NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

ANTONIO TIZZANO

prednesené 17. novembra 2005 1( )

Vec C‑419/04

Conseil général de la Vienne

proti

Directeur général des douanes et droits indirects

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Cour d’appel de Poitiers (Francúzsko)]

„Nariadenie č. 2454/93 – Dovozné clo – Dodatočné vyberanie – Článok 871 – Povinnosť obrátiť sa na Komisiu – Neexistencia“

1. Rozsudkom podaným 30. septembra 2004 položil Cour d’appel de Poitiers Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku o výklade článku 871 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (ďalej len „nariadenie č. 2454/93“)( ). Konkrétne sa vnútroštátny súd pýta, či toto ustanovenie ukladá vnútroštátnym colným orgánom povinnosť predložiť prípad Komisii, ak majú v úmysle dodatočne vymáhať clo, ktoré nebolo zaplatené v čase dovozu tovaru, ale dali najavo pochybnosti o splnení podmienok ustanovených pre postup v prípade začatia vymáhacieho konania.

I – Právny rámec

2. Postup dodatočného zápisu do účtovnej evidencie a vymáhania colného dlhu je upravený v článku 868 a nasl. nariadenia č. 2454/93. Obmedzím sa na to, čo je na tento účel podstatné a pripomeniem, že podľa článku 869 tohto nariadenia v znení, ktoré je uplatniteľné ratione temporis na skutkový stav sporu vo veci samej( ), sa môžu vnútroštátne orgány sami rozhodnúť nezapísať nevybrané clo, pokiaľ je jeho suma menšia ako 2 000 eur. Na vyššie čiastky sa vzťahuje článok 871, ktorý v znení, ktoré je uplatniteľné na skutkový stav sporu vo veci samej, znie:

„V prípadoch iných ako prípady uvedené v článku 869, ak sú colné orgány buď toho názoru, že sú splnené podmienky ustanovené v článku 220 (2) b) kódexu alebo majú pochybnosti o presnej pôsobnosti kritérií toho ustanovenia v súvislosti s konkrétnym prípadom, tieto orgány predložia prípad Komisii, aby mohlo byť prijaté rozhodnutie v súlade s postupom ustanoveným v článkoch 872 až 876. Spis predložený Komisii musí obsahovať všetky informácie požadované na úplné posúdenie. …“

3. Článok 220 ods. 2 písm. b) nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (ďalej len „colný kódex“)( ), na ktorý odkazuje práve citované ustanovenie nariadenia č. 2454/93, stanovuje, že sa dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie nevykoná, pokiaľ

„sa suma cla dlžná podľa zákona nezapísala do účtovných dokladov v dôsledku chyby na strane colných orgánov, ktorú osoba zodpovedná za zaplatenie cla nemohla zistiť, pričom na svojej strane konala v dobrej viere a dodržala všetky ustanovenia vyplývajúce z platných právnych predpisov týkajúcich sa colného vyhlásenia“.

4. Okrem toho pripomínam, že splnenie tých istých podmienok umožňuje aj odpustenie colného dlhu, ktorým sa podľa článku 235 písm. b) colného kódexu rozumie rozhodnutie „netrvať na zaplatení celej sumy colného dlhu alebo jej časti“. Článok 236 ods. 1 druhý pododsek colného kódexu totiž stanovuje, že „dovozné alebo vývozné clo bude odpustené, ak sa zistí, že v čase, keď toto bolo zapísané do účtovnej evidencie, nebolo dlžné na základe právnych predpisov, alebo že bolo zapísané do účtovnej evidencie v rozpore s článkom 220 odsek 2“.

II – Skutkový stav a konanie

5. V období medzi 31. marcom a 29. aprílom 1993 Conseil général de la Vienne, člen Conseil de surveillance de la société d’économie mixte locale du Parc du Futuroscope (dozorná rada akciovej spoločnosti, ktorej väčšinu akcií vlastní územná samospráva a ktorá spravuje Park Futuroscope) (ďalej len „Futuroscope“) nadobudol audiovizuálny materiál od spoločnosti založenej podľa kanadského práva IMAX Corporation (ďalej len „IMAX“), ktorý doviezol na colné územie Spoločenstva.

