ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

Článok 17 ods. 1 až 3 uvedenej smernice stanovuje: „1. Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby obchodný zástupca po zániku zmluv[y] o obchodnom zastúpení dostal náhradu [odstupné – neoficiálny preklad] podľa odseku 2 alebo náhradu škody podľa odseku 3. a) Obchodný zástupca má nárok na náhradu [odstupné – neoficiálny preklad] do takej miery, do akej: – priviedol zastúpenému nových zákazníkov alebo podstatne zvýšil finančný objem obchodov s existujúcimi zákazníkmi, a pokiaľ zastúpený má aj naďalej podstatné prínosy z obchodu s týmito zákazníkmi a – náhrada je primeraná všetkým skutočnostiam [odstupné je spravodlivé vzhľadom na všetky okolnosti – neoficiálny preklad], najmä provízii za obchody, ktoré obchodný zástupca stratil [províziu, ktorú obchodný zástupca stráca a ktorá vyplýva z obchodov uskutočnených s týmito zákazníkmi – neoficiálny preklad]. … b) výška náhrady [odstupného – neoficiálny preklad] nesmie prekročiť čiastku rovnajúcu sa odškodneniu [odstupnému – neoficiálny preklad] za jeden rok vypočítanú z priemernej ročnej odplaty obchodného zástupcu počas predchádzajúcich piatich rokov a pokiaľ dohoda trvala kratšie ako päť rokov, odškodnenie [odstupné – neoficiálny preklad] sa vypočíta ako priemer za toto obdobie; c) poskytnutie odškodného [odstupného – neoficiálny preklad] nebráni obchodnému zástupcovi žiadať náhradu škody. 3. Obchodný zástupca má nárok na náhradu škody, ktorú utrpel v dôsledku svojho vzťahu so zastúpeným [ukončenia svojho zmluvného vzťahu so zastúpeným – neoficiálny preklad]. Tento nárok na náhradu škody sa bude považovať za oprávnený, ak sa ukončenie uskutočnilo za nasledovných okolností [Táto škoda vzniká konkrétne pri zániku zmluvy za podmienok – neoficiálny preklad]: – odobratie provízie obchodnému zástupcovi, na ktorú by pri správnom výkone dohody o obchodnom zastúpení mal nárok a pritom zastúpený získal značný prospech v súvislosti s činnosťou obchodného zástupcu [pri ktorých obchodný zástupca stráca províziu, ktorú by mohol získať pri obvyklom plnení zmluvy, pričom poskytol zastúpenému značné výhody viažuce sa na činnosť obchodného zástupcu – neoficiálny preklad], – a/alebo keď obchodný zástupca nemohol amortizovať svoje náklady a výdavky, ktoré vynaložil v súvislosti s výkonom zmluvy o obchodnom zastúpení na radu zastúpeného.“
36

V tejto súvislosti článok 141 písm. c) smernice o DPH v kontexte ostatných ustanovení smernice o DPH treba na jednej strane chápať so zreteľom na skutočnosť, že keď členský štát, v ktorom sa začala preprava, bol aj tým štátom, v ktorom je nadobúdateľ identifikovaný pre DPH na nadobudnutie tovaru, ktorý má byť prepravený, znamenalo by to, že sa táto transakcia uskutočnila v tomto členskom štáte a že ju nemožno považovať za „transakciu v rámci Spoločenstva“ v zmysle článku 20 prvého odseku smernice o DPH. V takom prípade sa neuplatní článok 141 smernice o DPH týkajúci sa nadobudnutia v rámci Spoločenstva.
17

V tejto súvislosti Súdny dvor v rozsudku zo 6. októbra 2015, Matoušková (C‑404/14, EU:C:2015:653, bod 31) už rozhodol, že skutočnosť, že opatrenie, akým bolo schválenie dohody o vysporiadaní dedičstva opatrovníckym súdom, ktorá bola uzatvorená v mene maloletých detí, sa požadovalo v rámci dedičského konania, nemožno považovať za určujúcu na to, aby toto opatrenie patrilo do dedičského práva. Potreba získať schválenie opatrovníckeho súdu je priamym dôsledkom osobného stavu a spôsobilosti maloletých detí a predstavuje opatrenie na ochranu dieťaťa, ktoré je spojené so správou, udržiavaním alebo nakladaním s jeho majetkom v rámci výkonu rodičovských práv a povinností v zmysle článku 1 ods. 1 písm. b) a článku 1 ods. 2 písm. e) nariadenia č. 2201/2003.
17

