuje solidárna zodpovednosť za zaplatenie uloženej pokuty,

– zrušil článok 2 písm. f) napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom sa ním spoločnostiam FEH a FES pripisuje solidárna zodpovednosť za zaplatenie uloženej pokuty,

– znížil pokutu uloženú spoločnostiam FEH a FES,

– uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.

45 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu ako nedôvodnú,

– uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.

Právny stav

46 Hoci FEH a FES podali prejednávanú žalobu spoločne, ich záujmy v konaní o tejto žalobe neboli totožné a zhodovali sa len čiastočne, ako je zrejmé z bodov žaloby, v ktorých je zhrnutý účel tohto konania. Od 1. apríla 2011 sa však záujmy spoločností FEH a FES spájajú v osobe žalobkyne.

47 V prejednávanej veci žalobkyňa v podstate navrhuje, aby Všeobecný súd zrušil tak článok 1 písm. g) napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom Komisia konštatovala, že FEH je osobne zodpovedná za porušenie v období od septembra 2000 do 30. septembra 2002, ako aj článok 2 písm. d) napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom Komisia následne uložila spoločnosti FEH pokutu vo výške 2 400 000 eur, za zaplatenie ktorej zodpovedá FEH spoločne a nerozdielne so spoločnosťou FES. Na podporu tohto žalobného návrhu žalobkyňa uvádza prvé tri žalobné dôvody, ktoré sú založené na zjavne nesprávnom posúdení a na porušení práva na spravodlivý proces a zásady prezumpcie neviny, na porušení pravidiel týkajúcich sa rozdelenia dôkazného bremena a na porušení zásady rovnosti zaobchádzania.

48 Žalobkyňa ďalej navrhuje, aby Všeobecný súd zrušil tak článok 1 písm. h) napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom Komisia konštatovala, že FES je osobne zodpovedná za porušenie v období od 15. apríla 1988 do 11. mája 2004, ako aj článok 2 písm. d) a f) napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom Komisia následne uložila spoločnosti FES pokutu vo výške 2 400 000 eur, za zaplatenie ktorej zodpovedá FES spoločne a nerozdielne so spoločnosťou FEH, a pokutu vo výške 1 350 000 eur, za zaplatenie ktorej zodpovedá FES spoločne a nerozdielne so spoločnosťami FEH, JAEPS a Hitachi. Na podporu tohto žalobného návrhu žalobkyňa uvádza štvrtý žalobný dôvod, ktorý je založený na zjavne nesprávnom posúdení.

49 Žalobkyňa ďalej navrhuje, aby Všeobecný súd zrušil 2 písm. f) napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom Komisia vychádzala z konštatovania, že možno vyvodiť osobnú zodpovednosť spoločností FEH a FES za účasť spoločnosti JAEPS na porušení v období od 1. októbra 2002 do 11. mája 2004, a v rozsahu, v akom Komisia následne uložila týmto spoločnostiam pokutu vo výške 1 350 000 eur, za zaplatenie ktorej zodpovedá spoločne a nerozdielne žalobkyňa, JAEPS a Hitachi. Na podporu tohto žalobného návrhu žalobkyňa uvádza štvrtý a piaty žalobný dôvod, ktoré sú založené na zjavne nesprávnom posúdení.

50 Žalobkyňa napokon navrhuje znížiť pokuty uložené spoločnostiam FEH a FES v článku 2 písm. d) a f) napadnutého rozhodnutia. Na podporu tohto žalobného návrhu žalobkyňa uvádza argumentáciu v rámci šiesteho žalobného dôvodu.

1. O návrhoch na čiastočné zrušenie napadnutého rozhodnutia

51 Na podporu svojich návrhov na čiastočné zrušenie napadnutého rozhodnutia žalobkyňa uvádza päť žalobných dôvodov.

52 V rámci prvých troch žalobných dôvodov žalobkyňa v podstate tvrdí, že článok 1 písm. g) a článok 2 písm. d) napadnutého rozhodnutia by sa mali zrušiť v rozsahu, v akom Komisia konštatovala alebo vychádzala z konštatovania, že FES porušovala článok 81 ES a článok 53 Dohody o EHP v období od septembra 2000 do 30. septembra 2002, keď skupina Fuji previedla svoje činnosti v oblasti RIP na spoločnosť JAEPS. V rámci prvého žalobného dôvodu žalobkyňa tvrdí, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia a porušila právo na spravodlivý proces, zásadu prezumpcie neviny a zásadu in dubio pro reo tým, že v napadnutom rozhodnutí dospela k záveru, že FEH sa zúčastňovala na karteli vytvorenom dohodou GQ aj po stretnutí japonských členov, ktoré sa uskutočnilo „v alebo okolo“ septembra 2000. V rámci druhého žalobného dôvodu žalobkyňa tvrdí, že Komisia porušila pravidlá týkajúce sa rozdelenia dôkazného bremena. V rámci tretieho žalobného dôvodu žalobkyňa tvrdí, že Komisia porušila zásadu rovnosti zaobchádzania.

53 V rámci štvrtého žalobného dôvodu žalobkyňa tvrdí, že článok 1 písm. h) a článok 2 písm. d) a f) napadnutého rozhodnutia by sa v rozsahu, v akom Komisia konštatovala, že FES je spoločne a nerozdielne zodpovedná za zaplatenie uložených pokút, mali zrušiť, keďže tieto články sú založené na zjavne nesprávnom posúdení skutkových okolností veci, podľa ktorého by bolo možné konštatovať, že FES je osobne zodpovedná za porušenie v období od 15. apríla 1988 do 11. mája 2004.

54 V rámci piateho žalobného dôvodu žalobkyňa tvrdí, že článok 2 písm. f) napadnutého rozhodnutia by sa mal zrušiť v rozsahu, v akom je založený na zjavne nesprávnom posúdení skutkových okolností veci, podľa ktorého možno konštatovať, že FEH a FES ako materské spoločnosti spoločnosti JAEPS by mohli by osobne a spoločne a nerozdielne so spoločnosťami Hitachi a JAEPS zodpovedné za porušenie v období od 1. októbra 2002 do 11. mája 2004.

Úvodné poznámky o podnikoch, ktoré sa podieľali na porušení konštatovanom v článku 1 písm. g) a h) napadnutého rozhodnutia, a o zodpovednosti spoločností FEH a FES, ktorá vznikla z tohto dôvodu

55 Pred preskúmaním prvých piatich žalobných dôvodov žalobkyne je vhodné vymedziť podniky, za účasť ktorých na porušení bola v článku 1 písm. g) a h) napadnutého rozhodnutia vyvodená zodpovednosť spoločností FEH a FES.

56 V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že právo hospodárskej súťaže je určené „podnikom“ a že v tomto kontexte treba pod pojmom „podnik“ rozumieť hospodársku jednotku z hľadiska predmetu predmetného porušenia (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 12. júla 1984, Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Zb. s. 2999, bod 11; rozsudky Súdu prvého stupňa z 29. júna 2000, DSG/Komisia, T‑234/95, Zb. s. II‑2603, bod 124, a z 15. septembra 2005, DaimlerChrysler/Komisia, T‑325/01, Zb. s. II‑3319, bod 85). Článok 81 ods. 1 ES tým, že podnikom zakazuje najmä uzavrieť dohody alebo sa zúčastniť na zosúladených postupoch, ktoré môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a ktoré majú za cieľ alebo následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci vnútorného trhu, je určený hospodárskym jednotkám, z ktorých každá pozostáva z jednotnej organizácie osobných, hmotných a nehmotných prvkov, ktoré dlhodobo sledujú konkrétny hospodársky cieľ, a môže prispieť k spáchaniu porušenia uvedeného v týchto ustanoveniach (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa zo 17. decembra 1991, Enichem Anic/Komisia, T‑6/89, Zb. s. II‑1623, bod 235, a z 10. marca 1992, Shell/Komisia, T‑11/89, Zb. s. II‑757, bod 311).

57 Na účely ich uplatnenia a výkonu však rozhodnutia prijaté podľa článku 81 ES musia byť určené subjektom, ktoré majú právnu subjektivitu (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 20. apríla 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, nazývaný „PVC II“, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Zb. s. II‑931, bod 978, a z 12. decembra 2007, Akzo Nobel a i./Komisia, T‑112/05, Zb. s. II‑5049, bod 59). Ak teda Komisia prijme rozhodnutie podľa článku 81 ods. 1 ES, musí identifikovať fyzickú alebo právnickú osobu, či fyzické alebo právnické osoby, ktoré možno uznať za zodpovedné za správanie predmetného podniku a môžu byť z tohto dôvodu sankcionované a ktorým bude toto rozhodnutie určené (pozri v tomto zmysle rozsudok Hydrotherm Gerätebau, už citovaný v bode 56 vyššie, bod 11).

