Predbežné znenie

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)

z 21. decembra 2021 ( )

[Znenie opravené uznesením z 15. marca 2022]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Rozhodnutie 2006/928/ES – Mechanizmus na zaistenie spolupráce a overovania pokroku v Rumunsku na účely osobitných referenčných kritérií v oblastiach reformy súdnictva a boja proti korupcii – Povaha a právne účinky – Záväznosť vo vzťahu k Rumunsku – Právny štát – Nezávislosť súdov – Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ – Článok 47 Charty základných práv Európskej únie – Boj proti korupcii – Ochrana finančných záujmov Únie – Článok 325 ods. 1 ZFEÚ – Dohovor ‚PIF‘ – Trestné konania – Nálezy Curtea Constituțională (Ústavný súd, Rumunsko) týkajúce sa zákonnosti vykonávania niektorých dôkazov a zloženia senátov rozhodujúcich o závažnej korupcii – Povinnosť vnútroštátnych súdov zabezpečiť plný účinok rozhodnutí Curtea Constituțională (Ústavný súd) – Disciplinárna zodpovednosť sudcov v prípade nerešpektovania týchto rozhodnutí – Právomoc neuplatniť rozhodnutia Curtea Constituțională (Ústavný súd), ktoré nie sú v súlade s právom Únie – Zásada prednosti práva Únie“

V spojených veciach C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 a C‑840/19,

ktorých predmetom je päť návrhov na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaných jednak rozhodnutiami Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Najvyšší kasačný súd, Rumunsko) zo 6. mája 2019 (C‑357/19), z 13. mája 2019 (C‑547/19), 31. októbra 2019 (C‑811/19) a 19. novembra 2019 (C‑840/19), doručenými Súdnemu dvoru v uvedenom poradí 6. mája, 15. júla, 4. novembra a 19. novembra 2019, a jednak rozhodnutím Tribunalul Bihor (Prvostupňový súd Bihor, Rumunsko) zo 14. mája 2019, doručeným Súdnemu dvoru 14. mája 2019 (C‑379/19),

ktoré súvisia s trestnými konaniami proti

PM (C‑357/19)

RO (C‑357/19),

SP (C‑357/19),

TQ (C‑357/19),

KI (C‑379/19),

LJ (C‑379/19),

JH (C‑379/19),

IG (C‑379/19),

FQ (C‑811/19),

GP (C‑811/19),

HO (C‑811/19),

IN (C‑811/19),

NC (C‑840/19),

za účasti:

Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Direcţia Naţională Anticorupţie (C‑357/19, C‑811/19 a C‑840/19),

QN (C‑357/19),

UR (C‑357/19),

VS (C‑357/19),

WT (C‑357/19),

Autoritatea Naţională pentru Turism (C‑357/19),

Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (C‑357/19),

SC Euro Box Promotion SRL (C‑357/19),

Direcţia Naţională Anticorupţie – Serviciul Teritorial Oradea (C‑379/19),

JM (C‑811/19),

ako aj s konaním

CY,

Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“

proti

Inspecţia Judiciară,

Consiliul Superior al Magistraturii,

Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (C‑547/19),

SÚDNY DVOR (veľká komora),

v zložení: predseda K. Lenaerts, podpredseda L. Bay Larsen, predsedovia komôr A. Arabadžiev, A. Prechal, K. Jürimäe a S. Rodin, sudcovia M. Ilešič, T. von Danwitz (spravodajca), M. Safjan, F. Biltgen a N. Piçarra,

generálny advokát: M. Bobek,

tajomník: A. Calot Escobar,

so zreteľom na písomnú časť konania,

so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

– PM, v zastúpení: V. Rădulescu a V. Tobă, avocați,

– RO, v zastúpení: M. O. Ţopa a R. Chiriţă, avocați,

– TQ, v zastúpení: M. Mareş, avocat,

– KI a LJ, v zastúpení: R. Chiriță, F. Mircea a O. Chiriță, avocați,

– CY, v zastúpení: P. Rusu, avocat, ako aj C. Bogdan,

– Asociația „Forumul Judecătorilor din România“, v zastúpení: D. Călin a L. Zaharia,

– FQ, v zastúpení: A. Georgescu, avocat,

– NC, v zastúpení: D. Lupaşcu a G. Thuan Dit Dieudonné, avocats,

– Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Direcţia Naţională Anticorupţie, v zastúpení: C. Nistor a D. Ana, splnomocnení zástupcovia,

– Direcția Națională Anticorupție – Serviciul Teritorial Oradea, v zastúpení: D. Ana, splnomocnená zástupkyňa,

– Inspecția Judiciară, v zastúpení: L. Netejoru, splnomocnený zástupca,

– Consiliul Superior al Magistraturii, v zastúpení: L. Savonea, splnomocnená zástupkyňa,

– rumunská vláda, v zastúpení: pôvodne C.‑R. Canţăr, S.‑A. Purza, E. Gane, R. I. Haţieganu a L. Liţu, neskôr S.‑A. Purza, E. Gane, R. I. Haţieganu a L. Liţu, splnomocnení zástupcovia,

– poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,

– Európska komisia, v zastúpení: pôvodne J. Baquero Cruz, I. Rogalski, P. Van Nuffel, M. Wasmeier a H. Krämer, neskôr J. Baquero Cruz, I. Rogalski, P. Van Nuffel a M. Wasmeier, splnomocnení zástupcovia,

po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 4. marca 2021,

vyhlásil tento

Rozsudok

1 Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa v podstate týkajú výkladu článku 2 a článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, článku 325 ods. 1 ZFEÚ, článku 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), článku 1 ods. 1 a článku 2 ods. 1 Dohovoru vypracovaného na základe článku K.3 Zmluvy o Európskej únii o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev, ktorý bol podpísaný v Bruseli 26. júla 1995 a tvorí prílohu aktu Rady z 26. júla 1995 (Ú. v. ES C 316, 1995, s. 49; Mim. vyd. 19/008, s. 57, ďalej len „dohovor PIF“), rozhodnutia Komisie 2006/928/ES z 13. decembra 2006, ktorým sa zriaďuje mechanizmus na zaistenie spolupráce a overovania pokroku v Rumunsku na účely osobitných referenčných kritérií v oblastiach reformy súdnictva a boja proti korupcii (Ú. v. EÚ L 354, 2006, s. 56), ako aj zásady prednosti práva Únie.

2 Uvedené návrhy boli predložené v rámci:

– trestných konaní vedených proti PM, RO, TQ a SP (C‑357/19), KI, LJ, JH a IG (C‑379/19), FQ, GP, HO a IN (C‑811/19), a NC (C‑840/19) najmä z dôvodu trestných činov korupcie a daňového podvodu týkajúceho sa dane z pridanej hodnoty (DPH),

– sporu medzi CY a Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ (ďalej len „združenie sudcov Rumunska ‚Forum‘“, Rumunsko) na jednej strane a Inspecţia Judiciară (Súdna inšpekcia, Rumunsko), Consiliul Superior al Magistraturii (Najvyššia rada sudcov a prokurátorov, Rumunsko) a Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Najvyšší kasačný súd, Rumunsko, ďalej len „Najvyšší kasačný súd“) na strane druhej, v súvislosti s uložením disciplinárnej sankcie CY (C‑547/19).

Právny rámec

Právo Únie

Dohovor PIF

3 Článok 1 ods. 1 dohovoru PIF je formulovaný takto:

„Na účely tohto dohovoru bude medzi podvody, ktoré majú dopad na finančné záujmy Európskych spoločenstiev, patriť:

a) s ohľadom na výdavky každý úmyselný čin alebo opomenutie týkajúce sa:

– používania alebo predkladania nepravých, nesprávnych alebo neúplných výkazov alebo dokumentov, ktoré majú za následok spreneveru alebo nezákonné zadržiavanie finančných prostriedkov zo všeobecného rozpočtu Európskych spoločenstiev alebo rozpočtov spravovaných Európskymi spoločenstvami alebo v ich mene,

– neuverejnenia informácií v rozpore s konkrétnou povinnosťou s rovnakým účinkom ako vyššie,

– sprenevery týchto finančných prostriedkov na iné účely ako účely, na ktoré boli tieto pôvodne poskytnuté;

b) s ohľadom na príjmy, každý úmyselný čin alebo opomenutie týkajúce sa:

– používania alebo predkladania nepravých, nesprávnych alebo neúplných výkazov alebo dokumentov, ktoré majú za následok spreneveru alebo nezákonný úbytok zdrojov zo všeobecného rozpočtu Európskych spoločenstiev alebo rozpočtov spravovaných Európskymi spoločenstvami alebo v ich mene,

…“

4 Článok 2 ods. 1 tohto dohovoru stanovuje:

„Každý členský štát prijme nevyhnutné opatrenia na zabezpečenie toho, aby konanie uvedené v článku 1 a účasť, návod na alebo pokus o konanie uvedené v článku 1 ods. 1, bolo možné potrestať prostredníctvom účinných, primeraných a odstrašujúcich trestných postihov vrátane zbavenia slobody aspoň v závažných prípadoch, čo môže viesť k vydaniu stíhaných osôb, pričom sa má za to, že za vážny podvod sa považuje podvod týkajúci sa minimálnej sumy, ktorú stanoví každý členský štát. Túto minimálnu sumu nie je možné stanoviť na viac ako 50 000 [eur].“

5 Aktom z 27. septembra 1996 Rada prijala protokol k Dohovoru o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES C 313, 1996, s. 1; Mim. vyd. 19/001, s. 19). V zmysle jeho článkov 2 a 3 sa tento protokol vzťahuje na pasívnu a aktívnu korupciu.

Zmluva o pristúpení

6 Zmluva medzi členskými štátmi Európskej únie a Bulharskou republikou a Rumunskom o pristúpení Bulharskej republiky a Rumunska k Európskej únii (Ú. v. EÚ L 157, 2005, s. 11, ďalej len „zmluva o pristúpení“), ktorá nadobudla platnosť 1. januára 2007, vo svojom článku 2 ods. 2 a 3 stanovuje:

„2. Podmienky prijatia a úpravy zmlúv, na ktorých je založená Únia, nevyhnutné so zreteľom na toto prijatie a ktoré sa budú uplatňovať odo dňa pristúpenia do nadobudnutia platnosti Zmluvy o Ústave pre Európu, sú stanovené v akte, ktorý je pripojený k tejto zmluve. Ustanovenia uvedeného aktu tvoria neoddeliteľnú súčasť tejto zmluvy.

3. …

Akty prijaté pred nadobudnutím platnosti protokolu uvedeného v článku 1 ods. 3 na základe tejto zmluvy alebo aktu uvedeného v odseku 2 zostávajú v účinnosti a ich právne účinky sú zachované, pokiaľ nebudú zmenené a doplnené alebo zrušené.“

Akt o pristúpení

7 Akt o podmienkach pristúpenia Bulharskej republiky a Rumunska a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (Ú. v. EÚ L 157, 2005, s. 203, ďalej len „akt o pristúpení“) nadobudol platnosť 1. januára 2007 a v jeho článku 2 sa uvádza:

„Odo dňa pristúpenia sú ustanovenia pôvodných zmlúv a aktov prijatých inštitúciami a Európskou centrálnou bankou pred pristúpením záväzné pre Bulharsko a Rumunsko a uplatňujú sa v týchto štátoch za podmienok stanovených v týchto zmluvách a v tomto akte.“

8 Článok 37 tohto aktu znie:

„Ak Bulharsko alebo Rumunsko nevykoná záväzky prijaté v súvislosti s rokovaniami o pristúpení vrátane záväzkov vo všetkých odvetvových politikách, ktoré sa týkajú hospodárskych činností s cezhraničnými účinkami, a spôsobí tým vážne narušenie fungovania vnútorného trhu alebo jeho bezprostrednú hrozbu, môže Komisia do uplynutia obdobia, ktoré nepresahuje tri roky odo dňa pristúpenia, na odôvodnenú žiadosť členského štátu alebo z vlastného podnetu prijať primerané opatrenia.

Opatrenia musia byť proporcionálne, pričom prednosť majú opatrenia, ktoré čo najmenej narušujú fungovanie vnútorného trhu, prípadne uplatňovanie existujúcich odvetvových ochranných mechanizmov. Takéto ochranné opatrenia nesmú byť použité ako prostriedok svojvoľnej diskriminácie alebo skrytého obmedzovania obchodovania medzi členskými štátmi. Ochranná doložka môže byť použitá aj pred pristúpením na základe výsledkov monitorovania a prijaté opatrenia nadobudnú účinnosť prvým dňom pristúpenia, ak nestanovujú neskorší deň. Opatrenia budú zachované iba po bezpodmienečne nevyhnutné obdobie a budú zrušené, keď bude splnený príslušný záväzok. Možno ich však uplatňovať aj po uplynutí obdobia uvedeného v prvom odseku, ak príslušné záväzky neboli splnené. Na základe pokroku dotknutého členského štátu v plnení jeho záväzkov môže Komisia opatrenia vhodne upraviť. Komisia pred zrušením ochranných opatrení včas upovedomí Radu a v tejto súvislosti náležite zohľadní všetky pripomienky Rady.“

9 Článok 38 aktu o pristúpení stanovuje:

„Ak sa v Bulharsku alebo Rumunsku vyskytnú alebo bezprostredne hrozia závažné nedostatky v transpozícii, vykonávaní alebo uplatňovaní rámcových rozhodnutí alebo iných príslušných záväzkov, nástrojov spolupráce a rozhodnutí týkajúcich sa vzájomného uznávania v oblasti trestného práva podľa hlavy VI Zmluvy o EÚ a smerníc a nariadení týkajúcich sa vzájomného uznávania v občianskych veciach podľa hlavy IV Zmluvy o ES, môže Komisia do uplynutia obdobia, ktoré nepresahuje viac ako tri roky odo dňa pristúpenia, na odôvodnený návrh členského štátu alebo z vlastného podnetu a po porade s členskými štátmi prijať primerané opatrenia a určiť podmienky a spôsoby ich uvedenia do účinnosti.

