ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
74

Vzhľadom na to, že každý občan Únie je držiteľom preukazu totožnosti alebo cestovného pasu a musí mať tento doklad pri sebe, ak cestuje do iného členského štátu, než je členský štát, ktorého je štátnym príslušníkom, povinnosť uložená vnútroštátnou právnou úpravou mať pri sebe ten istý doklad pri návrate do členského štátu pôvodu, nespôsobuje ďalšie náklady a ani nie je šikanózna, a preto ju nemožno považovať za povinnosť, ktorá má za účinok odrádzať od výkonu práva na voľný pohyb, keď okrem toho bolo spresnené, že táto povinnosť nepodmieňuje právo vstupu na územie členského štátu pôvodu, pokiaľ však sankcie stanovené pre prípad porušenia tejto povinnosti sú zlučiteľné so zásadou proporcionality zakotvenou v článku 49 ods. 3 Charty, ako aj s ostatnými všeobecnými zásadami práva Únie, medzi nimi zásadou zákazu diskriminácie, pričom súhrn týchto zásad je uplatniteľný v rámci posúdenia vnútroštátnej právnej úpravy z hľadiska článku 21 ods. 1 ZFEÚ (pozri v tomto poslednom uvedenom ohľade rozsudok z 8. júna 2017, Freitag, C‑541/15, EU:C:2017:432, body 31 a 42, ako aj citovanú judikatúru).
(33)

Ak predbežné opatrenia, vrátane ochranných opatrení, nariadi súd, ktorý má právomoc rozhodovať vo veci samej, mal by sa zaručiť ich voľný obeh podľa tohto nariadenia. Predbežné, a to aj ochranné opatrenia, ktoré boli nariadené bez predvolania žalovaného na súd, by sa však nemali uznať a vykonať podľa tohto nariadenia, okrem prípadu, že rozsudok obsahujúci opatrenie bol žalovanému doručený pred začatím výkonu. Nemalo by to brániť uznaniu a výkonu takýchto opatrení podľa vnútroštátneho právneho poriadku. Ak predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení, nariadi súd členského štátu, ktorý nemá právomoc rozhodovať vo veci samej, účinok týchto opatrení by mal podľa tohto nariadenia byť obmedzený na územie tohto členského štátu.
64

Po prvé odvolateľ nesprávne tvrdí, že z judikatúry vyplývajúcej z rozsudku z 15. januára 1985, Samara/Komisia (266/83, EU:C:1985:9), vyplýva, že v prípade, akým je ten jeho, musí prevážiť zásada, podľa ktorej si účastníci verejného výberového konania zasluhujú rovnaké zaobchádzanie. Na jednej strane sa odvolateľ v tejto súvislosti nemôže účinne opierať o to, že jedenásť a pol roka odbornej praxe získanej pred nástupom do služby v ECB sa údajne mali považovať za „relevantné“ na účely ustálenej administratívnej praxe pri výpočte odmien nových zamestnancov, keďže takéto skutkové posúdenie spadá do posúdenia ECB, ak by sa vychádzalo z toho, že bola skutočne povinná uplatniť túto ustálenú administratívnu prax na účely zaradenia odvolateľa do platového stupňa v nadväznosti na výberové konanie.
3