58 V súlade so zásadou osobnej zodpovednosti (rozsudky Súdneho dvora zo 14. júla 1972, Imperial Chemical Industries/Komisia, 48/69, Zb. s. 619, body 131 až 141; z 8. júla 1999, Komisia/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Zb. s. I‑4125, bod 78, a z 11. decembra 2007, ETI a i., C‑280/06, Zb. s. I‑10893, bod 39; pozri tiež návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott k rozsudku ETI a i., už citovanému, Zb. s. I‑10896, bod 71 a nasl.), podľa ktorej môže byť akákoľvek osoba považovaná za zodpovednú len za svoje vlastné konanie (návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Cosmas k rozsudku Komisia/Anic Partecipazioni, už citovanému, Zb. s. I‑4130, bod 74), v zásade prislúcha osobe, ktorá riadila podnik v okamihu, keď sa zúčastnil na porušení, zodpovednosť za toto porušenie, aj keď v čase prijatia rozhodnutia konštatujúceho porušenie za uvedený podnik zodpovedala alebo ho riadila iná osoba (rozsudky Súdneho dvora zo 16. novembra 2000, SCA Holding/Komisia, C‑297/98 P, Zb. s. I‑10101, bod 27, a Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia, C‑286/98 P, Zb. s. I‑9925, bod 37; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 16. novembra 2000, Cascades/Komisia, C‑279/98 P, Zb. s. I‑9693, bod 79).

59 Podľa judikatúry, pokiaľ možno viacero osôb uznať za osobne zodpovedné za účasť jedného a toho istého podniku na porušení v zmysle práva hospodárskej súťaže, musia sa považovať za solidárne zodpovedné za uvedené porušenie (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora zo 6. marca 1974, Istituto Chemioterapico Italiano a Commercial Solvents/Komisia, 6/73 a 7/73, Zb. s. 223, bod 41, a zo 16. novembra 2000, Metsä-Serla a i./Komisia, C‑294/98 P, Zb. s. I‑10065, body 33 a 34; rozsudky Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, HFB a i./Komisia, T‑9/99, Zb. s. II‑1487, body 54, 524 a 525; z 15. júna 2005, Tokai Carbon a i./Komisia, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 a T‑91/03, neuverejnený v Zbierke, bod 62, a Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný v bode 57 vyššie, body 57 až 62). Z týchto rozsudkov navyše vyplýva, že za osobne a solidárne zodpovedné za účasť jediného a toho istého podniku na porušení možno považovať osobu, ktorá v okamihu spáchania porušenia bola priamo zodpovedná za uvedený podnik alebo ho priamo riadila, a osobu, ktorá z dôvodu, že v okamihu spáchania porušenia skutočne ovládala túto prvú osobu a určovala jej správanie na trhu, ten istý podnik v okamihu spáchania porušenia riadila nepriamo (pozri tiež v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 3. septembra 2009, Papierfabrik August Koehler a i./Komisia, C‑322/07 P, C‑327/07 P a C‑338/07 P, Zb. s. I‑7191, body 40, 43 a 44). Z toho vyplýva, že judikatúru citovanú v bode 58 vyššie treba vykladať v tom zmysle, že sa týka osobnej zodpovednosti tak osoby, ktorá v okamihu porušenia podnik priamo riadila, ako aj osoby, ktorá v tom istom čase tento podnik riadila nepriamo.

60 Judikatúra citovaná v bodoch 56 až 59 vyššie sa môže analogicky uplatniť na článok 53 Dohody o EHP a na rozhodnutia Komisie prijaté podľa tohto článku.

61 Z napadnutého rozhodnutia a najmä z opisu „výrobného odvetvia, ktoré je predmetom konania,“ uvedeného v odôvodneniach č. 5 až 87 a z opisu „podnikov, ktoré sú predmetom konania,“ uvedeného v odôvodneniach č. 28 až 44 a 482 a „rozdielneho zaobchádzania“ s týmito podnikmi vyplýva, že Komisia medzi podnikmi, ktoré sa podieľali na porušení konštatovanom v článku 1 napadnutého rozhodnutia, rozlíšila jednak jednotnú organizáciu osobných, hmotných a nehmotných zložiek, ktorá vykonávala činnosti skupiny Fuji v oblasti RIP v období od 15. apríla 1988 do 30. septembra 2002 (ďalej len „prvý dotknutý podnik“), a jednak jednotnú organizáciu osobných, hmotných a nehmotných zložiek, ktorá vykonávala činnosti skupiny Fuji a spoločností Hitachi a Meidensha v oblasti RIP – ktoré boli prevedené na spoločnosť JAEPS – v období od 1. októbra 2002 do 11. mája 2004 (ďalej len „druhý dotknutý podnik“).

62 Z odôvodnenia č. 379 napadnutého rozhodnutia je navyše zrejmé, že FEH a FES boli uznané za osobne a spoločne a nerozdielne zodpovedné za účasť prvého dotknutého podniku na porušení od 15. apríla 1988 do 30. septembra 2002. Z odôvodnení č. 32, 33 a 373 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že zodpovednosť, ktorá z tohto dôvodu vznikla spoločnostiam FEH a FES, vyplýva zo skutočnosti, že v tomto období „viedli“ alebo riadili „okrem iných spoločností“ prvý dotknutý podnik a že v dôsledku toho sa priamo podieľali na účasti tohto podniku na porušení.

63 Z odôvodnenia č. 380 napadnutého rozhodnutia ďalej vyplýva, že FEH a FES boli uznané za osobne a spoločne a nerozdielne zodpovedné so spoločnosťami Hitachi a JAEPS za účasť druhého dotknutého podniku na porušení v období od 1. októbra 2002 do 11. mája 2004. Okrem toho najmä z odôvodnení č. 380, 385 a 402 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že zodpovednosť, ktorá z tohto dôvodu vznikla spoločnostiam FEH a FES, vyplýva výlučne zo skutočnosti, že tieto spoločnosti spolu so spoločnosťou Hitachi určovali správanie spoločnosti JAEPS – ich spoločnej dcérskej spoločnosti, ktorá priamo riadila druhý dotknutý podnik –na trhu a že v dôsledku toho sa ako materské spoločnosti spoločnosti JAEPS nepriamo podieľali na účasti tohto podniku na porušení.

64 Prvých päť žalobných dôvodov žalobkyne treba skúmať vzhľadom na vyššie uvedené úvahy. Z dôvodov účelnosti a hospodárnosti konania je vhodné spoločne preskúmať prvé dva žalobné dôvody založené na zjavne nesprávnom posúdení a na porušení práva na spravodlivý proces, zásady prezumpcie neviny a zásady in dubio pro reo a na porušení pravidiel týkajúcich sa rozdelenia dôkazného bremena.

O prvom a druhom žalobnom dôvode, ktoré sú založené na zjavne nesprávnom posúdení, na porušení práva na spravodlivý proces, zásady prezumpcie neviny a zásady in dubio pro reo a na porušení pravidiel týkajúcich sa rozdelenia dôkazného bremena

Tvrdenia účastníkov konania

65 V rámci prvého a druhého žalobného dôvodu žalobkyňa v podstate vytýka Komisii, že sa viackrát dopustila zjavne nesprávneho posúdenia a že porušila pravidlá týkajúce sa rozdelenie dôkazného bremena, keďže v článku 1 písm. g) napadnutého rozhodnutia Komisia konštatovala, že FEH je osobne zodpovedná za účasť prvého dotknutého podniku na porušení v období od stretnutia japonských členov, ktoré sa uskutočnilo „v alebo okolo“ septembra 2000, do 30. septembra 2002, keď skupina Fuji previedla svoje činnosti v oblasti RIP na spoločnosť JAEPS, a keďže v článku 2 písm. d) napadnutého rozhodnutia Komisia v dôsledku toho uložila spoločnosti FEH spoločne a nerozdielne so spoločnosťou FES pokutu vo výške 2 400 000 eur. Komisia z právneho hľadiska dostatočne nesplnila svoju povinnosť preukázať, že prvý dotknutý podnik sa naďalej podieľal na „karteli vyplývajúcom z dohody GQ“, ktorý pokračoval po stretnutí japonských členov, ktoré sa uskutočnilo „v alebo okolo“ septembra 2000. Žalobkyňa ďalej tvrdí, že úvahy Komisie sú v tomto smere poznačené viacnásobným zjavne nesprávnym posúdením dôkazov.

66 Komisia spochybňuje tvrdenia žalobkyne a navrhuje zamietnuť prvý a druhý žalobný dôvod.

Posúdenie Všeobecným súdom

67 Pred vecným posúdením prvého a druhého žalobného dôvodu je potrebné určiť konkrétnu spornú otázku, na ktorej sú založené tieto žalobné dôvody, ako aj sporné odôvodnenia napadnutého rozhodnutia a pripomenúť pravidlá týkajúce sa dôkazu o porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP a dôkazu o účasti podniku na takom porušení.

– O konkrétnej spornej otázke, na ktorej je založený prvý a druhý žalobný dôvod

68 V prejednávanej veci žalobkyňa nespochybňuje účasť prvého dotknutého podniku na porušení od 15. apríla 1988 do septembra 2000 ani osobnú zodpovednosť, ktorá z dôvodu tejto účasti vznikla spoločnosti FEH. Okrem toho žalobkyňa nepopiera, že FEH s ďalšími spoločnosťami riadila prvý dotknutý podnik od septembra 2000 do 30. septembra 2002.

