NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

prednesené 3. júna 2021 ( 1 )

Vec C‑938/19

Energieversorgungscenter Dresden‑Wilschdorf GmbH & Co. KG

proti

Bundesrepublik Deutschland

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgericht Berlin (Správny súd Berlín, Nemecko)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Životné prostredie – Smernica 2003/87/ES – Systém obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov – Článok 2 ods. 1 – Pôsobnosť – Článok 3 písm. e) – Pojem ‚zariadenie‘ – Vedľajšie jednotky, ktoré samotné nevypúšťajú skleníkové plyny – Článok 10a – Prechodný režim bezodplatného prideľovania kvót – Upravená kvóta – Metóda výpočtu – Rozhodnutie 2011/278/EÚ – Článok 6 ods. 1 tretí pododsek – Vývoz studenej vody do subjektu patriaceho do odvetvia vystaveného vysokému riziku úniku uhlíka“

I. Úvod

1. Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgericht Berlin (Správny súd Berlín, Nemecko), sa týka výkladu článku 2 ods. 1 a článku 3 písm. e) smernice 2003/87/ES ( 2 ), ktorá vytvára systém obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v Európskej únii, ako aj článku 6 ods. 1 tretieho pododseku rozhodnutia 2011/278/EÚ ( 3 ), ktorým sa ustanovujú prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania kvót.

2. Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Energieversorgungscenter Dresden‑Wilschdorf GmbH & Co. KG (ďalej len „EDW“ alebo „žalobkyňa vo veci samej“) a Bundesrepublik Deutschland (Spolková republika Nemecko), ktorú zastupuje Umweltbundesamt (Spolkový úrad pre životné prostredie, Nemecko, ďalej len „úrad“), ktorého predmetom je čiastočné zamietnutie žiadosti o pridelenie bezodplatných kvót podanej spoločnosťou EDW pre zariadenie vysokoúčinnej kombinovanej výroby pre tretie obdobie obchodovania (2013 až 2020). V konaní pred vnútroštátnym súdom sa účastníci konania nezhodujú v otázke hraníc zariadenia EDW, konkrétne v otázke, či je potrebné zahrnúť do tohto zariadenia vedľajšie jednotky (presnejšie absorpčné chladiace zariadenia ( 4 )), ktoré nevypúšťajú emisie skleníkových plynov, ako aj v otázke dôsledkov, ktoré z toho vyplývajú pre bezodplatné prideľovanie emisných kvót.

3. Nad rámec týchto technických detailov umožňuje prejednávaná vec Súdnemu dvoru predovšetkým spresniť rozsah pôsobnosti smernice 2003/87 vymedzený v jej článku 2 ods. 1, ako aj výklad pojmu „zariadenie“, ktorý je uvedený v článku 3 písm. e) tejto smernice, konkrétne pokiaľ ide o kritérium týkajúce sa „vplyv[u] na emisie a znečisťovanie“.

4. V tejto súvislosti navrhnem, aby Súdny dvor rozhodol, že tieto ustanovenia nebránia členskému štátu, aby na účely administratívnej koordinácie stanovil vo svojom vnútroštátnom práve, že zariadenie je vymedzené rovnakým spôsobom v každom z povolení jednak na emisie skleníkových plynov a jednak na znečisťovanie ( 5 ), ktoré môžu byť udelené jeho prevádzkovateľovi. Z tých istých ustanovení v spojení s článkom 3 písm. b) smernice však vyplýva, že vedľajšie jednotky môžu byť zohľadnené, a to najmä na účely predbežného bezodplatného pridelenia emisných kvót, iba pod podmienkou, že okrem toho, že budú priamo súvisieť s činnosťou hlavného zariadenia a budú s ním technicky spojené, ich činnosť by zároveň mohla mať vplyv na emisie skleníkových plynov.

II. Právny rámec

A. Právo Únie

1. Smernica 2003/87

5. Článok 2 smernice 2003/87 s názvom „Rozsah pôsobnosti“ v odseku 1 stanovuje: „Táto smernica sa vzťahuje na emisie z činností uvedených v prílohe I a skleníkové plyny uvedené v prílohe II.“

6. Článok 3 tejto smernice s názvom „Definície“ uvádza: „Na účely tejto smernice sa používajú tieto definície: … b) ‚emisie‘ znamenajú uvoľňovanie skleníkových plynov do atmosféry zo zdrojov v zariadení alebo uvoľňovanie plynov z lietadla vykonávajúceho leteckú činnosť uvedenú v prílohe I, ktoré boli špecifikované v súvislosti s touto činnosťou; … e) ‚zariadenie‘ znamená stacionárnu technologickú jednotku, kde sa uskutočňuje jedna alebo viac činností uvedených v prílohe I a akákoľvek iná priamo súvisiaca činnosť, ktorá má technické spojenie s činnosťami vykonávanými v danej prevádzk[a]rni a ktorá by mohla mať vplyv na emisie a znečisťovanie; …“

7. Článok 8 smernice s názvom „Nadväznosť na [smernicu 96/61]“, stanovuje: „Členské štáty prijmú potrebné opatrenia, aby sa zabezpečilo, že tam, kde zariadenia vykonávajú činnosti uvedené v prílohe I k [smernici 96/61], podmienky a postup na vydanie povolenia na emisie skleníkových plynov boli skoordinované s tými, ktoré na vydanie povolenia stanovuje uvedená smernica. Požiadavky článkov 5, 6 a 7 tejto smernice možno zahrnúť do postupov stanovených smernicou [96/61].“

8. Článok 10a tejto istej smernice s názvom „Prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania platné v celom Spoločenstve“ v odseku 12 stanovuje: „S prihliadnutím na článok 10b, v roku 2013 a v každom nasledujúcom roku až do roku 2020 sa zariadeniam v odvetviach alebo pododvetviach, ktoré čelia vysokému riziku úniku uhlíka, pridelia podľa odseku 1 bezodplatné kvóty vo výške 100 % množstva určeného v súlade s opatreniami uvedenými v odseku 1.“

2. Rozhodnutie 2011/278

9. Článok 6 ods. 1 rozhodnutia 2011/278 s názvom „Rozdelenie na podzariadenia“ znie takto: „Členské štáty na účely tohto rozhodnutia rozdelia každé zariadenie oprávnené na bezodplatné prideľovanie emisných kvót podľa článku 10a smernice [2003/87] podľa požiadaviek na jedno alebo viaceré nasledujúce podzariadenia: a) podzariadenie spojené s referenčným produktom; b) podzariadenie spojené s referenčným štandardom tepla; c) podzariadenie spojené s referenčným štandardom paliva; d) podzariadenie spojené s emisiami z procesov. Podzariadenia v najvyššej možnej miere zodpovedajú fyzickým častiam zariadenia. V prípade podzariadení spojených s referenčným štandardom tepla, podzariadení spojených s referenčným štandardom paliva a podzariadení spojených s emisiami z procesov členské štáty jednoznačne rozlišujú na základe kódov NACE[ ( 6 )] a Prodcom, či príslušný proces slúži alebo neslúži pre odvetvie alebo pododvetvie, ktoré sa považuje za odvetvie alebo pododvetvie, ktoré čelí vysokému riziku úniku uhlíka, ako sú určené v rozhodnutí 2010/2/EÚ[ ( 7 )]. Ak zariadenie zahrnuté v systéme Únie vyprodukovalo a vyviezlo merateľné teplo do zariadenia alebo iného subjektu, ktoré nie sú zahrnuté v systéme Únie, členské štáty zastávajú názor, že príslušný proces podzariadenia spojeného s referenčným štandardom tepla v prípade tohto tepla neslúži pre odvetvie alebo pododvetvie, ktoré sa považuje za odvetvie alebo pododvetvie, ktoré čelí vysokému riziku úniku uhlíka, ako sú určené v rozhodnutí [2010/2], okrem prípadu, keď je príslušný orgán presvedčený, že spotrebiteľ merateľného tepla patrí do odvetvia alebo pododvetvia, ktoré sa považuje za odvetvie alebo pododvetvie, ktoré čelí vysokému riziku úniku uhlíka, ako sú určené v rozhodnutí Komisie 2010/2/EÚ.“

3. Rozhodnutie 2010/2 a rozhodnutie 2014/746/EÚ

10. Bod 1.4 prílohy rozhodnutia 2010/2 uvádza medzi odvetviami vystavenými vysokému riziku úniku uhlíka výrobu elektrónok, trubíc a iných elektronických súčiastok zodpovedajúcu kódu 3210 NACE.

11. Bod 1.1 prílohy k rozhodnutiu 2014/746/EÚ ( 8 ), ktoré zrušilo rozhodnutie 2010/2, tiež uvádza medzi odvetviami vystavenými tomuto riziku výrobu elektronických komponentov, ktorá teraz zodpovedá kódu 2611 NACE.

4. Smernica 96/61

12. Článok 2 smernice 96/61 s názvom „Definície“ stanovuje: „Na účely tejto smernice [sa používajú tieto vymedzenia pojmov – neoficiálny preklad]: … 2. ‚znečisťovanie životného prostredia‘ – priame alebo nepriame zavedenie látok, vibrácií, tepla alebo hluku ako výsledku ľudskej činnosti do ovzdušia, vody alebo pôdy, ktoré môže byť škodlivé ľudskému zdraviu alebo kvalite životného prostredia, alebo ktoré môžu spôsobiť poškodenie hmotného majetku alebo znehodnotiť, alebo zasahovať do priaznivého stavu, alebo iného legitímneho využívania životného prostredia; 3. ‚zariadenie‘ – stacionárna technická jednotka, kde sa vykonáva jedna alebo viac činností uvedených v prílohe I a všetky ostatné priamo s tým spojené činnosti, ktoré majú technickú nadväznosť na činnosti vykonávané na tomto mieste a ktoré by mohli mať vplyv na emisie a znečisťovania životného prostredia; … 5. ‚emisia‘ – priame alebo nepriame uvoľnenie látok, vibrácií, tepla alebo hluku z bodového zdroja alebo z plošných zdrojov zariadenia do ovzdušia, vody alebo pôdy; …“

5. Smernica 2010/75

13. Článok 3 smernice 2010/75 s názvom „Vymedzenie pojmov“ stanovuje: „Na účely tejto smernice sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov: … 2. ‚znečisťovanie‘ je priame alebo nepriame zavádzanie látok, vibrácií, tepla alebo hluku do ovzdušia, vody alebo pôdy v dôsledku ľudskej činnosti, ktoré môže byť škodlivé pre ľudské zdravie alebo kvalitu životného prostredia, spôsobiť poškodenie hmotného majetku, alebo znehodnotiť či narušiť harmóniu životného prostredia a iné legitímne využívanie životného prostredia; 3. ‚zariadenie‘ je stacionárna technická jednotka, v ktorej sa vykonáva jedna alebo viac činností uvedených v prílohe I alebo v prílohe VII časť 1 a všetky ostatné priamo s tým spojené činnosti na tom istom mieste, ktoré majú technickú nadväznosť na činnosti uvedené v uvedených prílohách a ktoré by mohli mať vplyv na emisie a znečisťovanie; 4. ‚emisia‘ je priame alebo nepriame uvoľnenie látok, vibrácií, tepla alebo hluku z bodového zdroja alebo z plošných zdrojov zariadenia do ovzdušia, vody alebo pôdy; …“

B. Nemecké právo

14. § 4 ods. 1 Bundes‑Immissionsschutzgesetz (spolkový zákon o ochrane pred emisiami) z 15. marca 1974 (BGBl. 1974 I, s. 721, ďalej len „BImSchG“) v znení zo 17. mája 2013 (BGBl. 2013 I, s. 1274) znie takto: „Výstavba a prevádzka zariadení, ktoré z dôvodu svojich špecifických vlastností alebo prevádzky môžu mať obzvlášť škodlivé účinky na životné prostredie, ohroziť, vážne poškodiť, alebo zvlášť obťažovať miestne spoločenstvo alebo okolie… podliehajú povoleniu…“

