Keywords

Summary



Keywords

1. Súdne konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Určenie predmetu konania – Zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený – Jednoznačná formulácia návrhov žalobcu

[Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 120 písm. c)]

2. Policajná spolupráca – Justičná spolupráca v trestných veciach – Rozhodnutie 2013/129 o podrobení 4‑metylamfetamínu kontrolným opatreniam – Rozhodnutie 2013/496 o podrobení 5‑(2‑aminopropyl)indolu kontrolným opatreniam – Právny základ – Článok 8 ods. 3 rozhodnutia 2005/387 o výmene informácií, hodnotení rizika a kontrole nových psychoaktívnych látok – Zrušenie článku 34 EÚ – Neexistencia vplyvu na zákonnosť rozhodnutí

(Článok 34 EÚ; rozhodnutie Rady 2005/387, článok 8 ods. 3, rozhodnutia Rady 2013/129 a 2013/496)

3. Akty inštitúcií – Postup vypracovania – Pravidlá zo Zmlúv – Kogentná povaha – Možnosť inštitúcie vytvoriť odvodený právny základ – Neexistencia

4. Policajná spolupráca – Justičná spolupráca v trestných veciach – Rozhodnutie 2005/387 o výmene informácií, hodnotení rizika a kontrole nových psychoaktívnych látok – Výklad článku 8 ods. 3 uvedeného rozhodnutia – Výklad v súlade s ustanoveniami Zmluvy o EÚ upravujúcimi v okamihu prijatia tohto rozhodnutia vykonanie všeobecných aktov v tejto oblasti – Povinnosť Rady konzultovať Parlament pred prijatím opatrenia na vykonanie dotknutého rozhodnutia – Zrušenie článku 39 ods. 1 EÚ – Neexistencia vplyvu

[Článok 34 ods. 2 písm. c) EÚ a článok 39 ods. 1 EÚ; rozhodnutie Rady 2005/387, článok 8 ods. 3]

5. Policajná spolupráca – Justičná spolupráca v trestných veciach – Rozhodnutie 2005/387 o výmene informácií, hodnotení rizika a kontrole nových psychoaktívnych látok – Článok 8 ods. 3 uvedeného rozhodnutia – Zlučiteľnosť s procesnými pravidlami uplatňujúcimi sa po nadobudnutí účinnosti Lisabonskej zmluvy – Prechodné ustanovenia – Výklad

(Protokol č. 36 pripojený k Zmluve o EÚ, Zmluve o FEÚ a Zmluve o ESAE, článok 9; rozhodnutie Rady 2005/387, článok 8 ods. 3)

6. Žaloba o neplatnosť – Zrušujúci rozsudok – Účinky – Obmedzenie Súdnym dvorom – Rozhodnutie 2013/129 o podrobení 4‑metylamfetamínu kontrolným opatreniam – Rozhodnutie 2013/496 o podrobení 5‑(2‑aminopropyl)indolu kontrolným opatreniam – Nebezpečenstvo ohrozenia účinnosti kontroly dotknutých psychoaktívnych látok a nebezpečenstvo ohrozenia verejného zdravia – Ponechanie účinkov zrušených rozhodnutí do nadobudnutia účinnosti nových aktov, ktoré ich majú nahradiť

(Článok 264 druhý odsek ZFEÚ; rozhodnutia Rady 2013/129 a 2013/496)

Summary

1. Pozri text rozhodnutia.

(pozri bod 17)

2. Pokiaľ ide o právny základ, z ktorého sa vychádzalo pri prijatí rozhodnutia Rady 2013/129 o podrobení 4‑metylamfetamínu kontrolným opatreniam a vykonávacieho rozhodnutia 2013/496 o podrobení 5‑(2‑aminopropyl)indolu kontrolným opatreniam, tieto rozhodnutia sa neodvolávajú na článok 34 ZEÚ, ale ich úvodné ustanovenia výslovne odkazujú na Zmluvu o FEÚ, ako aj na článok 8 ods. 3 rozhodnutia 2005/387 o výmene informácií, hodnotení rizika a kontrole nových psychoaktívnych látok.

Vzhľadom na znenie týchto rozhodnutí, ktoré v zásade musí na to, aby splnilo povinnosť odôvodnenia, uvádzať právny základ, z ktorého vychádza, by sa preto nemalo usudzovať, že tieto rozhodnutia sú založené na článku 34 ZEÚ.

Konkrétne odkaz uvedený v článku 8 ods. 3 rozhodnutia 2005/387 na článok 34 ods. 2 písm. c) ZEÚ v tejto súvislosti nie je relevantný, keďže výslovná voľba Rady neuviesť v rozhodnutiach 2013/129 a 2013/496 toto posledné uvedené ustanovenie, ale Zmluvu o FEÚ a článok 8 ods. 3 rozhodnutia 2005/387, jasne svedčí o tom, že rozhodnutia 2013/129 a 2013/496 sú založené na tomto poslednom uvedenom ustanovení ako takom.

