Keywords

Summary



Keywords

1. Žaloba o neplatnosť – Žaloba členských štátov

(Článok 263 ZFEÚ)

2. Životné prostredie – Znečistenie ovzdušia – Smernica 2003/87 – Národný alokačný plán emisných kvót skleníkových plynov (NAP) – Oznámenie členským štátom – Kontrolná právomoc Komisie – Rozsah – Právna povaha rozhodnutia Komisie

(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/87, článok 9 ods. 3)

3. Životné prostredie – Znečistenie ovzdušia – Smernica 2003/87 – Národný alokačný plán emisných kvót skleníkových plynov (NAP) – Oznámenie členským štátom – Pojem

(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/87, článok 9 ods. 3)

4. Akty inštitúcií – Prezumpcia platnosti – Ničotný právny akt – Pojem

(Článok 288 ZFEÚ)

Summary

1. Právo napadnúť žalobou o neplatnosť zákonnosť rozhodnutí Komisie má každý členský štát bez toho, aby bol výkon tohto práva podmienený odôvodnením záujmu na konaní. Preto na to, aby bola žaloba členského štátu prípustná, nemusí tento preukázať, že akt Komisie, ktorý napáda, má vo vzťahu k nemu právne účinky. Záujem na konaní sa vzťahuje len na žaloby podané fyzickými alebo právnickými osobami, nie na žaloby inštitúcií Únie alebo členských štátov.

Okrem toho pojem záujem na konaní nemožno zamieňať s konceptom napadnuteľného aktu, podľa ktorého akt, aby mohol byť predmetom žaloby o neplatnosť, musí mať nepriaznivé právne účinky, čo treba vymedziť v závislosti od jeho podstaty.

Rozhodnutie Komisie o zmene národného alokačného plánu pre kvóty emisií skleníkových plynov (NAP) oznámeného členským štátom má z hľadiska svojej podstaty takéto právne účinky.

(pozri body 33, 34)

2. Predbežná kontrola vykonaná Komisiou podľa článku 9 ods. 3 smernice 2003/87 o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v spoločenstve, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica 96/61, nevedie nevyhnutne k rozhodnutiu zo strany Komisie. Komisia je síce po oznámení národného alokačného plánu pre kvóty emisií skleníkových plynov (NAP) povinná preveriť starostlivo a nestranne zlučiteľnosť uvedeného NAP s kritériami prílohy III a s ustanoveniami článku 10 smernice 2003/87, avšak zo slov „môže zamietnuť“ vyplýva, že v tejto súvislosti disponuje určitou diskrečnou právomocou. Z toho ďalej vyplýva, že ak Komisia nevyužije túto právomoc v lehote troch mesiacov od oznámenia NAP zo strany členského štátu, členský štát môže v zásade vykonať uvedený NAP za podmienok stanovených v článku 11 a nasl. smernice 2003/87 bez toho, aby ho schválila Komisia. Postup preskúmania NAP teda nemusí nevyhnutne skončiť formálnym rozhodnutím, najmä keď členský štát predloží počas tohto konania všetky požadované informácie.

Naproti tomu Komisia môže využiť svoju rozhodovaciu právomoc na základe článku 9 ods. 3 druhej vety smernice 2003/87, keď členský štát opomenie alebo odmietne zmeniť svoj NAP pred uplynutím lehoty troch mesiacov, a to napriek vzneseným námietkam. Pokiaľ totiž nedôjde k vydaniu takéhoto zamietajúceho rozhodnutia Komisie, oznámený NAP sa stáva konečným a vzťahuje sa naň prezumpcia legálnosti, čo umožňuje členskému štátu, aby ho vykonal.