Tieto opatrenia môžu mať povahu dočasného pozastavenia uplatňovania príslušných ustanovení a rozhodnutí vo vzťahoch medzi Bulharskom alebo Rumunskom a ktorýmkoľvek iným členským štátom alebo členskými štátmi bez toho, aby tým bola dotknutá úzka justičná spolupráca. Ochranná doložka môže byť použitá aj pred pristúpením na základe výsledkov monitorovania a prijaté opatrenia nadobudnú účinnosť prvým dňom pristúpenia, ak nestanovujú neskorší deň. Opatrenia budú zachované iba po bezpodmienečne nevyhnutné obdobie a budú zrušené, keď budú nedostatky napravené. Možno ich však uplatňovať aj po uplynutí obdobia uvedeného v prvom odseku, pokiaľ tieto nedostatky pretrvávajú. Na základe pokroku dotknutého nového členského štátu v náprave zistených nedostatkov môže Komisia po porade s členskými štátmi opatrenia vhodne upraviť. Komisia pred zrušením ochranných opatrení včas upovedomí Radu a v tejto súvislosti náležite zohľadní všetky pripomienky Rady.“

10 Článok 39 ods. 1 až 3 aktu o pristúpení uvádza:

„1. Ak na základe stáleho monitorovania Komisie záväzkov prijatých Bulharskom a Rumunskom v kontexte s prístupovými rokovaniami a najmä monitorovacích správ Komisie existuje jasný dôkaz, že stav príprav na prijatie a vykonávanie acquis v Bulharsku a Rumunsku je taký, že existuje vážne riziko zjavnej nepripravenosti ktoréhokoľvek z týchto štátov splniť požiadavky členstva do dňa pristúpenia, ktorým je 1. január 2007, v mnohých dôležitých oblastiach, Rada môže jednomyseľne na základe odporúčania Komisie rozhodnúť, že deň pristúpenia daného štátu sa odkladá o jeden rok na 1. január 2008.

2. Bez ohľadu na odsek 1, Rada môže kvalifikovanou väčšinou na základe odporúčania Komisie, prijať rozhodnutie uvedené v odseku 1 vo vzťahu k Rumunsku, ak boli vážne nedostatky zistené v tom, ako Rumunsko napĺňa jeden alebo viaceré záväzky a požiadavky uvedené v prílohe IX bode I.

3. Bez ohľadu na odsek 1 a bez toho, aby bol dotknutý článok 37, Rada môže kvalifikovanou väčšinou na základe odporúčania Komisie a po podrobnom vyhodnotení pokroku vykonanom Rumunskom v oblasti politiky hospodárskej súťaže, ktoré sa vykoná na jeseň 2005, prijať rozhodnutie uvedené v odseku 1 vo vzťahu k Rumunsku, ak boli vážne nedostatky zistené v tom, ako Rumunsko napĺňa jeden alebo viaceré záväzky a požiadavky prijaté v rámci Európskej dohody alebo jeden alebo viaceré záväzky a požiadavky uvedené v prílohe IX bode II.“

11 Príloha IX aktu o pristúpení, nazvaná „Prevzaté osobitné záväzky a prijaté požiadavky zo strany Rumunska pri uzavretí prístupových rokovaní 14. decembra 2004 (uvedené v článku 39 Aktu o pristúpení)“ obsahuje v bode I túto časť:

„Vo vzťahu k článku 39 ods. 2

…

4) Výrazne zintenzívniť boj proti korupcii a najmä proti korupcii na najvyššej úrovni zabezpečením prísneho presadzovania protikorupčných právnych predpisov a účinnej nezávislosti Národnej protikorupčnej prokuratúry (NPP) a každoročným predložením presvedčivého záznamu činností NPP v boji proti korupcii na najvyššej úrovni od novembra 2005. NPP je potrebné vyčleniť pracovníkov, finančné a vzdelávacie zdroje ako aj vybavenie potrebné na plnenie jej rozhodujúcej funkcie.

5) … [Národná protikorupčná stratégia] musí zahŕňať záväzok preskúmať spomalené trestné konanie do konca roka 2005, aby sa zabezpečilo, že prípady korupcie sa vyriešia rýchlym a transparentným spôsobom s cieľom zaručiť primerané sankcie, ktoré majú odradzujúci účinok; …

…“

Rozhodnutie 2006/928

12 Rozhodnutie 2006/928 bolo prijaté v kontexte pristúpenia Rumunska k Európskej únii stanoveného na 1. január 2007 a je založené najmä na článkoch 37 a 38 aktu o pristúpení. Odôvodnenia 1 až 6 a odôvodnenie 9 tohto rozhodnutia znejú:

„(1) Európska únia je založená na právnom štáte, zásade spoločnej pre všetky členské štáty.

(2) Oblasť slobody, bezpečnosti a spravodlivosti a oblasť vnútorného trhu, ktoré boli vytvorené Zmluvou o Európskej únii a Zmluvou o založení Európskeho spoločenstva, sú založené na vzájomnej dôvere, že správne a súdne rozhodnutia a postupy všetkých členských štátov sú plne v súlade so zásadou právneho štátu.

(3) To pre všetky členské štáty vytvára predpoklad existencie nestranného, nezávislého a efektívneho súdneho a správneho systému, ktorý je adekvátne vybavený inter alia na boj proti korupcii.

(4) Rumunsko sa 1. januára 2007 stane členom Európskej únie. Komisia, berúc do úvahy značné úsilie ukončiť prípravy Rumunska na členstvo, identifikovala vo svojej správe z 26. septembra 2006 nedoriešené záležitosti, najmä mieru zodpovednosti a účinnosť súdneho systému a orgánov činných v trestnom konaní, kde je stále potrebný ďalší pokrok s cieľom zabezpečiť ich schopnosť implementovať a uplatňovať opatrenia prijaté na účely zriadenia vnútorného trhu a oblasti slobody, bezpečnosti a spravodlivosti.

(5) Článkom 37 Aktu o pristúpení sa Komisia splnomocňuje na prijatie príslušných opatrení v prípade bezprostredného rizika, že Rumunsko spôsobí narušenie fungovania vnútorného trhu tým, že nesplní záväzky, ku ktorým sa zaviazalo. Článkom 38 Aktu o pristúpení sa Komisia splnomocňuje na prijatie príslušných opatrení v prípade bezprostredného rizika vážnych nedostatkov Rumunska v oblasti transpozície, stavu implementácie alebo uplatňovania aktov prijatých v súlade s hlavou VI Zmluvy o EÚ a hlavou IV Zmluvy o založení ES.

(6) Nedoriešené záležitosti v oblasti miery zodpovednosti a účinnosť súdneho systému a orgánov činných v trestnom konaní si vyžadujú zriadenie mechanizmu na zaistenie spolupráce a overovania pokroku v Rumunsku na účely osobitných referenčných kritérií v oblastiach reformy súdnictva a boja proti korupcii.

…

(9) Toto rozhodnutie by malo byť zmenené a doplnené v prípade, že Komisia vo svojom zhodnotení uvedie potrebu upraviť referenčné kritériá. Toto rozhodnutie by malo byť zrušené, ak sa dostatočne splnia všetky referenčné kritériá.“

13 Článok 1 rozhodnutia 2006/928 stanovuje:

„Rumunsko bude každoročne k 31. marcu a po prvýkrát k 31. marcu 2007 podávať Komisii správu o pokroku v plnení jednotlivých referenčných kritérií uvedených v prílohe.

Komisia môže kedykoľvek poskytnúť technickú pomoc prostredníctvom rôznych činností alebo zabezpečovať zber a výmenu informácií týkajúcich sa referenčných kritérií. Navyše môže Komisia na tento účel kedykoľvek zorganizovať odborné misie do Rumunska. V tejto súvislosti poskytnú rumunské orgány potrebnú podporu.“

14 Podľa článku 2 tohto rozhodnutia:

„Komisia oznámi Európskemu parlamentu a Rade svoje pripomienky a zistenia týkajúce sa správy Rumunska po prvýkrát v júni 2007.

Po tomto dátume bude Komisia podávať správy podľa potreby a minimálne jedenkrát za každých šesť mesiacov.“

15 Článok 4 rozhodnutia uvádza:

„Toto rozhodnutie je určené všetkým členským štátom.“

16 Príloha uvedeného rozhodnutia znie:

„Referenčné kritériá pre Rumunsko uvedené v článku 1:

1. Zabezpečiť transparentnejšie a účinnejšie súdne konanie, najmä rozšírením kapacít a kompetencií Vyššej sudcovskej rady [Najvyššej rady sudcov a prokurátorov – neoficiálny preklad]. Podať správu o vplyve nového občianskeho súdneho poriadku a trestného poriadku a monitorovať ho.

2. Zriadiť, ako bolo stanovené, bezpečnostný úrad, ktorý bude zodpovedať za overovanie majetku, nezrovnalostí a potenciálnych konfliktov záujmu, ako aj za vydávanie záväzných rozhodnutí, na základe ktorých bude možné prijať odrádzajúce sankcie.

3. Stavať na dosiahnutom pokroku, pokračovať v profesionálnom, nezaujatom vyšetrovaní v prípadoch podozrenia z korupcie na najvyšších miestach.

4. Prijať ďalšie opatrenia na prevenciu a boj proti korupcii, najmä v miestnej samospráve.“

Rumunské právo

Rumunská Ústava

17 Hlava III Constituția României (rumunská Ústava) má názov „Orgány verejnej moci“ a obsahuje najmä kapitolu VI týkajúcu sa „súdnej moci“, v ktorej sa nachádza článok 126. Tento článok uvádza:

„1. Spravodlivosť vykonáva Najvyšší kasačný súd a ďalšie súdy zriadené zákonom.

…

3. Najvyšší kasačný súd zabezpečuje v rámci svojej právomoci jednotný výklad a uplatňovanie zákona inými súdmi.

4. Zloženie Najvyššieho kasačného súdu a spôsob jeho fungovania upraví všeobecný zákon.

…

6. Zaručuje sa možnosť súdneho preskúmania správnych aktov orgánov verejnej moci prostredníctvom správneho konania, s výnimkou aktov týkajúcich sa vzťahov s parlamentom, ako aj aktov, ktoré majú povahu vojenského rozkazu. Správne súdy majú právomoc rozhodovať o žalobách podaných osobami, ktorým spôsobili ujmu nariadenia alebo ustanovenia nariadení vyhlásené za protiústavné.“

18 Hlava V rumunskej Ústavy týkajúca sa Curtea Constituțională (Ústavný súd, Rumunsko, ďalej len „Ústavný súd“) obsahuje články 142 až 147. Článok 142 má názov „Zloženie“ a v odsekoch 1 až 3 stanovuje:

„1. Ústavný súd je garantom prednosti Ústavy.

2. Ústavný súd sa skladá z deviatich sudcov vymenovaných na deväť rokov, pričom toto funkčné obdobie nemožno predĺžiť alebo obnoviť.

3. Troch sudcov vymenúva Camera Deputaţilor (Poslanecká snemovňa), troch Senat (Senát) a troch Preşedintele României (prezident Rumunska).“

19 Článok 143 rumunskej Ústavy znie:

„Sudcovia Ústavného súdu musia mať vysokoškolské právnické vzdelanie, musia dosahovať vysokú úroveň odbornej spôsobilosti a najmenej 18 rokov vykonávať právnu prax alebo pôsobiť v oblasti vysokoškolského vzdelávania.“

20 Článok 144 rumunskej Ústavy uvádza:

„Funkcia sudcu Ústavného súdu nie je zlučiteľná s akoukoľvek inou verejnou alebo súkromnou funkciou s výnimkou pedagogickej činnosti v oblasti právnického vysokoškolského vzdelávania.“

21 Podľa článku 145 rumunskej Ústavy:

„Sudcovia Ústavného súdu sú pri výkone svojej funkcie nezávislí a počas ich funkčného obdobia ich nemožno odvolať.“

22 Článok 146 rumunskej Ústavy stanovuje:

„Ústavný súd má tieto právomoci:

…

d) rozhoduje o námietkach neústavnosti zákonov a nariadení, ktoré boli podané pred súdmi alebo v rámci obchodnej arbitráže; námietku neústavnosti môže podať priamo ombudsman;

e) rozhoduje o ústavnoprávnych sporoch medzi orgánmi verejnej moci, a to na návrh prezidenta Rumunska, jedného z predsedov dvoch komôr rumunského parlamentu, primului‑ministru (predseda vlády) alebo predsedu [Najvyššej rady sudcov a prokurátorov];

…“

23 Článok 147 rumunskej Ústavy v odseku 4 uvádza:

„Rozhodnutia Ústavného súdu sú uverejnené v Monitorul Oficial al României [Úradný vestník Rumunska]. Tieto rozhodnutia sú od ich uverejnenia všeobecne záväzné a majú právny účinok len do budúcnosti.“

24 Článok 148 ods. 2 až 4 rumunskej Ústavy stanovuje:

„2. Po pristúpení majú ustanovenia zakladajúcich zmlúv Európskej únie, ako aj ďalšie záväzné právne predpisy Spoločenstva prednosť pred vnútroštátnou právnou úpravou, ktorá je s nimi v rozpore, a to v zmysle ustanovení aktu o pristúpení.

3. Ustanovenia odsekov 1 a 2 sa analogicky uplatňujú na pristúpenie k aktom, ktorými sa revidujú zakladajúce Zmluvy Európskej únie.

4. Parlament, prezident Rumunska, vláda a súdna moc zaručujú dodržiavanie povinností vyplývajúcich z aktu o pristúpení a z odseku 2.“

Trestný zákon

25 Článok 154 ods. 1 Codul penal (Trestný zákon) stanovuje:

„Premlčanie trestnej zodpovednosti nastáva po:

a) pätnástich rokoch, ak ide o trestný čin, za ktorý možno uložiť trest odňatia slobody na doživotie alebo trest odňatia slobody najmenej dvadsať rokov;

b) desiatich rokoch, ak ide o trestný čin, za ktorý možno uložiť trest odňatia slobody najmenej desať rokov a najviac dvadsať rokov;

c) ôsmich rokoch, ak ide o trestný čin, za ktorý možno uložiť trest odňatia slobody najmenej päť rokov a najviac desať rokov;

d) piatich rokoch, ak ide o trestný čin, za ktorý možno uložiť trest odňatia slobody najmenej jeden rok a najviac päť rokov;

e) troch rokoch, ak ide o trestný čin, za ktorý možno uložiť trest odňatia slobody najviac jeden rok alebo pokutu.“

26 Podľa článku 155 ods. 4 tohto Trestného zákona:

„Ak boli premlčacie doby stanovené v článku 154 dvakrát prekročené, platí, že uplynuli bez ohľadu na to, koľkokrát došlo k prerušeniu.“

Trestný poriadok

27 Článok 40 ods. 1 Codul de procedură penală (Trestný poriadok) stanovuje:

„Najvyšší kasačný súd rozhoduje v prvom stupni o trestnom čine vlastizrady a o trestných činoch, ktorých sa dopustili senátori, poslanci a rumunskí poslanci Európskeho parlamentu, členovia vlády, sudcovia Ústavného súdu, členovia Najvyššej rady sudcov a prokurátorov, sudcovia Najvyššieho kasačného súdu a prokurátori Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție [Úrad prokuratúry pri Najvyššom kasačnom súde, Rumunsko].“

28 Článok 142 ods. 1 Trestného poriadku v znení platnom 14. marca 2016 znel takto:

„Prokurátor vykonáva technický dohľad alebo môže nariadiť jeho vykonanie orgánom činným v trestnom konaní, špecializovanými príslušníkmi policajného zboru alebo inými špecializovanými štátnymi subjektmi.“

29 Podľa článku 281 ods. 1 Trestného poriadku:

„Neplatnosť vždy spôsobí porušenie ustanovení týkajúcich sa:

…

b) príslušnosti súdov ratione materiae a ratione personae, pokiaľ rozhodnutie vydal súd nižšieho stupňa, ako je súd, ktorý je príslušný podľa zákona;

…“

30 Článok 342 Trestného poriadku stanovuje:

„Predmetom konania pred senátom pre predbežné prejedanie obžaloby je po predložení veci súdu overiť právomoc a zákonnosť predloženia veci, a tiež overiť zákonnosť dokazovania a vykonania úkonov orgánmi činnými v trestnom konaní.“

31 Článok 426 ods. 1 Trestného poriadku uvádza:

„Proti právoplatným rozhodnutiam v trestných konaniach je možné s cieľom ich zrušenia podať mimoriadny opravný prostriedok v týchto prípadoch:

…

d) ak zloženie odvolacieho súdu nebolo v súlade so zákonom alebo došlo k nezlučiteľnosti;

…“

32 Podľa článku 428 ods. 1 uvedeného Trestného poriadku:

„Mimoriadny opravný prostriedok s cieľom zrušenia možno z dôvodov stanovených v článku 426 písm. a) a c) až h) podať do 30 dní od oznámenia rozhodnutia odvolacieho súdu.“

Zákon č. 47/1992

33 Článok 3 Legea nr. 47/1992 privind organizarea și funcționarea Curții Constituționale (zákon č. 47/1992 o organizácii a fungovaní Ústavného súdu) z 18. mája 1992 (znova uverejnený v Monitorul Oficial al României, časť I, č. 807 z 3. decembra 2010), stanovuje:

„1. Pôsobnosť Ústavného súdu upravuje Ústava a tento zákon.