15. § 2 Treibhausgas‑Emissionshandelsgesetz (zákon o obchodovaní s emisnými kvótami skleníkových plynov) z 21. júla 2011 (BGBl. 2011 I, s. 1475, ďalej len „TEHG“) s názvom „Pôsobnosť“ stanovuje: „1. Tento zákon sa vzťahuje na emisie skleníkových plynov uvedené v prílohe 1 časti 2, ktoré sú výsledkom v nej uvedených činností. Tento zákon sa vzťahuje na zariadenia uvedené v prílohe 1 časti 2, aj keď tvoria časti alebo vedľajšie jednotky zariadenia, ktoré nie je uvedené v prílohe 1 časti 2. 2. Pre zariadenia uvedené v prílohe 1 časti 2 bodoch 2 až 31 sa pôsobnosť tohto zákona vzťahuje na všetky (1) časti zariadenia a etapy procesu potrebné na prevádzku a (2) vedľajšie zariadenia, ktoré majú priestorové a prevádzkové spojenie s časťami zariadenia a etapami procesu uvedenými v bode 1 a ktoré môžu prispieť k tvorbe skleníkových plynov uvedených v prílohe 1 časti 2. Prvá veta sa primerane vzťahuje na spaľovacie jednotky uvedené v prílohe 1 časti 2 bode 1. … 4. Pokiaľ zariadenia uvedené v prílohe 1 časti 2 bodoch 2 až 30 podliehajú povoleniu v súlade s § 4 ods. 1 treťou vetou BImSchG, potom sú pre hranice zariadení uvedených v odsekoch 2 a 3 rozhodujúce špecifikácie v povolení zariadenia udelenom v súlade s BImSchG. Prvá veta sa primerane uplatňuje na spaľovacie jednotky uvedené v prílohe 1 časti 2 prvom bode. V prípadoch uvedených v odseku 1 druhej vete sa prvá veta uplatňuje primerane, pokiaľ ide o špecifikácie uvedené v povolení udelenom v súlade s BImSchG pre časti zariadení alebo vedľajšie zariadenia.“

16. § 4 TEHG s názvom „Povolenie emisií“ uvádza: „1. Prevádzkovateľ zariadenia je povinný získať povolenie na emisie skleníkových plynov generované činnosťou uvedenou v prílohe 1 časti 2 bodoch 1 až 32. Povolenie musí udeliť príslušný orgán na základe žiadosti prevádzkovateľa zariadenia, ak je tento orgán schopný zistiť údaje uvedené v odseku 3 na základe dokumentov predložených so žiadosťou. … 4. Pre zariadenia, pre ktoré bolo povolenie vydané pred 1. januárom 2013 v súlade s ustanoveniami BImSchG, sa za povolenie udelené v súlade s odsekom 1 považuje povolenie vydané v súlade s právnymi predpismi o ochrane pred emisiami. V prípade uvedenom v prvej vete však môže prevádzkovateľ zariadenia požiadať aj o samostatné povolenie v súlade s odsekom 1. V takom prípade sa prvá veta uplatňuje iba do udelenia samostatného povolenia.“

17. § 9 ods. 2 TEHG s názvom „Pridelenie bezodplatných emisných kvót prevádzkovateľom zariadení“ stanovuje: „Pridelenie bezodplatných emisných kvót je podmienené podaním žiadosti na príslušný orgán. …“

III. Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore

18. Žalobkyňa vo veci samej, EDW, prevádzkuje v Drážďanoch (Nemecko) priemyselnú kogeneračnú elektráreň poháňanú plynovými motormi (ďalej len „kogeneračná elektráreň EDW“ alebo „hlavné zariadenie“). Povolenie na emisiu skleníkových plynov vydané EDW pre toto zariadenie sa tiež vzťahuje na vedľajšie jednotky, ktorými sú chladiace zariadenia, predovšetkým absorpčné chladiace zariadenia, ktoré transformujú teplo na chlad bez vypúšťania skleníkových plynov. ( 9 )

19. Kogeneračná elektráreň EDW prevádzkuje dodávku výhradne závodu na výrobu polovodičov, ktorý vlastní tretia strana, spoločnosť Global Foundries, a nepodlieha SOEK (ďalej len „závod Global Foundries“). Medzi účastníkmi konania je nesporné, že činnosť závodu Global Foundries patrí do odvetvia, ktoré je vystavené vysokému riziku úniku uhlíka ( 10 ) na základe rozhodnutí 2010/2 a 2014/746.

20. Konkrétne je činnosť zariadenia EDW (vrátane absorpčných chladiacich zariadení) organizovaná do troch etáp, ktorých cieľom je umožniť vývoz teplej, studenej a vlažnej vody do závodu Global Foundries: – etapa 1: kogeneračná elektráreň EDW vyrába najmä horúcu vodu, ktorá má teplotu 80 °C. Táto horúca voda sa jednak dodáva priamo do závodu Global Foundries a jednak sa dodáva do absorpčných chladiacich zariadení, – etapa 2: z horúcej vody a vodnej pary z tejto elektrárne absorpčné chladiace zariadenia pomocou procesu chladenia dodávajú studenú vodu (s teplotou 5 °C alebo 11 °C) do závodu Global Foundries, – etapa 3: absorpčné chladiace zariadenia tiež vyrábajú vlažnú vodu s teplotou 32 °C jednak z vody (s teplotou 11 °C alebo 17 °C), ktorá sa do týchto zariadení vracia zo závodu Global Foundries, a jednak z tepla, ktoré uvoľňujú počas procesu chladenia. Táto vlažná voda sa dodáva aj do závodu Global Foundries. ( 11 )

21. Dňa 19. januára 2012 podala žalobkyňa vo veci samej žiadosť o bezodplatné pridelenie emisných kvót ( 12 ) na Deutsche Emissionshandelsstelle (Nemecká správa pre obchodovanie s emisnými kvótami, ďalej len „DEHSt“). Rozhodnutím zo 17. februára 2014 jej DEHSt odmietla poskytnúť všetky požadované kvóty. V nadväznosti na toto odmietnutie požiadala EDW o pridelenie ďalších kvót. DEHSt čiastočne vyhovela tejto žiadosti 28. apríla 2017.

22. DEHSt v tejto súvislosti zastávala názor, že absorpčné chladiace zariadenia a hlavné zariadenie EDW tvorili jedno a to isté zariadenie, ktoré podlieha SOEK a na ktoré treba uplatňovať referenčný štandard tepla. ( 13 ) Vzhľadom na toto posúdenie odpočítala z množstiev merateľného tepla uvádzaných žalobkyňou vo veci samej na účely výpočtu predbežného počtu bezplatne pridelených kvót ( 14 ) teplo dovezené zo závodu Global Foundries, ktoré nepodlieha SOEK (teda množstvá tepla zodpovedajúce prietokom pri 11 °C alebo 17 °C pochádzajúce z tohto závodu a presmerované do absorpčných chladiacich zariadení na výrobu vlažnej vody v rámci etapy 3). Okrem toho odmietla poskytnúť spoločnosti EDW výhodu režimu uplatniteľného na odvetvia alebo pododvetvia, ktoré sa považujú za vystavené „vysokému riziku úniku uhlíka“, pre množstvá tepla, ktoré jej kogeneračná elektráreň dodáva do absorpčných chladiacich zariadení v rámci etapy 1. Čo sa týka tohto bodu, vyvodila záver, že studená voda vyrobená týmito zariadeniami (v rámci etapy 2) nepatrí do odvetvia alebo pododvetvia, ktorý sa považuje za vystavený „vysokému riziku úniku uhlíka“ v súlade s rozhodnutím 2010/2.

23. EDW podala 1. júna 2017 proti tomuto rozhodnutiu o čiastočnom zamietnutí jej žiadosti žalobu na vnútroštátny súd.

24. Vnútroštátny súd sa domnieva, že rozhodnutie v spore, ktorý mu bol predložený, závisí predovšetkým od otázky, či je vnútroštátne ustanovenie, ktoré vedie k začleneniu vedľajších jednotiek, akými sú chladiace zariadenia vo veci samej, ktoré nevypúšťajú skleníkové plyny, do hraníc zariadení podliehajúcich SOEK, v súlade so smernicou 2003/87, a osobitne s jej článkom 2 ods. 1 a článkom 3 písm. e). Tento súd totiž uvádza, že otázka, či sa tieto chladiace zariadenia nachádzajú vnútri, alebo mimo hraníc zariadenia EDW, ovplyvňuje množstvo emisných kvót, ktoré môžu byť tomuto zariadeniu predbežne bezodplatne pridelené. ( 15 )

25. Vnútroštátny súd si ďalej kladie otázku, či prípadne „corrected eligibility ratio“ (upravená kvóta) uvedená v Data Collection Template (vzorovom dokumente na získavanie údajov) ( 16 ), ktorá za skutkových okolností vo veci samej umožňuje zohľadniť skutočnosť, že teplo dovezené zo závodu Global Foundries je „nespôsobilé“ na účely bezodplatného pridelenia, sa musí uplatniť na celkové teplo vytvorené v tomto zariadení, alebo naopak, či ju možno uplatniť iba na tok tepla, ktorému možno toto dovezené teplo priradiť. ( 17 )

26. Napokon sa vnútroštátny súd pýta na podmienky vykonávania režimu uplatniteľného na odvetvia alebo pododvetvia, ktoré sa považujú za vystavené „vysokému riziku úniku uhlíka“ podľa článku 6 ods. 1 tretieho odseku rozhodnutia 2011/278. Predovšetkým sa usiluje zistiť, či by v prípade, ak by sa absorpčné chladiace zariadenia považovali za súčasť zariadenia EDW, bolo možné priznať výhodu statusu „úniku uhlíka“ dodávke chladu do Global Foundries (v rámci etapy 2), hoci výhoda z tohto statusu v zásade predpokladá vývoz tepla.

27. Za týchto podmienok Verwaltungsgericht Berlin (Správny súd, Berlín) rozhodnutím zo 16. decembra 2019, doručeným Súdnemu dvoru 24. decembra 2019, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa článok 2 ods. 1 smernice [2003/87] vykladať v tom zmysle, že nebráni ustanoveniu, akým je § 2 ods. 4 prvá veta [TEHG], ktoré stanovuje, že zariadenie povolené v súlade s [BImSchg] podlieha takisto [SOEK], pokiaľ sa povolenie vzťahuje aj na vedľajšie zariadenia, ktoré nevypúšťajú skleníkové plyny? 2. V prípade kladnej odpovede na prvú otázku: Vyplýva z kritérií na výpočet upravenej kvóty… stanovených [vo vzorovom dokumente na získavanie údajov] vypracovanom Komisiou, ktoré sú pre členské štáty záväzné, že v prípade tepla dovezeného zo zariadení, ktoré nepodliehajú systému obchodovania s emisnými kvótami, sa kvóta musí uplatniť na celkové teplo vyrobené v zariadení, na ktoré sa vzťahuje [SOEK], a to aj vtedy, keď je možné dovezené teplo jednoznačne priradiť k jednému alebo viacerým identifikovaným a osobitne započítaným tokom tepla alebo k interným spotrebám tepla v zariadení? 3. Má sa článok 6 ods. 1 tretí pododsek rozhodnutia [2011/278] vykladať v tom zmysle, že rozhodujúci tepelný proces podzariadenia spojeného s referenčným štandardom tepla sa týka odvetvia alebo pododvetvia, ktoré sa považuje za vystavené vysokému riziku úniku uhlíka v súlade s rozhodnutím [2010/2], ak sa toto teplo používa na výrobu chladu a chlad sa spotrebúva v zariadení, ktoré nepodlieha systému obchodovania s emisnými kvótami v odvetví alebo pododvetví vystavenom vysokému riziku úniku uhlíka? Závisí uplatnenie článku 6 ods. 1 tretieho pododseku rozhodnutia [2011/278] od toho, či je, alebo nie je chlad vyrobený vnútri hraníc zariadenia podliehajúceho [SOEK]?“