6. Podľa kúpnej zmluvy sa platba skladala z dvoch častí: Conseil général de la Vienne bol na jednej strane povinný zaplatiť spoločnosti IMAX 3 431 650 USD v okamihu odovzdania materiálu a na druhej strane zaplatiť tejto spoločnosti pevne stanovený poplatok vo výške 1,80 FRF za každú predanú vstupenku do Futuroscope.

7. Conseil général de la Vienne však ako colnú hodnotu tohto materiálu deklaroval iba prvú čiastku a zaplatil iba clo, ktoré francúzske colné orgány vypočítali na tomto základe.

8. Keďže sa následnou kontrolou zistila existencia druhej časti, francúzske orgány žiadali, aby Conseil général de la Vienne príslušné clo zaplatil. Ten sa obrátil na Commission de conciliation et d’expertise douanière (rozhodcovská a expertná komisia pre clá) (ďalej len „CCED“), orgán zložený zo sudcov a z podnikateľov, na ktorý sa môžu dovozcovia (alebo vývozcovia) obracať, aby vykonal úlohu rozhodcu v sporoch s colnou správou. V stanovisku z 13. apríla 1999 dospel CCED k záveru, že colná hodnota dovezeného audiovizuálneho materiálu bola neoprávnene znížená o 5 517 281 FRF (841 104 eur).

9. Conseil général de la Vienne podal francúzskym orgánom žiadosť o odpustenie cla podľa článku 236 colného kódexu, ktorá však bola rozhodnutím zo 6. júna 2000 zamietnutá.

10. Proti tomuto rozhodnutiu podal Conseil général de la Vienne 17. júla 2000 ministrovi hospodárstva, financií a priemyslu hierarchické odvolanie.

11. Po neúspešnom návrhu na dohodu o urovnaní poslal 16. júla 2001 riaditeľ francúzskej colnej správy list Conseil général de la Vienne, v ktorom pripomenul existenciu citovaného rozhodnutia o zamietnutí odpustenia a vzal na vedomie, že prebieha správne konanie a potom ho informoval o svojom rozhodnutí „obrátiť sa na Komisiu vo veci tohto problému“.( )

12. Napriek tomu 19. júla 2001 táto správa podala na Tribunal d’instance de Poitiers žalobu proti Conseil général de la Vienne, ktorou žiadala jeho zaviazanie na úhradu dovozného cla vo výške 1 451 541 FRF (221 286 eur), ktoré vyplýva z druhej časti kúpnej ceny za dovezený audiovizuálny materiál.

13. Dňa 18. septembra 2001 počas konania pred súdom francúzske colné orgány žiadali od svojej vlády, aby poslala Komisii list, v ktorom žiadali o potvrdenie správnosti analýzy, ktorá ich viedla k vymáhaniu zaplatenia vyššie uvedeného colného dlhu. Tento list, ktorý bol odoslaný 11. decembra 2001, ostal bez odpovede.

14. Dňa 20. decembra 2002 rozhodol Tribunal d’instance de Poitiers tak, že nevyhovel Conseil général de la Vienne. Ten sa proti tomuto rozsudku odvolal na Cour d’appel de Poitiers.

15. Tento súd predovšetkým podotkol, že podľa článku 871 nariadenia č. 2454/93 predložia colné orgány prípad Komisii, pokiaľ majú pochybnosti o presnej pôsobnosti kritérií ustanovenia o dodatočnom nezapísaní do účtovnej evidencie, najmä ak clo dlžné na základe právnych predpisov nebolo zaplatené z dôvodu chyby na ich strane a dlžník, ktorý konal v dobre viere a dodržal právne predpisy týkajúce sa colného vyhlásenia, to nemohol zistiť.