2. Pri výkone zverených právomocí môže o svojej pôsobnosti rozhodovať len Ústavný súd.

3. Pôsobnosť Ústavného súdu stanovenú podľa odseku 2 nemôže spochybniť nijaký orgán verejnej moci.“

34 Článok 34 ods. 1 tohto zákona uvádza:

„Ústavný súd rozhoduje o ústavnoprávnych sporoch medzi orgánmi verejnej moci, a to na návrh prezidenta Rumunska, jedného z predsedov dvoch komôr rumunského parlamentu, predsedu vlády alebo predsedu Najvyššej rady sudcov a prokurátorov.“

Zákon č. 78/2000

35 Článok 5 Legea nr. 78/2000 pentru prevenirea, descoperirea și sancționarea faptelor de corupție (zákon č. 78/2000 o prevencii, odhaľovaní a sankcionovaní skutkov korupcie) z 18. mája 2000 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 219 z 18. mája 2000), v odseku 1 stanovuje:

„Na účely tohto zákona sú trestné činy vymedzené v článkoch 289 až 292 Trestného zákona trestnými činmi spojenými s korupciou, a to aj v prípadoch, ak ich spáchajú osoby uvedené v článku 308 Trestného zákona.“

36 Články Trestného zákona spomenuté v článku 5 ods. 1 zákona č. 78/2000 sa týkajú trestných činov pasívnej korupcie (článok 289), aktívnej korupcie (článok 290), zneužívanie právomoci verejného činiteľa (článok 291) a aktívneho zneužívania právomoci verejného činiteľa (článok 292).

37 Článok 29 ods. 1 tohto zákona stanovuje:

„Na rozhodovanie v prvom stupni o trestných činoch vymedzených v tomto zákone sa zriadia špecializované senáty.“

Zákon č. 303/2004

38 Článok 99 Legea nr. 303/2004 privind statutul judecătorilor şi procurorilor (zákon č. 303/2004 o sudcoch a prokurátoroch) z 28. júna 2004 (znova uverejnený v Monitorul Oficial al României, časť I, č. 826 z 13. decembra 2005), v znení Legea nr. 24/2012 (zákon č. 24/2012) zo 17. januára 2012 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 51 z 23. januára 2012) (ďalej len „zákon č. 303/2004“) stanovuje:

„Za disciplinárne previnenie sa považuje:

…

o) nedodržanie ustanovení o prideľovaní vecí náhodným výberom;

…

ș) nerešpektovanie rozhodnutí Ústavného súdu …;

…“

39 Článok 100 tohto zákona v odseku 1 uvádza:

„Disciplinárnymi sankciami, ktoré možno uložiť sudcom a prokurátorom podľa závažnosti previnenia, sú:

…

e) odvolanie z funkcie sudcu alebo prokurátora.“

40 Článok 101 tohto zákona stanovuje:

„Disciplinárne sankcie určené v článku 100 ukladajú sekcie Najvyššej rady sudcov a prokurátorov za podmienok stanovených v príslušnom organickom zákone.“

Zákon č. 304/2004

41 Legea nr. 304/2004 privind organizarea judiciară (zákon č. 304/2004 o organizácii súdov) z 28. júna 2004 (znova uverejnený v Monitorul Oficial al României, časť I, č. 827 z 13. septembra 2005) bol zmenený, a to najmä týmito zákonmi:

– Legea nr. 202/2010 privind unele măsuri pentru accelerarea soluționării proceselor (zákon č. 202/2010 o opatreniach na zrýchlenie rozhodovania v konaní) z 25. októbra 2010 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 714 z 26. októbra 2010),

– Legea nr. 255/2013 pentru punerea în aplicare a Legii nr. 135/2010 privind Codul de procedură penală şi pentru modificarea şi completarea unor acte normative care cuprind dispoziţii procesual penale (zákon č. 255/2013, ktorým sa vykonáva zákon č. 135/2010 o Trestnom poriadku a ktorým sa menia a dopĺňajú niektoré normatívne akty obsahujúce ustanovenia v oblasti trestného konania) z 19. júla 2013 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 515 zo 14. augusta 2013),

– Legea nr. 207/2018 pentru modificarea și completarea Legii nr. 304/2004 privind organizarea judiciară (zákon č. 207/2018, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 304/2004 o organizácii súdov) z 20. júla 2018 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 636 z 20. júla 2018).

42 Článok 19 ods. 3 zákona č. 304/2004 naposledy v znení zákona č. 207/2018 (ďalej len „zmenený zákon č. 304/2004“) stanovuje:

„Na začiatku každého roka Správna rada Najvyššieho kasačného súdu môže na návrh predsedu alebo podpredsedu tohto súdu povoliť vytvorenie špecializovaných senátov v rámci sekcií Najvyššieho kasačného súdu podľa počtu a povahy vecí, rozsahu činnosti každej sekcie, ako aj špecializácie sudcov a potreby využiť ich odborné skúsenosti.“

43 Podľa článku 24 ods. 1 tohto zákona:

„Senáty pozostávajúce z piatich sudcov rozhodujú o odvolaniach proti rozhodnutiam, ktoré v prvom stupni prijala trestná sekcia Najvyššieho kasačného súdu, o kasačných opravných prostriedkoch proti rozhodnutiam prijatým v odvolacom konaní senátmi pozostávajúcimi z piatich sudcov po tom, ako boli predbežne prijaté, o opravných prostriedkoch proti rozhodnutiam prijatých v prvom stupni trestnou sekciou Najvyššieho kasačného súdu, v disciplinárnych veciach podľa zákona a v ďalších veciach v rámci právomoci, ktorá im vyplýva zo zákona.“

44 Článok 29 ods. 1 uvedeného zákona znie:

„Správna rada Najvyššieho kasačného súdu má tieto právomoci:

a) schvaľuje organizačný a administratívny poriadok, ako aj zoznam zamestnancov a pracovníkov Najvyššieho kasačného súdu;

…

f) vykonáva ďalšie právomoci vyplývajúce z organizačného a administratívneho poriadku Najvyššieho kasačného súdu.“

45 Článok 31 ods. 1 rovnakého zákona stanovuje:

„V trestných veciach sú senáty zložené takto:

a) vo veciach, v ktorých má podľa zákona v prvom stupni právomoc Najvyšší kasačný súd, pozostáva senát z troch sudcov;

…“

46 Článok 32 zmeneného zákona č. 304/2004 uvádza:

„1. Správna rada schváli na začiatku každého roka na návrh predsedu alebo podpredsedov Najvyššieho kasačného súdu počet senátov pozostávajúcich z piatich sudcov a tiež zloženie týchto senátov.

…

4. Sudcov, ktorí tieto senáty tvoria, vyberie počas verejného pojednávania predseda alebo v prípade jeho neprítomnosti jeden z dvoch podpredsedov Najvyššieho kasačného súdu žrebovaním. Členovia senátov, ktoré prejedávajú konkrétne veci, sa môžu vymeniť len za výnimočných okolností pri zohľadnení objektívnych kritérií vyplývajúcich z Organizačného a administratívneho poriadku Najvyššieho kasačného súdu.

5. Senátom zloženým z piatich sudcov predsedá predseda Najvyššieho kasačného súdu, jeden z dvoch podpredsedov alebo predsedovia sekcií, ak boli v zmysle odseku 4 vymenovaní za členov dotknutého senátu.

6. Ak za člena senátu pozostávajúceho z piatich sudcov nebola vymenovaná jedna z vyššie uvedených osôb, sudcovia sa budú pri predsedaní senátu striedať, a to v poradí určenom podľa odpracovaných rokov v súdnictve.

7. Veci spadajúce do právomoci senátov pozostávajúcich z piatich sudcov sa prideľujú náhodne prostredníctvom elektronického systému.“

47 Článok 32 zákona č. 304/2004 v znení vyplývajúcom zo zákona č. 202/2010 stanovoval:

„1. V trestnej oblasti sa na začiatku každého roka vytvoria dva senáty pozostávajúce z piatich sudcov, ktoré tvoria výhradne členovia trestnej sekcie Najvyššieho kasačného súdu.

…

4. Správna rada Najvyššieho kasačného súdu schvaľuje zloženie senátov pozostávajúcich z piatich sudcov. Sudcov, ktorí tieto senáty tvoria, vyberie predseda alebo v prípade jeho neprítomnosti podpredseda Najvyššieho kasačného súdu. Členovia senátov, ktoré prejedávajú konkrétne veci, sa môžu vymeniť len za výnimočných okolností pri zohľadnení objektívnych kritérií vyplývajúcich z Organizačného a administratívneho poriadku Najvyššieho kasačného súdu.

5. Senátom zloženým z piatich sudcov predsedá predseda alebo podpredseda Najvyššieho kasačného súdu. V prípade ich neprítomnosti môže senátu predsedať predseda sekcie určený v tejto súvislosti predsedom alebo v jeho neprítomnosti podpredsedom Najvyššieho kasačného súdu.

6. Veci spadajúce do právomoci senátov pozostávajúcich z piatich sudcov, ktoré sú uvedené v odsekoch 1 a 2, sa prideľujú náhodne prostredníctvom elektronického systému.“

48 Odseky 1 a 6 článku 32 zákona č. 304/2004 v znení zákona č. 255/2013 boli formulované v podstate rovnako ako vo verzii tohto článku uvedenej v predchádzajúcom bode, kým odseky 4 a 5 tohto článku stanovovali:

„4. Správna rada Najvyššieho kasačného súdu schváli počet a zloženie senátov pozostávajúcich z piatich sudcov na návrh predsedu trestnej sekcie. Sudcov, ktorí tieto senáty tvoria, vyberie počas verejného pojednávania predseda alebo v prípade jeho neprítomnosti podpredseda Najvyššieho kasačného súdu žrebovaním. Členovia senátov, ktoré prejedávajú konkrétne veci, sa môžu vymeniť len za výnimočných okolností pri zohľadnení objektívnych kritérií vyplývajúcich z Organizačného a administratívneho poriadku Najvyššieho kasačného súdu.

5. Senátom zloženým z piatich sudcov predsedá podľa okolností predseda alebo podpredseda Najvyššieho kasačného súdu, ak je v zmysle odseku 4 súčasťou dotknutého senátu, predseda trestnej sekcie alebo najstarší členom senátu.“

49 Článok 33 zmeneného zákona č. 304/2004 znie:

„1. Predseda alebo v jeho neprítomnosti jeden z podpredsedov Najvyššieho kasačného súdu predsedá spojeným sekciám, senátu príslušnému na rozhodovanie o opravných prostriedkoch podaných v záujme jednotnosti práva, ako aj senátu príslušnému na rozhodovanie o právnych otázkach, senátu pozostávajúcemu z piatich sudcov a akémukoľvek rozhodovaciemu zloženiu v rámci sekcií, ak sa sám zúčastňuje na prejednávaní veci.

…

3. Predsedovia sekcií môžu predsedať akémukoľvek senátu, kým ostatní sudcovia sa pri predsedaní striedajú.“

50 Článok 33 ods. 1 zákona č. 304/2004 v znení vyplývajúcom zo zákona č. 202/2010 stanovoval:

„Predseda alebo v jeho neprítomnosti podpredseda Najvyššieho kasačného súdu predsedá spojeným sekciám, senátu pozostávajúcemu z piatich sudcov, ako aj akémukoľvek rozhodovaciemu zloženiu v rámci sekcií, ak sa sám zúčastňuje na prejednávaní veci.“

51 Uvedený článok 33 ods. 1 zákona č. 304/2004 v znení vyplývajúcom zo zákona č. 255/2013 stanovoval:

„Predseda alebo v jeho neprítomnosti jeden z podpredsedov Najvyššieho kasačného súdu predsedá spojeným sekciám, senátu príslušnému na rozhodovanie o opravných prostriedkoch podaných v záujme jednotnosti práva, ako aj senátu príslušnému na rozhodovanie o právnych otázkach, senátu pozostávajúcemu z piatich sudcov a akémukoľvek rozhodovaciemu zloženiu v rámci sekcií, ak sa sám zúčastňuje na prejednávaní veci.“

Organizačný a administratívny poriadok Najvyššieho kasačného súdu

52 Článok 28 Regulamentul privind organizarea şi funcţionarea administrativă a Înaltei Curţi de Casaţie şi Justiţie (Organizačný a administratívny poriadok Najvyššieho kasačného súdu) z 21. septembra 2004 (ďalej len „organizačný a administratívny poriadok“), v znení Hotărârea nr. 3/2014 pentru modificarea şi completarea Regulamentului privind organizarea şi funcţionarea administrativă a Înaltei Curţi de Casaţie şi Justiţie (rozhodnutie č. 3/2014, ktorým sa mení a dopĺňa organizačný a administratívny poriadok) z 28. januára 2014 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 75 z 30. januára 2014), stanovoval:

„1. V rámci Najvyššieho kasačného súdu pôsobia senáty pozostávajúce z piatich sudcov so súdnou právomocou stanovenou zákonom.