69 Okrem toho, hoci žalobkyňa dôsledne odlišuje „kartel vyplývajúci z dohody GQ“, ktorý sa skončil po odchode spoločností Siemens a Hitachi, od „kartelu vyplývajúceho z nového plánu“, ktorý sa začal v polovici roka 2002, neuvádza konkrétne žalobné dôvody alebo tvrdenia, ktoré by spochybňovali konštatovania Komisie uvedené v odôvodneniach č. 2, 3, 248, a 270 až 299 napadnutého rozhodnutia, že rôzne po sebe nasledujúce dohody a zosúladené postupy v období od 15. apríla 1988 do 11. mája 2004 boli len rôznymi prejavmi jediného a spoločného plánu. V dôsledku toho nemožno konštatovať, že žalobkyňa v rámci prvého a druhého žalobného dôvodu náležite spochybnila tieto konštatovania, a teda náležite spochybnila skutočnosť, že išlo o jediné a pokračujúce porušenie.

70 Žalobkyňa napokon nepopiera, že druhý dotknutý podnik sa podieľal na porušení od 1. októbra 2002 do 11. mája 2004. Žalobkyňa iba popiera, že spoločnosti FEH mohla vzniknúť akákoľvek zodpovednosť a že z tohto dôvodu jej mohla byť uložená pokuta, keďže FEH neurčovala správanie spoločnosti JAEPS na trhu a v dôsledku toho sa ako materská spoločnosť spoločnosti JAEPS nepodieľala na účasti druhého dotknutého podniku na porušení (pozri bod 173 a nasl. nižšie).

71 Na druhej strane žalobkyňa vytýka Komisii, že nesprávne posúdila dôkazy, ktoré jej boli predložené, a že porušila právo na spravodlivý proces, zásadu prezumpcie neviny a zásadu in dubio pro reo a že porušila pravidlá týkajúce sa rozdelenia dôkazného bremena, keď konštatovala, že porušenie konštatované v článku 1 napadnutého rozhodnutia pokračovalo od septembra 2000 do 30. septembra 2002, že prvý dotknutý podnik sa na ňom naďalej podieľal a že bolo možné vyvodiť osobnú zodpovednosť spoločnosti FEH za túto účasť z dôvodu, že táto spoločnosť vykonávala kontrolu na týmto podnikom v čase spáchania porušenia. Podľa žalobkyne Komisia nesplnila svoju povinnosť z právneho hľadiska dostatočne a bez zjavne nesprávneho posúdenia dôkazov preukázať v napadnutom rozhodnutí, že prvý dotknutý podnik sa pod vedením spoločnosti FEH naďalej podieľal na porušení konštatovanom v článku 1 napadnutého rozhodnutia, pričom toto porušenie pokračovalo od 1. októbra 2002 do 11. mája 2004.

72 Komisia tvrdí, že za okolností prejednávanej veci prináležalo spoločnostiam skupiny Fuji preukázať, že prvý dotknutý podnik ukončil svoju účasť na porušení počas predmetného obdobia.

73 Vzhľadom na tvrdenia účastníkov konania je potrebné posúdiť, či Komisia v napadnutom rozhodnutí z právneho hľadiska dostatočne preukázala, že porušenie pokračovalo za účasti prvého dotknutého podniku v období od septembra 2000 do 30. septembra 2002.

– O odôvodneniach napadnutého rozhodnutia, proti ktorým smeruje argumentácia, na ktorej je založený prvý a druhý žalobný dôvod

74 Komisia dospela jednak v súvislosti s pokračovaním porušenia konštatovaného v článku 1 napadnutého rozhodnutia od septembra 2000 do 30. septembra 2002 a jednak v súvislosti s účasťou prvého dotknutého podniku na tomto porušení počas uvedeného obdobia k týmto záverom.

75 V odôvodnení č. 323 napadnutého rozhodnutia Komisia dospela k záveru, že dohody a/alebo zosúladené postupy medzi výrobcami RIP trvali prinajmenšom od 15. apríla 1988 do 11. mája 2004. Uvedenie roka „1998“ namiesto roka „1988“ v tomto odôvodnení je totiž zjavne spôsobené iba chybou v písaní, ktorú treba opraviť.

76 V odôvodneniach č. 324, 326 a 373 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla, že FEH a FES sa podieľali na porušení od 15. apríla 1988, keď boli dohody GQ a EQ prijaté a nadobudli účinnosť, do 11. mája 2004, keď sa uskutočnilo posledné pracovné stretnutie členov kartelu, ktoré bolo nečakane prerušené inšpekciami Komisie. Uvedenie roka „1998“ namiesto roka „1988“ v odôvodnení č. 324 napadnutého rozhodnutia je totiž zjavne spôsobené iba chybou v písaní, ktorú treba opraviť.

77 V odôvodneniach č. 177 až 216 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla „chronologický prehľad vývoja kartelu“. Komisia v tejto súvislosti v odôvodneniach č. 178 a 179 napadnutého rozhodnutia uviedla tieto konštatovania:

„(178) Siemens ukončila svoju účasť na stretnutiach kartelu v septembri 1999 a v roku 2000 ju nasledovali Hitachi a Schneider/VA Tech. Neprítomnosť spoločnosti Siemens bola z európskej perspektívy osobitne destabilizujúca, keďže táto spoločnosť bola od roku 1988 tajomníkom skupiny ,Európa‘ a hlavným hráčom na trhu tak mimo Európy, ako aj v rámci nej. Činnosti kartelu však pokračovali a Alstom prevzala funkciu tajomníka skupiny ,Európa‘. Keďže počet účastníkov sa v porovnaní s rokom 1988 znížil, zjednodušila sa logistika a zložitá štruktúra už nebola odôvodnená.

(179) V roku 2002 Siemens, Hitachi a VA Tech opätovne vstúpili do kartelu. …“

78 V odôvodneniach č. 270 až 299 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla, prečo sa domnievala, že „komplexné dohody v tomto prípade vykazovali znaky jediného a nepretržitého porušenia“. V odôvodnení č. 279 napadnutého rozhodnutia, Komisia najmä uviedla, že „niektorí členovia kartelu tvrdili, že v dôsledku vývoja kartelu došlo od roku 2002 k zmene jeho povahy a že v dôsledku toho je potrebné rozlíšiť dve porušenia namiesto jediného a nepretržitého porušenia.“ V odôvodneniach č. 279 až 299 napadnutého rozhodnutia však Komisia uviedla okolnosti, ktoré podľa jej názoru preukazovali, že rôzne po sebe nasledujúce dohody a zosúladené postupy v období od 15. apríla 1988 do 11. mája 2004 boli len rôznymi prejavmi jediného a spoločného plánu, a uviedla, že by bolo neprirodzené rozdeliť takéto pokračujúce správanie, ktoré sa vyznačovalo jediným cieľom, na viaceré samostatné porušenia.

79 V odôvodnení č. 284 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla:

„ABB poskytla vysvetlenie opísaných praktík, ktoré sa zhoduje so skutočnosťami a listinami v spise, vrátane písomných dohôd. Vyhlásenia týchto podnikov, podľa ktorých došlo k dvom po sebe nasledujúcim porušeniam, sa značne rozchádzajú, pokiaľ ide o dátum ukončenia prvého z nich (pozri odôvodnenie č. 290 nižšie). Tieto protichodné vyhlásenia sa tiež odchyľujú od listinných dôkazov získaných počas inšpekcií. Z podrobnejšej analýzy vyplýva, že tieto protichodné vyhlásenia sú len tvrdeniami (pričom ani jedno z nich nepochádza z obdobia skutkových okolností), ktoré nie sú podložené nijakým dôkazom z obdobia skutkových okolností alebo iným presvedčivým dôkazom, ktorý by preukazoval, že kartel týkajúci sa [projektov] RIP sa skončil k jednému z rôznych uvedených dátumov. Tieto vyhlásenia nepredstavujú skutkové dôkazy, ale posúdenia skutkových okolností navrhnuté účastníkmi konania alebo závery vyvodené svedkami uvedené v dokumentoch napísaných na žiadosť advokátov na účely obhajoby spoločností v tomto konaní. Účastníci konania majú tendenciu uvádzať dátumy, v ktorých podľa ich názoru kartel fungoval menej účinne, ako dátumy, v prípade ktorých treba vychádzať z toho, že došlo de facto k ukončeniu kartelu.“

80 V odôvodnení č. 290 napadnutého rozhodnutia sa ďalej uvádza:

„Komisia sa nemôže oprieť o vyhlásenia [skupiny spoločností] Areva, spoločnosti Melco, [skupiny spoločností] Hitachi alebo spoločností JAEPS a Toshiba, pokiaľ ide o ich tvrdenia, že kartel sa po prvýkrát skončil v roku 1997 ([skupina spoločností] Areva [vo svojej žiadosti podľa oznámenia o spolupráci, pozri bod 12 vyššie]) alebo v septembri 1999 (Melco [vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách] a Toshiba [vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách]) alebo v roku 1999 po odchode spoločnosti Siemens ([skupina spoločností] Hitachi [alebo] JAEPS [vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách]) alebo okolo septembra 2000 ([FEH a FES vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách]). V tomto smere sú ich vyhlásenia nespoľahlivé, keďže si vzájomne odporujú, a ako už bolo uvedené, sú v rozpore s dôkazmi uvedenými v spise. Melco, Toshiba, Fuji, ABB, Alstom, Reyrolle/VA Tech a Magrini/Schneider (neskôr zmenené na VAS, a teda na VA Tech) sa naďalej zúčastňovali na mnohostranných stretnutiach a kontaktoch v rokoch 2000 a/alebo 2001 (pozri odôvodnenia č. 191 až 198 vyššie). Uvedené vyhlásenia sú navyše nejednoznačné a nepresvedčivé.