28. EDW, úrad, nemecká vláda a Európska komisia predložili Súdnemu dvoru písomné pripomienky.

IV. Analýza

29. Smernica 2003/87 zaviedla systém obchodovania s emisnými kvótami, ktorý smeruje k zníženiu emisií skleníkových plynov do atmosféry na úroveň zabraňujúcu nebezpečnému antropogénnemu zasahovaniu do klimatického systému a ktorého konečným cieľom je ochrana životného prostredia. ( 18 ) Na prechodné obdobie smernica 2003/87 vo svojom článku 10a stanovuje bezodplatné prideľovanie kvót. ( 19 )

30. Práve predbežné bezodplatné prideľovanie emisných kvót je predmetom sporu vo veci samej. Žalobkyňa vo veci samej sa totiž svojou žalobou podanou na vnútroštátny súd domáha vyššieho počtu bezodplatných kvót, než ako jej bol predbežne pridelený DEHSt. Na jednej strane spochybňuje odpočet, ktorý sa vykonal s cieľom zohľadniť „nespôsobilú“ povahu tepla dovezeného zo závodu Global Foundries (v rámci etapy 3 opísanej v bode 20 vyššie), a na druhej strane skutočnosť, že teplo, ktoré sa nedodáva do závodu Global Foundries, ale sa vyváža z kogeneračného zariadenia EDW do absorpčných chladiacich zariadení (v rámci etapy 1) na výrobu chladu (v rámci etapy 2), nemôže byť predmetom zvýhodneného zaobchádzania stanoveného pre odvetvia a pododvetvia vystavené „vysokému riziku úniku uhlíka“.

31. V tomto kontexte sa prvá otázka položená vnútroštátnym súdom týka toho, či rozsah pôsobnosti smernice 2003/87, definovaný v jej článku 2 ods. 1, bráni vnútroštátnemu ustanoveniu, ktoré stanovuje, že zariadenie je vymedzené rovnakým spôsobom v každom z rôznych povolení na emisie skleníkových plynov a na znečisťovanie, ktoré môžu byť udelené jeho prevádzkovateľovi.

32. Touto otázkou sa uvedený súd v podstate pýta, či v prípade, o aký ide vo veci samej, sa majú absorpčné chladiace zariadenia na základe článku 3 písm. e) smernice 2003/87 považovať za súčasť zariadenia EDW. ( 20 )

33. Pokiaľ ide o druhú a tretiu otázku, tie sa týkajú dvoch aspektov výpočtu množstva emisných kvót, na ktorých bezodplatné predbežné pridelenie má EDW nárok, konkrétne, na jednej strane rozlišovania medzi množstvami tepla „nespôsobilými z dôvodu ich pôvodu“ a množstvami tepla „spôsobilými z dôvodu ich pôvodu“, ktoré je relevantné na určenie upravenej kvóty ( 21 ), a na druhej strane faktoru „rizika úniku uhlíka“.

34. Pokiaľ ide o koncept „rizika úniku uhlíka“, pripomínam, že ten odkazuje na riziko, že činnosti, ktoré emitujú veľké množstvo skleníkových plynov, budú z dôvodu nákladov spojených s uplatňovaním systému obchodovania s emisiami premiestnené do tretích krajín, v ktorých nie sú zavedené takéto obmedzenia, čím by došlo k zvýšeniu globálnych emisií, čo je v rozpore s cieľmi klimatickej ochrany sledovanými SOEK. ( 22 ) V súlade s článkom 10a odsekom 12 smernice 2003/87 skutočnosť, že zariadenie patrí do odvetvia alebo pododvetvia vystaveného „vysokému riziku úniku uhlíka“, má z hľadiska pridelenia podľa tohto článku za následok uplatnenie faktoru „rizika úniku“ na jeho historické údaje, ktoré musia byť zohľadnené na účely výpočtu predbežného pridelenia bezodplatných kvót, čo umožní veľkorysejšie predbežné pridelenie. ( 23 )

35. Ak má teda zariadenie výhodu z faktora „rizika úniku“, kvóty, ktoré sú mu predbežne bezodplatne pridelené, nepodliehajú ročnému zníženiu stanovenému v článku 10a ods. 11 tejto smernice. Konečným výsledkom teda je, že počet predbežne pridelených bezodplatných kvót je vyšší.

36. Rovnako priamy vplyv na počet bezodplatných kvót, ktoré môžu byť predbežne pridelené pre takéto zariadenie, má aj otázka, či v prípade, o aký ide vo veci samej, je potrebné odpočítať od množstva tepla uvádzaného žalobkyňou vo veci samej teplo dovezené zo závodu, akým je závod Global Foundries ( 24 ), z dôvodu, že toto teplo je „nespôsobilé“, pretože pochádza zo zariadenia, ktoré nepodlieha SOEK.

37. Upravená kvóta uvedená v druhej otázke vnútroštátneho súdu, ktorá zodpovedá pomeru „množstiev tepla spôsobilých z dôvodu ich pôvodu“ k „celkovému merateľnému teplu“ ( 25 ), bude totiž pre prevádzkovateľa tým výhodnejšia, čím vyššie budú spôsobilé množstvá tepla (ktoré nezahŕňajú množstvá dovezené zo zariadení nepodliehajúcich SOEK) v pomere k celkovému merateľnému teplu („total measurable heat“) zariadenia.

38. V prejednávanej veci úrad uvádza, že za referenčné obdobie rokov 2005 až 2008 tvorilo teplo dovezené zo závodu Global Foundries polovicu celkového merateľného tepla zariadenia EDW (vrátane absorpčných chladiacich zariadení). Pokiaľ by tieto zariadenia skutočne boli súčasťou zariadenia EDW, malo by sa toto teplo započítať do „celkového merateľného tepla“ zariadenia, ale nie do „spôsobilých množstiev tepla“. Uplatniteľná upravená kvóta by tak bola výrazne nižšia ako za predpokladu, že toto teplo by sa nemalo vôbec zobrať do úvahy (teda v prípade, že absorpčné chladiace zariadenia by neboli súčasťou zariadenia EDW). Celkovo by teda EDW dostala predbežne menej bezodplatných kvót.

39. Ďalej v týchto návrhoch budem postupne analyzovať každú z otázok položených vnútroštátnym súdom. Najskôr, pokiaľ ide o prvú otázku, uvediem, že rozsah pôsobnosti smernice 2003/87, definovaný v jej článku 2 ods. 1, podľa môjho názoru nebráni vnútroštátnemu ustanoveniu, podľa ktorého sú hranice zariadenia rovnaké pre každé z rôznych povolení na emisie skleníkových plynov a na znečisťovanie, ktoré môžu byť udelené prevádzkovateľovi. Vysvetlím, že táto možnosť však platí iba s podmienkou, že na účely určenia práv a povinností stanovených systémom SOEK sa zohľadnia (popri hlavnom zariadení) iba vedľajšie jednotky, ktorých činnosti by mohli mať vplyv na tieto emisie. Spresním tiež jednotlivé kritériá stanovené v definícii pojmu „zariadenie“ v článku 3 písm. e) tejto smernice, pričom zdôrazním, že vnútroštátnemu súdu prináleží posúdiť, či za okolností sporu vo veci samej môžu, alebo nemôžu byť absorpčné chladiace zariadenia súčasťou zariadenia EDW.

40. Ďalej, pokiaľ ide o druhú otázku týkajúcu sa spôsobov uplatňovania upravenej kvóty, uvediem, že podľa môjho názoru sa táto kvóta musí vzťahovať na všetko merateľné teplo spotrebované v zariadení, ktoré je spôsobilé na bezodplatné pridelenie, a merateľné teplo vyvezené do zariadení alebo entít, ktoré nepodliehajú SOEK, a teda ju nemožno uplatniť iba na jeden z rôznych tokov tepla dotknutého zariadenia.

41. Nakoniec odpoviem na tretiu otázku v tom zmysle, že podľa môjho názoru také zariadenie, akým je zariadenie EDW, nemôže požívať výhodu z faktora „rizika úniku uhlíka“ pre množstvá tepla, ktoré sa používajú na výrobu studenej vody určenej pre zariadenie nepodliehajúce SOEK a patriace do odvetvia, ktoré sa považuje za odvetvie vystavené „vysokému riziku úniku uhlíka“ (v tomto prípade závod Global Foundries).

A. O možnosti zahrnúť do zariadenia podliehajúceho SOEK vedľajšie jednotky, ktoré nevypúšťajú skleníkové plyny (prvá otázka)

42. Ako som uviedol v bode 31 vyššie, prvá prejudiciálna otázka v zásade smeruje k objasneniu, či článok 2 ods. 1 smernice 2003/87 bráni tomu, aby podľa vnútroštátneho práva povolenie na vypúšťanie skleníkových plynov zahŕňalo aj vedľajšie jednotky, ktoré ich rovnako ako absorpčné chladiace zariadenia spoločnosti EDW nevypúšťajú.

43. Podľa údajov poskytnutých vnútroštátnym súdom boli kogeneračná elektráreň a absorpčné chladiace zariadenia spoločnosti EDW z dôvodu emisií hluku, ktoré spôsobujú, považované zo strany DEHSt v povolení na vypúšťanie skleníkových plynov vydanom tomuto prevádzkovateľovi za jedno a to isté zariadenie. Uvedené vyplýva z integrovaného prístupu stanoveného nemeckým právom ( 26 ) na účely implementácie jednak smerníc 96/61 a 2010/75 týkajúcich sa prevencie a kontroly znečistenia (ktoré boli BImSchG transponované do nemeckého práva) a jednak smernice 2003/87, ktoré obsahujú totožnú definíciu pojmu „zariadenie“. ( 27 )

44. Nemecká vláda, ku ktorej sa prikláňa úrad, z tejto jednotnej definície vyvodzuje záver, že na to, aby sa vedľajšia jednotka zahrnula do hraníc zariadenia podliehajúceho SOEK, stačí, aby produkovala emisie alebo znečistenie akékoľvek typu. Skutočnosť, že hranice takého zariadenia, aké prevádzkuje za okolností sporu vo veci samej spoločnosť EDW, sú stanovené tak, že zahŕňajú aj činnosti, ktoré môžu mať vplyv iba na iné typy emisií alebo znečistenia, prípadne majú vplyv na životné prostredie iba v širšom zmysle slova, nijakým spôsobom neohrozuje ciele článku 2 ods. 1 smernice 2003/87.

45. Takýto výklad však podľa môjho názoru nemožno prijať.

46. V tejto súvislosti, po prvé, uvádzam, že hoci si smernica 2010/75 vo svojom článku 3 bode 4 zvolila pomerne široký výklad pojmu „emisia“ ( 28 ), tento istý pojem je v kontexte SOEK prísne obmedzený na emisie skleníkových plynov. ( 29 ) Okrem toho, hoci smernica 2003/87 v článku 3 písm. e) odkazuje na „znečistenie“, neobsahuje žiadnu samostatnú definíciu tohto pojmu. ( 30 )

47. Z uvedeného vyplýva, že hoci je definícia pojmu „zariadenie“ v týchto troch smerniciach totožná (konkrétne v smernici 2003/87 na jednej strane a v smerniciach 96/61 a 2010/75 na druhej strane), nezdá sa, že by pojmy „emisie“ a „znečistenie“ uvedené v tejto definícii mali mať rovnaký význam pre každý z týchto nástrojov.