…

4. Predsedom senátov pozostávajúcich z piatich sudcov bude podľa okolností predseda, podpredsedovia, predseda trestnej sekcie alebo najstarší člen senátu.“

53 Článok 29 ods. 1 tohto organizačného a administratívneho poriadku uvádzal:

„Senáty pozostávajúce z piatich sudcov sa v trestných veciach vytvárajú tak, že predseda alebo v jeho neprítomnosti jeden z podpredsedov Najvyššieho kasačného súdu vyberie každý rok žrebovaním na verejnom zasadnutí podľa potreby štyroch alebo piatich členov trestnej sekcie Najvyššieho kasačného súdu do každého senátu.“

Spory vo veci samej a prejudiciálne otázky

Spoločné prvky sporov vo veci samej

54 Spory vo veci samej spadajú do komplexnej reformy v oblasti súdnictva a boja proti korupcii v Rumunsku. Táto reforma je zo strany Únie monitorovaná od roku 2007 na základe mechanizmu na zaistenie spolupráce a overovania pokroku, ktorý bol vytvorený rozhodnutím 2006/928 pri príležitosti pristúpenia Rumunska k Európskej únii (ďalej len „MSO“).

55 Uvedené spory sa týkajú trestných konaní, v rámci ktorých si vnútroštátne súdy kladú otázku, či na základe práva Únie môžu neuplatniť niektoré nálezy, ktoré vyhlásil Ústavný súd v rokoch 2016 až 2019, konkrétne nález č. 51/2016 zo 16. februára 2016 (vec C‑379/19), nález č. 302/2017 zo 4. mája 2017 (vec C‑379/19), nález č. 685/2018 zo 7. novembra 2018 (veci C‑357/19, C‑547/19 a C‑840/19), nález č. 26/2019 zo 16. januára 2019 (vec C‑379/19), ako aj nález č. 417/2019 z 3. júla 2019 (veci C‑811/19 a C‑840/19).

56 Vnútroštátne súdy poukazujú na to, že v zmysle vnútroštátneho práva sú rozhodnutia Ústavného súdu všeobecne záväzné a ich nerešpektovanie zo strany súdov predstavuje v zmysle článku 99 písm. ș) zákona č. 303/2004 disciplinárne previnenie. Ako pritom vyplýva z rumunskej Ústavy, Ústavný súd nie je súčasťou rumunského systému súdnictva a má povahu politicko‑súdneho orgánu. Okrem toho Ústavný súd vyhlásením nálezov vo veci samej prekročil právomoci, ktoré mu rumunská Ústava priznáva, a zasiahol do právomocí všeobecných súdov, pričom narušil ich nezávislosť. Navyše nálezy č. 685/2018 a 417/2019 so sebou priniesli systematické riziko beztrestnosti v oblasti boja proti korupcii.

57 V tomto kontexte vnútroštátne súdy odkazujú najmä na správy Komisie adresované Európskemu parlamentu a Rade o dosiahnutom pokroku Rumunska v rámci mechanizmu spolupráce a overovania z 27. januára 2016 [COM(2016) 41 final], 13. novembra 2018 [COM(2018) 851 final, ďalej len „správa MSO z novembra 2018“], a 22. októbra 2019 [COM(2019) 499 final].

58 Napokon uvedené vnútroštátne súdy poukazujú aj na nález Ústavného súdu č. 104/2018, z ktorého vyplýva, že právo Únie nemá prednosť pred rumunským ústavným poriadkom a rozhodnutie 2006/928 nemôže byť v rámci preskúmania ústavnosti v zmysle článku 148 rumunskej Ústavy referenčnou normou.

Vec C‑357/19

59 Rozsudkom z 28. marca 2017 vyhláseným trestnou sekciou, pozostávajúcou z troch sudcov, Najvyšší kasačný súd odsúdil okrem iných PM, ktorá bola v čase relevantných okolností ministerkou, ako aj RO, TQ a SP za to, že v rokoch 2010 až 2012 spáchali trestné činy korupcie a zneužívania právomoci v súvislosti so správou európskych fondov a tiež trestný čin daňového podvodu v súvislosti s DPH. Odvolania, ktoré proti tomuto rozsudku podali dotknuté osoby, ako aj Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție – Direcția Națională Anticorupție (Úrad prokuratúry pri Najvyššom kasačnom súde – Národné riaditeľstvo boja proti korupcii, Rumunsko) (ďalej len „DNA“), boli zamietnuté rozsudkom senátu Najvyššieho kasačného súdu pozostávajúceho z piatich sudcov z 5. júna 2018. Tento senát bol zložený z predsedu trestnej sekcie a ďalších štyroch sudcov vybratých žrebovaním v súlade s postupom, ktorý sa na Najvyššom kasačnom súde používal v relevantnom období a vyplýval z organizačného a administratívneho poriadku tohto súdu. Rozsudok z 5. júna 2018 sa stal právoplatným.

60 Nálezom č. 685/2018 vyhláseným 7. novembra 2018 Ústavný súd na základe žaloby predsedu vlády podanej v zmysle článku 146 písm. e) rumunskej Ústavy predovšetkým konštatoval, že existuje ústavnoprávny spor medzi parlamentom a Najvyšším kasačným súdom vyplývajúci z rozhodnutí Správnej rady tohto súdu, podľa ktorých boli v zmysle vyššie uvedenej praxe z piatich sudcov päťčlenných senátov rozhodujúcich v odvolaní vybratí na základe žrebovania iba štyria sudcovia, a nie všetci, čo je v rozpore s článkom 32 zmeneného zákona č. 304/2004, pričom následne Ústavný súd uviedol, že rozsudok v odvolacom konaní vyhlásený takto nezákonne vytvoreným senátom je poznačený absolútnou neplatnosťou, a napokon konštatoval, že podľa článku 147 ods. 4 rumunskej Ústavy sa tento nález uplatňuje od dátumu jeho uverejnenia na veci, ktoré sú aktuálne prejednávané, veci, v ktorých už bolo prijaté rozhodnutie, ak účastníkom konania ešte neuplynuli náležité lehoty na podanie príslušných mimoriadnych opravných prostriedkov, a tiež na budúce situácie.

61 Po zverejnení nálezu Ústavného súdu č. 685/2018 podali PM, RO, TQ a SP, ako aj DNA v zmysle článku 426 ods. 1 Trestného poriadku mimoriadne opravné prostriedky na Najvyšší kasačný súd a domáhali sa zrušenia rozsudku z 5. júna 2018 a opätovného preskúmania ich odvolaní. Na podporu uvedených opravných prostriedkov tvrdili, že nález č. 685/2018 bol záväzný a mal právne účinky na rozsudok Najvyššieho kasačného súdu z 5. júna 2018, keďže senát pozostávajúci z piatich sudcov, ktorý rozhodoval o predmetných odvolaniach, nebol vytvorený v súlade so zákonom, ako ho vykladal Ústavný súd. Vnútroštátny súd tieto mimoriadne opravné prostriedky prijal ako prípustné, keďže boli podané v rámci lehoty 30 dní odo dňa oznámenia uvedeného rozsudku, a zároveň rozhodol o odložení výkonu trestu odňatia slobody až do rozhodnutia o týchto mimoriadnych opravných prostriedkoch.

62 Uvedený vnútroštátny súd sa zamýšľa najmä nad otázkou, či článok 19 ods. 1 ZEÚ, článok 325 ods. 1 ZFEÚ, ako aj článok 1 ods. 1 písm. a) a b), a článok 2 ods. 1 dohovoru PIF bránia uplatneniu nálezu č. 685/2018 vo veci samej, ktoré by malo za následok neplatnosť súdnych rozhodnutí, ktoré sa stali právoplatnými pred vyhlásením uvedeného nálezu, a začatie nového odvolacieho konania vo veciach závažného podvodu a korupcie.

63 Podľa judikatúry Súdneho dvora je úlohou vnútroštátnych súdov zabezpečiť plný účinok povinností vyplývajúcich z článku 325 ods. 1 ZFEÚ, rešpektujúc pritom základné práva zaručené v Charte a všeobecné právne zásady, a zároveň neuplatniť ustanovenia vnútroštátneho práva, ktoré bránia použitiu účinných a odrádzajúcich sankcií za podvod poškodzujúci finančné záujmy Únie. Vzhľadom na túto judikatúru vzniká otázka, či sa povinnosť členských štátov vyplývajúca z článku 325 ods. 1 ZFEÚ, ako aj z článku 1 ods. 1 písm. a) a b) a článku 2 ods. 1 dohovoru PIF vzťahuje aj na výkon už uložených trestných sankcií. Rovnako nie je jasné, či výraz „a iné protiprávne konanie poškodzujúce finančné záujmy Únie“ uvedený v článku 325 ods. 1 ZFEÚ zahŕňa nielen skutky korupcie ako také, ale aj pokusy o podvod, ku ktorým došlo v rámci podvodne zadanej verejnej zákazky, ktorá mala byť financovaná z európskych fondov, no po tom, čo ju orgán spravujúci európske fondy odmietol preplatiť, bola v celom rozsahu financovaná z vnútroštátneho rozpočtu. V tomto kontexte teda v prejednávanej veci existovalo riziko poškodenia finančných záujmov Únie, hoci toto riziko sa napokon nestalo skutočnosťou.

64 Okrem toho vnútroštátny súd zdôrazňuje, že podľa článkov 2 a 19 ZEÚ je každý členský štát povinný zabezpečiť, aby súdne orgány tvoriace súčasť jeho systému prostriedkov nápravy v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, spĺňali požiadavky nezávislosti s cieľom zaručiť osobám podliehajúcim súdnej právomoci účinnú súdnu ochranu. Zásada nezávislosti podľa judikatúry Súdneho dvora predpokladá, že sudcovia môžu vykonávať svoje úlohy samostatne a nikomu hierarchicky nepodliehajú, aby boli chránení pred vonkajšími zásahmi alebo tlakmi, ktoré by mohli ohroziť ich nezávislosť a ovplyvniť ich rozhodnutia.

65 Okrem toho si vnútroštátny súd kladie otázku, najmä pokiaľ ide o význam zásady zákonnosti, podľa ktorej musí byť zákon predvídateľný, presný a nesmie byť retroaktívny, či je pojem „súd zriadený zákonom“ uvedený v článku 47 ods. 2 Charty v rozpore s výkladom, ku ktorému dospel Ústavný súd v súvislosti s nezákonnou povahou zloženia senátov pozostávajúcich z piatich sudcov. Podľa judikatúry Súdneho dvora vyplývajúcej z rozsudkov z 26. februára 2013, Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105), a z 5.decembra 2017, M.A.S. a M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936), sú vnútroštátne orgány v prípadoch, keď musia neuplatniť ustanovenia hmotného trestného práva, povinné dbať na rešpektovanie základných práv osôb obvinených zo spáchania trestného činu, pričom môžu uplatňovať vnútroštátny štandard ochrany základných práv za predpokladu, že takéto uplatňovanie nie je v rozpore s úrovňou ochrany zaručenou Chartou a vykladanou Súdnym dvorom ani s prednosťou, jednotnosťou a účinnosťou práva Únie.

66 V prejednávanej veci sa vnútroštátny súd domnieva, že právo Únie bráni najmä uplatneniu nálezu č. 685/2018, pretože jeho dôsledkom je zrušenie právoplatných rozhodnutí Najvyššieho kasačného súdu vyhlásených senátom pozostávajúcim z piatich sudcov, pričom tento nález odoberá sankciám uloženým vo významnom množstve vecí týkajúcich sa závažných podvodov poškodzujúcich finančné záujmy Únie ich účinnosť a odradzujúcu povahu. Uvedený nález vytvára zdanie beztrestnosti a prostredníctvom premlčania prináša systematické riziko takejto beztrestnosti vzhľadom na komplexnosť a trvanie konaní predchádzajúcim vyhláseniu právoplatného rozsudku po opätovnom preskúmaní dotknutých vecí. Okrem toho zásady nezávislosti súdov a právnej istoty bránia tomu, aby nález č. 685/2018 mohol mať záväzné právne účinky vo vzťahu k trestnoprávnym rozhodnutiam, ktoré boli právoplatné v čase vyhlásenia tohto nálezu, ak neexistujú závažné dôvody, ktoré by mohli spochybniť dodržanie práva na spravodlivý proces v týchto veciach, čo potvrdila aj správa MSO z novembra 2018.

67 Vnútroštátny súd napokon poukazuje na to, že existuje závažné riziko, že odpovede Súdneho dvora na položené otázky nebudú mať na vnútroštátne právo nijaký účinok vzhľadom na judikatúru Ústavného súdu uvedenú v bode 58 tohto rozsudku.

68 Za týchto okolností Najvyšší kasačný súd rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

„1. Majú sa článok 19 ods. 1 ZEÚ, článok 325 ods. 1 ZFEÚ, článok 1 ods. 1 písm. a) a b) a článok 2 ods. 1 [dohovoru PIF], ako aj zásada právnej istoty vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby orgán stojaci mimo súdnej moci, t. j. [Ústavný súd] prijal rozhodnutie vo veci zákonnosti zloženia súdnych senátov a vytvoril tak predpoklady na to, aby bol prípustný mimoriadny opravný prostriedok proti právoplatným rozsudkom vyhláseným počas určitého obdobia?

2. Má sa článok 47 druhý odsek [Charty] vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby orgán stojaci mimo súdnej moci konštatoval so záväzným účinkom v rámci vnútroštátneho práva nedostatok nezávislosti a nestrannosti súdneho senátu, ktorého členom je sudca s riadiacimi funkciami, ktorý nebol vymenovaný náhodne, ale na základe transparentného pravidla, pričom toto pravidlo bolo účastníkom konania známe, nespochybnili ho a vzťahovalo sa na všetky konania vedené dotknutým senátom?

3. Má sa prednosť práva Únie vykladať v tom zmysle, že vnútroštátnemu súdu umožňuje neuplatniť rozhodnutie Ústavného súdu vyhlásené v konaní týkajúcom sa ústavného sporu, ktoré je v zmysle vnútroštátneho práva záväzné?“

Vec C‑379/19

69 Dňa 22. augusta 2016 Direcția Națională Anticorupție – Serviciul Teritorial Oradea (DNA – miestny odbor Oradea, Rumunsko) podalo na Tribunalul Bihor (Prvostupňový súd Bihor, Rumunsko) obžalobu proti KI, LJ, JH a IG obvineným zo spáchania trestných činov nepriamej korupcie, zneužívania právomocí verejného činiteľa, aktívnej korupcie a pasívnej korupcie, ako aj zo spáchania trestných činov nepriamej korupcie a aktívnej korupcie formou spolupáchateľstva.

70 V rámci tohto konania KI a LJ podľa článku 342 Trestného poriadku navrhli, aby bol z prípustného dôkazového materiálu vylúčený dôkaz nadobudnutý zo zápisnice záznamov z odpočúvania uskutočneného Serviciul Român de Informații (Rumunská informačná služba, Rumunsko, ďalej len „SRI“). Na podporu tohto návrhu poukázali dotknuté osoby na nález č. 51/2016, ktorým Ústavný súd vyhlásil článok 142 ods. 1 Trestného poriadku za protiústavný, pretože umožňoval opatrenia dohľadu v rámci trestného konania „inými špecializovanými štátnymi subjektmi“, a najmä SRI.