81 V odôvodneniach č. 191 až 198 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla dôkazy, ktoré predložila ABB alebo spoločnosti skupiny Fuji, ktoré podľa jej názoru preukazovali, že kartel pokračoval po odchode spoločnosti Siemens v septembri 1999, ktorú v roku 2000 nasledovali Hitachi a „Schneider/VA Tech“, a pred ich postupným návratom od marca 2002. Komisia najprv v odôvodneniach č. 191 až 196 napadnutého rozhodnutia poukázala na dokumenty, ktoré predložila ABB vo svojej žiadosti o oslobodenie (pozri bod 8 vyššie), ktoré zodpovedali súboru faxov vymenených od 18. decembra 2000 do 22. januára 2001 medzi spoločnosťami ABB, Melco a Alstom v súvislosti so stretnutiami a s prideľovaním projektov RIP. Následne v odôvodnení č. 197 napadnutého rozhodnutia Komisia informovala o dokumente z 12. mája 2000 predloženom spoločnosťou ABB v jej žiadosti o oslobodenie, ktorý obsahuje zoznam „stretnutí výboru“ vzťahujúci sa na časť obdobia 2000 – 2001. Komisia uviedla, že z tohto zoznamu vyplýva, že účastníkmi týchto stretnutí boli Reyrolle, Alstom, Schneider, ABB, Melco a Toshiba, avšak nie Siemens a „JAEPS (Hitachi)“, čo bolo v súlade s vyhlásením spoločnosti ABB v jej odpovedi na žiadosť Komisie o informácie zo 4. októbra 2004 (pozri bod 15 vyššie), „podľa ktorej tieto dve posledné uvedené spoločnosti neboli v tomto okamihu súčasťou kartelu“. Nakoniec v odôvodnení č. 198 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla súbor dokumentov predložených spoločnosťami skupiny Fuji v ich žiadosti podľa oznámenia o spolupráci a spoločnosťou ABB v doplnení jej žiadosti o oslobodenie zo 7. mája 2004 (pozri bod 10 vyššie), v ktorých boli zaznamenané dohody uzavreté medzi členmi kartelu týkajúce sa ôsmich projektov RIP, ktoré mali v rámci kartelu referenčné čísla [dôverné]( ), ktoré preukazovali, že kartel počas tohto obdobia existoval.

82 Komisia v odôvodnení č. 372 a nasl. napadnutého rozhodnutia tiež konštatovala, že prvý dotknutý podnik sa naďalej podieľal na karteli po stretnutí japonských členov, ktoré sa uskutočnilo „v alebo okolo“ septembra 2000. V tejto súvislosti sa v napadnutom rozhodnutí uvádza:

„(372) Na účely pripísania zodpovednosti príslušným právnym subjektom v rámci [skupiny] Fuji je potrebné rozlíšiť dve obdobia: pred a po prevode činností [skupiny] Fuji v oblasti RIP na spoločnosť JAEPS 1. októbra 2002.

(373) [FEH] a [FES] sa podieľali na kolúznom správaní opísanom v tomto rozhodnutí prinajmenšom od 15. apríla 1988 (dátum pristúpenia [skupiny] Fuji k dohode GQ) do 30. septembra 2002 (činnosti [skupiny] Fuji v oblasti RIP boli prevedené na spoločnosť JAEPS 1. októbra 2002). [FEH] vlastní 100 % základného imania [spoločnosti FES]. …

Tvrdenia spoločnosti Fuji

(374) Fuji priznáva, že sa podieľala na karteli opísanom v oznámení o výhradách od roku 1988 do septembra 2000, ale nie neskôr. Účasť spoločnosti Fuji na karteli sa údajne skončila ,v alebo okolo septembra 2000. Fuji sa nikdy nepodieľala na novom pláne‘ z dôvodu, že Fuji sa údajne nezúčastňovala na spoločných stretnutiach s európskymi výrobcami a že údajne nepokračovala ani vo výmene informácií.

(375) Fuji tvrdí, že hoci niektoré návrhy dohôd, ktoré poskytla (pozri odôvodnenie č. 198), ,sú podľa ich znenia platné po tomto dátume (september 2000), Fuji údajne nebola schopná postupovať podľa týchto dohôd po septembri 2000, keďže všetky ,lehoty na ukončenie ponukových konaní uplynuli o niekoľko mesiacov skôr‘. Okrem toho sa Fuji domnievala, že dohody, ktoré boli predtým uzatvorené v súvislosti s dohodou GQ, už nie sú záväzné medzi účastníkmi kartelu; Fuji nevyhrala žiadne z uvedených ponukových konaní, a teda nemala nijaký prospech zo žiadnej z dohôd.

Posúdenie Komisiou

(376) Keďže Fuji nebola členom výboru Európa/Japonsko, nemala sa stretávať s európskymi výrobcami na riadiacej alebo pracovnej úrovni, ale len na výročných stretnutiach. Výročné stretnutia navyše neboli nevyhnutné pre praktické vykonávanie kartelu, čo implicitne potvrdzuje vyhlásenie spoločnosti Fuji, ktorá priznáva, že sa podieľala na karteli aj v roku 2000 (keď sa neuskutočnilo nijaké výročné stretnutie).

(377) Tvrdenie spoločnosti Fuji, že údajne odišla z kartelu okolo septembra 2000, nebolo potvrdené žiadnym iným účastníkom konania napriek tomu, že táto informácia im bola poskytnutá na predloženie pripomienok. Tvrdenie spoločnosti Fuji je tiež nejednoznačné, keďže Fuji niekedy tvrdí, že k [odchodu z kartelu] došlo ,v alebo okolo septembra 2000‘, a inde v tom istom dokumente tvrdí, že k nemu došlo ,najneskôr v septembri 2000‘. Fuji tiež tvrdí, že ,posledný návrh dohody, ktorý dostal [pán Oz.], pochádzal z 28. septembra 2000‘ a že ,Fuji po tomto dátume nepokračovala v komunikácii s kartelom založeným na dohode GQ‘. To znamená, že Fuji mala predložiť zákazníkovi ,dohodnutú‘ ponuku s cieľom vyvolať dojem, že existuje hospodárska súťaž týkajúca sa projektu, avšak nepredložila nijaký dôkaz o tom, že sa vzdala projektu alebo že predložila ponuku na tento projekt za podmienok hospodárskej súťaže. Okrem toho podľa vyhlásenia [pána I.H.] Fuji opustila kartel ,onedlho po spoločnosti Siemens‘, avšak bolo preukázané, že Siemens opustila kartel v septembri 1999. Toto tvrdenie tiež nie je podporené akýmkoľvek údajom alebo dôkazom v spise, z ktorého by vyplývalo, že Fuji sa v septembri 2000 od kartelu verejne dištancovala.

(378) Napokon, aj keby Komisia pripustila, že až do založenia spoločnosti JAEPS nedošlo k výmene nijakých ďalších informácií týkajúcich sa kartelu so spoločnosťou Fuji, Komisia musí tiež vziať do úvahy skutočnosť, že Fuji nemohla vo svojich obchodných činnostiach ignorovať už vymenené informácie a že dohody, ktoré už boli uzatvorené, boli ešte stále účinné. Podľa dôkazov uvedených v spise a najmä podľa informácií poskytnutých spoločnosťou Fuji bola táto spoločnosť účastníkom niektorých dohôd uvedených v odôvodnení č. 198 vyššie, ktorých platnosť sa skončila po septembri 2000 a ktorých nedodržiavanie bolo sankcionované pokutami. Napriek tomu, že Komisia poskytla spoločnosti Fuji možnosť vyjadriť sa a predložiť ďalšie dôkazy na spochybnenie týchto záverov, [Fuji] nepredložila nijaké dôkazy, ktoré by preukazovali, že odstúpila od dohôd, že proti nim skutočne namietala alebo že ich nedodržiavala. Naopak skutočnosť, že všetky ,lehoty na ukončenie ponukových konaní uplynuli o niekoľko mesiacov skôr‘, ako tvrdí Fuji, iba potvrdzuje záver, že dohody už boli prijaté a nadobudli účinnosť, a skutočnosť, že Fuji napokon nevyhrala ponukové konania (pričom toto tvrdenie tiež nie je podporené dôkazmi), nič nemení na vyššie uvedených záveroch. Po prvé Fuji bola účastníkom všetkých uvedených dohôd, avšak nebola ich organizátorom a ani z nich nevyhnutne nemala prospech. Jej uvedenie v zozname znamená, že mala predkladať ponuky, a nie že mala byť úspešným uchádzačom. Po druhé, aj keby ju členovia kartelu určili za úspešného uchádzača (čo Fuji netvrdila ani nepreukázala), ešte stále by nebolo úplne zaručené, že napokon získa zákazku, keďže iní uchádzači, ktorí neboli účastníkmi kartelu, mohli byť úspešnejší.