48. Po druhé, v tejto súvislosti podotýkam, že rozsah pôsobnosti smernice 2003/87, definovaný v jej článku 2 ods. 1, odkazuje iba na „emisie“ a na „skleníkové plyny“ uvedené v prílohách I a II tejto smernice. Podľa môjho názoru je zrejmé, že tento rozsah pôsobnosti treba posudzovať z hľadiska pojmu „emisie“ tak, ako je definovaný v článku 3 písm. b) tejto istej smernice, a teda že nie je možné zahrnúť pod tento pojem iné emisie ako emisie skleníkových plynov (ako sú napríklad zvukové emisie).

49. Po tretie, zdá sa mi byť vhodné zdôrazniť, že hoci definícia pojmu „zariadenie“ má rovnaké znenie v smernici 2003/87 a v smerniciach 96/61 a 2010/75, tieto tri smernice sledujú podstatne odlišné ciele. Osobitným cieľom smernice 2003/87 je znižovať emisie skleníkových plynov ( 31 ), zatiaľ čo cieľom smernice 2010/75, v nadväznosti na ciele smernice 96/61, je znižovať emisie do ovzdušia, vody a pôdy. ( 32 ) Tento užší a špecifickejší cieľ smernice 2003/87 odôvodňuje, aby sa na účely určenia práv a povinností stanovených systémom SOEK, a najmä na účely bezodplatného prideľovania emisných kvót, zohľadnili iba emisie skleníkových plynov.

50. V tejto súvislosti pripomínam, že ekonomickou logikou SOEK je podnietiť každého účastníka tohto systému, aby vypúšťal nižšie množstvo skleníkových plynov, než aké zodpovedá kvótam, ktoré mu boli pôvodne pridelené, aby sa potom prebytok mohol previesť na ďalších účastníkov. ( 33 ) Tento systém draženia kvót, ktorý závisí od schopnosti účastníkov systému kontrolovať svoje emisie skleníkových plynov, nevyžaduje, aby boli akýmkoľvek spôsobom zohľadnené iné typy emisií alebo znečistenia. ( 34 )

51. Po štvrté, uvádzam, že ak by sa mala prijať jednotná definícia pojmu „zariadenie“ na účely uplatnenia smerníc 96/61 a 2010/75 na strane jednej a smernice 2003/87 na strane druhej, mohlo by to viesť k tomu, že SOEK by sa vzťahoval aj na zariadenia, ktoré vôbec nevypúšťajú skleníkové plyny.

52. Takýto výsledok je však podľa môjho názoru neprijateľný vzhľadom na rozsudok Súdneho dvora vo veci Trinseo Deutschland ( 35 ), v ktorom Súdny dvor uviedol, že podľa samotného znenia článku 2 ods. 1 smernice 2003/87 patria činnosti uvedené v prílohe I tejto smernice do pôsobnosti tejto smernice, a teda do SOEK, len ak produkujú „emisie“ skleníkových plynov vymenované v prílohe II uvedenej smernice.

53. Pripomínam, že v uvedenom rozsudku Súdny dvor dospel k záveru, že v prípade neexistencie emisií CO2 nemôže činnosť, aj keď je uvedená v prílohe I smernice 2003/87, patriť do pôsobnosti tejto smernice, a preto ani do SOEK zavedeného touto smernicou. ( 36 ) Prevádzkovateľ zariadenia, ktoré samo osebe neprodukuje žiadne priame emisie CO2, totiž nemôže byť motivovaný k znižovaniu svojich emisií skleníkových plynov pridelením emisných kvót. Začlenenie takéhoto zariadenia do SOEK by ohrozilo cieľ sledovaný touto smernicou, ktorého obsah som pripomenul v bode 50 vyššie. ( 37 )

54. Na základe všetkých týchto úvah sa domnievam, že ako v podstate tvrdila Komisia, článok 2 ods. 1 smernice 2003/87 sa musí vykladať v tom zmysle, že rozsah práv a povinností stanovených systémom SOEK možno určiť jedine odkazom na „emisie skleníkových plynov“ uvedené v článku 3 písm. b) tejto smernice.

55. Podľa môjho názoru je potrebné z týchto ustanovení vyvodiť záver, že výrazu „vplyv na emisie a znečisťovanie“, ktorý je uvedený v článku 3 písm. e) tejto smernice (týkajúcom sa pojmu „zariadenie“), treba rozumieť tak, že odkazuje výlučne na vplyv na emisie skleníkových plynov. Z uvedeného vyplýva, že na účely uplatnenia SOEK môžu byť vedľajšie jednotky popri splnení ďalších kritérií stanovených týmto ustanovením zohľadnené iba pod podmienkou, že ich činnosť by mohla mať vplyv na tieto emisie.

56. Je však pravda na jednej strane, ako správne uvádza Komisia, že dotknuté nemecké ustanovenie (konkrétne § 2 ods. 4 prvá veta TEHG) v konečnom dôsledku nevedie k vylúčeniu uplatnenia systému SOEK na tie časti zariadení, na ktoré sa tento systém v súlade s vyššie uvedenými ustanoveniami vzťahuje. Naopak, jeho cieľom je zahrnúť do povolenia na vypúšťanie skleníkových plynov ďalšie vedľajšie jednotky nad rámec tých, ktoré by mohli mať vplyv na takéto emisie. Stručne povedané, smeruje k širšiemu, a nie k užšiemu, vymedzeniu zariadenia, ako je požadované SOEK.

57. Na druhej strane jediným dôsledkom tohto ustanovenia je podľa toho, ako mu ja rozumiem, to, že v tomto povolení je zariadenie fyzicky vymedzené rovnakým spôsobom ako v povolení týkajúcom sa znečistenia. Uvedené ustanovenie nevyžaduje samo osebe, aby sa všetky takto identifikované časti zariadenia následne zohľadnili na účely určenia práv a povinností, ktoré môže mať prevádzkovateľ na základe SOEK. ( 38 ) V tejto súvislosti § 2 ods. 2 TEHG (zákon, ktorým sa smernica 2003/87 transponovala do nemeckého práva) ( 39 ) okrem iného stanovuje, že pôsobnosť tohto zákona sa vzťahuje jedine na vedľajšie jednotky, ktoré majú priestorové a prevádzkové spojenie s ostatnými časťami zariadenia a ktoré môžu prispieť k tvorbe skleníkových plynov. ( 40 )

58. Tieto ustanovenia, posudzované v ich vzájomnej súvislosti, teda podľa môjho názoru nijako nebránia tomu, aby sa práva a povinnosti stanovené systémom SOEK určili tak, že sa zohľadnia (popri hlavnom zariadení) iba vedľajšie jednotky, ktorých činnosti môžu mať, v súlade s kritériom stanoveným v bode 55 vyššie, vplyv na emisie skleníkových plynov.

59. Za týchto okolností zastávam názor, že článok 2 ods. 1 smernice 2003/87 v spojení s jej článkom 3 písm. b) a e) sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni takému pravidlu vnútroštátneho práva, akým je § 2 ods. 4 prvá veta TEHG, ktorého dôsledkom je začlenenie vedľajších jednotiek, ktoré samotné nevypúšťajú skleníkové plyny, do povolenia vzťahujúceho sa na zariadenie podliehajúce SOEK. Takéto vedľajšie jednotky však môžu byť zohľadnené na účely určenia práv a povinností stanovených systémom SOEK, najmä pokiaľ ide o predbežné bezodplatné pridelenie emisných kvót, iba pod podmienkou, že okrem toho, že budú spĺňať všetky ďalšie kritériá stanovené článkom 3 písm. e) tejto smernice, ich činnosť by mohla mať vplyv na emisie skleníkových plynov.

60. V ďalšej časti týchto návrhov uvediem niekoľko usmernení pokiaľ ide o otázku, či je za okolností sporu vo veci samej táto posledná podmienka splnená. Uvediem tiež ďalšie kritériá stanovené v tomto ustanovení, aby vnútroštátny súd mohol stanoviť, či možno považovať absorpčné chladiace zariadenia a kogeneračnú elektráreň EDW za jedno a to isté zariadenie.

B. O kritériách stanovených článkom 3 písm. e) smernice 2003/87 na účely vymedzenia zariadenia

61. Pripomínam, že za okolností sporu vo veci samej, napriek tomu, že dotknuté absorpčné chladiace zariadenia samy osebe nevypúšťajú skleníkové plyny, ale majú iba vplyv na emisie CO2 kogeneračnej elektrárne EDW, skutočnosť, že tieto zariadenia sú súčasťou hlavného zariadenia, má za následok, že počet bezodplatných kvót, na ktoré môže mať predbežne EDW nárok, je nižší ako počet získaný vylúčením uvedených zariadení. ( 41 )

62. Pokiaľ ide o začlenenie vedľajších jednotiek, článok 3 písm. e) smernice 2003/87 v podstate stanovuje tri kritériá: – činnosť vedľajšej jednotky je priamo súvisiaca s činnosťou hlavného zariadenia, na ktorú sa vzťahuje príloha I tejto smernice ( 42 ) (prvé kritérium), – má technické spojenie s činnosťami vykonávanými v danej prevádzkarni (druhé kritérium) a – mohla by mať vplyv na emisie a znečisťovanie (tretie kritérium).

63. Pokiaľ ide o tretie kritérium, spresňujem, že v súlade s bodom 59 vyššie sa toto kritérium má vykladať v tom zmysle, že činnosť vedľajšej jednotky musí byť spôsobilá mať vplyv na emisie skleníkových plynov.

64. Žalobkyňa vo veci samej tvrdí, že za okolností prejednávanej veci nemá činnosť absorpčných chladiacich zariadení vplyv na emisie skleníkových plynov jej kogeneračnej elektrárne. Nemecká vláda, úrad a Komisia naopak tvrdia, že prevádzkovanie týchto zariadení môže mať vplyv na emisie tejto elektrárne. Táto elektráreň bude vypúšťať tým viac skleníkových plynov, čím väčšie množstvo tepla bude potrebné na fungovanie týchto zariadení a výrobu studenej vody pre potreby závodu Global Foundries (v rámci etapy 2).

65. V prejednávanej veci bude prináležať vnútroštátnemu súdu, aby posúdil, či je to skutočne tak za okolností sporu vo veci samej. Domnievam sa, že na kladnú odpoveď na túto otázku by malo stačiť, ak vnútroštátny súd najmä určí, že zvýšenie alebo zníženie potreby tepla absorpčných chladiacich zariadení spôsobuje zvýšenie alebo obmedzenie činnosti „spaľovania paliva“, ktorá sa vykonáva v elektrárni EDW, a teda vypúšťanie väčšieho alebo menšieho množstva emisií CO2. Čím viac studenej vody by absorpčné chladiace zariadenia vyrobili, tým viac tepla by potrebovali a tým viac paliva by sa muselo spotrebovať v kogeneračnej jednotke na výrobu tohto tepla.

66. Pokiaľ ide o kritérium týkajúce sa „priamej súvislosti“ (prvé kritérium) a kritérium týkajúce sa „technického spojenia“ (druhé kritérium), uvádzam, že v rozsudku Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ ( 43 ) sa Súdny dvor okrem iného domnieval, že priama súvislosť medzi činnosťou spaľovania a činnosťou skladovania uhlia sa prejavila existenciou technického spojenia medzi týmito dvoma činnosťami. Vyvodzujem z toho záver, že podľa Súdneho dvora sa tieto dve kritériá do istej miery prekrývajú.