16. Okrem toho podľa názoru tohto súdu dospeli vnútroštátne colné orgány k pochybnostiam o presnej pôsobnosti kritérií uplatňovania podmienok upustenia od dodatočného zapísania colného dlhu do účtovnej evidencie, keďže citovaným listom zo 16. júla 2001 informovali Conseil général de la Vienne o svojom rozhodnutí obrátiť sa na Komisiu.

17. Na tomto základe sa Cour d’appel rozhodol položiť Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku týkajúcu sa iba výkladu článku 871, ktorá znie takto:

„Má sa článok 871 [nariadenia č. 2454/93][( )], ktorý sa týka vyberania sumy colného dlhu, vykladať tak, že pod sankciou neplatnosti ukladá nevyhnutné a povinné konanie, ak vnútroštátne colné orgány v ktoromkoľvek štádiu vymáhacieho konania dajú najavo v súvislosti s dlžníkom konajúcim v dobrej viere, že majú pochybnosti o presnej pôsobnosti kritérií týkajúcich sa vyberania alebo odpustenia colného dlhu, ktorý vznikol krátením cla, pretože tento colný dlh nebol zapísaný do evidencie v deň, keď sa mal vybrať, pričom sa týka prípadného začlenenia paušálneho poplatku do nadobúdacej ceny audiovizuálneho vybavenia dodaného kanadským dodávateľom, ak je tento paušálny poplatok povinne zahrnutý v cene vstupenky do zábavného parku, v ktorom sa toto vybavenie používa, a ak ho návštevník uhradil bez ohľadu na to, či využil alebo nevyužil služby tohto vybavenia?“

18. V konaní, ktoré sa takto začalo pred Súdnym dvorom, predložili písomné pripomienky Conseil général de la Vienne, francúzska a slovenská vláda, ako aj Komisia. Rovnakí účastníci konania okrem slovenskej vlády sa zúčastnili na pojednávaní 28. septembra 2005.

III – Právne posúdenie

A – O prípustnosti

19. Ešte pred tým, ako sa začnem zaoberať podstatou otázky, je potrebné uviesť niekoľko pripomienok k jej prípustnosti, keďže ju namietala francúzska vláda.

20. Podľa tejto vlády nie je výklad článku 871 potrebný na účely rozhodnutia vo veci samej. Keďže odkazuje na podmienky uvedené v článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu, toto ustanovenie preukazuje, že sa má uplatňovať iba vtedy, ak sú tieto podmienky splnené, a teda iba vtedy, ak sa vnútroštátne orgány obávajú, že sa v čase určenia sumy colného dlhu dopustili „chyby…, ktorú osoba zodpovedná za zaplatenie cla nemohla zistiť, pričom na svojej strane konala v dobrej viere a dodržala všetky ustanovenia vyplývajúce z platných právnych predpisov týkajúcich sa colného vyhlásenia“.

21. Keďže v konaní, ktoré je základom tohto konania Conseil général de la Vienne naopak namietal zahrnutie druhej časti kúpnej ceny za dovezený audiovizuálny materiál (súvisiacej s počtom návštevníkov parku, ktorý používa takýto materiál) do výpočtu cla bez toho, aby namietal chybu vyššie uvedenej povahy, výklad článku 871 je irelevantný.

22. To by tiež podľa francúzskej vlády potvrdzovala aj skutočnosť, že pochybnosť, pre ktorú bola vec skutočne predložená Komisii, aj keď nie vo forme, akú predpisuje článok 871, sa týkala práve odôvodnenosti analýzy, ktorú vykonali francúzske colné orgány, aby dodatočne zapísali do účtovnej evidencie druhú časť kúpnej ceny audiovizuálneho materiálu pre výpočet cla, a nie existencie chyby v zmysle článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu.

23. Pokiaľ ide o mňa, nemôžem vylúčiť, že toto boli skutočné pochybnosti vnútroštátnych colných orgánov, ktoré sa uvádzajú v citovanom liste zo 16. júla 2001. Zdá sa totiž, že toto je okolnosť, ktorú Conseil général de la Vienne uviedol a ktorú sa orgány napokon rozhodli predložiť Komisii.

