Rovnako prináleží výlučne vnútroštátnemu súdu, aby vymedzil skutkový rámec, do ktorého patria otázky, ktoré kladie, alebo aby prinajmenšom vysvetlil skutkové predpoklady, na ktorých sa tieto otázky zakladajú. Ak teda vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania nespomenie niektoré skutkové okolnosti, účastník konania sa nemôže na to, aby odôvodnil opätovné otvorenie ústnej časti konania, vzhľadom na požiadavky uvedené v článku 61 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora dovolávať toho, že niektoré skutkové predpoklady, z ktorých vychádza posúdenie generálnym advokátom, sú nepresné, resp. neúplné.

Vnútroštátne ustanovenie, ktoré stanovuje v prípade rozdelenia ziskov dcérskou spoločnosťou materskej spoločnosti zdanenie príjmov a majetkových výnosov dcérskej spoločnosti, ktoré by dani nepodliehali, ak by si ich dcérska spoločnosť ponechala namiesto ich rozdelenia materskej spoločnosti, nepredstavuje zrážkovú daň v zmysle článku 5 ods. 1 smernice 90/435 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom v prípade materských spoločností a dcérskych spoločností v rozličných členských štátoch.

Článok 52 Zmluvy (zmenený, teraz článok 43 ES) sa má vykladať v tom zmysle, že mu neodporuje uplatnenie vnútroštátneho opatrenia, podľa ktorého zdanenie zisku rozdeleného dcérskou spoločnosťou rezidentom jedného členského štátu svojej materskej spoločnosti podlieha rovnakému postupu opravy, bez ohľadu na to, či je táto materská spoločnosť rezidentom tohto členského štátu, alebo iného členského štátu, aj keď na rozdiel od materskej spoločnosti rezidenta materská spoločnosť nerezident nedostane daňový kredit od členského štátu rezidencie jej dcérskej spoločnosti.

Keďže totiž uplatnenie dotknutého postupu účtovnej opravy nie je spôsobilé zmeniť daňové zaťaženie dcérskej spoločnosti rezidenta v závislosti od toho, či je materská spoločnosť rezidentom v tomto členskom štáte alebo v inom členskom štáte, takže sa uvedená dcérska spoločnosť nenachádza v inej situácii vo vzťahu k právnej úprave členského štátu rezidencie, podľa toho, či rozdelí svoj zisk materskej spoločnosti nerezidentovi, alebo materskej spoločnosti rezidentovi, uplatnenie uvedeného mechanizmu nevedie v prípade dcérskej spoločnosti k tomu, že sa rovnako zaobchádza s rôznymi situáciami, čo by predstavovalo diskriminačné daňové zaobchádzanie v zásade zakázané článkom 52 Zmluvy.

Toto posúdenie nemôže spochybniť skutočnosť, že pre spoločníkov nerezidentov sa zdanenie spoločnosti rozdeľujúcej zisk stáva konečným v tom zmysle, že zvýšenie daňového zaťaženia spoločnosti rozdeľujúcej zisk sa nezapočíta poskytnutím zodpovedajúceho daňového kreditu. V prípade neexistencie opatrení na zjednotenie alebo harmonizáciu na úrovni Spoločenstva majú členské štáty naďalej právomoc, aby prostredníctvom zmluvy alebo jednostranne definovali kritériá rozdelenia svojej daňovej právomoci najmä so zreteľom na zamedzenie dvojitého zdanenia. V tejto súvislosti daňový kredit poskytnutý na základe uplatnenia takejto vnútroštátnej právnej úpravy materskej spoločnosti rezidentovi smeruje k zamedzeniu dvojitého hospodárskeho zdanenia ziskov rozdelených dcérskou spoločnosťou rezidentom, ktoré už raz táto zdanila. V rámci cezhraničného rozdeľovania ziskov však v zásade neprináleží členskému štátu rezidencie dcérskej spoločnosti predchádzať dvojitému hospodárskemu zdaneniu, ale prináleží to členskému štátu na území, ktorého je rezidentom materská spoločnosť, ako to aj vyplýva z článku 4 smernice 90/435 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom v prípade materských spoločností a dcérskych spoločností v rozličných členských štátoch. Preto členský štát rezidencie materskej spoločnosti je v prípade oboch týchto predpokladov povinný poskytnúť daňové zaobchádzanie, ktoré má rovnaký cieľ ako daňový kredit poskytnutý členským štátom rezidencie dcérskej spoločnosti materským spoločnostiam, ktoré sú v ňom rezidentmi, čím sa zabráni dvojitému hospodárskemu zdaneniu ziskov rozdelených v podobe dividend. Tak ako dostane materská spoločnosť rezident dcérskej spoločnosti rezidenta daňový kredit od svojho štátu rezidencie, ktorý koná tiež ako štát rezidencie dcérskej spoločnosti, materská spoločnosť nerezident dcérskej spoločnosti rezidenta je chránená pred nebezpečenstvom dvojitého hospodárskeho zdanenia rozdelených ziskov v podobe dividend členským štátom svojej rezidencie. Neposkytnutie daňového kreditu členským štátom dcérskej spoločnosti v prospech materskej spoločnosti nerezidenta nie je spôsobilé odlíšiť situáciu dcérskej spoločnosti rezidenta materskej spoločnosti rezidenta od situácie dcérskej spoločnosti rezidenta materskej spoločnosti nerezidenta.

(pozri body 82 — 85, 87 — 92, 94 — 96, bod 2 výroku)