71 Uznesením z 27. januára 2017 senát pre predbežné prejednanie obžaloby na Tribunalul Bihor (Prvostupňový súd Bihor) uvedené návrhy KI a LJ zamietol s odôvodnením, že vzhľadom na to, že nález č. 51/2016 má právne účinky len do budúcnosti, boli dôkazy získané zákonne, pričom v súvislosti s KI, LJ, JH a IG nariadil hlavné pojednávanie. Odvolanie, ktoré obžalovaní podali proti tomuto uzneseniu, Curtea de Apel Oradea (Odvolací súd Oradea, Rumunsko) zamietol a tiež konštatoval, že nález č. 51/2016 sa nevzťahuje na opatrenia technického dohľadu nariadené v dotknutej veci, keďže bol uverejnený v Monitorul Oficial al României zo 14. marca 2016 a v súlade s článkom 147 ods. 4 rumunskej Ústavy vyvoláva právne účinky len do budúcnosti.

72 Počas trestného konania na vnútroštátnom súde IG, KI, LJ a JH v podstate navrhli vyhlásiť absolútnu neplatnosť zápisnice zo záznamov z odpočúvania v prípade, že sa SRI zúčastnila na vykonávaní mandátu na technický dohľad. Okrem nálezu č. 51/2016 dotknuté osoby v tejto súvislosti poukázali na nálezy č. 302/2017 a 26/2019, v ktorých Ústavný súd vyhlásil článok 281 ods. 1 písm. b) Trestného poriadku za protiústavný, keďže tento článok medzi prípady absolútnej neplatnosti nezahŕňal porušenie ustanovení o vecnej a osobnej príslušnosti orgánov činných v trestnom konaní (nález č. 302/2017) a konštatoval existenciu ústavnoprávneho konfliktu najmä medzi parlamentom a Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție (Úrad prokuratúry pri Najvyššom kasačnom súde), ktorý vyplýval zo skutočnosti, že dva protokoly o spolupráci uzatvorené medzi DNA a SRI v rokoch 2009 a 2016 v rozpore z ústavnou právomocou DNA porušili procesné právo upravujúce trestné stíhanie (nález č. 26/2019).

73 Po overení, ktoré vnútroštátny súd uskutočnil v DNA, sa zistilo, že sa vykonalo deväť mandátov na technický dohľad s technickou podporou SRI a ďalšie dva mandáty bez účasti SRI sa vykonali po uverejnení nálezu č. 51/2016.

74 Vnútroštátny súd poukazuje na to, že v prvom rade musí rozhodnúť o návrhu na vylúčenie dôkazov, a pýta sa najmä, či je povinný uplatniť nálezy č. 51/2016, 302/2017 a 26/2019. Spojený účinok týchto troch nálezov totiž smeruje k tomu, že na absolútnu neplatnosť získavania dôkazov a vylúčenie zodpovedajúcich dôkazov postačuje, aby sudca skonštatoval účasť SRI na výkone mandátu na technický dohľad.

75 Vnútroštátny súd však zdôrazňuje, že podľa stále platných vnútroštátnych opatrení je podmienkou prípustnosti návrhu na vylúčenie dôkazov podanie tohto návrhu pred ukončením fázy predbežného prejednania obžaloby. Okrem toho z ústavných pravidiel vyplýva, že nálezy Ústavného súdu môžu mať len účinok ex nunc. Tento súd teda prostredníctvom judikatúry zabezpečil uplatnenie svojich nálezov v aktuálne prejednávaných veciach a súdom tak určil povinnosť považovať všetky procesné akty alebo dotknuté dôkazy za nezákonné bez toho, aby bolo možné preskúmať ich jednotlivo, a to aj vtedy, ak tieto akty boli uskutočnené, ako to je v tomto prípade, na základe pravidiel, na ktoré sa v čase ich uplatnenia vzťahovala domnienka ústavnosti.

76 Na jednej strane je Rumunsko povinné bojovať s korupciou a Komisia vo svojej správe MSO z novembra 2018 konštatovala, že tento členský štát má pokračovať v uskutočňovaní národnej stratégie boja proti korupcii a dodržať lehoty, ktoré boli vládou stanovené v auguste 2016. Na druhej strane sa má Ústavný súd v zmysle článku 146 rumunskej Ústavy obmedziť na preskúmanie súladu zákona a rumunskej Ústavy, a nie ho vykladať, uplatňovať a zavádzať retroaktívne právne normy. Okrem toho snaha Ústavného súdu priamo prostredníctvom účinkov svojich nálezov zabezpečovať dodržiavanie procesných práv účastníkov trestného konania sa zdá prehnaná vzhľadom na existenciu mechanizmov, ktoré má v tejto súvislosti Rumunsko k dispozícii, ako je napríklad protokol č. 16 k Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísanému v Ríme 4. novembra 1950, ktorý nadobudol platnosť 1. augusta 2018 (ďalej len „EDĽP“). Navyše Súdny dvor vo svojej judikatúre vyplývajúcej z rozsudku z 26. februára 2013 Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107), odmietol uznať obmedzenie prednosti práva Únie pred vnútroštátnymi základnými právami, ktoré sú priaznivejšie.

77 Vnútroštátny súd sa v súvislosti s vecou samou domnieva, že má dostatočne úzky vzťah s právom Únie, pretože sa týka výkonu jeho súdnej právomoci v súlade so zásadami právneho štátu a nezávislosti súdov a vyplývajú z nej otázky o povahe a účinkoch MSO, ako aj o prednosti práva Únie pred judikatúrou Ústavného súdu. Uvedený Ústavný súd obmedzil právomoc rumunských súdov rozhodovať vyplývajúcu z rumunskej Ústavy a práva Únie, keď v náleze č. 104/2018 uvedenom v bode 58 tohto rozsudku rozhodol, že rozhodnutie 2006/928 nemôže predstavovať referenčnú normu v rámci preskúmania ústavnosti podľa článku 148 rumunskej Ústavy.

78 Je preto nevyhnutné, aby Súdny dvor spresnil, či MSO má záväznú povahu a ak áno, či sa táto záväznosť má priznať nielen opatreniam, ktoré sú výslovne odporúčané v správach vypracovaných v rámci uvedeného mechanizmu, ale aj všetkým zisteniam nachádzajúcim sa v týchto správach, najmä tým, ktoré sa týkajú vnútroštátnych opatrení v rozpore s odporúčaniami Európskej komisie pre demokraciu prostredníctvom práva (Benátska komisia) alebo Skupiny štátov proti korupcii (GRECO). Okrem toho vzhľadom na zásady právneho štátu a nezávislosti súdov vzniká otázka, či sa vnútroštátny súd môže bez toho, aby čelil disciplinárnym sankciám výslovne stanoveným zákonom, odkloniť pri výkone súdnej právomoci od účinkov nálezov Ústavného súdu v prípade, že by tento súd prekročil hranice svojich právomocí.

79 Za týchto okolností Tribunalul Bihor (Prvostupňový súd Bihor) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

„1. Sú [MSO] zriadený rozhodnutím [2006/928] a požiadavky uvedené v správach vypracovaných v rámci tohto mechanizmu pre Rumunsko záväzné?

2. Má sa článok 2 ZEÚ v spojení s článkom 4 ods. 3 ZEÚ vykladať v tom zmysle, že povinnosť Rumunska dodržiavať požiadavky stanovené v správach vypracovaných v rámci [MSO] zriadeného rozhodnutím [2006/928] predstavuje povinnosť členského štátu dodržiavať zásady právneho štátu, a to aj pokiaľ ide o zdržanie sa politicko‑súdnej inštitúcie, akou je Ústavný súd, konania na účely výkladu zákona a stanovenia konkrétnych a záväzných podmienok, za ktorých majú súdy tento zákon uplatňovať, čo je výlučná právomoc priznaná súdnemu orgánu, ako aj na účely zavedenia nových legislatívnych ustanovení, čo je výlučná právomoc priznaná zákonodarnému orgánu? Vyžaduje právo Únie zrušenie účinkov takéhoto rozhodnutia Ústavného súdu členského štátu? Bráni právo Únie ustanoveniu vnútroštátneho práva upravujúcemu disciplinárnu zodpovednosť sudcu, ktorý v súvislosti s položenou prejudiciálnou otázkou neuplatní rozhodnutie Ústavného súdu?

3. Bráni zásada nezávislosti súdov zakotvená v článku 19 ods. 1 druhom pododseku ZEÚ a v článku 47 [Charty] v súlade s výkladom, ktorý poskytol [Súdny dvor] [v rozsudku z 27. februára 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117], tomu, aby sa právomoc súdov nahradila rozhodnutiami [Ústavného súdu, nálezy (č. 51/2016, 302/2017 a 26/2019], s tým dôsledkom, že by to viedlo k nepredvídateľnosti trestného konania (retroaktívne uplatňovanie) a k nemožnosti vykladať zákon a uplatniť ho na konkrétny prípad? Bráni právo Únie ustanoveniu vnútroštátneho práva upravujúcemu disciplinárnu zodpovednosť sudcu, ktorý v súvislosti s položenou prejudiciálnou otázkou neuplatní rozhodnutie Ústavného súdu?“

80 Listom z 27. júna 2019, ktorý bol Súdnemu dvoru doručený 10. júla 2019, Tribunalul Bihor (Prvostupňový súd Bihor) informoval Súdny dvor, že Curtea de Apel Oradea (Odvolací súd Oradea) uznesením z 18. júna 2019 na návrh DNA zrušil rozhodnutie o prerušení konania a nariadil pokračovať v konaní v rozsahu, v akom sa netýkalo prejudiciálnych otázok položených Súdnemu dvoru. Tribunalul Bihor (Prvostupňový súd Bihor) listom z 26. júla 2019, ktorý bol doručený Súdnemu dvoru 7. augusta 2019, v odpovedi na jeho otázku spresnil, že odpoveď Súdneho dvora na položené prejudiciálne otázky je stále potrebná. Konanie pred týmto súdom totiž pokračovalo, pričom nemohli byť použité dôkazy získané prostredníctvom mandátov na technický dohľad, ktorých sa týkali prejudiciálne otázky. Okrem toho Tribunalul Bihor (Prvostupňový súd Bihor) poukázal na to, že Súdna inšpekcia začala disciplinárne vyšetrovanie proti vnútroštátnemu sudcovi z dôvodu nerešpektovania nálezov Ústavného súdu uvedených v prejudiciálnych otázkach.

Vec C‑547/19

81 Súdna inšpekcia začala disciplinárne konanie proti CY, sudkyni Curtea de Apel București (Odvolací súd Bukurešť, Rumunsko), v rámci senátu Najvyššej rady sudcov a prokurátorov pre disciplinárne stíhanie sudcov, s odôvodnením, že CY sa dopustila disciplinárneho previnenia podľa článku 99 písm. o) zákona č. 303/2004.

82 Uznesením z 28. marca 2018 senát Najvyššej rady sudcov a prokurátorov pre disciplinárne stíhanie sudcov zamietol ako neprípustný návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu CY, ktorý podalo Združenie sudcov Rumunska „Forum“. Toto združenie a CY podali proti uvedenému uzneseniu odvolanie na Najvyšší kasačný súd.

83 Senát Najvyššej rady sudcov a prokurátorov pre disciplinárne stíhanie sudcov uložil rozhodnutím z 2. apríla 2018 CY disciplinárnu sankciu odvolania z funkcie podľa článku 100 písm. e) zákona č. 303/2004. CY sa proti tomuto rozhodnutiu odvolala na Najvyšší kasačný súd.

84 Tieto dve veci boli náhodným výberom pridelené senátu Najvyššieho kasačného súdu pozostávajúcemu z piatich sudcov, pričom následne boli spojené na spoločné konanie z dôvodu ich vzájomného prepojenia. Zloženie senátu bolo stanovené žrebovaním 30. októbra 2017.

85 Správna rada Najvyššieho kasačného súdu prijala 8. novembra 2018 po vyhlásení nálezu č. 685/2018 uvedeného v bode 60 tohto rozsudku rozhodnutie o žrebovaní členov senátov pozostávajúcich z piatich sudcov. V decembri 2018 Najvyššia rada sudcov a prokurátorov prijala dve rozhodnutia, ktorými určila pravidlá na dosiahnutie súladu s požiadavkami formulovanými v uvedenom náleze. Najvyšší kasačný súd s cieľom zabezpečiť súlad s týmito rozhodnutiami pristúpil k novému žrebovaniu členov senátov na rok 2018, čo sa týkalo aj vecí, ktoré už boli pridelené a nebolo v nich nariadené nijaké opatrenie až do konca príslušného roka, pričom medzi tieto veci patrili aj prejednávané spojené veci.

86 CY a ďalší pred týmto novým senátom podali námietku založenú na nezákonnosti zloženia uvedeného senátu, pričom spochybňovali najmä súlad nálezu č. 685/2018 a následných rozhodnutí Najvyššej rady sudcov a prokurátorov na jednej strane a článku 2 ZEÚ na strane druhej. CY v tejto súvislosti poukázala na to, že Ústavný súd a Najvyššia rada sudcov a prokurátorov prekročili svoje právomoci, a dodala, že ak by tieto dva orgány nevstúpili do činnosti Najvyššieho kasačného súdu, nebola by narušená zásada kontinuity rozhodovacieho zloženia a vec by bola správne pridelená jednému zo senátov pozostávajúcich z piatich sudcov.

87 Aby mohol vnútroštátny súd rozhodnúť o námietke nezákonnosti podanej CY, obrátil sa na Súdny dvor s otázkou, či vstup Ústavného súdu do priebehu súdneho konania, aký vyplýva z nálezu č. 685/2018, je v súlade s hodnotou právneho štátu uvedenou v článku 2 ZEÚ, ako aj s nezávislosťou súdov zaručenou v článku 19 ZEÚ a článku 47 Charty.

88 V tejto súvislosti vnútroštátny súd po prvé zdôrazňuje politický rozmer nominácie členov Ústavného súdu, ako aj osobitné postavenie tohto súdu v architektúre štátnych orgánov.

89 Po druhé postup konštatovania ústavnoprávneho konfliktu medzi orgánmi verejnej moci upravený v článku 146 písm. e) rumunskej Ústavy je sám osebe problematický, pretože podľa tohto ustanovenia môžu tento postup iniciovať politické orgány. Okrem toho hranica medzi nezákonnosťou aktu a existenciou ústavnoprávneho konfliktu je mimoriadne tenká a obmedzenému okruhu právnych subjektov umožňuje uplatniť prostriedky nápravy, ktoré sú paralelné vo vzťahu k prostriedkom použiteľným pred všeobecnými súdmi. Táto okolnosť v spojení s politickou dimenziou menovania sudcov Ústavného súdu umožňuje tomuto súdu zasahovať do priebehu súdnych konaní s politickým cieľom alebo v záujme politicky vplyvných osôb.

