ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
44

Navyše, ako už generálny advokát uviedol v bode 48 svojich návrhov, pokiaľ by prahové hodnoty týkajúce sa celkovej výšky úveru stanovené v smernici 2008/48 určovali rozsah pôsobnosti článku 15 Luganského dohovoru II, viedlo by to k situácii, v ktorej by sa osoby, ktoré uzavreli zmluvu o úvere s výškou menej než 200 eur, nemohli dovolávať ochranného ustanovenia stanoveného v tomto článku 15. Takáto situácia by však nebola v súlade s cieľmi, ktoré sleduje Luganský dohovor II, pretože neexistuje žiadny podstatný rozdiel medzi predpokladanou slabosťou osoby, ktorá uzavrela zmluvu o úvere vo výške 100 eur, a osobou, ktorá uzavrela zmluvu o úvere vo výške 200 eur.
24

Rada tvrdí, že v rámci ICCAT existovala dohoda medzi ZS o rozdelení TAC pre stredomorského mečiara veľkého. Napriek tomu, že k formálnemu prijatiu tejto dohody došlo napokon až v októbri 2017, nič podľa nej nenasvedčuje tomu, že by tento časový odstup mal vplyv na obsah tohto rozdelenia, keďže konečné rozhodnutie ICCAT uvádza rovnaké rozdelenie. Okrem toho, ak by Rada čakala na túto formálnu dohodu v rámci ICCAT pri stanovení rybolovných možností, na ktoré sa vzťahuje napadnuté nariadenie, všetci rybári Únie by sa ocitli v neistej situácii, ktorá by mohla trvať až do konca roku 2017. Táto inštitúcia teda mohla legitímne vychádzať z tohto rozdelenia ešte pred jeho formálnym prijatím v rámci ICCAT a predtým, ako sa Únia stala viazanou rozhodnutím ICCAT.
62

V druhom rade, pokiaľ by sa zohľadnili vynaložené finančné prostriedky, názor Všeobecného súdu by podľa nej viedol k tomu, že finančne silné podniky by mali viac možností na to, aby si vhodným spôsobom chránili svoje investície prostredníctvom práva k ochranným známkam, než finančne slabšie podniky. V každom prípade Všeobecný súd údajne nemôže vychádzať z abstraktného predpokladu, že nárast investícií umožní uskutočniť dotknuté klinické skúšky rýchlejšie.
23

Za týchto okolností Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky: „1. a) Má sa článok 47 [Charty] v spojení s článkom 4 ods. 3 ZEÚ vykladať v tom zmysle, že dotknutá osoba môže spochybniť zákonnosť rozhodnutia inštitúcie Únie, ktoré má byť vykonané vnútroštátnymi orgánmi, s odkazom na porušenie podstatných formálnych náležitostí, porušenie Zmlúv alebo určitých právnych noriem, ktoré sú uplatniteľné pri ich vykonaní, alebo z dôvodu zneužitia právomoci? b) Má sa článok 47 [Charty] v spojení s článkom 4 ods. 3 ZEÚ vykladať v tom zmysle, že inštitúcie Únie, ktoré sú zapojené do prijímania rozhodnutia, ktorého platnosť bola napadnutá v konaní pred vnútroštátnym súdom, sú povinné poskytnúť tomuto súdu na jeho žiadosť všetky dostupné informácie, ktoré zohľadnili alebo mali zohľadniť pri prijatí daného rozhodnutia? c) Má sa článok 47 [Charty] vykladať v tom zmysle, že právo na účinný prostriedok nápravy zahŕňa aj to, že súd komplexne preskúma, či sú splnené podmienky uplatnenia článku 13 [základného nariadenia]? Vedie článok 47 Charty najmä k tomu, že súd má právomoc v plnom rozsahu posúdiť, či bol skutkový stav zistený úplne a či primerane odôvodňuje príslušné právne účinky? Vedie toto ustanovenie aj k tomu, že tento súd má právomoc v plnom rozsahu posúdiť, či skutočnosti, ktoré údajne neboli zohľadnené pri prijatí rozhodnutia, ale ktoré by pravdepodobne ovplyvnili právne účinky spojené so zisteným skutkovým stavom, mali byť zohľadnené? 2. a) Má sa slovné spojenie ‚príslušné informácie‘ uvedený v článku 15 ods. 2 [základného nariadenia] vykladať v tom zmysle, že zahŕňa aj stanovisko nezávislého dovozcu tovarov, ktoré sú predmetom prešetrovania v zmysle tohto ustanovenia, usadeného v Európskej únii, k zisteniam Komisie, ak Komisia informovala tohto dovozcu o prešetrovaní, ten Komisii poskytol požadované informácie a k zisteniam Komisie zaujal stanovisko hneď, ako mu na to bola poskytnutá príležitosť? b) V prípade kladnej odpovede na druhú otázku písm. a), môže sa tento dovozca odvolávať na porušenie článku 15 ods. 2 [základného nariadenia], ak ním poskytnuté stanovisko nebolo predložené poradnému výboru uvedenému v tomto ustanovení najmenej desať pracovných dní pred zasadnutím tohto výboru? c) V prípade kladnej odpovede na druhú otázku písm. b), má porušenie článku 15 ods. 2 [základného nariadenia] za následok, že toto rozhodnutie je protiprávne a nemožno ho uplatniť?“
29