24. To však nevyhnutne nevedie k prijatiu námietky neprípustnosti. Vnútroštátny súd, ktorý určite poznal tvrdenia, ktoré Conseil général de la Vienne uviedol proti dodatočnému vymáhaniu, sa totiž aj tak domnieval, že pochybnosti, ktoré mali francúzske orgány tak, ako boli opísané v liste zo 16. júla 2001, mohli byť aj tak spôsobilé vyvolať mechanizmus uvedený v článku 871 nariadenia č. 2454/93. Práve na účely odstránenia všetkej neistoty o podmienkach nevyhnutných na zistenie, či sa toto ustanovenie vzťahuje na okolnosti v konaní o veci samej, sa vnútroštátny súd obrátil na Súdny dvor.

25. V tejto súvislosti sa domnievam, že judikatúra Spoločenstva týkajúca sa prípustnosti neumožňuje túto prejudiciálnu otázku obísť.

26. Ako je známe, podľa tejto judikatúry „v rámci spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi stanovenej článkom 234 ES prislúcha výlučne vnútroštátnemu súdu, ktorý sa vecou zaoberá a ktorý musí prevziať zodpovednosť za rozhodnutie sporu, aby s prihliadnutím na osobitosti prípadu posúdil potrebu rozhodnutia o prejudiciálnej otázke pre vydanie svojho rozhodnutia, ako aj význam otázok položených Súdnemu dvoru“. Iba „za výnimočných okolností prináleží [Súdnemu dvoru] skúmať podmienky, za akých sa vnútroštátny súd na neho obrátil, s cieľom preveriť svoju vlastnú právomoc“.( ) Platí to najmä „pokiaľ je zjavné, že výklad alebo posúdenie platnosti predpisu Spoločenstva, o ktoré žiada vnútroštátny súd, nemajú žiadny vzťah k existencii alebo predmetu sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém…“.( )

27. Zdá sa mi teda, že v rozsahu, v akom sa vnútroštátny súd domnieval, že článok 871 nariadenia č. 2454/93 neumožňuje jasným spôsobom porozumieť, za akých podmienok je povinný predložiť prípad Komisii, nemožno považovať rozhodnutie Súdneho dvora o tejto otázke za irelevantné, aspoň zjavne na účely rozhodnutia sporu vo veci samej. Vnútroštátny súd bude môcť posúdiť zákonnosť vnútroštátneho postupu iba po tom, ako od Súdneho dvora získa výkladové stanovisko, ktoré mu umožní určiť, či sa v tomto prípade musí obrátiť na Komisiu. Najmä vďaka údajom, ktoré poskytne Súdny dvor, bude môcť rozhodnúť, či bola Conseil de la Vienne oprávnene odňatá záruka nestrannosti, ktorá spočíva v tom, že Komisia posúdi splnenie podmienok na to, aby sa nepristúpilo k dodatočnému vymáhaniu colného dlhu.

28. Domnievam sa preto, že táto otázka je prípustná a pristúpim k jej preskúmaniu vo veci samej.

B – O veci samej

29. Vnútroštátny súd sa svojou prejudiciálnou otázkou v podstate pýta, či z článku 871 nariadenia č. 2454/93 vyplýva, že vnútroštátne colné orgány, ak dajú najavo, že majú, hoci aj dočasne, pochybnosti o splnení podmienok nevyhnutných na to, aby sa nepristúpilo k dodatočnému vymáhaniu colného dlhu, ktorý nebol zaplatený v čase dovozu tovaru, sú povinné predložiť prípad Komisii.

30. Conseil général de la Vienne a slovenská vláda sa domnievajú, že táto povinnosť existuje v každom prípade.

31. Aj francúzska vláda potvrdzuje existenciu tejto povinnosti, pokiaľ majú pochybnosti určitý charakter. Najskôr sa však opýtala, či sa v tomto prípade vzťahuje na okolnosti v konaní o veci samej ustanovenie pôvodného znenia článku 871 alebo znenia zmeneného nariadením č. 1335/2003 (pozri poznámku pod čiarou 3 vyššie) a rozhodla sa pre druhú možnosť.