(379) Z dôvodov uvedených v odôvodneniach č. 334 a 373 je potrebné uznať [FEH] a [FES] za spoločne a nerozdielne zodpovedné za účasť spoločnosti Fuji na porušení od 15. apríla 1988 do 30. septembra 2002.“

– O pravidlách vzťahujúcich sa na preukázanie porušenia článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP a preukázanie účasti podniku na takom porušení

83 Vzhľadom na to, že medzi účastníkmi konania je sporná otázka, ktorý z nich má niesť dôkazné bremeno, a všeobecne otázka, či boli v prejednávanej veci dodržané pravidlá vzťahujúce sa na preukázanie porušenia článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP a preukázanie účasti podniku na takom porušení, je vhodné na úvod pripomenúť príslušnú právnu úpravu.

84 Podľa ustálenej judikatúry týkajúcej sa dôkazného bremena prislúcha jednak účastníkovi konania alebo orgánu, ktorý namieta porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, predložiť dôkaz, ktorý z právneho hľadiska dostatočne preukazuje skutkové okolnosti tvoriace porušenie, a jednak prináleží podniku, ktorý uplatňuje prostriedok obhajoby proti konštatovaniu porušenia, predložiť dôkaz, že podmienky uplatnenia tohto prostriedku obhajoby sú splnené, takže v takom prípade sa uvedený orgán musí oprieť o iné dôkazy (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 16. novembra 2006, Peróxidos Orgánicos/Komisia, T‑120/04, Zb. s. II‑4441, bod 50; pozri tiež v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C‑185/95 P, Zb. s. I‑8417, bod 58, a zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, bod 78). Dĺžka trvania porušenia je v zmysle článku 81 ods. 1 ES základnou zložkou pojmu porušenie, ktorej dôkazné bremeno zaťažuje v prvom rade Komisiu (rozsudky Súdu prvého stupňa zo 7. júla 1994, Dunlop Slazenger/Komisia, T‑43/92, Zb. s. II‑441, bod 79, a Peróxidos Orgánicos/Komisia, už citovaný, bod 51).

85 Toto rozdelenie dôkazného bremena sa však môže odlišovať, pokiaľ skutkové okolnosti, ktoré uvádza jeden účastník konania, môžu byť takej povahy, že by druhého účastníka konania zaväzovali predložiť vysvetlenie alebo odôvodnenie, ktorých nepredloženie by umožňovalo dospieť k záveru, že dôkazné bremeno bolo unesené (pozri v tomto zmysle rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný v bode 84 vyššie, bod 79, a rozsudok Peróxidos Orgánicos/Komisia, už citovaný v bode 84 vyššie, bod 53).

86 Pokiaľ ide o dôkazy, o ktoré sa Komisia môže oprieť, v práve hospodárskej súťaže prevláda zásada voľného hodnotenia dôkazov (rozsudok Súdneho dvora z 25. januára 2007, Dalmine/Komisia, C‑407/04 P, Zb. s. I‑829, bod 63; rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. júla 2004, JFE Engineering a i./Komisia, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 a T‑78/00, Zb. s. II‑2501, bod 273). Keďže zákaz zúčastňovať sa na protisúťažných postupoch a dohodách, ako aj sankcie, ktoré môžu byť porušovateľom uložené, sú všeobecne známe, je totiž bežné, že činnosti, ktoré sú obsahom týchto postupov a dohôd, sa uskutočňujú ilegálne, že stretnutia sa uskutočňujú tajne, najčastejšie v treťom štáte, a že súvisiaca dokumentácia je obmedzená na minimum. Ak sa aj Komisii podarí získať explicitný dôkaz o nezákonnom kontakte medzi obchodníkmi, napríklad zápisnicu zo stretnutia, za normálnych okolností je len čiastkový a kusý, a preto je často potrebné rekonštruovať niektoré podrobnosti dedukciou. Vo väčšine prípadov preto existenciu protisúťažného postupu alebo dohody možno vyvodiť z určitého množstva zhodných okolností a nepriamych dôkazov, ktoré – posudzované ako celok – môžu v prípade neexistencie iného prijateľného vysvetlenia predstavovať dôkaz porušenia pravidiel hospodárskej súťaže (rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný v bode 84 vyššie, body 55 až 57). Takéto nepriame dôkazy a zhodné okolnosti umožňujú odhaliť nielen existenciu protisúťažných správaní a dohôd, ale tiež dĺžku pokračujúceho protisúťažného správania a obdobie, počas ktorého sa dohoda uzavretá v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže uplatňovala (rozsudok Súdneho dvora z 21. septembra 2006, Technische Unie/Komisia, C‑113/04 P, Zb. s. I‑8831, bod 166).

87 Je v každom prípade nevyhnutné, aby Komisia uviedla presné a zhodujúce sa dôkazy na podloženie pevného presvedčenia, že došlo k spáchaniu porušenia (pozri rozsudky Súdu prvého stupňa zo 6. júla 2000, Volkswagen/Komisia, T‑62/98, Zb. s. II‑2707, body 43 a 72 a tam citovanú judikatúru; JFE Engineering/Komisia, už citovaný v bode 86 vyššie, bod 179 a tam citovanú judikatúru, a z 25. októbra 2005, Groupe Danone/Komisia, T‑38/02, Zb. s. II‑4407, bod 217). Každý z dôkazov predložených Komisiou však nemusí nevyhnutne zodpovedať týmto kritériám so zreteľom na každý znak skutkovej podstaty porušenia. Postačuje totiž, ak súbor nepriamych dôkazov, o ktoré sa inštitúcia opiera, zodpovedá tejto požiadavke pri celkovom posúdení (rozsudky JFE Engineering/Komisia, už citovaný v bode 86 vyššie, bod 180, a Groupe Danone/Komisia, už citovaný, bod 218; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok „PVC II“, už citovaný v bode 57 vyššie, body 768 až 778 a najmä bod 777). Pokiaľ ide o dĺžku trvania porušenia, z judikatúry vyplýva, že v prípade, ak neexistujú dôkazy spôsobilé priamo preukázať dĺžku trvania porušenia, musí sa Komisia oprieť prinajmenšom o dôkazy, ktoré sa vzťahujú na skutočnosti dostatočne blízke z časového hľadiska tak, aby bolo možné rozumne pripustiť, že toto porušenie trvalo neprerušene medzi dvoma konkrétnymi dátumami (rozsudok Technische Unie/Komisia, už citovaný v bode 86 vyššie, bod 169; rozsudky Dunlop Slazenger/Komisia, už citovaný v bode 84 vyššie, bod 79, a Peróxidos Orgánicos/Komisia, už citovaný v bode 84 vyššie, bod 51).

88 Pokiaľ ide o dôkaznú hodnotu, ktorú je potrebné priznať rôznym dôkazom, je potrebné zdôrazniť, že jediným relevantným kritériom pri posúdení dobrovoľne predložených dôkazov je ich vierohodnosť (rozsudok Dalmine/Komisia, už citovaný v bode 86 vyššie, bod 63; pozri rozsudky Súdu prvého stupňa z 8. júla 2004, Mannesmannröhren-Werke/Komisia, T‑44/00, Zb. s. II‑2223, bod 84 a tam citovanú judikatúru, a JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 86 vyššie, bod 273). Podľa všeobecných pravidiel dokazovania vierohodnosť, a teda aj dôkazná hodnota dokumentu závisí od jeho pôvodu, od okolností jeho vyhotovenia, od jeho adresáta a od jeho obsahu (rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2000, Cimenteries CBR a i./Komisia, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Zb. s. II‑491, bod 1053; návrhy, ktoré predniesol sudca Vesterdorf ako generálny advokát k rozsudku Súdu prvého stupňa z 24. októbra 1991, Rhône-Poulenc/Komisia, T‑1/89, Zb. s. II‑867, II‑869, II‑956). Osobitne je potrebné priznať veľký význam okolnosti, že dokument bol vyhotovený v bezprostrednej súvislosti so skutkovými okolnosťami (rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. marca 1999, Ensidesa/Komisia, T‑157/94, Zb. s. II‑707, bod 312) alebo priamym svedkom týchto okolností (pozri v tomto zmysle rozsudok JFE Engineering/Komisia, už citovaný v bode 86 vyššie, bod 207). Dokumenty, z ktorých vyplýva, že sa uskutočnili kontakty medzi viacerými podnikmi a že tieto podniky skutočne sledovali cieľ vopred vylúčiť akúkoľvek neistotu, pokiaľ ide o budúce správanie ich konkurentov, z právneho hľadiska dostatočne preukazujú existenciu zosúladeného postupu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 16. decembra 1975, Suiker Unie a i./Komisia, 40/73 až 48/73, 50/73, 54/73 až 56/73, 111/73, 113/73 a 114/73, Zb. s. 1663, body 175 a 179). Okrem toho vyhlásenia, ktoré sú v rozpore so záujmami toho, kto ich robí, sa v zásade musia považovať za mimoriadne vierohodné dôkazy (pozri v tomto zmysle rozsudok JFE Engineering/Komisia, už citovaný v bode 86 vyššie, body 207, 211 a 212).