Táto požiadavka však neznamená ani to, že oslobodenie od dane stanovené v článku 132 ods. 1 písm. c) smernice 2006/112 by bolo nevyhnutne vyhradené pre osoby vykonávajúce povolania regulované právnou úpravou dotknutého členského štátu, pretože vo všeobecnosti ani v absolútnom vyjadrení nemožno vylúčiť, že poskytovatelia, ktorí nevykonávajú takéto povolanie, môžu mať potrebnú kvalifikáciu na zabezpečenie starostlivosti dostatočnej kvality na to, aby sa mohla považovať za podobnú starostlivosti poskytovanej príslušníkmi takéhoto povolania, najmä ak absolvovali prípravu zabezpečenú vzdelávacím zariadením, ktoré bolo uznané týmto členským štátom.
3

Podľa odôvodnení 2, 5 až 7 a 14 smernice 2008/50: „(2) S cieľom chrániť zdravie ľudí a životné prostredie ako celok je mimoriadne dôležité bojovať proti emisiám znečisťujúcich látok zo zdroja a prijímať a vykonávať najúčinnejšie opatrenia na znižovanie emisií na miestnej a národnej úrovni, ako aj na úrovni Spoločenstva. Preto by sa malo emisiám škodlivých látok znečisťujúcich ovzdušie zabraňovať, predchádzať im alebo by sa mali znižovať a mali by sa určovať primerané ciele pre kvalitu okolitého ovzdušia, zohľadňujúc pritom príslušné normy, usmernenia a programy Svetovej zdravotníckej organizácie. … (5) Spoločný prístup k hodnoteniu kvality okolitého ovzdušia by sa mal uplatňovať na základe spoločných kritérií hodnotenia. Pri hodnotení kvality okolitého ovzdušia by sa malo prihliadať na počet obyvateľstva a veľkosť ekosystémov, ktoré sú vystavené znečisteniu ovzdušia. Je preto vhodné zatriediť územie jednotlivých členských štátov do zón alebo aglomerácií odrážajúcich hustotu obyvateľstva. (6) Tam, kde je to možné, by sa mali používať modelovacie techniky, ktoré umožnia interpretáciu údajov zo vzorkovacích miest z hľadiska geografického rozmiestnenia koncentrácií. Mohlo by to byť základom pre výpočet kolektívnej expozície obyvateľstva žijúceho v danej oblasti. (7) S cieľom zabezpečiť, aby boli zhromaždené informácie o znečistení ovzdušia dostatočne reprezentatívne a porovnateľné v rámci Spoločenstva, je dôležité, aby sa na hodnotenie kvality okolitého ovzdušia používali štandardizované techniky merania a spoločné kritériá pre počet a umiestnenie meracích staníc. Na hodnotenie kvality okolitého ovzdušia sa môžu použiť aj iné techniky ako meranie, a preto je potrebné vymedziť kritériá použitia a vyžadovanú presnosť týchto techník. … (14) Stále merania by mali byť povinné v zónach a aglomeráciách, v ktorých sa prekračujú dlhodobé ciele pre ozón alebo prahy na hodnotenie iných znečisťujúcich látok. Informácie zo stálych meraní sa môžu doplniť modelovacími technikami a/alebo indikatívnymi meraniami s cieľom umožniť výklad údajov zo vzorkovacích miest z hľadiska geografického rozmiestnenia koncentrácií. Používanie doplňujúcich techník hodnotenia by rovnako malo umožniť zníženie požadovaného minimálneho počtu stálych vzorkovacích miest.“
2