32. Komisia má v tejto súvislosti opačný názor. Má tiež opačný názor na otázku, ktorá je predmetom tohto konania, keďže sa domnieva, že ak po počiatočnej pochybnosti nastúpi presvedčenie, že podmienky na to, aby sa nepristúpilo k dodatočnému vymáhaniu colného dlhu nie sú splnené, vnútroštátne orgány nie sú povinné obrátiť sa na Komisiu.

33. Pokiaľ ide o mňa, predovšetkým sa domnievam, že pokiaľ ide o určenie znenia článku 871, ktoré sa má uplatniť, v tomto prípade je podstatné iba pôvodné znenie. Je totiž nepochybne pravda, že ide o procesný právny predpis a že podľa judikatúry Spoločenstva „sa procesné predpisy… vzťahujú na všetky spory prejednávané v čase nadobudnutia účinnosti týchto predpisov…“.( ) Je však tiež pravda, že na základe všeobecných zásad môže nový zákon nájsť svoje bezprostredné uplatnenie iba vo vzťahu k situáciám, ktoré hoci vznikli za účinnosti predchádzajúceho zákona, pokračujú vo vytváraní účinkov, keď sa stane uplatniteľným nový zákon.

34. Zdá sa mi teda, že ešte predtým, ako nastali tieto zmeny a doplnenia ustanovené nariadením č. 1335/2003, ktoré nadobudlo účinnosť 1. augusta 2003, právna situácia relevantná v prejednávanej veci už nevytvárala účinky. List, ktorým preukázali colné orgány pochybnosti, ktoré sa mali predložiť Komisii, je datovaný 16. júla 2001; žaloba proti Conseil général de la Vienne podaná na Tribunal d’instance de Poitiers je z 19. júla 2001 a tento súd vyhlásil svoj rozsudok 20. decembra 2002.

35. Po objasnení týchto skutočností teraz pristúpim k základnej otázke, a teda k overeniu existencie povinnosti colných orgánov obrátiť sa na Komisiu.

36. V tejto súvislosti pripomínam, že podľa článku 871, „ak sú colné orgány buď toho názoru, že sú splnené podmienky ustanovené v článku 220 ods. 2 písm. b) kódexu alebo majú pochybnosti o presnej pôsobnosti kritérií toho ustanovenia v súvislosti s konkrétnym prípadom, tieto orgány predložia prípad Komisii…“.( )

37. Z použitia oznamovacieho spôsobu prítomného času je vzhľadom na techniku písania bežne používanú zákonodarcom Spoločenstva určite možné vyvodiť, že v tomto prípade ide o povinnosť predložiť prípad Komisii.

38. Týmto však nie je na účely tejto veci povedané všetko. Domnievam sa totiž, že na tieto účely je ešte potrebné overiť, či táto povinnosť zaniká a colné orgány môžu samy rozhodnúť, pokiaľ zaniknú pochybnosti, ktoré predtým pripustili. Keby sa potom malo dospieť k záveru, že povinnosť je zachovaná, aj keď tieto pochybnosti zaniknú, bolo by ešte potrebné uviesť, čoho sa musia pochybnosti týkať, aby hoci aj ich dočasná existencia ukladala povinnosť obrátiť sa na Komisiu.

39. a) Pokiaľ ide o prvé hľadisko, zdá sa mi, že znenie článku 871, ako to zdôraznila na pojednávaní aj Komisia, vedie k záveru, že predloženie prípadu Komisii musí nastať zároveň s existenciou pochybností, pričom sa však vylučuje rovnaká povinnosť v prípade, keď sa pochybnosti, ktoré vznikli v prvej fáze, zmenili na istotu.