89 Napokon je potrebné pripomenúť, že úloha súdu, ktorý rozhoduje o žalobe o neplatnosť podanej podľa článku 230 ES (teraz článok 263 ZFEÚ) proti rozhodnutiu Komisie, v ktorom sa konštatuje existencia porušenia práva hospodárskej súťaže a ktorým sa ukladajú pokuty subjektom, ktorým je toto rozhodnutie určené, spočíva v posúdení, či dôkazy a iné okolnosti, o ktoré sa Komisia vo svojom rozhodnutí opiera, sú dostatočné na preukázanie existencie porušenia (rozsudok JFE Engineering/Komisia, už citovaný v bode 86 vyššie, body 174 a 175; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok „PVC II“, už citovaný v bode 57 vyššie, bod 891). Ak existuje pochybnosť, musí byť na prospech subjektov, ktorým je rozhodnutie určené, a súd preto nemôže dospieť k záveru, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala dané porušenie, ak má v tejto súvislosti naďalej akékoľvek pochybnosti (rozsudky JFE Engineering/Komisia, už citovaný v bode 86 vyššie, bod 177, a Groupe Danone/Komisia, už citovaný v bode 87 vyššie, bod 215). V takejto situácii je totiž potrebné zohľadniť zásadu prezumpcie neviny tak, ako vyplýva najmä z článku 6 ods. 2 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaného 4. novembra 1950 v Ríme (ďalej len „EDĽP“), ktorá je súčasťou základných práv, ktoré sú podľa judikatúry Súdneho dvora, ktorá bola navyše potvrdená preambulou Jednotného európskeho aktu a článkom 6 ods. 2 Zmluvy o založení Európskej únie, ako aj článkom 47 Charty základných práv Európskej únie vyhlásenej 7. decembra 2000 v Nice (Ú. v. ES C 364, s. 1), chránené v právnom poriadku Európskej únie. Vzhľadom na povahu predmetných porušení, ako aj na povahu a stupeň prísnosti sankcií, ktoré sú s nimi spojené, sa zásada prezumpcie neviny uplatňuje najmä na konania týkajúce sa porušenia pravidiel hospodárskej súťaže uplatniteľných na podniky, ktoré môžu viesť k uloženiu pokút alebo penále (rozsudky Súdneho dvora z 8. júla 1999, Hüls/Komisia, C‑199/92 P, Zb. s. I‑4287, body 149 a 150, a Montecatini/Komisia, C‑235/92 P, Zb. s. I‑4539, body 175 a 176; rozsudok Groupe Danone/Komisia, už citovaný v bode 87 vyššie, bod 216).

90 Existencia porušenia sa musí posudzovať výlučne na základe dôkazov, ktoré Komisia uviedla v rozhodnutí, ktorým sa konštatuje uvedené porušenie, a teda jedinou relevantnou otázkou je zistiť z vecného hľadiska, či bolo porušenie preukázané týmito dôkazmi (rozsudok Cimenteries CBR a i./Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, bod 726).

91 Judikatúra citovaná vyššie sa môže analogicky uplatniť na článok 53 Dohody o EHP a na rozhodnutia Komisie prijaté na základe tohto článku.

92 Vzhľadom na pravidlá uvedené v bodoch 84 až 91 je potrebné overiť, či Komisia v napadnutom rozhodnutí uviedla dôkazy, ktoré sú dostatočne vierohodné, presné a zhodné na to, aby v rámci celkového posúdenia a po preskúmaní alternatívnych vysvetlení alebo odôvodnení, ktoré uvádza žalobkyňa, zakladali pevné presvedčenie, že porušenie konštatované v článku 1 napadnutého rozhodnutia pokračovalo za účasti prvého dotknutého podniku od septembra 2000 do 30. septembra 2002 a že bolo možné uznať spoločnosť FEH za osobne zodpovednú za toto porušenie z dôvodu, že v čase spáchania porušenia riadila tento podnik.

– O analýze dôkazov, na ktorých je založené napadnuté rozhodnutie

93 Na úvod je potrebné pripomenúť základné skutočnosti, na základe ktorých Komisia v napadnutom rozhodnutí dospela k záveru, že porušenie konštatované v článku 1 napadnutého rozhodnutia pokračovalo za účasti prvého dotknutého podniku od septembra 2000 do 30. septembra 2002.

94 V odôvodnení č. 290 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla, že neberie do úvahy tvrdenia spoločností FEH a FES, spoločností skupiny Areva, spoločnosti Melco, spoločností skupiny Hitachi alebo spoločností JAEPS a Toshiba – že kartel sa po prvýkrát skončil buď niekedy v roku 1997, alebo v septembri 1999, alebo niekedy v roku 1999 po odchode spoločnosti Siemens, alebo v alebo okolo septembra 2000 – z dôvodu, že tieto tvrdenia nie sú hodnoverné alebo že sú nejednoznačné a majú malú výpovednú hodnotu, pretože si navzájom odporujú a sú v rozpore s dôkazmi uvedenými v spise (pozri bod 80 vyššie). Komisia v tomto odôvodnení č. 290 napadnutého rozhodnutia v spojení s odôvodneniami č. 191 a 198 poznamenala, že prvý dotknutý podnik a iné podniky sa naďalej zúčastňovali na mnohostranných stretnutiach v roku 2000 a/alebo v roku 2001. Okolnosti, na základe ktorých Komisia preukázala, že kartel sa – za účasti prvého dotknutého podniku – naďalej uplatňoval po odchode spoločnosti „Schneider/VA Tech“ 13. decembra 2000, sú uvedené v bode 81 vyššie.

95 Pokiaľ ide po prvé o faxy, ktoré si vymenili niektorí členovia kartelu v období od 18. decembra 2000 do 22. januára 2001, týkajúce sa stretnutí a prideľovania projektov RIP, je potrebné poznamenať, že ako Komisia uznáva, k výmene týchto faxov došlo iba medzi spoločnosťami Alstom (neskôr Areva), Melco a ABB. Ako teda žalobkyňa správne tvrdí, hoci výmena týchto faxov, ku ktorej došlo v relevantnom období, je hodnoverným a presným dôkazom o činnostiach kartelu okolo decembra 2000 a januára 2001, vôbec nepreukazuje, že na tomto karteli sa podieľal aj prvý dotknutý podnik.

96 Pokiaľ ide ďalej o zoznam z 12. mája 2000, skutočne je v ňom uvedených trinásť „stretnutí výboru“ naplánovaných na obdobie od 18. mája 2000 do 17. mája 2001. Protisúťažný cieľ týchto „stretnutí výboru“ možno vyvodiť z toho, že tento zoznam označuje každý z dotknutých podnikov odkazom na jeho kód v rámci kartelu, ako je to uvedené v odôvodneniach č. 142 a 197 napadnutého rozhodnutia, a že ako potvrdilo viacero členov kartelu, niektoré stretnutia orgánov – spoločný výbor Európa/Japonsko a výbor Európa –, ktoré sa podieľali na prevádzkovom fungovaní kartelu, boli naplánované, ako to tiež vyplýva z odôvodnení č. 150 a 151 napadnutého rozhodnutia. Okrem toho, keďže skutočnosť, že šesť z týchto stretnutí výboru sa skutočne konalo, potvrdzujú buď niektorí členovia kartelu, alebo ďalšie skutočnosti uvedené v spise, ako sú záznamy o cestovných výdavkoch alebo zápisy v osobných diároch, činnosti kartelu v období od 18. mája 2000 do 18. januára 2001 možno považovať za preukázané. Ako však Komisia uznáva, na týchto stretnutiach sa zúčastnili len podniky Reyrolle, Alstom, Schneider, ABB, Melco a Toshiba. Z toho vyplýva, že ako žalobkyňa správne tvrdí, hoci tento zoznam je dôveryhodným a presným dôkazom o činnostiach kartelu v období od 18. mája 2000 do 17. mája 2001, vôbec nepreukazuje, že na tomto karteli sa podieľal aj prvý dotknutý podnik.

97 Napokon, pokiaľ ide o dokumenty, ktoré sa vzťahujú na skutočnosti, ku ktorým došlo v období ich vypracovania, a ktoré sa týkajú ôsmich projektov RIP s referenčnými číslami [dôverné], tieto dokumenty svedčia o dohodách, ktoré uzatvorili členovia kartelu s cieľom rozdeliť si vyššie uvedené projekty RIP, s rôznou dĺžkou platnosti. Tieto dokumenty svedčia o tom, že prvý dotknutý podnik sa spolu s inými členmi kartelu podieľal na dohodách o rozdelení ôsmich projektov RIP, ktoré zorganizovali iné podniky podieľajúce sa na karteli a ktoré boli uzatvorené alebo ktoré nadobudli účinnosť medzi spoločnosťami [dôverné] a [dôverné] a ktoré boli platné približne [dôverné] po dátume ich uzatvorenia, čiže pokiaľ ide posledný projekt s referenčným číslom [dôverné], do [dôverné].