67. V tejto súvislosti spresňujem, že podľa môjho názoru sa druhé kritérium týka výlučne „technických spojení“, ktoré môžu existovať medzi hlavným zariadením a vedľajšou jednotkou, teda otázky, či niektorá z činností, ktoré sa tam uskutočňujú, je súčasťou globálneho technického postupu iných činností ( 44 ), najmä vzhľadom na spôsob, akým sú hlavné zariadenie a vedľajšia jednotka technicky spojené a usporiadané z vecného hľadiska ( 45 ), ako aj na ich technické fungovanie. Prvé kritérium (týkajúce sa „priamej súvislosti“) podľa môjho názoru umožňuje zohľadniť širší vzťah medzi hlavným zariadením a vedľajšou jednotkou. Pokiaľ tomu dobre rozumiem, otázka, či je splnené toto prvé kritérium, sa neobmedzuje iba na posúdenie technického hľadiska ( 46 ), ale môže tiež zohľadňovať skutočnosť, že dotknuté činnosti majú spoločný cieľ, na ktorom sa každá z nich podieľa a ktorý predpokladá, že všetky tieto činnosti sú súčasťou toho istého zariadenia. ( 47 )

68. Žalobkyňa vo veci samej tvrdí, že v rozsudku Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ ( 48 ) Súdny dvor vyvodil záver o existencii priamej súvislosti v prípade, keď časť zariadenia, ktorá sa mala začleniť (uhoľný park), bola nevyhnutná na fungovanie hlavného zariadenia (uhoľná elektráreň). V súvislosti s absorpčnými chladiacimi zariadeniami, o ktoré ide v spore vo veci samej, je podľa nej potrebné konštatovať, že neexistuje priama súvislosť medzi činnosťou týchto zariadení a činnosťou kogeneračnej elektrárne EDW, pretože výroba studenej vody týmito zariadeniami nie je ani potrebná, ani užitočná na realizáciu činnosti „spaľovania palív“ tejto elektrárne.

69. V tejto súvislosti zdôrazňujem, že z rozsudku Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ nevyplýva, že existencia priamej súvislosti môže byť určená iba v prípade, ak je činnosť vedľajšej jednotky nevyhnutná na činnosť hlavného zariadenia, a nie aj v opačnej situácii (teda ak činnosť hlavného zariadenia je nevyhnutná na činnosť vedľajšej jednotky). Okrem toho Súdny dvor podľa môjho názoru v tomto rozsudku nedospel k záveru, že kritérium „priamej súvislosti“ môže splniť jedine činnosť, ktorá je „nevyhnutná“ na účely druhej činnosti. ( 49 )

70. Domnievam sa, že v prejednávanej veci by tak vnútroštátny súd mohol odôvodniť „priamu súvislosť“ medzi činnosťami kogeneračnej elektrárne EDW a činnosťami jej absorpčných chladiacich zariadení celým súborom faktorov, medzi ktoré patrí aj skutočnosť, že teplo vyrobené touto elektrárňou prispieva (či je dokonca potrebné) k fungovaniu týchto zariadení. Môže tiež prijať záver, ako to tvrdí Komisia, že tieto zariadenia „sú súčasťou výrobného procesu“ EDW, alebo tiež zohľadniť okolnosť, ktorú zdôrazňuje úrad, podľa ktorej je účelom zariadenia EDW dodávať závodu Global Foundries teplú, studenú a vlažnú vodu nevyhnutnú na jej potreby, a konštatovať, že tento účel je možné zabezpečiť iba vtedy, ak budú fungovať všetky súčasti tohto zariadenia vrátane uvedených absorpčných chladiacich zariadení.

71. Vzhľadom na všetky tieto úvahy sa domnievam, s výhradou posúdenia, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, že činnosť dotknutých absorpčných chladiacich zariadení priamo súvisí s činnosťou kogeneračnej elektrárne EDW. Za predpokladu, že existuje technické spojenie medzi týmto činnosťami ( 50 ) a že tieto zariadenia môžu mať vplyv na emisie CO2, môže ich podľa môjho názoru vnútroštátny súd považovať za zariadenia tvoriace s touto elektrárňou jedno a to isté zariadenie v zmysle článku 3 písm. e) smernice 2003/87.

72. Tieto zariadenia by prípadne mali byť zohľadnené okrem iného na účely predbežného bezodplatného pridelenia emisných kvót. Tento prístup by mal za následok, ako som uviedol v bode 61 vyššie, že počet bezplatných kvót dočasne pridelených spoločnosti EDW by bol nižší ako počet, o ktorý žiada, čo je v súlade so všeobecným cieľom SOEK usilovať sa o celkové zníženie emisií skleníkových plynov. ( 51 )

73. V ďalšej časti týchto návrhov, ktorá sa týka odpovede na druhú prejudiciálnu otázku, budem vychádzať z predpokladu, že EDW prevádzkuje jedno a to isté zariadenie zahŕňajúce jej kogeneračnú elektráreň a absorpčné chladiace zariadenia, o ktoré ide vo veci samej. Z otázky vnútroštátneho súdu vyplýva, že v opačnom prípade, teda ak by tieto zariadenia neboli súčasťou zariadenia EDW, na túto otázku nie je potrebné odpovedať.

C. O upravenej kvóte vzorového dokumentu na získavanie údajov (druhá otázka)

74. Podstatou druhej prejudiciálnej otázky je, či upravená kvóta, ktorá by za okolností v spore vo veci samej umožnila zohľadniť skutočnosť, že množstvá tepla, ktoré sú dovezené zo závodu Global Foundries absorpčnými chladiacimi zariadeniami EDW na účely výroby vlažnej vody v rámci etapy 3 (opísanej v bode 20 vyššie), sú „dovezené zo zariadenia, ktoré nepodlieha SOEK“, a teda nespôsobilé ( 52 ), môže byť uplatnená iba na tok vlažnej vody s teplotou 32 °C, ako tvrdí žalobkyňa vo veci samej.

75. V tejto súvislosti konštatujem, po prvé, že za predpokladu, že absorpčné chladiace zariadenia tvoria súčasť zariadenia EDW, niet vôbec pochýb o tom, že toto zariadenie dováža teplo zo zariadenia, ktoré nepodlieha SOEK, pretože tieto zariadenia používajú teplo pochádzajúce zo závodu Global Foundries na účely výroby vlažnej vody. Účastníci konania toto posúdenie nespochybňujú. ( 53 )

76. Po druhé, pripomínam, že ani vzorový dokument na získavanie údajov Komisie ani usmernenie Komisie, ktoré prijala v súvislosti so vzorovým dokumentom ( 54 ), ktoré sa obidva odvolávajú na upravenú kvótu, nie sú právne záväzné. ( 55 )

77. Členské štáty sú však v plnom rozsahu oprávnené využívať tento vzorový dokument na účely predbežného bezodplatného prideľovania emisných kvót skleníkových plynov. V tejto súvislosti spresňujem, že v súlade s článkom 7 ods. 5 druhým pododsekom rozhodnutia 2011/278, ak členský štát vyžaduje, aby prevádzkovateľ používal iný elektronický vzor alebo stanoví formát súboru na predkladanie údajov, vo všeobecnosti ( 56 ) je povinný akceptovať, že prevádzkovateľ používa tento vzorový dokument. Vzorový dokument na získavanie údajov Komisie teda jednoznačne môže mať právne účinky.

78. Po tretie, podotýkam, že na účely určenia predbežného ročného množstva emisných kvót, ktoré môžu byť bezodplatne pridelené pre zariadenie spojené s referenčným štandardom tepla, treba túto referenčnú úroveň vynásobiť „historickou úrovňou činnosti v súvislosti s teplom“ ( 57 ). Tá predstavuje stredný ročný historický dovoz merateľného tepla zo zariadenia, ktoré patrí do SOEK, alebo výrobu merateľného tepla, alebo oboje, počas základného obdobia. ( 58 ) Preto sa určuje tak, že sa ako východiskový bod zohľadnia množstvá tepla dovezené z iných zariadení podliehajúcich SOEK a/alebo množstvá tepla vyrobené dotknutým zariadením počas základného obdobia. ( 59 )

79. Vyvodzujem z toho záver, že na účely určenia predbežného ročného množstva emisných kvót, ktoré môžu byť bezodplatne pridelené pre zariadenie spojené s referenčným štandardom tepla, množstvá tepla dovezené zo zariadení, ktoré nepodliehajú SOEK, jednoducho nie sú relevantné.

80. V prípade, o ktorý ide vo veci samej, sa teda DEHSt oprávnene snaží vylúčiť zo „spôsobilých“ množstiev tepla zariadenia EDW množstvá tepla dovezené zo závodu Global Foundries. Akýkoľvek iný výklad by mohol, ako zdôrazňuje úrad, viesť k nadhodnoteniu tepla, na základe ktorého vzniká právo na predbežné bezodplatné pridelenie emisných kvót.

81. V tejto súvislosti dodávam, že cieľom upravenej kvóty uvedenej vo vzorovom dokumente na získavanie údajov je práve vyhnúť sa takémuto problému: tak, ako som uviedol v bode 37 vyššie, zodpovedá pomeru „množstviev tepla spôsobilým z dôvodu ich pôvodu“ k „celkovému merateľnému teplu“. Množstvá tepla nespôsobilé z dôvodu ich pôvodu sú tie, ktoré nepodliehajú SOEK, podobne ako množstvá tepla pochádzajúce zo závodu Global Foundries.

82. Pokiaľ ide o otázku, či sa táto kvóta môže uplatniť iba na jeden tok tepla v rámci dotknutého zariadenia, konštatujem, že zo vzorového dokumentu na získavanie údajov výslovne vyplýva, že táto kvóta sa musí uplatňovať na „total amount of heat potentially part of the heat benchmark sub‑installations“, čo zodpovedá súčtu merateľného tepla spotrebovaného v zariadení, ktoré je spôsobilé na bezodplatné pridelenie, na jednej strane a merateľného tepla vyvezeného do zariadení alebo entít, ktoré nepodliehajú SOEK, na strane druhej. ( 60 ) Na rozdiel od toho, čo navrhuje žalobkyňa vo veci samej, nie je teda možné uplatniť túto istú kvótu na jeden tok tepla (v prejednávanej veci na jediný tok vlažnej vody s teplotou 32 °C).

83. Spresňujem, že zo vzorového dokumentu na získavanie údajov tiež vyplýva, že výpočet upravenej kvóty už sám osebe predpokladá integrovaný prístup implikujúci zohľadnenie celkových tokov tepla. ( 61 )

84. Na záver sa mi zdá byť užitočné zdôrazniť, ako správne tvrdí úrad, že uplatnenie upravenej kvóty na všetky toky tepla má tú výhodu, že zaručuje, že vo všetkých členských štátoch bude zohľadnený na úrovni zariadenia (a nie iba na úrovni niektorých jeho častí) rozsah, v akom sa vyrába teplo v rámci tohto zariadenia (a teda zakladá nárok na bezodplatné pridelenie emisných kvót), a rozsah, v akom bolo teplo dovezené zo zriadenia nepodliehajúceho SOEK (a teda nezakladá nárok na pridelenie takýchto kvót).

85. Navrhujem teda, aby Súdny dvor odpovedal na druhú prejudiciálnu otázku v tom zmysle, že upravená kvóta sa musí uplatňovať na súčet merateľného tepla spotrebovaného v dotknutom zariadení, ktoré je spôsobilé na bezodplatné pridelenie, a merateľného tepla vyvezeného do zariadení alebo entít, ktoré nepodliehajú SOEK, pričom nie je možné rozlišovať medzi jednotlivými tokmi tepla.

D. O uplatnení faktora „riziko úniku uhlíka“ (tretia otázka)

86. Vnútroštátny súd sa svojou treťou prejudiciálnou otázkou v podstate pýta Súdneho dvora, či možno zariadeniu, akým je zariadenie EDW, priznať výhodu zo statusu „úniku uhlíka“ pre časť tepla, ktoré priamo nevyváža do zariadenia patriaceho do odvetvia, ktoré sa považuje za odvetvie vystavené „vysokému riziku úniku uhlíka“, ale ktoré sa predtým, ako je odvedené to tohto zariadenia, premení na chlad (konkrétne na studenú vodu) prostredníctvom absorpčných chladiacich zariadení.