40. Doplním, že v tomto prípade boli francúzske colné orgány napokon presvedčené, že podmienky uvedené v článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu neboli splnené, a že preto bolo potrebné dodatočne zapísať do účtovnej evidencie sumu colného dlhu, ktorý nebol zaplatený. Domnievam sa, že keď vnútroštátne orgány nadobudnú konečnú istotu, že musia postupovať v tomto zmysle, nemajú žiadnu povinnosť vopred sa obrátiť na Komisiu.

41. Tento záver vyvodzujem zo zásad upravených v judikatúre Súdneho dvora týkajúcej sa ustanovení, ktoré boli nahradené článkom 871 nariadenia č. 2454/93 a článkom 220 colného kódexu bez toho, aby bolo zmenené ich ratio.

42. Poukazujem predovšetkým na článok 4 nariadenia Komisie (EHS) č. 1573/80 z 20. júna 1980, ktoré obsahuje ustanovenia na vykonanie článku 5 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 1697/79 z 24. júla 1979 o dodatočnom vyberaní dovozného alebo vývozného cla, ktoré sa nepožadovalo od osoby zodpovednej za zaplatenie cla za tovary v colnom režime zahŕňajúcom povinnosť zaplatiť takéto clo [neoficiálny preklad] (ďalej len „nariadenie č. 1573/80“)( ). Toto ustanovenie, ktoré v podstate nie je odlišné od článku 871 nariadenia č. 2454/93 stanovuje, že „ak príslušný orgán členského štátu, v ktorom nastala chyba, nie je spôsobilý vlastnými prostriedkami zistiť, že všetky podmienky uvedené v článku 5 ods. 2 základného nariadenia sú splnené…, tento orgán podá na Komisiu žiadosť o rozhodnutie…“ [neoficiálny preklad].

43. Dotknuté podmienky boli uvedené v článku 5 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 1697/79 z 24. júla 1979 o dodatočnom vyberaní dovozného alebo vývozného cla, ktoré sa nepožadovalo od osoby zodpovednej za zaplatenie cla za tovary v colnom režime zahŕňajúcom povinnosť zaplatiť takéto clo [neoficiálny preklad] (ďalej len „nariadenie č. 1697/79“)( ), podobnými slovami, ako sú uvedené v článku 220 colného kódexu. Muselo totiž ísť o clá, „ktoré neboli zaplatené v dôsledku chyby na strane colných orgánov, ktorú osoba zodpovedná za zaplatenie cla nemohla zistiť, ak táto osoba konala v dobrej viere a dodržala všetky ustanovenia platných právnych predpisov týkajúcich colného vyhlásenia“ [neoficiálny preklad].

44. Súdny dvor už objasnil, že citovaný článok 4 nariadenia č. 1573/80 „neodkazuje na prípad, v ktorom sú príslušné orgány presvedčené, že nie sú splnené podmienky uvedené v článku 5 ods. 2 nariadenia Rady a domnievajú sa teda, že musia pristúpiť k vymáhaniu. Tento výklad je v súlade s účelom nariadenia Komisie. Udelenie rozhodovacej právomoci Komisii v oblasti dodatočného vyberania cla má totiž za cieľ zabezpečiť jednotné uplatňovanie práva Spoločenstva. Toto uplatňovanie môže byť spochybnené v prípadoch, keď sa vyhovie žiadosti o odpustenie dodatočného vyberania cla, pretože posúdenie, o ktoré sa môže opierať členský štát pri prijatí vyhovujúceho rozhodnutia, sa v skutočnosti môže z dôvodu pravdepodobnej absencie akéhokoľvek opravného prostriedku vymknúť spod kontroly, ktorá umožňuje zabezpečiť jednotné uplatňovanie podmienok uložených zákonodarcom Spoločenstva. Naopak, nie je to tak v prípade, keď vnútroštátne orgány pristúpia k vymáhaniu… Dotknutej osobe je teda umožnené napádať takéto rozhodnutie pred vnútroštátnymi súdmi. Následne Súdny dvor môže zabezpečiť jednotnosť práva Spoločenstva v rámci konania o prejudiciálnej otázke“.( )

45. Vzhľadom na to, že nadobudnutie účinnosti colného kódexu a nariadenia č. 2454/93 nemá podľa môjho názoru žiadny vplyv na zásady, ktoré uviedol Súdny dvor vo veci predchádzajúcej právnej úpravy, domnievam sa, že ten istý záver musí platiť aj v tomto prípade, keďže sa colné orgány rozhodli pristúpiť k dodatočnému vymáhaniu.