Sedemnáste až dvadsiate tretie odôvodnenie smernice 91/250 stanovujú: „keďže výlučné práva autora zabrániť neoprávnenému rozmnožovaniu jeho diela treba podriadiť obmedzenej výnimke umožňujúcej pri počítačovom programe vyhotovenie rozmnoženiny technicky potrebnej na využívanie tohto programu jeho oprávneným nadobúdateľom; keďže to znamená, že konania spočívajúce v zavádzaní a prevádzke potrebn[é] na využívanie oprávnene nadobudnutej rozmnoženiny programu a konania na účely opravy jeho chýb nesmú byť zmluvne zakázané, ak nie je osobitne zmluvne dohodnuté inak, najmä v prípade predaja rozmnoženiny programu; akékoľvek iné konania potrebné na využívanie rozmnoženiny programu môžu byť jej oprávneným nadobúdateľom uskutočnené v súlade so zamýšľaným účelom; keďže osobe, ktorá má právo používať počítačový program, nemožno brániť v činnosti potrebnej na skúmanie, štúdium alebo testovanie fungovania programu za podmienky, že tieto činnosti neohrozujú [neporušujú – neoficiálny preklad] autorské právo k programu; keďže neoprávnené rozmnožovanie, preklad, úprava alebo zmena formy kódu, v ktorej bola rozmnoženina počítačového programu dodaná, ohrozuje výlučné práva autora; keďže za určitých okolností sú vyhotovené rozmnoženiny kódu a preklad jeho formy v zmysle článku 4 písm. a) a b) nevyhnutné na získanie informácie potrebnej na dosiahnutie stykovej prevádzkovej schopnosti (interoperability) nezávisle vytvoreného programu s inými programami; keďže z tohto dôvodu treba ustanoviť, že len za týchto obmedzených okolností je vyhotovovanie rozmnoženiny a prekladu osobou, ktorá má právo používať rozmnoženinu programu, alebo v jej mene oprávnené a zodpovedá dobrým mravom, a preto nevyžaduje súhlas nositeľa práv; keďže jedným z cieľov tejto výnimky je umožniť prepojenie všetkých prvkov počítačového systému vrátane tých, ktoré vytvorili rôzni výrobcovia, a to tak, aby mohli fungovať spoločne; keďže takáto výnimka autorových výlučných práv nemôže byť použitá tak, že by spôsobila ujmu oprávneným záujmom nositeľa práv alebo, že by ohrozila zvyčajné využívanie programu.“
28

Po druhé, keďže konanie štrajku je pre zamestnávateľa predvídateľnou udalosťou, má tento zamestnávateľ v zásade možnosti, ako sa naň pripraviť a prípadne zmierniť jeho následky, takže do určitej miery si zachováva kontrolu nad udalosťami. Ako bolo uvedené v bode 19 tohto rozsudku, keďže pojem „mimoriadne okolnosti“ v zmysle článku 5 ods. 3 nariadenia č. 261/2004 sa má vykladať reštriktívne, je potrebné konštatovať, že voľba výrazu „mimoriadne“ svedčí o vôli normotvorcu Únie zahrnúť do tohto pojmu len okolnosti, nad ktorými nemá prevádzkujúci letecký dopravca žiadnu kontrolu. Ako každý zamestnávateľ, ani takýto dopravca konfrontovaný so štrajkom svojich zamestnancov, ktorý je odôvodnený požiadavkami spojenými so mzdovými a/alebo so sociálnymi podmienkami, však nemôže tvrdiť, že nemá nad týmto hnutím žiadnu kontrolu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. marca 2021, Airhelp, C‑28/20, EU:C:2021:226, body 35 a 36). To isté platí, ak štrajk začnú zamestnanci prevádzkujúceho leteckého dopravcu zo solidarity so zamestnancami jeho materskej spoločnosti.
55

Vo štvrtom a poslednom rade sa vnútroštátny súd opiera o správu J. Schlossera o Dohovore z 9. októbra 1978 o pristúpení Dánskeho kráľovstva, Írska a Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska k dohovoru o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, ako aj protokolu týkajúcemu sa výkladu tohto dohovoru Súdnym dvorom [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 59, 1979, s. 71, bod 161), keď konštatuje, že v prípade, ak by spotrebiteľ premiestnil svoje bydlisko do iného štátu po uzavretí zmluvy, oddiel 4 s názvom „Právomoc vo veciach spotrebiteľských zmlúv“ [neoficiálny preklad] hlavy II Dohovoru o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach podpísaného v Lugane 16. septembra 1988 (Ú. v. ES L 319, 1988, s. 9), nazývaného aj „Luganský dohovor“, by sa na prípady upravené v článku 13 prvom odseku bode 3 tohto dohovoru [ktorého ustanovenia boli prevzaté do článku 15 ods. 1 písm. c) Luganského dohovoru II] uplatnil len vtedy, ak by boli podmienky upravené v tomto ustanovení splnené v novom štáte bydliska.
44