90 Po tretie sa vnútroštátny súd domnieva, že konštatovanie Ústavného súdu v náleze č. 685/2018 o existencii ústavnoprávneho konfliktu medzi súdnou a zákonodarnou mocou je problematické. V tomto náleze Ústavný súd podal svoj vlastný výklad nejasných ustanovení podústavnej povahy, teda článkov 32 a 33 zmeneného zákona č. 304/2004, ktorý sa odlišoval od výkladu Najvyššieho kasačného súdu podaného v rámci právomoci tohto súdu, pričom Ústavný súd uvedenému súdu vytýkal systematické nerešpektovanie vôle zákonodarcu, aby mohol konštatovať existenciu ústavnoprávneho konfliktu.

91 Podľa vnútroštátneho súdu teda vzniká otázka, či články 2 a 19 ZEÚ, ako aj článok 47 Charty bránia tomu, aby v situácii, aká je vo veci samej, judikatúra Najvyššieho kasačného súdu mohla byť predmetom kontroly a sankcií na základe zásahu Ústavného súdu. Vnútroštátny súd tvrdí, že svojvoľný zásah Ústavného súdu vo forme preskúmania zákonnosti činnosti Najvyššieho kasačného súdu, ktorý nahrádza riadne procesné postupy, ako sú správna žaloba alebo procesné námietky podané v rámci súdneho konania, môže mať negatívny dosah na nezávislosť súdov a samotné základy právneho štátu uvedeného v článku 2 ZEÚ, pretože Ústavný súd nie je súčasťou systému súdnictva a nemá právomoc vydávania rozsudkov.

92 Za týchto okolnosti Najvyšší kasačný súd rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:

„Majú sa článok 2 [ZEÚ], článok 19 ods. 1 [ZEÚ] a článok 47 [Charty] vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby Ústavný súd (čiže orgán, ktorý nie je podľa vnútroštátneho práva súdnou inštitúciou) zasiahol do spôsobu, akým Najvyšší súd daného členského štátu vyložil a uplatnil podústavné právne predpisy pri zostavovaní súdnych senátov?“

Vec C‑811/19

93 Rozsudkom z 8. februára 2018, ktorý bol v prvom stupni vyhlásený senátom zloženým z troch sudcov, trestná sekcia Najvyššieho kasačného súdu odsúdila FQ, GP, HO, IN a JM na trest odňatia slobody v trvaní od dvoch do ôsmich rokov za trestné činy korupcie a prania špinavých peňazí, ako aj za trestné činy podobné korupcii spáchané v rokoch 2009 až 2013 v súvislosti s verejným obstarávaním uskutočneným v rámci projektu, ktorý bol financovaný hlavne z nenávratných fondov Únie. Štyria z obvinených, medzi ktorých patrí osoba zastávajúca postupne funkcie starostu, senátora a ministra, a tiež DNA, podali proti tomuto rozsudku odvolanie.

94 V priebehu odvolacieho konania odvolatelia navrhovali, aby Najvyšší kasačný súd vyhlásil rozsudok z 8. februára 2018 za neplatný, keďže bol vyhlásený senátom, ktorý sa v rozpore s právnymi predpismi nešpecializoval na oblasť korupcie.

95 Odvolatelia v tejto súvislosti poukázali na nález č. 417/2019 vyhlásený 3. júla 2019 na návrh predsedu poslaneckej snemovne, proti ktorému sa v tom čase tiež viedlo trestné konanie v súvislosti so skutkami spadajúcimi do pôsobnosti zákona č. 78/2000 pred senátom Najvyššieho kasačného súdu pozostávajúcim z piatich sudcov, ktorý rozhodoval ako odvolací súd. Ústavný súd v tomto náleze konštatoval existenciu ústavnoprávneho sporu medzi parlamentom na jednej strane a Najvyšším kasačným súdom na strane druhej vyplývajúceho zo skutočnosti, že Najvyšší kasačný súd nezriadil špecializované senáty na rozhodovanie v prvom stupni o trestných činoch stanovených v článku 29 ods. 1 zákona č. 78/2000, ďalej určil, že rozsudok vyhlásený nešpecializovaným senátom spôsobuje absolútnu neplatnosť tohto rozsudku, a napokon nariadil, aby všetky veci, o ktorých Najvyšší kasačný súd rozhodol v prvom stupni pred 23. januárom 2019 a ešte nenadobudli právoplatnosť, boli opätovne preskúmané špecializovanými senátmi vytvorenými v súlade s uvedeným ustanovením. V dotknutom náleze totiž Ústavný súd rozhodol, že hoci Správna rada Najvyššieho kasačného súdu prijala 23. januára 2019 rozhodnutie, podľa ktorého sú všetky senáty tohto súdu pozostávajúce z troch sudcov špecializované na účely rozhodovania o veciach spojených s korupciou, toto rozhodnutie sa mohlo zabrániť protiústavnosti len od dátumu jeho prijatia, a nie v súvislosti s minulosťou.

96 Na podporu svojho návrhu na začatie prejudiciálneho konania vnútroštátny súd poukazuje na to, že trestné činy vo veci samej, akým sú trestné činy korupcie spáchané v súvislosti s verejným obstarávaním financovaným hlavne z európskych zdrojov, ako aj trestné činy prania špinavých peňazí, poškodzujú alebo môžu poškodiť finančné záujmy Únie.

97 Podľa tohto súdu po prvé vzniká otázka, či sa článok 19 ods. 1 ZEÚ, článok 325 ods. 1 ZFEÚ, článok 4 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1371 z 5. júla 2017 o boji proti podvodom, ktoré poškodzujú finančné záujmy Únie, prostredníctvom trestného práva (Ú. v. EÚ L 198, 2017, s. 29) a článok 58 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/849 z 20. mája 2015 o predchádzaní využívaniu finančného systému na účely prania špinavých peňazí alebo financovania terorizmu, ktorou sa mení nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 648/2012 a zrušuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES a smernica Komisie 2006/70/ES (Ú. v. EÚ L 141, 2015, s. 73), majú vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby vnútroštátny súd uplatňoval rozhodnutie prijaté orgánom, ktorý nie súčasťou systému súdnictva, akým je nález Ústavného súdu č. 417/2019, ktorý konštatuje dôvodnosť riadneho opravného prostriedku a nariaďuje vrátenie veci, pričom dôsledkom tohto rozhodnutia je spochybnenie trestného konania a začatie nového konania na prvom stupni. Členské štáty sú totiž povinné prijať účinné a odradzujúce opatrenia na boj s trestnou činnosťou poškodzujúcou finančné záujmy Únie.

98 V tomto kontexte je rovnako potrebné zistiť, či sa výraz „iné protiprávne konanie poškodzujúce finančné záujmy Únie“, uvedený v článku 325 ods. 1 ZFEÚ vzťahuje aj na samotné trestné činy korupcie, keďže najmä článok 4 smernice 2017/1371 definuje trestné činy „pasívnej korupcie“ a „aktívnej korupcie“. Toto objasnenie je nevyhnutné najmä preto, že jeden z obvinených vo veci samej zneužíval ako senátor a minister svoju právomoc a ovplyvňoval verejných činiteľov, aby konali v rozpore so svojimi povinnosťami, pričom získal významnú časť hodnoty verejných zákaziek, ktoré boli financované najmä z európskych zdrojov.

99 Podľa vnútroštátneho súdu vzniká otázka – rovnako ako vo veci C‑357/19, Eurobox Promotion a i., – či zásada právneho štátu zakotvená v článku 2 ZEÚ a vykladaná z hľadiska článku 47 Charty bráni tomu, aby priebeh súdneho konania mohol byť ovplyvnený zásahom, aký vyplýva z nálezu č. 417/2019. V tomto náleze Ústavný súd prijal záväzné opatrenia, hoci na to nemal právomoc, z ktorých vyplývalo začatie nového konania vzhľadom na údajný nedostatok špecializácie senátu trestnej sekcie Najvyššieho kasačného súdu v oblasti trestných činov spojených s korupciou, aj keď všetci sudcovia tejto sekcie podmienku špecializácie spĺňali už tým, že boli sudcami uvedeného súdu.

100 Po druhé je vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora, ako aj na dôležitosť zásady zákonnosti potrebné objasniť význam výrazu „súd zriadený zákonom“ uvedeného v článku 47 druhom odseku Charty, aby bolo možné zistiť, či toto ustanovenie bráni výkladu Ústavného súdu týkajúceho sa nezákonnej povahy zloženia súdu.

101 Po tretie sa vnútroštátny súd pýta, či je povinný neuplatniť nález č. 417/2019 s cieľom zabezpečiť plný účinok právnych noriem Únie. V širšom kontexte je tiež potrebné preskúmať, či treba vylúčiť účinky rozhodnutí Ústavného súdu týkajúcich sa porušenia zásady nezávislosti súdov vo veciach, na ktoré sa vzťahuje výlučne vnútroštátne právo. Tieto otázky vznikajú najmä preto, lebo rumunský disciplinárny systém ukladá sudcom disciplinárne sankcie v prípade, keď sudca vylúči účinky rozhodnutí Ústavného súdu.

102 Vnútroštátny súd sa domnieva, že nález č. 417/2019, ktorého účinkom je zrušenie rozsudkov vyhlásených v prvom stupni pred 23. januárom 2019 senátom zloženým z troch sudcov trestnej sekcie Najvyššieho kasačného súdu, porušuje zásadu účinnosti trestných sankcií v prípade závažnej trestnej činnosti, ktorá ovplyvňuje finančné záujmy Únie. Uvedený nález totiž jednak vytvára zdanie beztrestnosti, a jednak spôsobuje systematické riziko, že závažné trestné činy nebudú potrestané z dôvodu vnútroštátnych pravidiel o premlčaní trestného stíhania, a to vzhľadom na komplexný charakter a dĺžku konania vedúceho k vydaniu právoplatného rozsudku po opätovnom preskúmaní veci. Vo veci samej už prvostupňové súdne konanie vzhľadom na jeho komplexnú povahu trvá približne štyri roky. Okrem toho vnútroštátny súd usúdil, že zásada práva Únie týkajúca sa nezávislosti súdov bráni tomu, aby sa prostredníctvom rozhodnutia súdneho orgánu stojaceho mimo súdnej moci zaviedli procesné opatrenia, ktoré vyžadujú opätovné preskúmanie určitých vecí v prvom stupni, a tým narúšajú trestné stíhanie bez toho, aby existovali závažné dôvody, ktoré by mohli spochybniť rešpektovanie práva obvinených na spravodlivý proces. V tomto prípade skutočnosť, že trestná sekcia Najvyššieho kasačného súdu pozostáva zo sudcov, ktorí sa pri menovaní za sudcov tohto súdu špecializovali na prejednávanie trestných vecí, nemožno považovať za okolnosť, ktorá porušuje právo na spravodlivý proces a právo na prístup k spravodlivosti.

103 Za týchto okolností Najvyšší kasačný súd rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:

„1. Majú sa článok 19 ods. 1 ZEÚ, článok 325 ods. 1 ZFEÚ, článok 58 smernice [2015/849] a článok 4 smernice [2017/1371] vykladať v tom zmysle, že bránia prijatiu rozhodnutia orgánu stojaceho mimo súdnej moci, [Ústavného súdu], ktorý rozhoduje o procesnej námietke týkajúcej sa údajne nezákonného zloženia senátu súdu z hľadiska zásady špecializácie sudcov Najvyššieho kasačného súdu (ktorú nestanovuje Ústava Rumunska) a ktorý ukladá súdu povinnosť vrátiť veci nachádzajúce sa v štádiu odvolania (s devolutívnym účinkom), na účely ich opätovného preskúmania v rámci prvej fázy konania pred týmto istým súdom?

2. Majú sa článok 2 [ZEÚ] a článok 47 druhý odsek [Charty] vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby orgán stojaci mimo súdnej moci vyhlásil za nezákonné zloženie rozhodovacieho senátu sekcie Najvyššieho súdu (senát zložený zo sudcov, ktorí v čase povyšovania spĺňali okrem iného podmienku špecializácie požadovanej na účely pridelenia do trestnej sekcie Najvyššieho súdu)?

3. Má sa zásada prednosti práva Únie vykladať v tom zmysle, že vnútroštátnemu súdu umožňuje neuplatniť rozhodnutie Ústavného súdu, ktoré vykladá normu nižšej právnej sily, ako je Ústava, týkajúcu sa organizácie Najvyššieho kasačného súdu a uvedenú vo vnútroštátnom zákone o prevencii, odhaľovaní a sankcionovaní skutkov korupcie, t. j. normu, ktorú súd ustálene vykladá v tom istom zmysle počas 16 rokov?

4. Zahŕňa zásada neobmedzeného prístupu k spravodlivosti v súlade so správnym výkladom článku 47 [Charty] špecializáciu sudcov a vytvorenie špecializovaných senátov na Najvyššom súde?“

Vec C‑840/19

104 Rozsudkom z 26. mája 2017 vyhlásenom senátom pozostávajúcim z troch sudcov odsúdila trestná sekcia Najvyššieho kasačného súdu okrem iných NC na trest odňatia slobody v trvaní štyroch rokov za to, že sa pri výkone svojej parlamentnej a ministerskej funkcie dopustil trestného činu zneužívania právomoci verejného činiteľa upraveného v článku 291 ods. 1 Trestného zákona v spojení s článkom 6 a článkom 7 ods. a) zákona č. 78/2000 v súvislosti so zadaním zákazky, ktorá bola do veľkej miery financovaná z európskych fondov. Proti tomuto rozsudku podali odvolanie DNA a NC a rozsudkom z 28. júna 2018 vyhlásenom senátom pozostávajúcim z piatich sudcov trestná sekcia Najvyššieho kasačného súdu potvrdila uvedené odsúdenie a odvolanie zamietla. Tento rozsudok sa tak stal právoplatným.

105 Po zverejnení nálezu č. 685/2018 uvedeného v bode 60 tohto rozsudku NC a DNA podali mimoriadny opravný prostriedok, ktorým sa domáhali zrušenia dotknutého rozsudku, pričom poukazovali najmä na nezákonnosť zloženia senátu Najvyššieho kasačného súdu pozostávajúceho z piatich sudcov, ktorý rozhodoval o odvolaniach podaných proti uvedenému rozsudku z 26. mája 2017, keďže len štyria z piatich členov tohto senátu boli vybratí žrebovaním.

106 Rozsudkami z 25. februára a 20. mája 2019 senát Najvyššieho kasačného súdu zložený z piatich sudcov v nadväznosti na nález Ústavného súdu č. 685/2018 vyhovel mimoriadnym opravným prostriedkom, zrušil odsúdenie NC a nariadil opätovne preskúmať odvolania podané NC a DNA.