46. Po objasnení prvého z bodov uvedených v bode 38 vyššie uvedeným spôsobom sa domnievam, že môžem navrhnúť odpoveď na prejudiciálnu otázku, že článok 871 nariadenia č. 2454/93 sa má vykladať v tom zmysle, že za okolností tejto veci neukladá vnútroštátnym colným orgánom povinnosť predložiť prípad Komisii.

47. b) Pre prípad, keby sa Súdny dvor domnieval, že povinnosť obrátiť sa na Komisiu ostáva zachovaná napriek zániku pochybností a skutočnosti, že sa dospelo k rozhodnutiu o vymáhaní, je potom potrebné spresniť, ako je to už naznačené v bode 38, čoho sa musia pochybnosti týkať pre to, aby sa mohol uplatniť článok 871 nariadenia č. 2454/93.

48. Podľa znenia tohto ustanovenia sa musia pochybnosti týkať „pôsobnosti kritérií“ uvedených v článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu, aby sa mohlo nepristúpiť k dodatočnému zápisu colného dlhu do účtovnej evidencie.

49. Keďže má toto ustanovenie takmer rovnaké znenie ako právny predpis, ktorý mu predchádzal, a síce článok 5 ods. 2 nariadenia č. 1697/79, domnievam sa, že je možné účinne sa na tieto účely odvolávať na judikatúru Súdneho dvora, ktorý toto ustanovenie vyložil.( )

50. Okolnosti, ktorých sa podľa tejto judikatúry musia týkať pochybnosti, sú tieto:

„– [či] sa suma cla nezapísala do účtovných dokladov v dôsledku nesprávneho výkladu alebo uplatňovania právnych predpisov v oblasti [cla], o ktorú ide, čo bolo dôsledkom aktívneho správania príslušných orgánov a vylučuje to chyby spôsobené nesprávnymi vyhláseniami dlžníka,

– [či] dobromyseľný dlžník nemohol rozumne zistiť túto chybu napriek svojim odborným skúsenostiam a riadnej starostlivosti, ktorú by bol povinný preukázať,

– [či] takýto dobromyseľný dlžník dodržal všetky ustanovenia stanovené platnou právnou úpravou, pokiaľ ide o oznámenie skutočnosti, ktorá je spojená s vymáhaním [cla], o ktoré ide“.( )

51. Ako spresnil Súdny dvor, v konečnom dôsledku „prislúcha vnútroštátnemu súdu, aby zistil, či s prihliadnutím na okolnosti prípadu“ sa pochybnosti, ktoré majú vnútroštátne orgány, týkajú práve uvedených okolností.( )

52. Na tomto mieste postačí ešte raz zdôrazniť, že ak toto zistenie malo byť kladné, mala by teda nastať povinnosť vnútroštátnych orgánov obrátiť sa na Komisiu. A to samozrejme vtedy, ak sa, stále na rozdiel od toho, čo bolo navrhnuté predtým, bude uvažovať, že táto povinnosť ostane zachovaná napriek zániku pochybností vnútroštátnych orgánov a ak sa dospeje k rozhodnutiu o vymáhaní.

IV – Návrh

53. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy preto navrhujem, aby sa na prejudiciálnu otázku, ktorú položil Cour d’appel de Poitiers, odpovedalo takto:

Článok 871 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, sa má vykladať v tom zmysle, že za okolností, ktoré sa berú do úvahy v tejto veci, neukladá vnútroštátnym colným orgánom povinnosť predložiť prípad Komisii.