Ak by sa teda článok 65 ods. 2 a 5 nariadenia č. 883/2004 mal vykladať v tom zmysle, že sa uplatní len na osoby, ktoré svoje bydlisko premiestnili z určitých dôvodov, napríklad rodinných, viedlo by to k zúženiu pôsobnosti tohto ustanovenia, a teda pre dotknuté osoby by bolo ťažšie hľadať si zamestnanie v členskom štáte bydliska, v ktorom sa predpokladá, že majú najvýhodnejšie podmienky na hľadanie nového zamestnania, a to o to viac, že takéto premiestnenie je spravidla motivované viacerými dôvodmi. Takýto výklad by bol preto v rozpore s cieľom sledovaným uvedeným ustanovením.
56

Za týchto okolností High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division (business and property courts, insolvency and companies list) [Vrchný súd (Anglicko a Wales), oddelenie pre daňové a majetkové spory (obchodné a majetkové súdy, register insolventnosti a spoločností), Spojené kráľovstvo] rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Pokiaľ štátny príslušník členského štátu vykonáva práva, ktoré mu vyplývajú z článkov 21 a 49 ZFEÚ a zo [smernice 2004/38], tým, že sa presťahuje do Spojeného kráľovstva alebo sa tam usadí, je zlučiteľný s týmito ustanoveniami § 11 [WRPA z roku 1999], ktorý vylučuje z konkurznej podstaty dôchodkové nároky [vyplývajúce] z dôchodkových sporení vrátane tých, ktoré sú zriadené a schválené na daňové účely v inom členskom štáte, v závislosti od toho, či je dôchodkové sporenie v čase konkurzu registrované v súlade s § 153 [finančného zákona z roku 2004] alebo predpísané podľa § 2 [nariadenia č. 2/2002], a tým schválené na daňové účely v Spojenom kráľovstve? 2. Je v rámci [tejto] odpovede… dôležité alebo nevyhnutné: a) určiť, či sa osoba presťahovala do Spojeného kráľovstva primárne preto, aby vyhlásila bankrot v Spojenom kráľovstve? b) vziať do úvahy i) ochranu, ktorú môže mať úpadca k dispozícii v súvislosti s neschválenými dôchodkovými sporeniami v zmysle § 12 WRPA z roku 1999, a ii) možnosť vymôcť určité sumy zo schválených dôchodkových systémov, ktorú majú konkurzní správcovia? c) vziať do úvahy požiadavky, ktoré musia spĺňať dôchodkové sporenia registrované a schválené na daňové účely v Spojenom kráľovstve?“
26

Treba pripomenúť, že v rámci spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi zakotvenej v článku 267 ZFEÚ prináleží výlučne vnútroštátnemu súdu, ktorému bol spor predložený a ktorý musí prevziať zodpovednosť za vydávané súdne rozhodnutie, aby s prihliadnutím na osobitosti veci posúdil tak nevyhnutnosť prejudiciálneho rozhodnutia na to, aby mohol vydať svoj rozsudok, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Preto v prípade, že sa predložené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (rozsudok z 15. júla 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, bod 54 a citovaná judikatúra).
34

Preto, ak má daňový úrad k dispozícii údaje potrebné na to, aby konštatoval, že hmotnoprávne požiadavky sú splnené, nemôže, pokiaľ ide o právo zdaniteľnej osoby na odpočítanie tejto dane, ukladať dodatočné podmienky, ktoré by mohli mať za účinok, že by toto právo nebolo možné uplatniť (rozsudok z 15. septembra 2016, Barlis 06 – Investimentos Imobiliários e Turísticos, C‑516/14, EU:C:2016:690, bod 42).
9

