V prípade hoci aj zjavne nesprávneho posúdenia podmienok uplatnenia nariadenia č. 883/2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia, zmeneného nariadením č. 465/2012, aj keby sa ukázalo, že podmienky činnosti vyslaných pracovníkov zjavne nepatria do vecnej pôsobnosti ustanovenia, na základe ktorého bolo osvedčenie A1 vydané, musí sa dodržať postup na vyriešenie prípadných nezhôd medzi inštitúciami dotknutých členských štátov v prípade platnosti alebo správnosti osvedčenia A1.

Ak by členský štát, do ktorého je pracovník vyslaný, mohol prijať právnu úpravu oprávňujúcu jeho vlastné inštitúcie dosiahnuť jednostranné určenie neplatnosti osvedčenia A1 prostredníctvom podania na súd tohto členského štátu, systém založený na lojálnej spolupráci medzi príslušnými inštitúciami členských štátov by mohol byť ohrozený. Preto pokiaľ nie je osvedčenie A1 zrušené alebo vyhlásené za neplatné, má v zásade právne účinky vo vnútroštátnom právnom poriadku členského štátu, do ktorého sú vyslaní dotknutí pracovníci, a je záväzné pre jeho inštitúcie.

V dôsledku toho vnútroštátna úprava členského štátu vyslania, ktorá jeho príslušné orgány oprávňuje jednostranne podriadiť pracovníka pod právnu úpravu uvedeného členského štátu v oblasti sociálneho zabezpečenia, je v rozpore so zásadou účasti pracovníkov iba v jednom systéme sociálneho zabezpečenia podľa článku 11 ods. 1 nariadenia č. 883/2004, ako aj so zásadou právnej istoty, ktorá vyžaduje, aby právna úprava bola jasná a presná a aby jej účinky boli predvídateľné, a to najmä vtedy, ak jej účinky môžu mať voči jednotlivcom a podnikom nepriaznivé dôsledky.

Uvedená právna úprava nie je zlučiteľná ani s ustanoveniami nariadení č. 883/2004 a 987/2009 upravujúcimi postup, ktorý je potrebné použiť v prípade ťažkostí s ich výkladom a uplatňovaním, najmä ak sa členský štát, do ktorého je pracovník vyslaný, domnieva, že nie sú splnené podmienky použitia článku 12 ods. 1 nariadenia č. 883/2004.

Pokiaľ ide o možnosť nezohľadniť osvedčenia A1 získané podvodom, platí, že ak sa v rámci dialógu upraveného v článku 76 ods. 6 nariadenia č. 883/2004 inštitúcia členského štátu, do ktorého boli pracovníci vyslaní, obráti na inštitúciu, ktorá osvedčenie A1 vydala, s konkrétnymi skutočnosťami, ktoré umožňujú domnievať sa, že tieto osvedčenia boli získané podvodom, prináleží tejto druhej inštitúcii na základe zásady lojálnej spolupráce s prihliadnutím na tieto skutočnosti prehodnotiť, či je vydanie uvedených osvedčení dôvodné, a prípadne ich zrušiť.

Ak táto inštitúcia nepristúpi k takému prehodnoteniu v primeranej lehote, musí byť možné, aby uvedené skutočnosti mohli byť vznesené v rámci súdneho konania s cieľom, aby súd členského štátu, do ktorého boli pracovníci vyslaní, dotknuté potvrdenia nezohľadnil.

Uvedená právna úprava členského štátu vyslania však nespĺňa uvedené podmienky.

Na jednej strane totiž táto právna úprava nestanovuje žiadnu povinnosť začať postup dialógu a zmierovací postup upravenú v nariadeniach č. 883/2004 a 987/2009. Na druhej strane sa uvedená právna úprava neobmedzuje na to, že vnútroštátnemu súdu zveruje právomoc konštatovať podvod a z toho dôvodu nezohľadniť osvedčenie A1, ale stanovuje, aby vnútroštátne inštitúcie sociálneho zabezpečenia, ako aj inšpektori sociálneho zabezpečenia, bez akéhokoľvek súdneho konania rozhodovali o uplatniteľnosti právnej úpravy tohto členského štátu v oblasti sociálneho zabezpečenia na vyslaných pracovníkov.

(pozri body 93 – 96, 100, 101, 104, 105)