87. Pripomínam, ako som už uviedol v bode 34 vyššie, že normotvorca stanovil v článku 10a ods. 12 smernice 2003/87 osobitné pravidlo na pridelenie bezodplatných kvót zariadeniam z odvetví alebo pododvetví, ktoré sú vystavené „vysokému riziku úniku uhlíka“ ( 62 ). Toto pravidlo bolo zavedené s cieľom vyhnúť sa hospodárskemu znevýhodneniu určitých energeticky náročných odvetví a pododvetví Únie, ktoré sú vystavené medzinárodnej hospodárskej súťaži, ktorá nepodlieha porovnateľným obmedzeniam v oblasti emisií uhlíka.

88. Článok 6 ods. 1 tretí pododsek rozhodnutia 2011/278 stanovuje, že výhoda zo statusu „úniku uhlíka“ sa vzťahuje aj na zariadenia, ktoré, hoci samotné nepatria do odvetvia, ktoré sa považuje za odvetvie vystavené „vysokému riziku úniku uhlíka“, vyvážajú merateľné teplo pre zariadenie, ktoré do takéhoto odvetvia patrí, ale nezúčastňuje sa na SOEK.

89. V prejednávanej veci je medzi účastníkmi konania nesporné, že samotné zariadenie EDW nepatrí do odvetvia považovaného za odvetvie vystavené „vysokému riziku úniku uhlíka“. V rámci etapy 2 opísanej v bode 20 vyššie však spoločnosť EDW vyváža studenú vodu, ktorá sa vyrába z horúcej vody a vodnej pary dodanej jej kogeneračnou elektrárňou, do závodu Global Foundries. Tento závod, ktorý sa nezúčastňuje na SOEK, je súčasťou takéhoto odvetvia.

90. Komisia a úrad v podstate tvrdia, že v súlade so znením článku 6 ods. 1 tretieho pododseku rozhodnutia 2011/278 v každom prípade nemožno výhodu zo statusu „úniku uhlíka“ priznať pre množstvá tepla vyrobené takým zariadením, akým je EDW na účely realizácie etapy 2 (ktorá prebieha v absorpčných chladiacich zariadeniach). Toto teplo sa totiž nespotrebuje v zariadení, ktoré nepodlieha SOEK a ktoré patrí do odvetvia považovaného za odvetvie vystavené „vysokému riziku úniku uhlíka“ (teda v závode Global Foundries), ale spotrebujú ho tieto absorpčné chladiace zariadenia.

91. Žalobkyňa vo veci samej sa domnieva, že absorpčné chladiace zariadenia nespôsobujú prerušenie väzby medzi kogeneračnou elektrárňou EDW (ktorá vyrába teplo) a závodom Global Foundries (ktorý toto teplo spotrebováva vo forme chladu). Chlad dodávaný do tohto závodu je v každom prípade ekvivalentom tepla použitého na jeho výrobu.

92. Zastávam názor, že takýto výklad nemožno prijať.

93. V tejto súvislosti poznamenávam, že článok 6 ods. 1 tretí pododsek rozhodnutia 2011/278 jasne identifikuje „spotrebiteľa merateľného tepla“ ako zariadenie, ktoré je jednak súčasťou odvetvia alebo pododvetvia, ktoré sa považuje za vystavené vysokému riziku úniku uhlíka, a jednak sa nezúčastňuje na SOEK.

94. Z uvedeného vyplýva, ako správne tvrdia Komisia a úrad, že na to, aby zariadenie, akým je EDW, mohlo mať výhodu zo statusu „úniku uhlíka“, muselo by, po prvé, vyvážať teplo, a po druhé, toto teplo by muselo byť spotrebované v zariadení, ktoré spĺňa dvojité kritérium uvedené v predchádzajúcom bode. Túto výhodu nemožno rozšíriť na studenú vodu, ktorá sa do takéhoto zariadenia dodáva, pretože by to znamenalo, že teplo sa už spotrebovalo.

95. K odlišnému výkladu nemôže viesť ani výňatok z dokumentu Komisie s názvom „Frequently Asked Questions on Free Allocation Rules for the EU ETS post 2020“ (Často kladené otázky o pravidlách bezplatného prideľovania pre EU SOEK po roku 2020) ( 63 ), na ktorý odkazuje žalobkyňa vo veci samej vo svojich pripomienkach.

96. Na jednej strane tento dokument, ktorý nie je právne záväzný, bol totiž prijatý Komisiou v kontexte štvrtého obdobia obchodovania (to znamená obdobia, ktoré začína plynúť od roku 2021), zatiaľ čo spor vo veci samej sa týka bezodplatného pridelenia na tretie obdobie obchodovania (2013 – 2020).

97. Na druhej strane výňatok z tohto dokumentu uvádzaného žalobkyňou vo veci samej odkazuje na časť 7.1 prílohy VII delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2019/331 ( 64 ) týkajúceho sa „pravidiel určovania čistého merateľného tepla“. Z poslednej vety tejto časti však vyplýva, že keď sa teplo používa na zabezpečovanie chladenia prostredníctvom procesu absorbčného chladenia (aký prebieha v absorpčných chladiacich zariadeniach v zariadení EDW), tento proces chladenia sa považuje za proces spotrebúvajúci teplo. Vyvodzujem z toho záver, že podľa toho istého dokumentu sa má teplo v každom prípade považovať za spotrebované v zariadení alebo v časti zariadenia, v ktorom sa vykonáva proces chladenia (v prejednávanej veci v absorpčných chladiacich zariadeniach spoločnosti EDW), a nie v zariadeniach, do ktorých sa takto vyrobený chlad dodáva (v prejednávanej veci závod Global Foundries).

98. Vzhľadom na tieto úvahy sa domnievam, že za okolností sporu vo veci samej nemožno považovať závod Global Foundries za zariadenie, v ktorom sa spotrebováva teplo, ktoré pochádza z kogeneračnej elektrárne EDW a ktoré používajú absorpčné chladiace zariadenia na výrobu studenej vody (v rámci etapy 2). Keďže táto podmienka nie je splnená (hoci jasne vyplýva zo znenia článku 6 ods. 1 tretieho pododseku rozhodnutia 2011/278), spoločnosť EDW nemôže požívať výhodu zo statusu „rizika úniku uhlíka“ pre toto teplo.

99. Na záver dodávam, že článok 10a ods. 12 smernice 2003/87 predstavuje výnimku zo všeobecného pravidla stanoveného v článku 10a ods. 11 tejto smernice, podľa ktorej množstvo bezodplatne pridelených emisných kvót sa má postupne znižovať počas obdobia od roku 2013 do roku 2020, s cieľom dosiahnuť úplné zrušenie týchto bezplatných kvót do roku 2027. V tejto súvislosti sa mi zdá zrejmé, že podmienky uplatňovania faktora „rizika úniku uhlíka“ sa majú vykladať reštriktívne, aby nedošlo k ohrozeniu cieľa SOEK znížiť emisie skleníkových plynov. ( 65 )

100. Súdnemu dvoru teda navrhujem, aby na tretiu prejudiciálnu otázku odpovedal v tom zmysle, že zariadenie, akým je zariadenie EDW, nemôže požívať výhodu z faktora „rizika úniku uhlíka“ pre množstvá tepla, ktoré vyrába na účely vývozu studenej vody do zariadenia, ktoré sa nezúčastňuje SOEK, ale patrí do odvetvia považovaného za odvetvie vystavené vysokému riziku úniku uhlíka. Aby som bol úplne jasný, musím zdôrazniť, že podľa môjho názoru sa odpoveď na túto otázku nezmení v závislosti od toho, či absorpčné chladiace zariadenia, o ktoré ide vo veci samej, sú, alebo nie sú súčasťou takéhoto zariadenia. V obidvoch prípadoch totiž závod Global Foundries nie je miestom, kde sa toto teplo spotrebováva.

V. Návrh

101. Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem odpovedať na prejudiciálne otázky položené Verwaltungsgericht Berlin (Správny súd Berlín, Nemecko) takto: 1. Článok 2 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/87/ES z 13. októbra 2003, o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v spoločenstve, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 96/61/ES, zmenená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/29/ES z 23. apríla 2009, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnemu ustanoveniu, na základe ktorého sú hranice zariadenia rovnaké pre každé z rôznych povolení na emisie skleníkových plynov a na znečisťovanie, ktoré môžu byť udelené prevádzkovateľovi. Z uvedeného ustanovenia v spojení s článkom 3 písm. b) a e) tejto smernice v znení jej neskorších zmien však vyplýva, že vedľajšie jednotky môžu byť zohľadnené najmä na účely predbežného bezodplatného pridelenia emisných kvót iba pod podmienkou, že okrem toho, že budú priamo súvisieť s činnosťou hlavného zariadenia a budú s ním technicky spojené, ich činnosť by mohla mať vplyv na emisie skleníkových plynov. 2. Upravená kvóta („corrected eligibility ratio“) uvedená v Data Collection Template Európskej komisie sa musí uplatňovať na súčet merateľného tepla spotrebovaného v dotknutom zariadení, ktoré je spôsobilé na bezodplatné pridelenie, a merateľného tepla vyvezeného týmto zariadením do zariadení alebo entít, ktoré nepodliehajú systému obchodovania s emisnými kvótami. Aj keď je v rámci zariadenia možné identifikovať jednotlivé toky tepla, nie je možné obmedziť uplatňovanie tejto kvóty iba na jeden z týchto tokov. 3. Článok 6 ods. 1 tretí pododsek rozhodnutia Komisie 2011/278/EÚ z 27. apríla 2011, ktorým sa ustanovujú prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania emisných kvót podľa článku 10a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/87/ES, platné v celej Únii, sa má vykladať v tom zmysle, že zariadenie, ktoré nepatrí do odvetvia považovaného za odvetvie vystavené vysokému riziku úniku uhlíka, nemôže požívať výhodu z faktora „rizika úniku uhlíka“ pre množstvá tepla, ktoré vyrába na účely vývozu studenej vody do zariadenia, ktoré sa nezúčastňuje na systéme obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov, ale patrí do takého odvetvia.

( 1 ) Jazyk prednesu: francúzština.

( 2 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 13. októbra 2003, o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v spoločenstve, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 96/61/ES (Ú. v. ES L 275, 2003, s. 32; Mim. vyd. 15/007, s. 631), zmenená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/29/ES z 23. apríla 2009 (Ú. v. EÚ L 140, 2009, s. 63) (ďalej len „smernica 2003/87“). Ďalej v týchto návrhoch budem používať skratku „SOEK“ na označenie „systému obchodovania s emisnými kvótami“ vytvoreného touto smernicou.

( 3 ) Rozhodnutie Komisie z 27. apríla 2011, ktorým sa ustanovujú prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania emisných kvót podľa článku 10a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/87/ES, platné v celej Únii (Ú. v. EÚ L 130, 2011, s. 1).

( 4 ) Absorpčné chladiace zariadenia umožňujú pomocou rôznych teplotných úrovní vyrábať chlad iba z tepla. Fungujú vďaka schopnosti určitých tekutín absorbovať a uvoľňovať paru, to znamená, že používajú binárnu zmes, ktorej jedna zo zložiek (chladiaca kvapalina, napríklad studená voda) je prchavejšia ako druhá („absorbent“).

( 5 ) Pozri smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2010/75/EÚ z 24. novembra 2010 o priemyselných emisiách (integrovaná prevencia a kontrola znečisťovania životného prostredia) (Ú. v. EÚ L 334, 2010, s. 17). Táto smernica zrušila a nahradila smernicu Rady 96/61/ES z 24. septembra 1996 o integrovanej prevencii a kontrole znečisťovania životného prostredia (Ú. v. ES L 257, 1996, s. 26; Mim. vyd. 15/003, s. 80).

( 6 ) Štatistická klasifikácia ekonomických činností v Európskom spoločenstve (NACE).