Podľa článku 16 smernice 2008/98, s názvom „Zásada sebestačnosti a zásada blízkosti“: „1. Členské štáty prijmú, ak je to potrebné alebo vhodné, v spolupráci s inými členskými štátmi príslušné opatrenia na vytvorenie integrovanej a primeranej siete zariadení na zneškodňovanie odpadu a zariadení na zhodnocovanie zmesového komunálneho odpadu zozbieraného zo súkromných domácností vrátane prípadov, keď sa tento zber vzťahuje aj na takýto odpad od iných pôvodcov, pričom sa zohľadňujú najlepšie dostupné techniky. Odchylne od nariadenia (ES) č. 1013/2006 môžu členské štáty s cieľom chrániť svoju sieť obmedziť prichádzajúce zásielky odpadu určené pre spaľovne, ktoré sú označené ako zhodnocovacie zariadenia, ak sa zistilo, že v dôsledku takýchto zásielok by sa musel vnútroštátny odpad zneškodňovať alebo, že by sa musel odpad spracovať spôsobom, ktorý nie je v súlade s ich programami odpadového hospodárstva. Členské štáty oznámia takéto rozhodnutie Komisii. Členské štáty môžu tiež obmedziť odchádzajúce zásielky odpadu z environmentálnych dôvodov, ako to ustanovuje nariadenie (ES) č. 1013/2006. 2. Sieť sa navrhne tak, aby umožnila Spoločenstvu ako celku stať sa sebestačným pri zneškodňovaní odpadu, ako aj pri zhodnocovaní odpadu uvedeného v odseku 1, a aby sa členským štátom umožnilo približovať sa k tomuto cieľu individuálne, pričom sa zohľadnia zemepisné okolnosti alebo potreba špecializovaných zariadení pre určité druhy odpadu. 3. Sieť umožní, aby sa odpad zneškodňoval alebo aby sa odpad uvedený v odseku 1 zhodnocoval v niektorom z najbližších vhodných zariadení najvhodnejšími metódami a technológiami, aby sa zabezpečila vysoká úroveň ochrany životného prostredia a verejného zdravia. 4. Zásady blízkosti a sebestačnosti neznamenajú, že každý členský štát má mať na svojom území úplnú škálu zariadení na konečné zhodnocovanie.“
(41)

Ak poskytované informácie majú apelovať na priemerného spotrebiteľa a slúžiť na informačný účel, na ktorý sa uvádzajú, ako aj vzhľadom na bežnú úroveň znalostí o predmete výživy by mali byť jednoduché a ľahko zrozumiteľné. Uvádzanie jednej časti informácií o výživovej hodnote v hlavnom zornom poli, všeobecne známom ako predná strana balenia, a druhej časti na inej strane balenia, napríklad na zadnej strane, by mohlo spotrebiteľov mýliť. Výživové údaje by sa teda mali uvádzať v jednom zornom poli. Navyše sa na báze dobrovoľnosti najdôležitejšie informácie o výživovej hodnote môžu opakovať v hlavnom zornom poli s cieľom pomôcť spotrebiteľom, aby pri nakupovaní potravín ľahko rozoznali základné informácie o výživovej hodnote. Slobodný výber toho, ktoré informácie by sa mohli opakovať, by spotrebiteľov mohol mýliť. Preto je potrebné spresniť, ktoré informácie sa môžu opakovať.“
31

Ak by sa naopak členským štátom umožnilo vylúčiť akékoľvek zníženie základu dane na účely DPH v prípade definitívneho nezaplatenia, bolo by to v rozpore so zásadou neutrality DPH, z ktorej najmä vyplýva, že podnikateľ ako príjemca dane na účet štátu musí byť zbavený bremena splatnej alebo zaplatenej dane v rámci svojich podnikateľských činností, ktoré samotné podliehajú DPH (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júna 2020, SCT, C‑146/19, EU:C:2020:464, bod 25 a citovanú judikatúru).
5