Z toho vyplýva, že zrušenie článku 34 ZEÚ Lisabonskou zmluvou nezbavuje rozhodnutia 2013/129 a 2013/496 ich právneho základu.

(pozri body 28, 29, 31, 32)

3. Vzhľadom na to, že pravidlá tvorby vôle inštitúcií Únie sú stanovené Zmluvami a členské štáty ani samotné inštitúcie nimi nemôžu disponovať, iba Zmluvy môžu v osobitných prípadoch splnomocniť niektorú inštitúciu na zmenu rozhodovacieho postupu, ktorý stanovujú. Pokiaľ by sa inštitúcii priznala možnosť vytvárať odvodené právne základy, či už v zmysle sprísnenia, alebo v zmysle zjednodušenia podmienok prijímania aktu, bola by jej tým priznaná normotvorná právomoc prekračujúca medze toho, čo stanovujú Zmluvy.

Toto riešenie sa nemá uplatňovať iba na odvodené právne základy umožňujúce prijatie legislatívnych aktov, ale tiež na právne základy upravené v akte sekundárneho práva umožňujúce prijatie opatrení na vykonanie tohto aktu, sprísnením alebo zjednodušením spôsobov prijatia takýchto opatrení upravených v Zmluvách.

Hoci je totiž pravda, že Zmluvy stanovujú, že Parlament a Rada určujú niektoré pravidlá týkajúce sa uplatňovania výkonných právomocí Komisiou, platí pritom, že osobitné pravidlá týkajúce sa prijímania vykonávacích opatrení upravené v Zmluvách zaväzujú inštitúcie z rovnakého titulu ako pravidlá prijímania legislatívnych aktov a že teda akty sekundárneho práva im nesmú odporovať.

(pozri body 42 – 44)

4. Vzhľadom na to, že zákonnosť aktu Únie sa má posudzovať podľa skutkových a právnych okolností existujúcich v čase prijatia tohto aktu, zákonnosť článku 8 ods. 3 rozhodnutia 2005/387 o výmene informácií, hodnotení rizika a kontrole nových psychoaktívnych látok sa musí posudzovať vzhľadom na ustanovenia, ktorými sa v čase prijatia tohto rozhodnutia riadil výkon všeobecných aktov v oblasti policajnej a súdnej spolupráce v trestných veciach, t. j. článok 34 ods. 2 písm. c) ZEÚ a článok 39 ods. 1 ZEÚ.

Z týchto ustanovení vyplýva, že Rada rozhodujúca kvalifikovanou väčšinou určí po konzultáciách s Parlamentom nevyhnutné opatrenia na vykonanie rozhodnutí prijatých v rámci oblasti policajnej a súdnej spolupráce v trestných veciach.

V tejto súvislosti treba nepochybne konštatovať, že znenie článku 8 ods. 3 rozhodnutia 2005/387 neuvádza povinnosť Rady konzultovať Parlament pred prijatím opatrení na vykonanie tohto rozhodnutia, uvedených v tomto ustanovení.

Text sekundárneho práva Únie sa však musí najviac, ako je to možné, vykladať v zmysle jeho súladu s ustanoveniami Zmlúv.

Preto vzhľadom na to, že na jednej strane povinnosť vykladať akt sekundárneho práva v súlade s primárnym právom vyplýva zo všeobecnej zásady výkladu, podľa ktorej sa má ustanovenie, pokiaľ je to možné, vykladať spôsobom, ktorý nespochybní jeho zákonnosť, a na druhej strane, že zákonnosť článku 8 ods. 3 rozhodnutia 2005/387 sa musí posudzovať najmä vzhľadom na článok 39 ods. 1 ZEÚ, sa toto prvé uvedené ustanovenie musí vykladať v súlade s týmto posledným uvedeným ustanovením.

V dôsledku toho sa článok 8 ods. 3 rozhodnutia 2005/387 má vykladať v súlade s článkom 39 ods. 1 ZEÚ tak, že Rade umožňuje prijať akt na účely podrobenia novej psychoaktívnej látky kontrolným opatreniam iba po konzultáciách s Parlamentom.

Okrem toho totiž zrušenie článku 39 ods. 1 ZEÚ, ku ktorému došlo po prijatí článku 8 ods. 3 rozhodnutia 2005/387, nemôže viesť k zániku povinnosti vykladať toto posledné uvedené ustanovenie v súlade s článkom 39 ods. 1 ZEÚ.