( 7 ) Rozhodnutie Komisie z 24. decembra 2009, ktorým sa podľa smernice [2003/87] určuje zoznam odvetví a pododvetví, ktoré sa považujú za odvetvia a pododvetvia, ktoré čelia vysokému riziku úniku uhlíka (Ú. v. EÚ L 1, 2010, s. 10).

( 8 ) Rozhodnutie Komisie 2014/746/EÚ z 27. októbra 2014, ktorým sa podľa smernice [2003/87] určuje zoznam odvetví a pododvetví, ktoré sa považujú za odvetvia a pododvetvia vystavené vysokému riziku úniku uhlíka medzi rokmi 2015 až 2019 (Ú. v. EÚ L 308, 2014, s. 114).

( 9 ) Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že činnosť podľa prílohy I smernice 2003/87, ktorá sa uskutočňuje v hlavnom zariadení spoločnosti EDW a v dôsledku ktorej táto spoločnosť podlieha SOEK [podľa článku 2 ods. 1 a článku 3 písm. e) tejto smernice], je „spaľovanie palív“, najmä na výrobu tepla. Výsledkom tejto činnosti je uvoľňovanie CO2.

( 10 ) Pokiaľ ide o koncept „rizika úniku uhlíka“, odkazujem na bod 34 nižšie.

( 11 ) Spresňujem, že ak správne rozumiem fungovaniu absorpčných chladiacich zariadení a kogeneračnej elektrárne EDW, tak sa množstvá studenej vody, horúcej vody a vlažnej vody potrebné na prevádzku závodu Global Foundries dodávajú vo forme kontinuálnych tokov, to znamená, že etapy 1, 2 a 3 v skutočnosti prebiehajú súčasne.

( 12 ) V súlade s článkom 10a ods. 4 smernice 2003/87 „v súvislosti s výrobou tepla alebo chladením sa bezodplatné kvóty prideľujú na diaľkové vykurovanie a vysokoúčinnú kogeneráciu... s cieľom uspokojiť hospodársky odôvodnený dopyt“.

( 13 ) Pripomínam, že na účely výpočtu predbežného ročného počtu kvót, ktoré sa majú bezplatne prideliť, sú členské štáty povinné rozlišovať v súlade s článkom 6 rozhodnutia 2011/278 zariadenia alebo podzariadenia podľa ich činnosti, aby bolo možné určiť, či je vhodné uplatniť „referenčný produkt“, „referenčný štandard tepla“, alebo „referenčný štandard paliva“, alebo dokonca špecifický faktor pre zariadenia alebo podzariadenia spojené s „emisiami z procesov“ [pozri v tomto zmysle rozsudky z 8. septembra 2016, Borealis a i. (C‑180/15, EU:C:2016:647, bod 61), ako aj z 18. januára 2018, INEOS (C‑58/17, EU:C:2018:19, bod 28)].

( 14 ) Z článku 10 ods. 2 písm. b), bodu i) rozhodnutia 2011/278 vyplýva, že pre zariadenia a podzariadenia spojené s referenčným štandardom tepla zodpovedá predbežné ročné množstvo bezodplatne pridelených emisných kvót na daný rok referenčnej úrovni referenčného štandardu tepla za aplikovateľné merateľné teplo, vynásobenej historickou úrovňou činnosti v súvislosti s teplom za spotrebu merateľného tepla. V súlade s článkom 7 ods. 1 tohto rozhodnutia v spojení s jeho prílohou IV je prevádzkovateľ v tejto súvislosti povinný predložiť najmä všetky potrebné informácie a údaje týkajúce sa spotrebovaného merateľného tepla dovezeného a vyvezeného z jeho zariadenia (alebo podzariadenia).

( 15 ) Aby som jasnejšie vymedzil predmet sporu vo veci samej, musím spresniť, že na základe žiadosti EDW získala od DEHSt bezodplatne celkovo 78267 emisných kvót, avšak vychádzajúc zo zásady, že absorpčné chladiace zariadenia nie sú súčasťou jej hlavného zariadenia, požadovala ich 199280 (teda o 121013 viac, ako jej bolo pridelené). Z toho vyplýva, že množstvo kvót, ktoré môže EDW získať, sa môže značne líšiť v závislosti od toho, či sa absorpčné chladiace zariadenia považujú za súčasť jej zariadenia, alebo nie.

( 16 ) Tento vzorový dokument na získavanie údajov, naposledy aktualizovaný 25. mája 2011, je zverejnený na webovej stránke Komisie na adrese: https://ec.europa.eu/clima/policies/ets/allowances_en#tab‑0‑1 (iba v anglickom jazyku).

( 17 ) Účastníci konania vo veci samej predniesli pred vnútroštátnym súdom, pokiaľ ide o túto otázku, protichodné názory. Podľa žalobkyne vo veci samej nemožno odpočítať množstvo tepla spätne dovážaného zo závodu Global Foundries (pretože chladiace zariadenia nie sú súčasťou zariadenia EDW), ale aj, pokiaľ by aj bolo nutné toto teplo odpočítať, tento odpočet sa má uplatniť iba na tok vlažnej vody s teplotou 32 °C. DEHSt sa naopak domnieva, že vzorový dokument na získavanie údajov neumožňuje rozlišovať medzi rôznymi tokmi tepla.

( 18 ) Pozri článok 1 smernice 2003/87 a rozsudok z 22. februára 2018, INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2018:100, bod 26).

( 19 ) Toto pridelenie sa uskutočňuje v dvoch etapách: najskôr členské štáty vypočítajú ročné množstvo bezodplatných kvót predbežne pridelených každému zariadeniu zriadenému na ich území, potom v ďalšej etape Komisia určí konečné pridelenie.

( 20 ) Poznamenávam, že vnútroštátny súd sa vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania výslovne nepýta Súdneho dvora na článok 3 písm. e) smernice 2003/87. Tento súd však uvádza, že druhá prejudiciálna otázka je relevantná iba v prípade, ak z odpovede na prvú otázku vyplynie, že chladiace zariadenia sú súčasťou zariadenia EDW. Preto sa domnievam, že pred zodpovedaním druhej otázky je potrebné spresniť kritériá stanovené v tomto ustanovení. V tejto súvislosti pripomínam, že hoci z formálneho hľadiska vnútroštátny súd obmedzil svoju prvú otázku na výklad článku 2 ods. 1 tejto smernice, táto okolnosť nebráni Súdnemu dvoru, aby poskytol vnútroštátnemu súdu všetky aspekty výkladu práva Únie, ktoré môžu byť užitočné na rozhodnutie vo veci, ktorú daný súd prejednáva, bez ohľadu na to, či na ne vnútroštátny súd v znení svojich otázok odkázal, alebo neodkázal (pozri rozsudok z 9. júla 2020, Santen, C‑673/18, EU:C:2020:531, bod 35 et citovanú judikatúru).

( 21 ) Viac podrobností týkajúcich sa relevantnosti upravenej kvóty pre tento výpočet uvediem v časti C nižšie.

( 22 ) Pozri v tejto súvislosti odôvodnenia 24 a 25 smernice 2009/29. Tiež odkazujem na poznámku pod čiarou 49 mojich návrhov vo veci ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:167), ako aj na bod 60 mojich návrhov vo veci INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2017:896).

( 23 ) Konkrétne uplatnenie faktora „riziko úniku“ v rámci tohto výpočtu je opísané najmä v poznámke pod čiarou 53 mojich návrhov vo veci ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:167).

( 24 ) Pripomínam, že toto teplo sa používa na výrobu vlažnej vody v rámci etapy 3, opísanej v bode 20 vyššie.

( 25 ) Pozri body i) a j) oddielu II.2. listu E s názvom „,EnergyFlows‘ – Data on energy input, measurable heat and electricity“ vzorového dokumentu na získavanie údajov. „Merateľné teplo“ je definované v článku 3 písm. e) rozhodnutia 2011/278 ako „čistý tok tepla prepravovaný cez identifikovateľné potrubie alebo rúry s použitím média… para, horúci vzduch, voda…, pre ktoré je alebo by mohol byť nainštalovaný merač tepla“.

( 26 ) V nemeckom práve sa tento integrovaný prístup odráža v skutočnosti, že podľa § 4 ods. 4 TEHG pre zariadenia povolené pred rokom 2013 sa povolenie udelené v súlade s BImSchG vzťahuje aj na emisie skleníkových plynov podľa smernice 2003/87 (pozri bod 16 vyššie).

( 27 ) Pozri článok 3 písm. e) smernice 2003/87, článok 2 bod 1 smernice 96/61, ako aj článok 3 ods. 3 smernice 2010/75. Navyše v súlade s článkom 8 smernice 2003/87 členské štáty prijmú potrebné opatrenia, aby sa zabezpečilo, že podmienky a postup na vydanie povolenia na emisie skleníkových plynov budú skoordinované s tými, ktoré sa týkajú vydania povolenia v rámci smernice 96/61.

( 28 ) Podľa tohto ustanovenia sa pod pojmom „emisia“ rozumie priame alebo nepriame uvoľnenie látok, vibrácií, tepla alebo hluku z bodového zdroja alebo z plošných zdrojov zariadenia do ovzdušia, vody alebo pôdy.

( 29 ) Pozri článok 3 písm. b) smernice 2003/87. Pozri tiež rozsudky z 19. januára 2017, Schaefer Kalk (C‑460/15, EU:C:2017:29, bod 32), a z 28. februára 2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, bod 45), v ktorých Súdny dvor zdôraznil, že zo samotného znenia tohto ustanovenia vyplýva, že „emisia“ v zmysle uvedeného ustanovenia predpokladá uvoľňovanie skleníkového plynu zariadením do atmosféry.

( 30 ) Inak je to v prípade článku 2 bodu 2 smernice 96/61 a článku 3 bodu 2 smernice 2010/75, pretože tie definujú pojem „znečisťovanie“ tak, že zahŕňa okrem iného vibrácie a hluk.

( 31 ) Pozri článok 1 smernice 2003/87 a rozsudok z 22. februára 2018, INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2018:100, bod 26).

( 32 ) Pozri článok 1 smernice 96/61.

( 33 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. júna 2019, ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:518, body 62 a 63 a citovaná judikatúra).

( 34 ) Ako správne zdôrazňuje žalobkyňa vo veci samej, v kontexte smernice 2003/87 „znečistenie“ v každom prípade zodpovedá výlučne úniku skleníkových plynov do atmosféry a tým spôsobenej klimatickej zmene.

( 35 ) Pozri rozsudok z 28. februára 2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, bod 45). Tiež odkazujem na moje návrhy v tejto veci (EU:C:2017:975).

( 36 ) Pozri rozsudok z 28. februára 2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, bod 51).

( 37 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. februára 2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, bod 52).

( 38 ) Konkrétne, a s výhradou posúdenia, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, takto rozumiem prvej vete § 2 ods. 4 TEHG, ktorá stanovuje, že „pre hranice zariadení uvedených v odsekoch 2 a 3 [tohto istého §] sú rozhodujúce špecifikácie v povolení zariadenia udelenom v súlade s BImSchG“. Podotýkam, že toto ustanovenie je podľa môjho názoru v súlade s duchom smernice 2003/87. V tejto súvislosti pripomínam, že vo svojom „Návrh[u] smernice Európskeho parlamentu a Rady o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v Spoločenstve, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica [96/61]“ [COM(2001) 581 final], Komisia zdôraznila (v bode 9 svojho odôvodnenia), že tento návrh by mal členským štátom umožniť „vychádzať z povoľovacích konaní stanovených smernicou [96/61]“ [neoficiálny preklad] s cieľom „udeliť odlišný typ povolenia – povolenie na vypúšťanie skleníkových plynov – založeného na predložení doplňujúcich informácií v porovnaní s tými, ktoré sa v súčasnosti vyžadujú na základe [tejto] smernice“ [neoficiálny preklad] (Kurzívou zvýraznil generálny advokát).

( 39 ) Pozri bod 15 vyššie.