§ 15 AGG tak znie: „1. V prípade porušenia zákazu diskriminácie je zamestnávateľ povinný nahradiť škodu, ktorá týmto porušením vznikla. To neplatí, pokiaľ zamestnávateľ nie je za porušenie povinnosti zodpovedný. 2. Za škodu, ktorá nie je majetkovou ujmou, môže zamestnanec požadovať primeranú finančnú náhradu škody. V prípade neprijatia do zamestnania nemôže odškodnenie presiahnuť tri mesačné odmeny, ak by pracovník nebol prijatý do zamestnania ani v prípade nediskriminačného výberu. …“
3

Odôvodnenia 17, 18, 23 a 24 smernice 2004/38 stanovujú: „(17) využívanie trvalého pobytu občanmi Únie, ktorí sa rozhodli dlhodobo sa usadiť v hostiteľskom členskom štáte, by posilnilo vedomie občianstva Únie a je kľúčovým prvkom v podporovaní sociálnej súdržnosti, ktorá je jedným z hlavných cieľov Únie. Právo trvalého pobytu by sa preto malo ustanoviť pre všetkých občanov Únie a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa zdržiavali v hostiteľskom členskom štáte v súlade s podmienkami ustanovenými v tejto smernici počas nepretržitého obdobia piatich rokov bez toho, aby podliehali opatreniu vyhostenia; (18) aby sa už raz priznané právo trvalého pobytu stalo skutočným prostriedkom integrácie do spoločnosti hostiteľského členského štátu, v ktorom má občan Únie pobyt, toto právo by nemalo podliehať žiadnym podmienkam; … (23) vyhostenie občanov Únie a ich rodinných príslušníkov na základe dôvodov verejného poriadku, verejného zdravia alebo verejnej bezpečnosti je opatrenie, ktoré môže vážne poškodiť osoby, ktoré využívali práva a slobody im udelené podľa zmluvy a skutočne sa integrovali do hostiteľského členského štátu. Rozsah takýchto opatrení by sa preto mal obmedziť v súlade so zásadou úmernosti, aby sa zohľadnil stupeň integrácie daných osôb, dĺžka ich pobytu v hostiteľskom členskom štáte, ich vek, zdravotný stav, rodinná a ekonomická situácia a väzby s krajinou ich pôvodu; (24) preto čím je vyšší stupeň integrácie občanov Únie a ich rodinných príslušníkov v hostiteľskom členskom štáte, tým by mal byť vyšší stupeň ochrany proti vyhosteniu. Iba za výnimočných okolností, keď existujú závažné dôvody verejnej bezpečnosti, malo by sa prijať opatrenie vyhostenia proti občanom Únie, ktorí sa zdržiavali na území hostiteľského členského štátu po mnoho rokov, najmä, ak sa tam narodili a mali tam pobyt počas svojho celého života. Okrem toho, takéto výnimočné okolnosti by sa tiež mali uplatňovať na opatrenie vyhostenia proti maloletým, aby sa ochránili ich väzby s ich rodinou, v súlade s [D]ohovorom Organizácie [S]pojených národov o ochrane práv detí z 20. novembra 1989.“
42

V tejto súvislosti je potrebné najprv uviesť, že ani článok 2 ab initio písm. f) smernice 2003/86, ani článok 10 ods. 3 písm. a) tejto smernice neobsahujú odkaz na vnútroštátne právo alebo na členské štáty, a to na rozdiel od iných ustanovení tejto istej smernice, akými sú článok 5 ods. 1 a článok 11 ods. 2, čo naznačuje, že ak by si normotvorca Únie želal, aby sa stanovenie momentu, dokedy musí byť osoba maloletá, aby mohla využiť právo na zlúčenie so svojimi rodičmi, ponechalo v diskrečnej právomoci každého členského štátu, použil by takýto odkaz aj v tomto kontexte.
3