98 V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že na to, aby išlo o dohodu v zmysle článku 81 ods. 1 ES, stačí, že predmetné podniky vyjadrili svoju spoločnú vôľu správať sa na trhu určitým spôsobom (rozsudky Súdu prvého stupňa z 24. októbra 1991, Petrofina/Komisia, T‑2/89, Zb. s. II‑1087, bod 211, a z 10. marca 1992, ICI/Komisia, T‑13/89, Zb. s. II‑1021, bod 253; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 15. júla 1970, ACF Chemiefarma/Komisia, 41/69, Zb. s. 661, bod 112). Okrem toho článok 81 ES sa uplatňuje v prípade, ak kartel naďalej spôsoboval účinky, hoci jeho platnosť bola formálne ukončená (pozri v tomto zmysle rozsudok ICI/Komisia, už citovaný, bod 254, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. decembra 2001, Acerinox/Komisia, T‑48/98, Zb. s. II‑3859, bod 63). Uvedená judikatúra sa môže analogicky uplatniť na článok 53 Dohody o EHP.

99 V prejednávanej veci žalobkyňa nepoprela, že FEH na základe pravidiel kartelu uzatvorila dohody o rozdelení ôsmich projektov RIP s referenčnými číslami [dôverné] v rámci kartelu. Okrem toho žalobkyňa nepoprela, že podmienky týchto dohôd svedčia o tom, že tieto dohody mali spôsobovať účinky od [dôverné], keď nadobudla účinnosť dohoda o projekte s referenčným číslom [dôverné], do [dôverné], keď sa skončila platnosť dohody o projekte s referenčným číslom [dôverné].

100 Okrem toho zo spisu nevyplýva nijaká okolnosť, ktorá by nasvedčovala tomu, že prvý dotknutý podnik sa verejne dištancoval od kartelu a od dohôd uzatvorených v rámci kartelu. Podnik, ktorý sa verejne nedištancuje od výsledkov stretnutia, na ktorom sa zúčastnil, alebo od dohody, ktorej bol účastníkom, je v zásade naďalej v celom rozsahu zodpovedný za svoju účasť na karteli. Pre podniky by bolo príliš jednoduché minimalizovať riziko zaplatenia vysokej pokuty, ak by mohli využiť kartelovú dohodu a potom dosiahnuť zníženie pokuty z dôvodu, že zohrávali len obmedzenú úlohu pri uskutočňovaní porušenia, hoci ich postoj podnecoval ostatné podniky k škodlivejšiemu správaniu sa v hospodárskej súťaži (pozri v tomto zmysle rozsudok Mannesmannröhren-Werke/Komisia, už citovaný v bode 88 vyššie, bod 278 a tam citovanú judikatúru). Z toho vyplýva, že aj keby prvý dotknutý podnik nedodržiaval všetky dohody uzatvorené v rámci kartelu, táto skutočnosť bez dôkazu o tom, že sa verejne dištancoval od ostatných členov kartelu, nestačí na to, aby sa zbavil svojej zodpovednosti za svoju účasť na týchto dohodách a prostredníctvom týchto dohôd na porušení konštatovanom v článku 1 napadnutého rozhodnutia.

101 Preto je potrebné konštatovať, že faxy, ktoré si vymenili niektorí členovia kartelu v období od 18. decembra 2000 do 22. januára 2001, zoznam „stretnutí výboru“ z 12. mája 2000 a dokumenty týkajúce sa ôsmich projektov RIP, ktoré sú uvedené v odôvodneniach č. 191 až 198 napadnutého rozhodnutia, na ktoré odkazuje odôvodnenie č. 290, sú vierohodnými, presnými a zhodnými dôkazmi o tom, že porušenie konštatované v článku 1 napadnutého rozhodnutia pokračovalo od septembra 2000 do 30. septembra 2002. Okrem toho vzhľadom na mimoriadne dlhé trvanie porušenia konštatovaného v článku 1 napadnutého rozhodnutia, pričom žalobkyňa nespochybňuje existenciu tohto porušenia v období od 15. apríla 1988 do septembra 2000, a na zložité preventívne opatrenia, ktoré prijali členovia kartelu na zastretie alebo utajenie jeho existencie, opísané v odôvodnení č. 170 napadnutého rozhodnutia možno konštatovať, že tieto dôkazy sa týkajú skutkových okolností, ktoré sú v zmysle judikatúry citovanej v bode 87 vyššie z časového hľadiska dostatočne blízke na to, aby bolo možné odôvodnene pripustiť, že toto porušenie pokračovalo nepretržite počas tohto obdobia.

102 Okrem toho dôkazy, z ktorých napadnuté rozhodnutie v tejto súvislosti vychádza, sú dostatočne vierohodné, presné a zhodné. Nevyvracajú ich vyhlásenia spoločností FEH a FES uvedené v ich liste Komisii z 21. novembra 2006 a v ich odpovedi na oznámenie o výhradách (pozri body 19 a 27 vyššie), ani vyhlásenia spoločnosti Melco, spoločností skupiny Hitachi alebo spoločnosti JAEPS a skupiny VA Tech uvedené v ich žiadostiach podľa oznámenia o spolupráci (pozri body 13, 14 a 16 vyššie), podľa ktorých sa kartel po prvý raz skončil už pred obdobím od septembra 2000 do 30. septembra 2002. Tieto vyhlásenia, podľa ktorých sa kartel skončil skôr, nie sú totiž podporené vierohodnými a presnými dôkazmi. Okrem toho tieto vyhlásenia sú rozporné, keďže subjekty, ktoré ich podali, tvrdia, že kartel sa skončil buď niekedy v roku 1997 (Melco), alebo niekedy v roku 1999 (spoločnosti skupiny Hitachi alebo JAEPS a skupina VA Tech), alebo „v alebo okolo“ septembra 2000 (FEH a FES). Ako Komisia správne uvádza v odôvodneniach č. 284, 285 a 290 napadnutého rozhodnutia, tieto vyhlásenia teda nemôžu spochybniť listinné dôkazy týkajúce sa skutočností, ktoré nastali v čase ich vypracovania, ktoré predložili samotné podniky, ktoré sa podieľali na porušení konštatovanom v článku 1 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorých toto porušenie pokračovalo od septembra 2000 do 30. septembra 2002.

103 Žalobkyňa síce tvrdí, že vyhláseniam uvedeným v liste spoločností FEH a FES adresovanom Komisii z 21. novembra 2006 a v ich odpovedi na oznámenie o výhradách by sa mala priznať mimoriadna dôkazná hodnota alebo vierohodnosť, lebo sú „samoobviňujúce“ (pozri bod 88 vyššie a bod 107 nižšie). Tieto vyhlásenia, v ktorých FEH a FES tvrdia, že prvý dotknutý podnik ukončil svoju účasť na karteli po stretnutí japonských členov, ktoré sa uskutočnilo „v alebo okolo“ septembra 2000, však nemožno považovať za vyhlásenia, ktoré by boli v rozpore s ich záujmami. Tieto vyhlásenia totiž skôr minimalizujú význam účasti prvého dotknutého podniku na porušení a v dôsledku toho obmedzujú osobnú zodpovednosť spoločnosti FEH založenú na tom, že v čase spáchania porušenia riadila tento podnik. Takéto vyhlásenia teda nemôžu vyvrátiť dôkazy, z ktorých Komisia vychádzala v napadnutom rozhodnutí.

104 Žalobkyňa teda nemôže oprávnene vytýkať Komisii, že nezohľadnila dôkaznú hodnotu vyhlásení uvedených v liste spoločností FEH a FES adresovanom Komisii z 21. novembra 2006 a v ich odpovedi na oznámenie o výhradách, keď dospela k záveru, že prvý dotknutý podnik sa podieľal na porušení od septembra 2000 do 30. septembra 2002 a že spoločnosť FEH možno uznať za osobne zodpovednú za toto porušenie z dôvodu, že v čase spáchania porušenia riadila tento podnik.

105 Okrem toho dokumenty týkajúce sa dohôd uzatvorených v rámci kartelu opísané v odôvodneniach č. 191 a 198 napadnutého rozhodnutia sú vierohodnými a presnými dôkazmi, ktoré potvrdzujú konštatovanie Komisie, že prvý dotknutý podnik sa naďalej podieľal na porušení od septembra 2000 do 30. septembra 2002, keďže v týchto dokumentoch sa uvádza, že „Fuji“ bola účastníkom týchto dohôd uzatvorených v rámci kartelu, ktoré mali spôsobovať účinky v období od 27. augusta 1998 do 28. októbra 2001.

106 Zostáva teda overiť, či sú alternatívne vysvetlenia alebo odôvodnenia, ktoré uvádza žalobkyňa, spôsobilé vyvrátiť vierohodné a presné dôkazy, na ktorých je založené napadnuté rozhodnutie. V opačnom prípade možno konštatovať, že Komisia uniesla dôkazné bremeno, ktoré na nej spočívalo, pokiaľ ide o preukázanie toho, že prvý dotknutý podnik sa naďalej podieľal na porušení od septembra 2000 do 30. septembra 2002 (pozri v tomto zmysle rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný v bode 84 vyššie, bod 79, a rozsudok Peróxidos Orgánicos/Komisia, už citovaný v bode 84 vyššie, body 63 a 71) a že bolo možné uznať spoločnosť FEH za osobne zodpovednú za toto porušenie z dôvodu, že v čase spáchania porušenia riadila tento podnik.