Odôvodnenie 6 smernice 2006/123 znie: „Tieto prekážky [slobody usadiť sa a voľného pohybu služieb] nemožno odstrániť len spoliehaním sa na priamu uplatniteľnosť článkov [49] a [56] zmluvy, keďže na jednej strane riešenie jednotlivých prípadov prostredníctvom konaní o porušení a nesplnení povinností voči dotknutému členskému štátu by bolo pre vnútroštátne orgány aj inštitúcie Spoločenstva, najmä po rozšírení, veľmi zložité a na druhej strane si zrušenie mnohých prekážok vyžaduje predchádzajúcu koordináciu vnútroštátnych právnych systémov vrátane vytvorenia administratívnej spolupráce. Legislatívny nástroj Spoločenstva umožňuje vytvoriť skutočný vnútorný trh so službami, ako to uznali Európsky parlament a Rada.“
58

Rovnako tak prednosť práva Únie vyžaduje, aby v prípade nemožnosti vyložiť vnútroštátnu právnu úpravu v súlade s požiadavkami práva Únie vnútroštátny súd, ktorý je v rámci svojej právomoci poverený uplatňovať ustanovenia práva Únie, zabezpečil ich plný účinok, pričom v prípade potreby z vlastnej iniciatívy neuplatní akékoľvek odporujúce ustanovenie vnútroštátneho práva, hoci aj časovo následné, a to bez toho, aby musel požiadať alebo vyčkať na jeho predchádzajúce zrušenie zákonodarnou cestou alebo akýmkoľvek iným ústavným postupom (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. decembra 2018, Minister for Justice and Equality a Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, bod 35, ako aj citovanú judikatúru).
37

Podľa vnútroštátneho súdu by široký výklad pojmu „výrobca elektrickej energie“ viedol k rozdielnemu zaobchádzaniu so zariadením, ako je predmetné zariadenie, ktoré by sa kvalifikovalo ako „výrobca elektrickej energie“, vo vzťahu k zariadeniu, v ktorom by sa tiež vyrábala elektrická energia, ale v ktorom by sa okrem činnosti „spaľovania palív“ uvedenej v prílohe 1 časti 2 bodoch 1 až 4 TEHG uskutočňovala aj ďalšia činnosť podliehajúca povinnosti obchodovať s emisiami, pričom toto posledné zariadenie by sa nekvalifikovalo ako „výrobca elektrickej energie“. Také rozdielne zaobchádzanie by bolo nekonzistentné, pretože žiadne z týchto dvoch zariadení by nepatrilo pod „klasické odvetvie elektrickej energie“ uvedené v odôvodnení 31 rozhodnutia 2011/278.
23

Ako však Súdny dvor rozhodol v bodoch 45 až 52 rozsudku vo veci Marks & Spencer, je možné, že zachovanie rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi si bude vyžadovať, aby sa na hospodársku činnosť spoločností usadených v jednom z týchto členských štátov uplatňovali len daňové normy tohto štátu, a to aj v súvislosti s príjmami, aj v súvislosti so stratami. Z toho hľadiska, keby sa totiž spoločnostiam dala možnosť zvoliť si zohľadnenie ich strát v členskom štáte ich sídla alebo v inom členskom štáte, citeľne by sa tým ohrozilo vyrovnané rozdelenie daňovej právomoci medzi členskými štátmi, keďže v prvom štáte by sa daňový základ zvýšil a v druhom znížil o presunuté straty. Okrem toho členské štáty musia byť schopné – tým, že vylúčia cezhraničnú úľavu – zabrániť dvojitému uplatneniu strát, ako aj tomu, že skupiny spoločností budú uskutočňovať organizované presuny strát tak, aby ich smerovali do spoločností usadených v členských štátoch uplatňujúcich najvyššie daňové sadzby, teda do štátov, v ktorých je daňová hodnota strát najvyššia.
2.