Odôvodnenia 4 až 6, 13 a 15 nariadenia č. 1072/2009 stanovujú: „(4) Vytvorenie spoločnej dopravnej politiky predpokladá odstránenie všetkých obmedzení voči osobe, ktorá poskytuje dopravné služby, na základe jej štátnej príslušnosti alebo skutočnosti, že nie je usadená v členskom štáte, v ktorom sa tieto služby majú poskytovať. (5) S cieľom dosiahnuť vyššie uvedené hladkým a pružným spôsobom by sa mal ustanoviť prechodný kabotážny režim, a to pokým nebude ukončená harmonizácia trhu nákladnej cestnej dopravy. (6) Postupné dokončenie jednotného európskeho trhu by malo viesť k odstraňovaniu obmedzení prístupu na domáce trhy členských štátov. Pritom by sa však mala zohľadňovať účinnosť kontrol a vývoj pracovných podmienok v tejto profesii, ako aj harmonizácia predpisov v oblastiach, ako je presadzovanie a poplatky za používanie ciest, ako aj právnych predpisov v sociálnej oblasti a v oblasti bezpečnosti. Komisia by mala pozorne monitorovať situáciu na trhu, ako aj uvedenú harmonizáciu a podľa potreby ďalšie otváranie domácich trhov cestnej dopravy vrátane kabotáže. … (13) Dopravcovia, ktorí sú držiteľmi licencií Spoločenstva uvedených v tomto nariadení, a dopravcovia, ktorí majú oprávnenie vykonávať určité kategórie medzinárodnej nákladnej dopravy, by mali mať povolené dočasne v súlade s týmto nariadením uskutočňovať vnútroštátnu prepravu v rámci daného členského štátu bez toho, aby v ňom museli mať sídlo alebo byť inak usadení. … … (15) Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia zmluvy o práve usadiť sa, kabotážna preprava predstavuje poskytovanie služieb dopravcami v členskom štáte, v ktorom nie sú usadení, a nemala by byť zakázaná, ak sa neuskutočňuje ako stála alebo neprerušená činnosť v uvedenom členskom štáte. Frekvencia kabotážnej prepravy a lehota, v rámci ktorej sa môže vykonávať, by sa mali presnejšie definovať s cieľom podporiť presadzovanie tejto požiadavky. V minulosti sa takáto vnútroštátna preprava povoľovala dočasne. V praxi bolo ťažké určiť, ktoré služby sú povolené. Preto sú potrebné jasné a jednoducho presaditeľné pravidlá.“
6

Článok 31 tohto dohovoru, nazvaný „Včasné oznámenie reklamácií“, uvádza: „1. Prijatie zapísanej batožiny alebo nákladu bez reklamácie osobou, ktorá je oprávnená na ich prijatie, je dôkazom prima facie, že tieto boli dodané v dobrom stave a v súlade s prepravným dokumentom alebo záznamom uloženým iným spôsobom, ako je uvedené v odseku 2 článku 3 a odseku 2 článku 4. 2. V prípade škody musí osoba, ktorá je oprávnená na prijatie prepravovaných vecí, vzniesť reklamáciu voči dopravcovi ihneď po zistení škody a najneskôr do siedmich dní po dni prijatia zapísanej batožiny a do 14 dní po dni prijatia nákladu. V prípade omeškania musí byť reklamácia vznesená najneskôr do 21 dní po dni, keď jej boli batožina alebo náklad dané k dispozícii. 3. Každá reklamácia musí mať písomnú formu a musí byť odovzdaná alebo odoslaná v horeuvedených lehotách. 4. Ak v horeuvedenej lehote nebola vznesená reklamácia, proti dopravcovi nemožno začať konanie s výnimkou podvodu z jeho strany.“
52