107 V priebehu opätovného preskúmania odvolania pred senátom Najvyššieho kasačného súdu pozostávajúcim z piatich sudcov Ústavný súd vydal nález č. 417/2019 uvedený v bode 95 tohto rozsudku.

108 Vnútroštátny súd si kladie otázku, či tento nález je v súlade s článkom 2 a článkom 19 ods. 1 ZEÚ, článkom 325 ods. 1 ZFEÚ, článkom 47 Charty a článkom 4 smernice 2017/1371. Pokiaľ ide konkrétne o článok 325 ZFEÚ, vnútroštátny súd v podstate uvádza rovnaké dôvody ako vo veci C‑811/19. Tento súd dodáva, že vo veci samej prebiehali súdne konania približne štyri roky a vzhľadom na uplatnenie nálezu č. 685/2018 sa vec nachádza vo fáze opätovného preskúmania odvolania. Účinkom nálezu č. 417/2019 je okrem iného nové začatie konania vo veci samej v prvom stupni, čo znamená, že rovnaké konanie by prebiehalo dvakrát v prvom stupni a trikrát v odvolacom konaní.

109 Vnútroštátny súd poukazuje na to, že nález č. 417/2019 zaviedol záväzné procesné opatrenia, ktoré vyžadujú začatie nového konania, pretože senáty v prvom stupni nemali špecializáciu v súvislosti s trestnými činmi uvedenými v zákone č. 78/2000. To znamená, že tento nález môže vo veľkom počte vecí týkajúcich sa závažných trestných činov spôsobiť riziko beztrestnosti. Za týchto okolností je narušená požiadavka efektivity uvedená v článku 325 ZFEÚ a tiež základné právo obvineného, aby bola jeho vec prejednaná v primeranej lehote.

110 Vnútroštátny súd sa tiež domnieva, že rovnako ako vo veciach C‑357/19, C‑547/19 a C‑811/19 je potrebné položiť Súdnemu dvoru otázku o súlade zásahu Ústavného súdu a zásady právneho štátu. Vnútroštátny súd zdôrazňuje význam dodržiavania nálezov tohto súdu, pričom spresňuje, že jeho otázka sa netýka judikatúry Ústavného súdu vo všeobecnosti, ale len nálezu č. 417/2019. Ústavný súd v ňom formuloval svoj vlastný výklad protichodných ustanovení nachádzajúcich sa v zákone č. 78/2000 a zmenenom v zákone č. 304/2004, ktoré sa týkajú vytvorenia špecializovaných senátov, pričom tento výklad sa líšil od výkladu Najvyššieho kasačného súdu, a Ústavný súd zasiahol do právomoci uvedeného súdu, keď nariadil opätovné preskúmanie niektorých vecí.

111 Za týchto okolností Najvyšší kasačný súd rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:

„1. Majú sa článok 19 ods. 1 ZEÚ, článok 325 ods. 1 ZFEÚ a článok 4 smernice [2017/1371], ktorý bol prijatý na základe článku 83 ods. 2 ZFEÚ, vykladať v tom zmysle, že bránia prijatiu rozhodnutia orgánu stojaceho mimo súdnej moci, [Ústavného súdu], ktorým sa nariaďuje opätovné preskúmanie prípadov korupcie, o ktorých sa rozhodlo v určitom konkrétnom období a nachádzajú sa v štádiu odvolania, a to z dôvodu, že v rámci Najvyššieho súdu neboli zriadené súdne senáty špecializované v danej oblasti, hoci sa [v tomto rozhodnutí] uznáva špecializácia sudcov, z ktorých boli dotknuté súdne senáty zložené?

2. Majú sa článok 2 ZEÚ a článok 47 druhý odsek [Charty] vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby orgán stojaci mimo súdnej moci vyhlásil za nezákonné zloženie rozhodovacieho senátu sekcie Najvyššieho súdu (senát zložený z aktívnych sudcov, ktorí v čase povýšenia spĺňali okrem iného podmienku špecializácie požadovanú na účely ich pridelenia na Najvyšší súd)?

3. Má sa prednosť práva Únie vykladať v tom zmysle, že vnútroštátnemu súdu umožňuje neuplatniť rozhodnutie Ústavného súdu vyhláseného v konaní týkajúcom sa ústavného sporu, ktoré je v zmysle vnútroštátneho práva záväzné?“

O konaní na Súdnom dvore

O spojení vecí

112 Rozhodnutiami predsedu Súdneho dvora z 26. februára 2020 boli veci C‑357/19 a C‑547/19 na jednej strane a veci C‑811/19 a C‑840/19 na strane druhej spojené na spoločné konanie na účely ústnej časti konania a vyhlásenia rozsudku. Rozhodnutím predsedu Súdneho dvora z 21. mája 2021 boli tieto veci a vec C‑379/19 vzhľadom na ich prepojenosť spojené na účely vyhlásenia rozsudku.

O návrhoch na skrátené konanie a o prednostnom prejednaní

113 Vnútroštátne súdy vo veciach C‑357/19, C‑379/19, C‑811/19 a C‑840/19 navrhli Súdnemu dvoru, aby prejudiciálne konanie v týchto veciach prebehlo v skrátenom konaní podľa článku 105 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.

114 Na podporu svojich návrhov vnútroštátne súdy v podstate tvrdili, že situácia osôb obvinených vo veciach samých si vyžaduje odpoveď bez zbytočného odkladu. Konkrétne v súvislosti s vecami C‑357/19, C‑811/19 a C‑840/19 uvedené súdy uviedli, že plynutie času ohrozuje prípadný výkon trestu.

115 V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že článok 105 ods. 1 rokovacieho poriadku stanovuje, že na návrh vnútroštátneho súdu alebo výnimočne i bez návrhu môže predseda Súdneho dvora, ak si povaha veci vyžaduje jej prejednanie bez zbytočného odkladu, po vypočutí sudcu spravodajcu a generálneho advokáta rozhodnúť, že prejudiciálne konanie prebehne v skrátenom konaní odchylne od ustanovení tohto poriadku.

116 V tejto súvislosti treba pripomenúť, že takéto skrátené konanie predstavuje procesný nástroj určený na riešenie mimoriadnej naliehavej situácie. Okrem toho z judikatúry Súdneho dvora tiež vyplýva, že skrátené konanie sa nemusí uplatniť, ak citlivá a zložitá povaha právnych problémov nastolených vo veci nie je vhodná na uplatnenie takéhoto konania, najmä ak sa nezdá vhodné skrátiť písomnú časť konania na Súdnom dvore [rozsudok z 15. júla 2021, Komisia/Poľsko (Disciplinárny režim sudcov), C‑791/19, EU:C:2021:596, bod 32 a citovaná judikatúra].

117 V tomto prípade, pokiaľ ide o veci C‑357/19 a C‑379/19, predseda Súdneho dvora rozhodol 23. mája a 17 júna 2019 v uvedenom poradí po vypočutí sudcu spravodajcu a generálneho advokáta, že návrhy na skrátené konanie je potrebné zamietnuť. V prvom rade totiž dôvod spočívajúci v tom, že uvedené návrhy sa týkali trestných konaní, a preto si vyžadovali rýchlu odpoveď, aby bolo možné objasniť právnu situáciu osôb obvinených v rámci konania vo veci samej, nemohol byť sám osebe dostatočný, aby boli tieto veci prejednané v rámci skráteného konania v zmysle článku 105 ods. 1 rokovacieho poriadku, pretože nešlo o okolnosti, ktoré by mohli predstavovať mimoriadne naliehavú situáciu, ako je to uvedené v bode 116 tohto rozsudku (pozri analogicky uznesenie predsedu Súdneho dvora z 20. septembra 2018, Minister for Justice and Equality, C‑508/18 a C‑509/18, neuverejnené, EU:C:2018:766, bod 11, ako aj citovanú judikatúru).

118 V druhom rade ak položené otázky, ktoré súvisia so základnými ustanoveniami práva Únie, môžu mať a priori prvoradý význam pre správne fungovanie súdneho systému Únie, pre ktorý je nezávislosť vnútroštátnych súdov zásadná, citlivá a zložitá povaha týchto otázok nie je vhodná na uplatnenie skráteného konania [pozri analogicky rozsudky z 18. mája 2021, Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ a i., C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 a C‑397/19, EU:C:2021:393, bod 105, ako aj z 15. júla 2021, Komisia/Poľsko (Disciplinárny režim sudcov), C‑791/19, EU:C:2021:596, bod 34].

119 Vzhľadom na povahu položených otázok však predseda Súdneho dvora rozhodnutím z 18. septembra 2019 rozhodol o prednostnom prejednaní vecí C‑357/19 a C‑379/19 v súlade s článkom 53 ods. 3 rokovacieho poriadku.

120 Pokiaľ ide o veci C‑811/19 a C‑840/19, je potrebné uviesť, že spolu s vecami C‑357/19 a C‑379/19 poukazujú na to, že v rámci rumunských súdov existuje neistota súvisiaca s výkladom a uplatňovaním práva Únie vo veľkom počte vecí, ktoré spadajú do trestného práva a týkajú sa uplynutia premlčacích dôb, a teda rizika beztrestnosti. Za týchto okolností a vzhľadom na fázu, v ktorej sa nachádzajú veci C‑357/19, C‑379/19 a C‑547/19, v ktorých ide o podobné otázky výkladu práva Únie, predseda Súdneho dvora rozhodnutím z 28. novembra 2019 rozhodol, že veci C‑811/19 a C‑840/19 budú prejednané v skrátenom konaní.

O návrhu na opätovné začatie ústnej časti konania

121 Spoločné pojednávanie predmetných vecí bolo vzhľadom na zdravotnú krízu spojenú s pandémiu spôsobenou koronavírusom trikrát odložené, a napokon zrušené rozhodnutím z 3. septembra 2020. Veľká komora Súdneho dvora v zmysle článku 61 ods. 1 rokovacieho poriadku rozhodla zmeniť otázky, ktoré boli pred pojednávaním zaslané účastníkom konania a subjektom uvedeným v článku 23 Štatútu Súdneho dvora, ktoré predniesli písomné pripomienky, na otázky vyžadujúce písomnú odpoveď. CY, PM, RO, KI, LJ, NC, FQ, združenie sudcov Rumunska „Forum“, DNA, miestny príslušný odbor DNA Oradea, rumunská vláda, ako aj Komisia zaslali Súdnemu dvoru v stanovených lehotách svoje odpovede na položené otázky.

122 Podaním doručeným do kancelárie Súdneho dvora 16. apríla 2021 navrhla PM opätovné začatie ústnej časti konania. Na podporu svojho návrhu v podstate uviedla, že neuskutočnenie pojednávania by porušilo jej právo na spravodlivý proces a zásadu kontradiktórnosti, pričom sa opierala o články 19, 20, 31 a 32 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ako aj o články 64, 65, 80 a 81 rokovacieho poriadku.

123 V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že z práva byť vypočutý stanoveného v článku 47 Charty nevyplýva absolútna povinnosť nariadiť verejné pojednávanie vo všetkých konaniach. Je to tak najmä vtedy, keď sa vo veci neobjavili skutkové alebo právne otázky, ktoré by nemohli byť dostatočne vyriešené na základe spisu a písomných pripomienok účastníkov konania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. júla 2017, Sacko, C‑348/16, EU:C:2017:591, bod 40, ako aj citovanú judikatúru).

124 Pokiaľ ide o ústnu časť konania na Súdnom dvore, článok 76 ods. 2 rokovacieho poriadku stanovuje, že Súdny dvor môže na návrh sudcu spravodajcu a po vypočutí generálneho advokáta rozhodnúť, že pojednávanie nenariadi, ak sa po oboznámení sa s vyjadreniami alebo pripomienkami predloženými v priebehu písomnej časti konania domnieva, že má na rozhodnutie dostatok informácií. V zmysle článku 76 ods. 3 sa však tento odsek neuplatní, ak odôvodnenú žiadosť o nariadenie pojednávania podal subjekt oprávnený podľa článku 23 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorý sa nezúčastnil na písomnej časti konania. V prejednávaných veciach však nijaký taký subjekt nepredložil návrh v tomto zmysle.

125 Vzhľadom na uvedené Súdny dvor mohol v súlade s článkom 76 ods. 2 a 3 rokovacieho poriadku rozhodnúť bez toho, aby porušil požiadavky vyplývajúce z článku 47 Charty, že v prejednávaných veciach sa pojednávanie neuskutoční. Okrem toho ako bolo uvedené v bode 121 tohto rozsudku, Súdny dvor položil účastníkom konania, ako aj oprávneným subjektom, ktoré predložili písomné pripomienky, písomné otázky vyžadujúce písomnú odpoveď a umožnil im tak oznámiť Súdnemu dvoru ďalšie skutočnosti, čo využila najmä PM.

126 Je pravda, že v zmysle článku 83 rokovacieho poriadku Súdny dvor môže kedykoľvek po vypočutí generálneho advokáta rozhodnúť o opätovnom začatí ústnej časti konania, najmä ak účastník konania uviedol po skončení tejto časti konania novú skutočnosť, ktorá môže mať rozhodujúci vplyv na rozhodnutie Súdneho dvora, alebo ak sa má vo veci rozhodnúť na základe tvrdenia, o ktorom sa nemali možnosť vyjadriť účastníci konania alebo oprávnené subjekty.

127 Návrh na opätovné začatie ústnej časti konania, ktorý podala PM po tom, čo boli prednesené návrhy generálneho advokáta, však neodhalil nijakú novú skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť rozhodnutie Súdneho dvora. Okrem toho Súdny dvor po vypočutí generálneho advokáta dospel k záveru, že na konci konania, ktoré pred ním prebieha, má dostatok potrebných informácií, aby mohol rozhodnúť o návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑357/19.

128 Vzhľadom na predchádzajúce úvahy a po vypočutí generálneho advokáta je potrebné zamietnuť návrh PM na opätovné začatie ústnej časti konania.

O prejudiciálnych otázkach

O právomoci Súdneho dvora

129 Účastníci vnútroštátneho konania vo veci samej PM, RO, TQ, KI, LJ a NC, ako aj poľská vláda vyjadrili pochybnosti v súvislosti s právomocou Súdneho dvora odpovedať na niektoré z otázok položených vnútroštátnym súdom.

130 Pochybnosti, ktoré v tejto súvislosti vyjadrili PM, RO a TQ, sa týkajú otázok položených vo veci C‑357/19, pochybnosti KI a LJ sa vzťahujú na otázky vo veci C‑379/19, a napokon pochybnosti formulované NC súvisia s otázkami vo veci C‑840/19. Poľská vláda spochybňuje právomoc Súdneho dvora odpovedať tak na otázky položené vo veciach C‑357/19, C‑811/19 a C‑840/19, ako aj na tretiu otázku vo veci C‑379/19.