Pokiaľ je potrebné zohľadniť také obmedzenie, aké je uvedené v prvej otázke, má sa brať do úvahy, či v dotknutej veci skutočne existuje v členskom štáte dcérskej spoločnosti iný subjekt, ktorý by straty mohol odpočítať, ak by to bolo povolené?“
„79.

Na deň podania procesnej písomnosti faxom sa na účely zachovania lehoty prihliadne iba za predpokladu, že sa originál obsahujúci vlastnoručný podpis zástupcu, ktorý bol zaslaný faxom, predloží do kancelárie najneskôr do desiatich dní po tejto skutočnosti, ako to stanovuje článok 73 ods. 3 rokovacieho poriadku.
118

Dánske kráľovstvo napokon poznamenáva, že článok 7k smernice Eurovignette nevyhnutne počíta s tým, že zavedenie užívateľských poplatkov pre ťažké nákladné vozidlá a súčasnej kompenzácie pre vnútroštátne dopravné podniky, ktoré môže mať nepriamy vplyv na voľný pohyb tovaru a slobodné poskytovanie služieb, nie je v rozpore s článkami 34 a 56 ZFEÚ. Bolo by pritom v podstatnom rozpore so zásadami, na ktorých bol založený uvedený článok 7k, ak by mimo jeho pôsobnosť nemohol byť zavedený žiadny kompenzačný systém.
10

Podľa § 2 ods. 1 písm. a) a c) Proedrikó Diátagma 178/2002: Métra schetiká me tin prostasía ton dikaiomáton ton ergazoménon se períptosi metavívasis epicheiríseon, enkatastáseon í tmimáton enkatastáseon í epicheiríseon, se symmórfosi pros tin Odigía 98/50/EK tou Symvoulíou“ (dekrét prezidenta republiky č. 178/2002 o opatreniach týkajúcich sa ochrany práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov v súlade so smernicou 98/50/ES (FEK A’ 162/12.7.2002, ďalej len „prezidentský dekrét č. 178/2002“), sa jeho ustanovenia uplatňujú na každý zmluvný alebo zákonný prevod podnikov alebo zlúčenie podnikov, závodov alebo častí závodov, pri ktorom dochádza k zmene osoby zamestnávateľa a ktorý sa môže týkať verejných alebo súkromných subjektov, ktoré vykonávajú hospodársku činnosť, či už s cieľom dosiahnuť zisk alebo nie.
3