( 40 ) Podotýkam, že v odpovedi na otázku Súdneho dvora úrad uviedol, že hranice zariadenia stanovené v povolení na vypúšťanie skleníkových plynov (ktoré sú totožné s hranicami stanovenými v povolení na znečistenie) sú záväzné na pridelenie bezodplatných kvót na emisie skleníkových plynov. Ak je takýto postup stanovený v § 2 ods. 4 prvej vete TEHG, zaujímalo by ma, ako môže byť v súlade s rozsahom pôsobnosti vymedzeným v odseku 2 toho istého §. O tejto otázke prináleží rozhodnúť vnútroštátnemu súdu.

( 41 ) Pozri body 36 a 37 vyššie.

( 42 ) Poznamenávam, že nemecké, anglické, francúzske a talianske znenia smernice 2003/87 presne neuvádzajú, vo vzťahu k čomu je potrebné túto „priamu súvislosť“ stanoviť. Napríklad francúzska jazyková verzia uvádza „toute autre activité s’y rapportant directement“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát), zatiaľ čo nemecké, anglické a talianske znenia používajú výrazy „andere unmittelbar damit verbundene Tätigkeiten“, „directly associated activities“ a „attività direttamente associate“ bez akéhokoľvek ďalšieho spresnenia. Zo španielskej jazykovej verzie však vyplýva, že túto priamu súvislosť treba stanoviť medzi činnosťou vedľajšieho zariadenia a činnosťou alebo činnosťami uvedenými v prílohe I tejto smernice, ktoré sa vykonávajú v hlavnom zariadení [v tejto jazykovej verzii je pojem „zariadenie“ definovaný ako „una unidad técnica fija donde se lleven a cabo una o varias actividades de las enumeradas en el anexo I, así como cualesquiera otras actividades directamente relacionadas con aquéllas“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát)]. K takémuto výkladu sa zrejme priklonil aj Súdny dvor v rozsudkoch z 9. júna 2016, Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (C‑158/15, ďalej len „rozsudok Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ“, EU:C:2016:422, bod 29), ako aj z 29. apríla 2021, Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, bod 39).

( 43 ) Pozri bod 30 tohto rozsudku.

( 44 ) V tejto súvislosti pripomínam, že vo svojich návrhoch vo veci Granarolo (C‑617/19, EU:C:2020:1016, bod 63) som uviedol, že v súlade s kritériom stanoveným Súdnym dvorom v rozsudku Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (bod 29) na prijatie záveru, že existujú činnosti, medzi ktorými je „technické spojenie“, nepostačuje, aby tieto činnosti boli akýmkoľvek spôsobom prepojené, ale treba preukázať, že jedna z činností je súčasťou globálneho technického postupu iných činností. Súdny dvor v rozsudku z 29. apríla 2021, Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, bod 46), spresnil, že toto kritérium vyžaduje „špecifickú a výraznú“ formu zapojenia do technického procesu, ktorý je vlastný inej činnosti.

( 45 ) Domnievam sa, že všetky tieto aspekty boli relevantné v rozsudku Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ. V tomto rozsudku Súdny dvor konštatoval (v bode 31), že organizácia skladu z vecného hľadiska a prítomnosť pásového dopravníka, ktorý sa nachádza medzi uhoľným parkom a elektrárňou, môžu stačiť na preukázanie technického spojenia medzi dotknutou činnosťou skladovania uhlia a činnosťou spaľovania palív.

( 46 ) Na preukázanie tohto priameho vzťahu je samozrejme relevantné technické posúdenie, ktoré môže byť v určitých prípadoch rozhodujúce. V rozsudku Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (bod 30) tak Súdny dvor konštatoval, že samotná okolnosť, že skladované uhlie (v uhoľnom parku) je nevyhnutné na fungovanie dotknutej uhoľnej elektrárne, postačuje pre záver, že skladovanie priamo súvisí s činnosťou tejto elektrárne.

( 47 ) V rozsudku z 29. apríla 2021, Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, bod 43), Súdny dvor okrem iného rozhodol, že existencia priamej súvislosti musí byť tiež stanovená v prípade, ak sa jedna z činností vykonáva na účely realizácie druhej činnosti.

( 48 ) Pozri bod 30 tohto rozsudku.

( 49 ) V mojich návrhoch vo veci Granarolo (C‑617/19, EU:C:2020:1016, bod 57) som z toho vyvodil záver, že Súdny dvor v tomto rozsudku tiež nenaznačil, že kritérium týkajúce sa „technického spojenia“ by mohlo byť splnené jedine činnosťou, ktorá by bola „nevyhnutná“ na inú činnosť.

( 50 ) V tejto súvislosti Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, bod 47) konštatoval, že činnosti kogeneračného zriadenia a závodu vyrábajúceho mliečne výrobky nie sú technicky spojené napriek tomu, že sú napojené na distribučnú sieť. Hoci zmluvné ustanovenia medzi prevádzkovateľmi zaručovali prednostný prístup k energii dodávanej kogeneračným zariadením výrobnému závodu, ten by však mohol fungovať aj bez takejto dodávky energie. Spor vo veci samej sa mi zdá odlišný od sporu v prejednávanej veci, pretože ako vyplýva z bodu 20 vyššie, absorpčné chladiace zariadenia z horúcej vody a vodnej pary, ktoré pochádzajú z kogeneračnej elektrárne EDW, dodávajú vďaka procesu ochladzovania studenú vodu závodu Global Foundries. Za predpokladu, že to tak skutočne je, by vnútroštátny súd podľa môjho názoru mohol konštatovať, že činnosť výroby teplej vody kogeneračnou elektrárňou je súčasťou globálneho technického postupu činnosti výroby studenej vody týchto chladiacich zariadení, a teda že tieto činnosti sú technicky spojené.

( 51 ) Spresňujem, že aj za predpokladu, že by absorpčné chladiace zariadenia neboli súčasťou zriadenia EDW, bolo by potrebné započítať do „celkového merateľného tepla“ tohto zariadenia teplo vyrobené kogeneračnou elektrárňou, ktoré je použité týmito zariadeniami (keďže toto teplo zodpovedá v súlade s článkom 9 ods. 3 rozhodnutia 2011/278 „teplu vyvezené[mu] do zariadení alebo iného subjektu, ktoré nepatria do rámca systému [SOEK]“). Za týchto podmienok podľa môjho názoru začlenenie týchto zariadení do hraníc zariadenia v žiadnom prípade nemôže viesť k zohľadneniu väčšieho množstva tepla, s ktorým by bolo spojené pridelenie väčšieho množstva kvót, ale iba k prípadnému zníženiu počtu predbežne pridelených bezodplatných kvót z dôvodu nespôsobilej povahy tepla dovezeného zo závodu Global Foundries, ako som vysvetlil v bodoch 36 a 37 vyššie.

( 52 ) Pozri moje vysvetlenie v bodoch 36 a 37 vyššie.

( 53 ) Žalobkyňa vo veci samej spochybňuje skutočnosť, že dotknuté absorpčné chladiace zariadenia sú súčasťou rovnakého zariadenia ako jeho kogeneračná elektráreň. Nijakým spôsobom však nespochybňuje skutočnosť, že tieto zariadenia dovážajú teplo zo závodu Global Foundries.

( 54 ) Guidance Document no 3 on the harmonised free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012 (Data collection guidance) [usmernenie č. 3 o harmonizovanej metóde bezodplatného prideľovania v Európskej únii po roku 2012 (usmernenia pre zber údajov)], zo 14. apríla a 29. júna 2011, zverejnené na internetovej stránke Komisie na webovej adrese: https://ec.europa.eu/clima/sites/default/files/ets/allowances/docs/gd3_data_collection_en.pdf (s. 46).

( 55 ) Podľa výslovnej zmienky uvedenej v usmernení Komisie (s. 4), tento dokument nie je právne záväzný a nereflektuje oficiálne stanovisko Komisie: „[t]his guidance document... does not represent an official position of the Commission and is not legally binding“. Zdôrazňujem však, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora skutočnosť, že právny akt Spoločenstva nemá záväzné účinky (teda patrí do soft law), nebráni Súdnemu dvoru, aby v prejudiciálnom konaní rozhodol v súlade s článkom 267 ZFEÚ o výklade tohto aktu [pozri rozsudky z 13. decembra 1989, Grimaldi (C‑322/88, EU:C:1989:646, bod 9), a z 21. januára 1993, Deutsche Shell (C‑188/91, EU:C:1993:24, bod 18 a citovaná judikatúra)].

( 56 ) Pod pojmom „vo všeobecnosti“ rozumiem v súlade so znením tohto ustanovenia „okrem prípadov, ak vzor alebo špecifikácia formátu súboru členského štátu vyžaduje minimálne rovnaké vstupné údaje“.

( 57 ) Pozri článok 10 ods. 2 písm. b) bod i) rozhodnutia 2011/278.

( 58 ) Pozri článok 9 ods. 3 rozhodnutia 2011/278.

( 59 ) Pozri tiež v tejto súvislosti definíciu „podzariadeni[a] spojené[ho] s referenčným štandardom tepla“ v článku 3 písm. c) smernice 2011/278.

( 60 ) Podľa vzorového dokumentu na získavanie údajov sa musí totiž upravená kvóta uplatniť na „total amount of heat potentially part of the heat benchmark sub‑installations“, teda musí byť vynásobená súčtom „net amount measurable heat consumed in the installation and eligible under the heat benchmark“ a „heat exported to installations or entities not covered by the EU ETS“ [pozri body o), n), l) a k) oddielu II.2. listu E s názvom „,EnergyFlows‘ – Data on energy input, measurable heat and electricity“ tohto vzorového dokumentu].

( 61 ) Na účely výpočtu celkového merateľného tepla zariadenia totiž treba určiť celkové merateľné teplo disponibilné v zariadení, potom odpočítať teplo, ktoré sa spotrebuje v rámci hraníc zariadenia na účely výroby elektriny alebo výrobu produktov podzariadeniami spojenými s referenčným produktom, ako aj teplo, ktoré sa vyváža do zariadení podliehajúcich SOEK [pozri body i), d), f), g) a h) oddielu II.2. listu E s názvom „,EnergyFlows‘ – Data on energy input, measurable heat and electricity“ vzorového dokumentu na získavanie údajov]. Okrem iného, keďže oddiel E.II.2 vzorového dokumentu na získavanie údajov (ktorý najmä spresňuje výpočet tejto kvóty) má názov „Complete balance of measurable heat at the installation“ („Úplná bilancia merateľného tepla v zariadení“), zdá sa mi zrejmé, že zahŕňa zohľadnenie celkových tokov tepla.

( 62 ) Konkrétne, zariadenia, na ktoré sa uplatňuje výhoda z faktora „rizika úniku“, by podľa tohto pravidla mali získať v roku 2013 a v každom nasledujúcom roku až do roku 2020 množstvo bezodplatných kvót zodpovedajúce 100 % množstvu určenému v súlade s opatreniami uvedenými v článku 10a ods. 1 tejto smernice.

( 63 ) Uvedený dokument je zverejnený na tejto internetovej adrese: https://ec.europa.eu/clima/sites/clima/files/events/docs/0134/far_faq_2_en.pdf. Žalobkyňa vo veci samej cituje bod 2.4 s názvom „How should the production of cooling be treated?“ (s. 5 tohto dokumentu).

( 64 ) Delegované nariadenie Komisie z 19. decembra 2018, ktorým sa ustanovujú prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania emisných kvót podľa článku 10a smernice [2003/87], platné v celej Únii (Ú. v. EÚ L 59, 2019, s. 8). Spresňujem, že toto delegované nariadenie sa uplatňuje výlučne na štvrté obdobie obchodovania (2021 – 2030), a teda nie je uplatniteľné v rámci prejednávanej veci.

( 65 ) Pozri moje návrhy vo veci z 3. decembra 2020, Ingredion Germany (C‑320/19, EU:C:2020:983, bod 73).