– O analýze alternatívnych dôkazov predložených žalobkyňou

107 Žalobkyňa v prvom rade vytýka Komisii, že nezohľadnila niektoré tvrdenia alebo skutkové okolnosti, ktoré potvrdzovali vierohodnosť vyhlásení uvedených v odpovedi spoločností FEH a FES na oznámenie o výhradách, podľa ktorých sa prvý dotknutý podnik prestal podieľať na karteli „v alebo okolo“ septembra 2000. Po prvé žalobkyňa tvrdí, že prvý dotknutý podnik sa od septembra 2000 prestal zúčastňovať na stretnutiach kartelu, hoci predtým sa zúčastňoval na stretnutiach japonských členov pred stretnutiami členov výboru Európa a výboru Japonsko v súlade s dohodou GQ. Po druhé žalobkyňa tvrdí, že vyhlásenia spoločností FEH a FES sú podporené niektorými vyhláseniami spoločností ABB a Melco, spoločností skupiny Hitachi alebo spoločnosti JAEPS a skupiny VA Tech. Po tretie žalobkyňa poukazuje na to, že v dokumentoch po septembri 2000 sa prvý dotknutý podnik vôbec nespomína. Po štvrté žalobkyňa tvrdí, že Komisia nevzala do úvahy skutočnosť, že vyhlásenia spoločností FEH a FES, podľa ktorých porušenie a účasť prvého dotknutého podniku na tomto porušení sa skončili v septembri 2000, boli „samoobviňujúce“. Po piate žalobkyňa poznamenáva, že dokumenty týkajúce sa dvoch ponukových konaní v [dôverné] vyhotovené v [dôverné], ktoré FEH a FES predložili v prílohe k žalobe a v nadväznosti na otázky a žiadosť Všeobecného súdu o predloženie dokumentov (pozri bod 37 vyššie), preukazujú, že prvý dotknutý podnik prestal dodržiavať dohody uzatvorené v rámci kartelu a napokon sa prestal podieľať na činnostiach kartelu po septembri 2000, keďže v týchto ponukových konaniach prvý dotknutý podnik podstatne znížil svoje ceny pod „cenové úrovne“ stanovené v dohodách uzatvorených v rámci kartelu. Žalobkyňa tvrdí, že tieto dokumenty svedčia o tom, že v súvislosti s projektom RIP na zmluvu [dôverné] v [dôverné] cenové odhady, ktoré prvý dotknutý podnik predložil svojim partnerom, boli o [dôverné] až [dôverné] % nižšie ako „cenová úroveň“ stanovená v zázname o dohode, a že pokiaľ ide o dva projekty RIP na zmluvu [dôverné] v [dôverné], cena fakturovaná jeho partnerovi bola o [dôverné] % nižšia ako „cenová úroveň“ stanovená v zázname o dohode.

108 Žalobkyňa navyše vytýka Komisii, že sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia dôkazov, ktoré jej boli predložené, a že porušila jej právo na spravodlivý proces, zásadu prezumpcie neviny a zásadu in dubio pro reo tým, že nezohľadnila vyhlásenia spoločností FEH a FES, podľa ktorých prvý dotknutý podnik ukončil svoju účasť na porušení „v alebo okolo“ septembra 2000, z dôvodu, že v týchto vyhláseniach nebol jasne uvedený dátum, keď tento podnik prestal byť členom kartelu, a že tento podnik sa od kartelu verejne nedištancoval.

109 Z napadnutého rozhodnutia však nevyplýva, že Komisia na účely preukázania účasti prvého dotknutého podniku na porušení v období od septembra 2000 do 30. septembra 2002 vychádzala z vyhlásenia spoločnosti ABB uvedeného v jej odpovedi na žiadosť o informácie zo 4. októbra 2004 (pozri body 15 a 81 vyššie), podľa ktorého „počas obdobia, keď Siemens a Hitachi neboli účastníkmi kartelu, kartel týkajúci sa projektov RIP naďalej existoval so spoločnosťami… ABB, Alstom, Areva, VA Tech, Schneider…, [Melco], Toshiba a Fuji“. V dôsledku toho nie je potrebné určiť, či – ako tvrdí žalobkyňa – toto vyhlásenie bolo spôsobilé podporiť závery Komisie týkajúce sa účasti prvého dotknutého podniku na porušení v období od septembra 2000 do 30. septembra 2002.

110 Pokiaľ ide o iné tvrdenia žalobkyne, po prvé je potrebné poznamenať, že ako žalobkyňa správne tvrdí, neexistuje dôkaz na podporu napadnutého rozhodnutia, ktorý by umožňoval konštatovať, že prvý dotknutý podnik sa zúčastnil na stretnutí podnikov, ktoré sa podieľali na karteli, a najmä na stretnutí japonských členov v období od septembra 2000 do 30. septembra 2002. Na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, však táto skutočnosť nestačí na vyvrátenie vierohodných a presných dôkazov o tom, že prvý dotknutý podnik sa naďalej podieľal na porušení počas tohto obdobia.

111 Skutočnosť, že zo zoznamu „stretnutí výboru“ z 12. mája 2000 (pozri bod 96 vyššie) nevyplýva, že prvý dotknutý podnik sa zúčastnil alebo musel zúčastniť na týchto stretnutiach, nemá v tejto súvislosti nijaký význam. Tento zoznam sa totiž týka len stretnutí spoločného výboru Európa/Japonsko a súvisiacich prípravných stretnutí výboru Európa. Z odôvodnení č. 150, 151 a 376 napadnutého rozhodnutia, ako aj z poznámky pod čiarou č. 320 k odôvodneniu č. 255 je pritom zrejmé, že prvý dotknutý podnik nebol členom výboru Japonsko, a teda ani spoločného výboru Európa/Japonsko. Nezúčastňoval sa priamo na stretnutiach na pracovnej úrovni ani na riadiacich stretnutiach kartelu, na ktorých sa stretávali japonské a európske podniky.

112 Pokiaľ ide o skutočnosť, že z faxov, ktoré si vymenili niektorí členovia kartelu v období od 18. decembra 2000 do 22. januára 2001, ani zo zoznamu „stretnutí výboru“ z 12. mája 2000 nevyplýva, že prvý dotknutý podnik bol počas decembra 2000 a januára 2001 účastníkom stretnutí a diskusií kartelu, a to najmä tých, ktoré sa týkali rozdelenia projektov RIP uvedených v bode 95 vyššie, táto skutočnosť nepreukazuje, že tento podnik ukončil svoju účasť na porušení v období od septembra 2000 do 30. septembra 2002. Z listinných dôkazov uvedených v odôvodnení č. 198 napadnutého rozhodnutia je totiž zrejmé, že prvý dotknutý podnik sa počas tohto obdobia podieľal na uplatňovaní dohôd, ktoré uzatvorili členovia kartelu v súvislosti s ôsmimi projektmi RIP s referenčnými číslami [dôverné], podľa ktorých bol tento podnik – pod hrozbou obvyklých sankcií – povinný chrániť ponuky predložené inými podnikmi, ktoré boli členmi kartelu, a v konečnom dôsledku skutočné pridelenie dotknutých projektov RIP týmto podnikom, a to počas celého trvania platnosti týchto dohôd. Vzhľadom na dĺžku trvania platnosti týchto dohôd upravenú v týchto dohodách (pozri body 99 a 105 vyššie) žalobkyňa nemôže oprávnene tvrdiť, že platnosť všetkých týchto dohôd sa skončila na konci januára 2000, keď sa skončili ponukové konania na projekty RIP zodpovedajúce týmto dohodám v stanovených dátumoch. Okrem toho, ako Komisia uviedla v odôvodnení č. 377 napadnutého rozhodnutia (pozri bod 82 vyššie), prvý dotknutý podnik mal po tom, čo dostal záznam o dohode z 28. septembra 2000, predložiť „dohodnutú“ ponuku zákazníkovi s cieľom vyvolať dojem, že na predmetný projekt RIP sa vzťahuje hospodárska súťaž.

113 Po druhé na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, nebolo preukázané, že prvý dotknutý podnik prestal uplatňovať dohody týkajúce sa ôsmich projektov RIP s referenčnými číslami [dôverné] počas obdobia od septembra 2000 do 30. septembra 2002 a že nepostupoval podľa záznamu o dohode, ktorý dostal 28. septembra 2000, ako sa uvádza v odpovedi žalobkýň na oznámenie o výhradách, z dôvodu, že platnosť týchto dohôd sa skončila po ukončení jeho účasti na karteli po stretnutí japonských členov, ktoré sa uskutočnilo „v alebo okolo“ septembra 2000.

114 Žalobkyňa tvrdí, že vyhlásenia spoločností FEH a FES sú v tejto súvislosti potvrdené vyhláseniami spoločnosti ABB uvedenými v jej doplňujúcej odpovedi na oznámenie o výhradách (pozri bod 21 vyššie) a vyhláseniami spoločnosti Melco uvedenými v r