Cieľom zmien, ktoré vznikajú v priebehu neskoršieho štádia postupu preskúmania, teda po námietkach Komisie voči oznámenému NAP alebo niektorým jeho aspektom, je práve vyvrátiť námietky pôvodne vyjadrené Komisiou, pokiaľ ide o zlučiteľnosť oznámeného NAP alebo niektorých jeho aspektov s kritériami uvedenými v prílohe III a s ustanoveniami článku 10 smernice 2003/87. Prijatie uvedených zmien Komisiou je teda len dôsledkom námietok, ktoré pôvodne formulovala v rámci svojej obmedzenej právomoci kontrolovať a zamietnuť NAP, ktorú jej zveril článok 9 ods. 3 smernice 2003/87, a nie výrazom všeobecnej povoľovacej právomoci. Navyše, keď Komisia prijme takéto zmeny NAP, nemusia byť predmetom jej formálneho rozhodnutia. Naopak, takýto výklad by bol v rozpore so zásadou, podľa ktorej Komisia nemá všeobecnú povoľovaciu právomoc v prípade NAP. Takýto výklad by navyše nebol ani v súlade so systémom článku 9 ods. 3 tretej vety smernice 2003/87, ktorá sa týka len zamietajúceho rozhodnutia, a nie povoľujúceho rozhodnutia.

(pozri body 47, 48)

3. Cieľom konania začatého na základe článku 9 ods. 3 smernice 2003/87 o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v spoločenstve, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica 96/61, je okrem možnosti predbežnej kontroly Komisiou zaistiť členským štátom právnu istotu a najmä im umožniť, aby boli rýchlo a v krátkom čase informované o spôsobe, akým môžu prideľovať emisné kvóty a spravovať systém obchodovania s kvótami na základe svojho národného alokačného plánu pre kvóty emisií skleníkových plynov (NAP) počas predmetného alokačného obdobia. S ohľadom na obmedzené trvanie tohto obdobia, ktoré je tri až päť rokov (článok 11 smernice 2003/87), má totiž Komisia, ako aj členské štáty legitímny záujem na tom, aby bol každý spor o obsahu NAP rýchlo urovnaný a aby tento NAP nebol po dobu svojej platnosti vystavený riziku spochybnenia zo strany Komisie.

Tieto úvahy sa vzťahujú na všetky NAP, nezávisle od toho, či ide o verziu oznámenú pôvodne alebo revidovanú verziu oznámenú neskôr. Navyše požiadavka, aby Komisia vykonala po oznámení revidovaného NAP rýchlu a účinnú kontrolu je ešte dôležitejšia, keď tejto kontrole už predchádzalo prvé štádium preskúmania pôvodného NAP, ktoré viedlo prípadne k zamietajúcemu rozhodnutia a následne k zmenám uvedeného NAP. Komisia síce tvrdí, že je oprávnená skúmať navrhované zmeny NAP alebo revidovaný NAP bez toho, aby dodržala lehotu troch mesiacov uvedenú v článku 9 ods. 3 smernice 2003/87, ale takáto teória by bránila cieľu rýchlej a účinnej kontroly, ako aj právnej istote, na ktorú oznamujúci členský štát má právo, aby mohol prideliť emisné kvóty zariadeniam na jeho území pred začiatkom obchodného obdobia na základe článku 11 uvedenej smernice.

V dôsledku toho sa pojem oznámenie v zmysle článku 9 ods. 3 smernice 2003/87 vzťahuje tak na pôvodné, ako aj na následné oznámenie rôznych verzií NAP, takže pri každom z týchto oznámení začína plynúť nová lehota troch mesiacov.

(pozri body 54, 55, 57)

4. Procesná vada týkajúca sa nedodržania lehoty troch mesiacov v zmysle článku 9 ods. 3 smernice 2003/87 o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v spoločenstve, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica 96/61, nie je natoľko závažná a zjavná, aby sa mohlo napadnuté rozhodnutie považovať za neexistujúci akt. Akty inštitúcií Spoločenstva, aj tie, ktoré sú vadné, požívajú totiž prezumpciu zákonnosti a majú právne účinky dovtedy, kým neboli zrušené inštitúciou, ktorá ich prijala, zrušené v konaní o žalobe o neplatnosť alebo vyhlásené za neplatné v nadväznosti na návrh na začatie prejudiciálneho konania alebo námietku nezákonnosti.

V rámci postupu preskúmania na základe článku 9 ods. 3 smernice 2003/87 a jeho osobitostí, nemožno protiprávnosť spočívajúcu v tom, že napadnuté rozhodnutie je oneskorené, považovať za natoľko závažnú a zjavnú, že by spôsobovala jeho neexistenciu, keďže takáto úvaha musí byť vzhľadom na základnú zásadu právnej istoty vyhradená pre naozaj extrémne prípady.

(pozri bod 61)