Odôvodnenia 4, 6, 8, 10 a 11 smernice 2008/95 stanovujú: „(4) Nezdá sa, že by bolo potrebné urobiť aproximáciu právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok v plnom rozsahu. Postačí aproximácia obmedzená na tie ustanovenia vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré najvýraznejšie ovplyvňujú fungovanie vnútorného trhu. … (6) Okrem toho členské štáty by mali mať naďalej možnosť voľne určovať ustanovenia o postupe týkajúcom sa zápisu, zrušenia a vyhlásenia neplatnosti ochranných známok získaných zápisom. Môžu napríklad určovať formu zápisu ochranných známok a postupy vyhlásenia ich neplatnosti alebo rozhodovať o tom, či pri postupe registrácie, alebo pri postupe vyhlásenia neplatnosti, alebo pri oboch postupoch treba odvolať predchádzajúce práva, a ak umožnia pri postupe registrácie odvolanie sa na predchádzajúce práva, či majú zavedené konanie o námietkach, alebo prieskumové konanie ex officio, alebo oba postupy. … … (8) Dosiahnutie cieľov, na ktoré je zameraná táto aproximácia právnych predpisov, si vyžaduje, aby boli podmienky dosiahnutia a udržania zapísanej ochrannej známky vo všetkých členských štátoch vo všeobecnosti zhodné. … … (10) V záujme uľahčenia voľného pohybu tovaru a služieb je podstatné, aby sa zabezpečilo, aby zapísané ochranné známky požívali v právnych systémoch všetkých členských štátov tú istú ochranu. Toto by však nemalo brániť členským štátom poskytnúť podľa svojho uváženia rozsiahlu ochranu tým ochranným známkam, ktoré majú dobré meno. (11) Ochrana poskytnutá zapísanej ochrannej známke, ktorej funkciou je predovšetkým garantovať ochrannú známku ako označenie pôvodu, by mala byť v prípade zhodnosti známky a označenia tovarov a služieb absolútna. Táto ochrana by mala platiť aj v prípade podobnosti medzi známkou a označením tovarov alebo služieb. Je nevyhnutné poskytnúť výklad pojmu podobnosti v súvislosti s možnosťou zámeny. Pravdepodobnosť zámeny, ktorej upresnenie závisí od mnohých prvkov, predovšetkým od vžitosti ochrannej známky na trhu, od asociácie, ktorá môže vzniknúť medzi užívaným označením a zapísanou známkou, od stupňa podobnosti medzi ochrannou známkou a označením a nimi označenými tovarmi alebo službami, by mala byť špecifickou podmienkou pre takúto ochranu. Určenie spôsobov, ktorými možno určiť pravdepodobnosť zámeny, a najmä určenie toho, na kom leží dôkazné bremeno, by malo byť vecou vnútroštátnych procesných predpisov, na ktoré by táto smernica nemala mať vplyv.“
48

Do tejto kategórie správania môže napríklad patriť jednak vyjadrenie, že každé zdržanie pri podpise zmluvy alebo dodatku by znamenalo, že zmluvu alebo dodatok možno uzavrieť neskôr iba za nevýhodnejších podmienok alebo že spotrebiteľovi hrozí, že bude musieť zaplatiť zmluvné pokuty, alebo že v prípade zmeny zmluvy podnikateľ preruší poskytovanie služby. Do tej istej kategórie správania možno jednak zahrnúť aj skutočnosť, že kuriér spotrebiteľovi oznámi, že pri neexistujúcom, resp. oneskorenom podpise zmluvy alebo dodatku, ktoré doručil spotrebiteľovi, môže dostať od svojho zamestnávateľa zlé hodnotenie.
3

Podľa ôsmeho, dvanásteho a dvadsiateho odôvodnenia smernice 93/13: „keďže dva programy spoločenstva na ochranu spotrebiteľa a informačnú politiku zdôrazňujú význam ochrany spotrebiteľov v záležitostiach nekalých podmienok zmlúv; keďže táto ochrana by mala byť zabezpečená zákonmi a inými právnymi predpismi, ktoré sú zosúladené buď na úrovni spoločenstva alebo sú prijaté priamo na tejto úrovni; keďže v súlade s princípom stanoveným pod názvom ‚Ochrana hospodárskych záujmov spotrebiteľov‘ uvedeným v týchto programoch: ‚Nadobúdatelia tovaru a služieb by mali byť chránení proti zneužitiu právomocí zo strany predajcu alebo dodávateľa, najmä proti jednostranným štandardným zmluvám a neprimeranému popretiu ich základných práv v zmluvách‘; keďže účinnejšia ochrana spotrebiteľa sa môže dosiahnuť prijatím jednotných právnych pravidiel v záležitostiach nekalých podmienok; keďže tieto pravidlá by mali platiť na všetky zmluvy uzatvorené medzi predajcami alebo dodávateľmi a spotrebiteľmi; keďže medzi iným, zmluvy týkajúce sa zamestnania, zmluvy týkajúce sa nástupníckych práv, zmluvy týkajúce sa rodinného práva a zmluvy týkajúce sa dohôd o včlenení a organizácii spoločností alebo partnerstve sa musia vylúčiť z rozsahu platnosti tejto smernice; keďže spotrebiteľ musí mať rovnakú ochranu na základe zmlúv uzatvorených ústne alebo písomne bez ohľadu na to, či sú podmienky písomnej zmluvy obsiahnuté v jednom alebo viacerých dokumentoch; keďže podľa súčasného stavu vnútroštátne právne predpisy umožňujú plánovať len čiastočné zosúladenie; keďže najmä zmluvné podmienky, ktoré neboli individuálne dohodnuté[,] podliehajú tejto smernici; keďže členské štáty by mali mať možnosť výberu, so zreteľom na [Z]mluvu, poskytnúť spotrebiteľom vysokú úroveň ochrany prostredníctvom vnútroštátnych ustanovení, ktoré sú prísnejšie ako ustanovenia tejto smernice; … keďže zmluvy by mali byť vypracované zrozumiteľne, mal by mať spotrebiteľ skutočne príležitosť preskúmať všetky podmienky a ak má pochybnosti mal by platiť výklad najpriaznivejší pre spotrebiteľa.“
27