(pozri body 45 – 50, 67)

5. Pokiaľ ide o otázku zlučiteľnosti článku 8 ods. 3 rozhodnutia 2005/387 o výmene informácií, hodnotení rizika a kontrole nových psychoaktívnych látok s procesnými pravidlami uplatňujúcimi sa po nadobudnutí účinnosti Lisabonskej zmluvy, Protokol č. 36 o prechodných ustanoveniach obsahuje ustanovenia osobitne upravujúce právny režim uplatňujúci sa po dni nadobudnutia účinnosti tejto Zmluvy na akty prijaté na základe Zmluvy o EÚ pred týmto dňom.

Článok 9 tohto protokolu tak stanovuje, že právne účinky takýchto aktov sú zachované, pokým sa tieto akty uplatňovaním Zmlúv nezrušia, nevyhlásia za neplatné alebo nezmenia a nedoplnia.

Tento článok sa má vykladať v súlade s prvým odôvodnením tohto protokolu, ktoré spresňuje, že na účely zabezpečenia prechodu medzi inštitucionálnymi ustanoveniami Zmlúv, ktoré sa uplatňovali pred nadobudnutím účinnosti Lisabonskej zmluvy, a inštitucionálnymi ustanoveniami uvedenej Zmluvy je potrebné upraviť prechodné ustanovenia.

Preto vzhľadom na to, že Lisabonská zmluva podstatne zmenila a doplnila inštitucionálny rámec policajnej a súdnej spolupráce v trestných veciach, sa článok 9 protokolu o prechodných ustanoveniach musí chápať tak, že jeho cieľom je najmä zaručiť, aby sa akty prijaté v rámci tejto spolupráce mohli naďalej účinne uplatňovať napriek zmene inštitucionálneho rámca uvedenej spolupráce.

Prijatie tvrdenia, že zrušenie osobitných postupov prijímania vykonávacích opatrení pariacich do oblasti policajnej a súdnej spolupráce v trestných veciach Lisabonskou zmluvou by znemožnilo prijatie takýchto opatrení predtým, ako by boli zmenené a doplnené všeobecné akty prijaté v oblasti tejto spolupráce, aby sa prispôsobili Lisabonskej zmluve, by viedlo iba k sťaženiu až znemožneniu účinného uplatňovania týchto aktov, čím by sa ohrozilo dosiahnutie cieľa sledovaného autormi Zmluvy.

Navyše výklad článku 9 protokolu o prechodných ustanoveniach, podľa ktorého tento článok znamená jedine to, že akty patriace do oblasti policajnej a súdnej spolupráce v trestných veciach sa automaticky nezrušujú nadobudnutím účinnosti Lisabonskej zmluvy, by uvedený článok zbavil akéhokoľvek potrebného účinku.

V dôsledku toho ustanovenie aktu riadne prijatého na základe Zmluvy o EÚ pred nadobudnutím účinnosti Lisabonskej zmluvy, ktoré stanovuje podrobnosti prijatia opatrení na vykonanie tohto aktu, naďalej vyvoláva svoje právne účinky, pokým nebolo zrušené, vyhlásené za neplatné, zmenené alebo doplnené, a umožňuje prijatie vykonávacích opatrení na základe postupu, ktorý vymedzuje.

Za týchto okolností skutočnosť, že článok 8 ods. 3 rozhodnutia 2005/387 sprísňuje alebo zjednodušuje podrobnosti prijatia vykonávacích opatrení vo vzťahu k postupu upravenému na tento účel v Zmluve o FEÚ, by nemala znamenať, že toto ustanovenie predstavuje nezákonný odvodený právny základ, ktorého uplatnenie by sa výnimočne nemalo pripustiť.

(pozri body 51 – 58)

6. Podľa článku 264 druhého odseku ZFEÚ môže Súdny dvor, ak to považuje za potrebné, uviesť, ktoré účinky aktu vyhláseného za neplatný sa musia považovať za konečné.

V tejto súvislosti by vyhlásenie neplatnosti rozhodnutia Rady 2013/129 o podrobení 4‑metylamfetamínu kontrolným opatreniam a vykonávacieho rozhodnutia 2013/496 o podrobení 5‑(2‑aminopropyl)indolu kontrolným opatreniam bez určenia, že ich účinky zostávajú zachované, mohlo ohroziť účinnosť kontrol psychoaktívnych látok dotknutých týmito rozhodnutiami a v dôsledku toho mohlo ohroziť ochranu verejného zdravia.

V dôsledku toho treba zachovať účinky uvedených rozhodnutí, pokým nadobudnú účinnosť nové akty, ktoré ich majú nahradiť.

(pozri body 72 – 74)