Odôvodnenia 4, 12, 14, 16, 18, 19, 36 a 38 smernice 2011/95 znejú takto: (4) Ženevský dohovor a protokol poskytujú základný kameň pre medzinárodný právny režim na ochranu utečencov. … (12) Hlavným cieľom tejto smernice je na jednej strane zaistiť, aby členské štáty uplatňovali spoločné kritériá pre identifikáciu osôb, ktoré skutočne potrebujú medzinárodnú ochranu, a na druhej strane zaistiť, aby bola k dispozícii minimálna úroveň výhod pre tieto osoby vo všetkých členských štátoch. … (14) Členské štáty by mali mať právomoc uvádzať alebo udržiavať výhodnejšie ustanovenia, ako sú normy ustanovené v tejto smernici pre štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo pre osoby bez štátneho občianstva, ktoré požadujú ochranu od členského štátu tam, kde sa takáto požiadavka chápe z dôvodov, že dotknutá osoba je utečencom v zmysle článku 1 písm. A Ženevského dohovoru alebo osobou oprávnenou na doplnkovú ochranu. … (16) Táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznávané najmä Chartou základných práv Európskej únie. Táto smernica sa snaží predovšetkým o zaistenie plného rešpektovania ľudskej dôstojnosti a práva na azyl žiadateľov o azyl a ich sprevádzajúcich rodinných príslušníkov, ako aj o podporu uplatňovania článkov 1, 7, 11, 14, 15, 16, 18, 21, 24, 34 a 35 uvedenej charty a mala by sa preto vykonávať primerane. … (18) Pri vykonávaní tejto smernice by členské štáty mali zohľadňovať hlavne ‚najlepší záujem dieťaťa‘ v súlade s Dohovorom Organizácie Spojených národov o právach dieťaťa… [, uzavretom v New Yorku 20. novembra 1989 (Zbierka zmlúv Spojených národov, zv. 1577, s. 3)]. Pri posudzovaní najlepších záujmov dieťaťa by členské štáty mali riadne zohľadňovať najmä zásadu celistvosti rodiny… (19) Je potrebné rozšíriť pojem rodinných príslušníkov a zohľadniť rozličné osobitné okolnosti týkajúce sa závislého postavenia a osobitnú pozornosť treba venovať najlepšiemu záujmu dieťaťa. … (36) Rodinní príslušníci sú už len z dôvodu svojho vzťahu k utečencovi obvykle zraniteľní, čo sa týka činov prenasledovania, takým spôsobom, ktorý by mohol byť základom pre postavenie utečenca. … (38) Pri rozhodovaní o nárokoch na dávky podľa tejto smernice by členské štáty mali náležite brať do úvahy najlepší záujem dieťaťa, ako aj konkrétne okolnosti závislosti od osoby s postavením medzinárodnej ochrany týkajúcej sa blízkych príbuzných, ktorí sú už v členskom štáte a ktorí nie sú rodinnými príslušníkmi uvedenej osoby. Vo výnimočných prípadoch, keď blízky príbuzný osoby s postavením medzinárodnej ochrany je zosobášená maloletá osoba, ale nie v sprievode svojho manžela alebo manželky, môže byť v najlepšom záujme maloletej osoby ostať so svojou pôvodnou rodinou.“
43

Napokon vo vysvetlivkách k podpoložkám 15219091 a 15219099 KN sa nenachádza žiadna zmienka o tom, že by na účely zaradenia do jednej alebo druhej z týchto podpoložiek bolo treba rozlišovať medzi procesmi, ktorými sa mení podstata alebo materiálna štruktúra voskov, v dôsledku ktorých by výrobok patril do druhej podpoložky, a procesmi, ktoré nezahŕňajú takúto zmenu a viedli by k výrobku patriacemu do prvej podpoložky. Práve naopak, znenie vysvetliviek k podpoložke 15219091 KN naznačuje, že táto podpoložka sa má chápať v úzkom slova zmysle, keďže vosky, ktoré boli predmetom akéhokoľvek spracovania na účely ich transformácie alebo rafinovania, sú z nej vylúčené, a teda musia byť zaradené do podpoložky 15219099 KN ako „ostatné“ vosky.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi združením Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI), Avvocati per niente onlus (APN) a Associazione NAGA – Organizzazione di volontariato per l’Assistenza Socio‑Sanitaria e per i Diritti di Cittadini Stranieri, Rom e Sinti na jednej strane, a Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia (Predsedníctvo Rady ministrov – odbor rodinnej politiky, Taliansko) a Ministero dell’economia e delle finanze (Ministerstvo hospodárstva a financií, Taliansko) týkajúceho sa vylúčenia štátnych príslušníkov tretích krajín z využívania karty udeľovanej rodinám, ktorá umožňuje prístup k zľavám alebo k zníženiu poplatkov za nákup tovaru a služieb (ďalej len „rodinná karta“).
33