Vnútroštátny súd v tejto súvislosti uvádza, že Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd) vychádzal z § 9 ods. 1 bodu 1 AsylG 2005, podľa ktorého treba doplnkovú ochranu priznanú cudzincovi ex offo zrušiť, ak podmienky pre jej priznanie neboli alebo už nie sú splnené. Podľa vnútroštátneho súdu sa na vec, ktorú prejednáva, vzťahuje prvá alternatíva uvedená v tomto ustanovení, a to tá, že predpoklady na priznanie doplnkovej ochrany neboli ku dňu rozhodnutia o priznaní splnené. Tento súd poukazuje na to, že pokiaľ má príslušný orgán v úmysle túto ochranu zrušiť ex offo na základe tejto prvej alternatívy, toto ustanovenie nerozlišuje podľa toho, či predpoklady na priznanie tejto ochrany neboli splnené, pretože žiadateľ nebol spôsobilý byť chránený, alebo preto, že ochranu nepotreboval. Uvedené ustanovenie neobsahuje obmedzenie v tom zmysle, že k prelomeniu právoplatnosti rozhodnutia o priznaní ochrany môže dôjsť iba vtedy, ak táto ochrana bola získaná podvodne. Do pôsobnosti tohto ustanovenia tak spadá aj jednoduché pochybenie orgánov.
3

Odôvodnenia 20 až 22 a 62 nariadenia č. 650/2012 stanovujú: „(20) V tomto nariadení by sa mali zohľadniť rôzne systémy riešenia dedičských vecí, ktoré sa v členských štátoch uplatňujú. Na účely tohto nariadenia by pojem ‚súd‘ mal preto mať široký význam, aby zahŕňal nielen súdy v pravom zmysle slova vykonávajúce funkcie justičného orgánu, ale aj notárov alebo registračné orgány v určitých členských štátoch, ktoré v dedičských veciach vykonávajú funkcie justičného orgánu ako súdy, a notárov a príslušníkov právnických povolaní, ktorí v niektorých členských štátoch vykonávajú funkcie justičného orgánu v danej dedičskej veci na základe poverenia súdom. Všetky súdy vymedzené v tomto nariadení by sa mali riadiť normami o určení právomoci, ktoré sú stanovené v tomto nariadení. Pojem ‚súd‘ by, naopak, nemal zahŕňať nejustičné orgány členského štátu, ktoré majú podľa vnútroštátneho právneho poriadku právomoc konať v dedičských veciach, ako napríklad notári, ktorí vo väčšine členských štátov bežne [ako sú notári vo väčšine členských štátov, keď ako je to bežnou praxou – neoficiálny preklad] nevykonávajú funkcie justičného orgánu. (21) Toto nariadenie by malo umožniť všetkým notárom, ktorí majú právomoc konať v dedičských veciach v členských štátoch, aby túto právomoc vykonávali. To, či sa budú na notárov v určitom členskom štáte vzťahovať normy o určení právomoci stanovené v tomto nariadení, by malo závisieť od toho, či sa na nich vzťahuje pojem ‚súd‘ na účely tohto nariadenia. (22) Akty [Listiny – neoficiálny preklad] vo veciach dedičstva vydané v členských štátoch notármi by mali byť v obehu podľa tohto nariadenia. Ak notári vykonávajú funkcie justičného orgánu, sú viazaní pravidlami súdnej právomoci a ich rozhodnutia by mali byť v obehu v súlade s ustanoveniami o uznávaní, vykonateľnosti a výkone rozhodnutí. Ak notári nevykonávajú funkcie justičného orgánu, nie sú viazaní pravidlami súdnej právomoci a verejné listiny, ktoré vydávajú, by mali byť v obehu v súlade s ustanoveniami o verejných listinách. … (62) ‚Pravosť‘ verejnej listiny by mal byť samostatný pojem vzťahujúci sa napríklad na otázku pravosti listiny, formálne náležitosti listiny, právomoci orgánu, ktorý vyhotovuje listinu, a postup vyhotovenia listiny. Mal by sa vzťahovať aj na skutkové okolnosti, ktoré dotknutý orgán vo verejnej listine zaznamenal, ako je napríklad skutočnosť, že sa uvedené strany v daný deň dostavili pred orgán a že urobili uvedené vyhlásenia. Strana, ktorá chce napadnúť pravosť verejnej listiny, by tak mala urobiť na príslušnom súde v členskom štátu pôvodu verejnej listiny, a to podľa právneho poriadku tohto členského štátu.“
12