131 Uvedení účastníci vnútroštátneho konania a poľská vláda predložili tri súbory tvrdení. Predovšetkým otázky, ktoré vnútroštátne súdy predniesli v súvislosti so súladom judikatúry vyplývajúcej z nálezov Ústavného súdu vo veci samej a práva Únie, sa týkajú organizácie systému súdnictva, čo je oblasť, v ktorej Únia nemá nijakú právomoc. Ďalej vzhľadom na to, že právo Únie neobsahuje nijakú normu týkajúcu sa pôsobnosti a účinkov nálezov vyhlásených vnútroštátnym ústavným súdom, uvedené otázky sa nevzťahujú na právo Únie, ale na vnútroštátne právo. Napokon vnútroštátne súdy vlastne vyzývajú Súdny dvor, aby sa vyjadril k zákonnosti nálezov Ústavného súdu, ako aj k niektorým skutkovým okolnostiam, ktoré vzal tento súd do úvahy, čo nespadá do právomoci Súdneho dvora.

132 V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu práva Únie a že ide o ustanovenia primárneho práva, najmä článok 2, článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ, článok 325 ZFEÚ, ako aj článok 47 Charty, alebo ustanovenia sekundárneho práva, najmä rozhodnutie 2006/928. Tieto návrhy sa týkajú aj dohovoru vypracovaného na základe článku K.3 Zmluvy o Európskej únii, ktorého výklad patrí do právomoci Súdneho dvora, teda dohovoru PIF.

133 Okrem toho Súdny dvor už rozhodol, že hoci organizácia súdnictva v členských štátoch patrí do právomoci týchto štátov, stále platí, že pri výkone tejto právomoci sú členské štáty povinné dodržiavať povinnosti, ktoré im vyplývajú z práva Únie (rozsudok z 18. mája 2021, Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ a i., C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 a C‑397/19, EU:C:2021:393, bod 111, ako aj citovaná judikatúra). To isté platí v oblasti disciplinárnej zodpovednosti sudcov vyplývajúcej z nedodržania rozhodnutí vnútroštátneho ústavného súdu.

134 Pokiaľ ide o tvrdenie, že návrhy na začatie prejudiciálneho konania v podstate vyzývajú Súdny dvor, aby posúdil pôsobnosť, účinky, ako aj zákonnosť nálezov Ústavného súdu dotknutých vo veci samej a aby rozhodol o niektorých skutkových okolnostiach zohľadnených uvedeným Ústavným súdom, treba po prvé pripomenúť, že hoci v rámci konania podľa článku 267 ZFEÚ, ktoré je založené na jasnom rozdelení úloh medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, má výlučne vnútroštátny súd právomoc zistiť a posúdiť skutkové okolnosti sporu vo veci samej, ako aj vykladať a uplatňovať vnútroštátne právo, nič to nemení na skutočnosti, že Súdnemu dvoru prináleží poskytnúť vnútroštátnemu súdu, ktorý sa na neho obrátil s návrhom na začatie prejudiciálneho konania, výkladové prvky práva Únie, ktoré sa môžu ukázať ako potrebné na vyriešenie sporu vo veci samej, pri súčasnom zohľadnení údajov, ktoré návrh na začatie prejudiciálneho konania obsahuje, pokiaľ ide o vnútroštátne právo uplatniteľné na uvedený spor a na skutkové okolnosti, ktorými sa tento spor vyznačuje [rozsudok zo 6. októbra 2021, W.Ż. (Senát Najvyššieho súdu pre mimoriadne preskúmanie a veci verejné – Vymenovanie), C‑487/19, EU:C:2021:798, bod 78 a citovaná judikatúra].

135 Po druhé, hoci Súdnemu dvoru neprináleží ani to, aby v rámci prejudiciálneho konania rozhodoval o zlučiteľnosti ustanovení alebo praxe vnútroštátneho práva s právom Únie, tento súd je príslušný poskytnúť vnútroštátnemu súdu všetky výkladové prvky vyplývajúce z práva Únie, ktoré mu umožnia posúdiť tento súlad na účely vyriešenia sporu, v ktorom rozhoduje [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. októbra 2021, W.Ż. (Senát Najvyššieho súdu pre mimoriadne preskúmanie a veci verejné– Vymenovanie), C‑487/19, EU:C:2021:798, bod 79 a citovanú judikatúru].

136 Vzhľadom na uvedené Súdny dvor má právomoc odpovedať na otázky položené v prejednávaných veciach, vrátane otázok uvedených v bode 130 tohto rozsudku.

O prípustnosti

Vec C‑379/19

137 KI tvrdí, že každá z troch prejudiciálnych otázok položených vo veci C‑379/19 je neprípustná. V súvislosti s prvou otázkou uvádza, že odpoveď na ňu je evidentná, pričom zdôrazňuje, že ani rozhodnutie 2006/928, ani odporúčania v správach Komisie vypracovaných na základe tohto rozhodnutia sa v konaní vo veci samej nespomínali. Pokiaľ ide o druhú a tretiu otázku, KI sa domnieva, že sporné body, na ktoré tieto otázky poukazujú, nemajú nijakú spojitosť s predmetom sporu vo veci samej, keďže vnútroštátny súd sa vlastne len pokúša vyhnúť svojej povinnosti uplatniť judikatúru vyplývajúcu z nálezov Ústavného súdu vo veci samej pod hrozbou vzniku disciplinárnej zodpovednosti členov tohto vnútroštátneho súdu.

138 Pokiaľ ide v tejto súvislosti o to, že správny výklad práva Únie je v prejednávanej veci tak zjavný, že nie je nijaký priestor na primerané pochybnosti, stačí pripomenúť, že hoci takáto okolnosť môže v prípade jej zistenia priviesť Súdny dvor k rozhodnutiu prostredníctvom uznesenia na základe článku 99 rokovacieho poriadku, rovnaká okolnosť nemôže brániť vnútroštátnemu súdu, aby položil prejudiciálnu otázku, ani nemá za následok neprípustnosť takto položenej otázky [pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. novembra 2021, IS (Nezákonnosť uznesenia o podaní návrhu na začatie prejudiciálneho konania), C‑564/19, EU:C:2021:949, bod 96].

139 Okrem toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na vlastnú zodpovednosť a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o prejudiciálnej otázke položenej vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými ani právnymi okolnosťami potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré mu boli položené [rozsudky z 18. mája 2021, Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ a i., C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 a C‑397/19, EU:C:2021:393, bod 116, ako aj z 2. septembra 2021, INPS (Príspevok pri narodení dieťaťa a príspevok v materstve pre držiteľov jednotného povolenia), C‑350/20, EU:C:2021:659, bod 39 a citovaná judikatúra].

140 V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že vnútroštátny súd v rámci trestného konania týkajúceho sa najmä trestných činov korupcie rozhodoval o návrhoch obvinených osôb, aby sa v konaní nepoužili dôkazy v podobe zápisníc zo záznamov z odpočúvania, a to v zmysle viacerých nálezov Ústavného súdu. Vnútroštátny súd sa rozhodol obrátiť na Súdny dvor práve z dôvodu pochybností, ktoré má v súvislosti so súladom týchto nálezov, ktorých nerešpektovanie vnútroštátnym súdom má okrem iného za následok vznik disciplinárnej zodpovednosti sudcov podieľajúcich sa na rozhodnutí uvedeného vnútroštátneho súdu, a požiadavky nezávislosti súdov vyplývajúcej z článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, pričom uvedené pochybnosti sú formulované v rámci druhej a tretej prejudiciálnej otázky najmä v súvislosti s výkladom uvedeného ustanovenia. Pokiaľ ide o rozhodnutie 2006/928 uvedené v prvej prejudiciálnej otázke, je potrebné poukázať na to, že vzhľadom na jeho odôvodnenie 3, na ktoré sa návrh na začatie prejudiciálneho konania odvoláva, nadobúda uvedená požiadavka nezávislosti konkrétnu podobu prostredníctvom referenčných kritérií stanovených v prílohe tohto rozhodnutia a prostredníctvom odporúčaní formulovaných v správach Komisie, ktoré boli na základe uvedeného rozhodnutia prijaté. Prepojenie medzi konaním vo veci samej a troma položenými otázkami preto z návrhu na začatie prejudiciálneho konania jasne vyplýva.

141 To znamená, že prejudiciálne otázky vo veci C‑379/19 sú prípustné.

Vec C‑547/19

142 Súdna inšpekcia spochybňuje prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania z dôvodu neuplatniteľnosti článkov 2 a 19 ZFEÚ, ako aj článku 47 Charty, ktorých výklad vnútroštátny súd žiada, na vec samu.

143 V tejto súvislosti je potrebné poukázať na to, že spor vo veci samej sa vo veci C‑547/19 týka odvolania, ktoré na vnútroštátny súd podala sudkyňa a bolo namierené proti disciplinárnej sankcii spočívajúcej v odvolaní tejto sudkyne z funkcie, pričom dotknutá osoba v odvolaní spochybňuje zákonnosť zloženia uvedeného vnútroštátneho súdu vytvoreného v zmysle požiadaviek nálezu Ústavného súdu č. 685/2018. Vnútroštátny súd preto rozhoduje o tejto procesnej námietke a v tomto rámci aj o zákonnosti svojho vlastného rozhodovacieho zloženia s ohľadom na judikatúru, ktorá vyplýva z uvedeného nálezu a podľa neho môže ohroziť jeho nezávislosť.

144 Vnútroštátny súd je súdny orgán, ktorý ako súd môže rozhodovať o otázkach týkajúcich sa uplatnenia a výkladu práva Únie, a teda spadajúcich do oblastí, na ktoré sa toto právo vzťahuje. V prejednávanej veci sa preto článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ má uplatňovať v súvislosti s vnútroštátnym súdom, ktorý musí v zmysle znenia tohto ustanovenia zabezpečiť, aby disciplinárny režim uplatniteľný na sudcov vnútroštátnych súdov patriacich do vnútroštátneho systému opravných prostriedkov v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, rešpektoval zásadu nezávislosti sudcov najmä tým, že zabezpečí, aby rozhodnutia vydané v disciplinárnych konaniach začatých proti sudcom uvedených súdov boli preskúmané orgánom, ktorý sám spĺňa záruky späté s účinnou súdnou ochranou, vrátane záruky nezávislosti [rozsudok z 15. júla 2021, Komisia/Poľsko (Disciplinárny režim sudcov), C‑791/19, EU:C:2021:596, bod 80 a citovaná judikatúra]. V rámci výkladu tohto ustanovenia je potrebné zohľadniť tak článok 2 ZEÚ, ako aj článok 47 Charty.

145 Z toho vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑547/19 je prípustný.

Veci C‑357/19, C‑811/19 a C‑840/19

146 Pokiaľ ide o vec C‑357/19, PM, RO a TQ, ako aj poľská vláda tvrdia, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je neprípustný. PM a RO predovšetkým uvádzajú, že ich osobná právna situácia nie je nijako prepojená s trestnými činmi poškodzujúcimi finančné záujmy Únie, a teda s článkom 325 ods. 1 ZFEÚ. Ďalej RO a TQ poukazujú na to, že keď vnútroštátny súd vyhlásil ich mimoriadne opravné prostriedky za prípustné, vyjadril sa tým k uplatniteľnosti nálezu Ústavného súdu č. 685/2018, takže podľa nich viac nie je nevyhnutné sa touto otázkou na účely vyriešenia sporu vo veci samej zaoberať. Napokon poľská vláda sa domnieva, že vec C‑357/19 nespadá do pôsobnosti práva Únie, a teda do pôsobnosti Charty.

147 Pokiaľ ide o vec C‑811/19, poľská vláda aj v tomto prípade spochybňuje prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania a tvrdí, že ani táto vec nespadá do pôsobnosti práva Únie, a preto na ňu nie je vhodné uplatňovať Chartu.

148 Vo veci C‑840/19 NC navrhuje vyhlásiť návrh na začatie prejudiciálneho konania za neprípustný. V súvislosti s prvou otázkou sa domnieva, že článok 325 ZFEÚ sa v tejto veci neuplatňuje, pretože trestný čin, o ktorý ide vo veci samej, nepoškodzuje finančné záujmy Únie. Pokiaľ ide o tretiu otázku, NC tvrdí, že odpoveď na ňu je mimo akejkoľvek primeranej pochybnosti vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa zásady prednosti práva Únie. Okrem toho, že NC uvádza, že riešenie sporu vo veci samej nezávisí od odpovede na položené otázky, vo všeobecnosti tvrdí, že informácie a úvahy v súvislosti s Ústavným súdom, a najmä jeho nálezom č. 417/2019, ktoré vnútroštátny súd predložil, sú neúplné a čiastočne chybné. Poľská vláda zas z rovnakých dôvodov, ako uviedla vo veci C‑811/19, usudzuje, že návrh na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑840/19 je neprípustný.

149 V tejto súvislosti už v bode 139 tohto rozsudku bolo pripomenuté, že v zmysle ustálenej judikatúry pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na vlastnú zodpovednosť, pričom ich správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti.

150 Pokiaľ ide o vec C‑357/19, informácie v návrhu na začatie prejudiciálneho konania poukazujú na to, že vyplýva z trestného konania proti viacerým osobám stíhaným za trestné činy korupcie spáchané v súvislosti so správou európskych fondov a za trestné činy daňových podvodov týkajúcich sa DPH. Vo veciach C‑811/19 a C‑840/19 vnútroštátny súd poukázal na to, že trestné konania vo veci samej sa vzťahujú na trestné činy korupcie v súvislosti s verejnými zákazkami zadanými v rámci projektov financovaných z európskych fondov. Vzhľadom na tieto skutočnosti, ktorých správnosť neprináleží Súdnemu dvoru overovať, sa javí, že konania vo veci samej sa čiastočne týkajú podvodov v oblasti DPH, ktoré môžu poškodiť finančné záujmy Únie, a preto spadajú do pôsobnosti článku 325 ods. 1 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. decembra 2017, M.A.S. a M.B., C‑42/17, EU:C:2017:936, body 31 a 32, ako aj citovanú judikatúru). Pokiaľ ide o trestné činy korupcie v súvislosti s verejnými zákazkami zadanými v rámci projektov financovaných z európskych fondov, vnútroštátne súdy sa najmä pýtajú, či sa článok 325 ods. 1 ZFEÚ na takéto trestné činy uplatňuje, takže tvrdenie založené na prípadnom neuplatnení tohto ustanovenia nemôže spochybniť prípustnosť otázok, ktoré boli v tejto súvislosti položené.

151 Okrem toho sa vnútroštátny súd domnieva, že judikatúra Ústavného súdu vyplývajúca z nálezov č. 685/2018 a 417/2019 by mohla narušiť nezávislosť súdov a brániť boju proti korupcii, a preto vo veciach C‑35