Za týchto podmienok a ako vyplýva tak z kontextu, do ktorého patrí článok 12 ods. 1 písm. d) smernice o „biotopoch“, ako aj z cieľov sledovaných týmto článkom, je potrebné domnievať sa, že ochrana miesta na párenie chráneného živočíšneho druhu, ako to ukladá toto ustanovenie, by bola zbavená potrebného účinku, ak by ľudská činnosť vykonávaná v blízkosti tohto miesta mala za cieľ alebo následok, že tento živočíšny druh už nenavštevuje dotknuté miesto na párenie, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
21

Tento súd okrem toho zdôrazňuje, že prejednávaná vec sa odlišuje od veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok z 29. novembra 2018, baumgarten sports & more (C‑548/17, EU:C:2018:970), a v ktorej išlo o poskytnutie služieb športového agenta, konkrétne o umiestnenie hráča do futbalového klubu, pričom odmena tohto agenta súvisela so zachovaním hráča umiestneného v dotknutom klube. Vec sama sa totiž týka situácie, v ktorej zaplatenie dohodnutej odmeny v splátkach jednoducho podlieha lehotám, a nie podmienke spočívajúcej v trvalom úspechu sprostredkovania, ktorého uskutočnenie by bolo neisté.
50

Z toho vyplýva, že na to, aby bolo možné posúdiť podmienky na získanie ochrany dizajnom Spoločenstva, musí byť časť dotknutého výrobku alebo súčasť dotknutého zloženého výrobku viditeľná a vymedzená znakmi, ktoré predstavujú jeho osobitnú vonkajšiu úpravu, a to líniami, obrysmi, farbami, tvarmi alebo osobitnou textúrou. To predpokladá, že vonkajšia úprava tejto časti výrobku alebo súčasti zloženého výrobku je sama osebe schopná vyvolať celkový dojem a nemôže úplne splývať s dojmom vyvolávaným celým výrobkom.
7

V rokoch 2015 a 2016 Tulli (Správny orgán pre clo a spotrebné dane, Fínsko) uskutočnil kontroly v A a B, spoločnostiach vykonávajúcich predovšetkým pivovarnícke činnosti, so zameraním na daň z alkoholu a alkoholických nápojov, ktorú boli tieto spoločnosti povinné zaplatiť za obdobie od 1. mája 2013 do 31. decembra 2015 (v prípade A) a od 1. januára 2013 do 31. decembra 2014 (v prípade B).
14

Na základe uznesenia podpredsedu KFN z 20. augusta 2018 bola v spoločnosti Varčev Finans vykonaná kontrola, v rámci ktorej jej bolo nariadené umožniť prístup do všetkých registrov, ktoré vedie v súlade s právnymi predpismi. Konštatovalo sa, že Varčev Finans nevedie register, do ktorého ukladá údaje o posúdeniach primeranosti, ktoré vykonala pre svojich klientov, ani register, do ktorého ukladá údaje týkajúce sa informácií o nákladoch a poplatkoch poskytnutých klientom.
49

Ďalej, ako správne uviedla Európska komisia, dôsledky tohto obchádzania povinností dotknutého členského štátu vyplývajúcich z ustanovení uvedených v bode 47 tohto rozsudku by neboli menej závažné len z dôvodu, že by išlo len o individuálny prípad. Právny prístup zamýšľaný spoločnosťou PL Holdings by totiž mohol byť prijatý v mnohých sporoch, ktoré by sa mohli týkať uplatnenia a výkladu práva Únie, čím by bola opakovane ohrozená autonómia tohto práva.
49

Vzhľadom na to, že na otázky týkajúce sa práva Únie sa vzťahuje prezumpcia relevantnosti, Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o prejudiciálnej otázke položenej vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že výklad alebo posúdenie platnosti právnej normy Únie nijako nesúvisí s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, ak ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi nevyhnutnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré sa mu položili (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. júna 2015, Gauweiler a i., C‑62/14, EU:C:2015:400, bod 25, ako aj citovanú judikatúru, a z 15. júla 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, bod 55, ako aj citovanú judikatúru).
18