Odôvodnenia 5, 6, 29, 57 a 58 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 z 21. októbra 2009, ktorým sa ustanovujú zdravotné predpisy týkajúce sa vedľajších živočíšnych produktov a odvodených produktov neurčených na ľudskú spotrebu a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1774/2002 (nariadenie o vedľajších živočíšnych produktoch) (Ú. v. EÚ L 300, 2009, s. 1), uvádzajú: „(5) Hygienické predpisy Spoločenstva, ktoré sa vzťahujú na zber, prepravu, nakladanie, ošetrenie, transformáciu, spracovanie, skladovanie, uvádzanie na trh, distribúciu, používanie alebo odstraňovanie vedľajších živočíšnych produktov by mali byť ustanovené v ucelenom a komplexnom rámci. (6) Takéto všeobecné pravidlá by mali byť primerané rizikám pre verejné zdravie a zdravie zvierat, ktoré vedľajšie živočíšne produkty predstavujú, keď s nimi prevádzkovatelia prichádzajú do styku v jednotlivých fázach reťazca od zberu po ich použitie alebo odstránenie. V predpisoch by sa takisto mali zohľadniť riziká, ktoré pri týchto činnostiach vznikajú pre životné prostredie. Do rámca Spoločenstva by sa mali zahrnúť hygienické predpisy na uvádzanie vedľajších živočíšnych produktov na trh, ako aj obchodovanie s nimi vo vnútri Spoločenstva a ich prípadný dovoz. … (29) Vedľajšie živočíšne produkty a odvodené produkty by sa na základe posúdenia rizík mali zatriediť do troch kategórií odrážajúcich stupeň rizika, ktoré predstavujú pre verejné zdravie a zdravie zvierat. Zatiaľ čo vedľajšie živočíšne produkty a odvodené produkty predstavujúce vysoké riziko by sa mali používať len na účely mimo krmivového reťazca, ich používanie s nižšou mierou rizika by za bezpečných podmienok malo byť povolené. … (57) V záujme konzistentnosti právnych predpisov Spoločenstva je potrebné objasniť vzťah medzi predpismi ustanovenými v tomto nariadení a právnymi predpismi Spoločenstva o odpadoch. … (58) Ďalej by sa malo zabezpečiť, že vedľajšie živočíšne produkty zmiešané s nebezpečným odpadom uvedeným v rozhodnutí Komisie 2000/532/ES z 3. mája 2000 nahradzujúcim rozhodnutie 94/3/ES, ktorým sa vydáva zoznam odpadov podľa článku 1 písm. a) smernice Rady 75/442/EHS o odpadoch a rozhodnutie Rady 94/904/ES, ktorým sa vydáva zoznam nebezpečných odpadov podľa článku 1 ods. 4 smernice Rady 91/689/EHS o nebezpečných odpadoch [(Ú. v. ES L 226, 2000, s. 3; Mim. vyd. 15/005, s. 151)] alebo ním kontaminované sa dovážajú, vyvážajú a zasielajú medzi členskými štátmi výlučne v súlade s nariadením… č. 1013/2006. …“