Prvý spôsob spočíva v uplatnení § 287 Trestného poriadku, ktorý umožňuje zmeniť obvinenie, a to najmä vtedy, keď sa prokurátor dopustil pochybenia pri formulovaní obžaloby, extenzívnym výkladom. Takáto zmena by bola sprevádzaná zárukami nevyhnutnými na to, aby sa obvinená osoba mohla brániť. Súd by konkrétne dal prokurátorovi možnosť vykonať relevantné zmeny obsahu obžaloby tak, aby odstránil nepresnosti a nedostatky, a potom by o tom ex offo informoval obhajobu a poskytol jej možnosť pripraviť sa na tieto zmeny, čo by zahŕňalo najmä možnosť podať nové návrhy na vykonanie dôkazov. Tento súd však uvádza, že vnútroštátne súdy do dnešného dňa nevyužili možnosť zmeniť obžalobu v zmysle uvedeného § 287 na účely nápravy procesných vád obžaloby, o aké ide vo veci samej.
27

Tento prvostupňový súd žalobu zamietol. Uviedol, že právo na vrátenie dane, začatie konania a určenie sumy DPH dotknutej uvedeným vrátením dane závisia od samotnej zdaniteľnej osoby, a ak by sa vyhovelo žalobe, akú podala žalobkyňa vo veci samej, mechanizmus žiadosti o vrátenie dane by bol zbavený svojho zmyslu, pretože zdaniteľnej osobe by stačilo, aby pripojila faktúry, na ktorých sa zakladá právo na vrátenie dane, a okrem prípadu uplatnenia pomernej časti by daňový orgán bol povinný vrátiť maximálnu sumu DPH zodpovedajúcu faktúram. Uvedený prvostupňový súd dodal, že uvedený správny orgán má využiť možnosť žiadať o dodatočné informácie len vtedy, ak sú potrebné na to, aby mohol prijať odôvodnené rozhodnutie alebo ak mu chýbajú podstatné informácie, čo nebol prípad v prejednávanej veci.
21

Vnútroštátny súd sa napokon domnieva, že je potrebné uložiť zdaniteľnej osobe povinnosť preukázať, že hmotnoprávne požiadavky práva na odpočítanie sú splnené nielen vtedy, ak nie je preukázané, že dodávateľ alebo poskytovateľ je zdaniteľnou osobou, ale aj vtedy, keď je isté, že táto osoba má toto postavenie, ale nie je možné ju identifikovať. Zastáva názor, že ak by to bolo inak, hmotnoprávna požiadavka práva na odpočítanie dane týkajúca sa postavenia dodávateľa alebo poskytovateľa ako zdaniteľnej osoby by nemohla byť s istotou preukázaná, ak členský štát uplatnil výnimku stanovenú v článku 287 smernice 2006/112. Opačný výklad by nebol v súlade so zásadou daňovej neutrality a s judikatúrou Súdneho dvora týkajúcou sa preukázania splnenia hmotnoprávnych požiadaviek práva na odpočítanie dane, ktoré prináleží zdaniteľnej osobe, a viedol by k rozsiahlym daňovým podvodom, zatiaľ čo boj proti daňovým podvodom je cieľom uznaným touto smernicou.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Hrvatske Šume d.o.o. so sídlom v Chorvátsku, právnou nástupkyňou spoločnosti Hrvatske Šume javno poduzeće za gospodarenje šumama i šumskim zemljištima u Republici Hrvatskoj p.o., a spoločnosťou BP Europa SE so sídlom v Hamburgu, Nemecko, právnou nástupkyňou spoločnosti Deutsche BP AG, ktorá samotná je právnou nástupkyňou spoločnosti The Burmah Oil (Deutschland) GmbH, pričom tento spor sa týka vrátenia sumy neoprávnene zaplatenej v rámci exekučného konania, ktoré bolo neskôr vyhlásené za neplatné, z titulu bezdôvodného obohatenia.