Zásada právnej istoty však vyžaduje, aby sa daňová situácia zdaniteľnej osoby vzhľadom na jej práva a povinnosti vo vzťahu k daňovému úradu nemohla donekonečna spochybňovať (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. februára 2014, Fatorie, C‑424/12, EU:C:2014:50, bod 46 a citovanú judikatúru). Preto skutočnosť, že začiatok plynutia prekluzívnej lehoty závisí od náhodných okolností, za ktorých došlo k neoprávnenému odpočítaniu dane, pričom by to mohlo predovšetkým pripadať, ako to vyžaduje litovská vláda, na deň, keď kupujúci dostal dobropis, ktorým predávajúci jednostranne upravil výšku ceny pozemku bez daní tak, že k nej po uplynutí niekoľkých rokov od predaja pripočítal DPH, môže byť v rozpore so zásadou právnej istoty, čo však musí preskúmať vnútroštátny súd.
15

Dňa 26. augusta 2010 vydal US District Court for the Southern District of Florida in Fort Lauderdale (Federálny okresný súd Spojených štátov amerických pre južný súdny obvod štátu Florida vo Fort Lauderdale, Spojené štáty) na pána Pisciottiho zatykač a veľká porota toho istého súdu na neho podala obžalobu. Pán Pisciotti bol obžalovaný z toho, že bol členom pracovnej skupiny zloženej z obchodných zástupcov spoločností vyrábajúcich morské palivové hadice, ktoré v období od roku 1999 do konca roka 2006 porušovali pravidlá hospodárskej súťaže tým, že si rozdelili trh predaja týchto hadíc v štáte Florida (Spojené štáty) a v iných oblastiach.
11

Podľa článku 15 ods. 6 tohto zákonníka majú pracovníci s dočasnými zmluvami a so zmluvami na dobu určitú rovnaké práva ako pracovníci so zmluvami na dobu neurčitú, s výhradou konkrétnych osobitostí jednotlivých zmluvných podmienok upravujúcich ukončenie zmluvy a právnych predpisov v súvislosti so zmluvami o vzdelávaní.
10

Článok 12 ods. 6 a 7 texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (konsolidované znenie Zákonníka práce), ktorý bol schválený prostredníctvom Real Decreto Legislativo 1/1995 (kráľovský legislatívny dekrét č. 1/1995) z 24. marca 1995 (BOE č. 75 z 29. marca 1995, s. 9654), v znení uplatniteľnom v čase skutkových okolností vo veci samej (ďalej len „Zákonník práce“), stanovuje: „6. Aby mohol pracovník odísť do čiastočného dôchodku, … musí sa so svojím zamestnávateľom dohodnúť na znížení pracovného úväzku a mzdy minimálne o 25 % a nanajvýš o 75 %, … súčasne musí zamestnávateľ uzavrieť zmluvu o ‚zastupovaní‘ v súlade s ustanoveniami nasledujúceho odseku tak, aby bola pokrytá pracovná doba uvoľnená po pracovníkovi na čiastočnom dôchodku. Zmluva o ‚zastupovaní‘ môže byť uzatvorená aj na pokrytie pracovnej doby pracovníka, ktorý poberá čiastočný dôchodok po dosiahnutí veku 65 rokov. Zníženie pracovného úväzku a mzdy môže dosiahnuť až 85 %, pokiaľ sa zmluva o ‚zastupovaní‘ uzatvára na plný úväzok a na dobu neurčitú … Plnenie tejto pracovnej zmluvy na čiastočný úväzok a odmena za toto plnenie sú zlučiteľné so starobným dôchodkom priznaným pracovníkovi zo systému sociálneho zabezpečenia z dôvodu čiastočného dôchodku. Pracovný pomer sa skončí, len čo pracovník odíde do plného dôchodku. 7. Zmluva o ‚zastupovaní‘ sa riadi týmito pravidlami: a) Uzatvára sa s pracovníkom, ktorý je nezamestnaný alebo ktorý už s podnikom uzatvoril zmluvu na dobu určitú. b) S výnimkou prípadu uvedeného v druhom pododseku odseku 6 sa zmluva o ‚zastupovaní‘ uzatvorená v súvislosti s odchodom do čiastočného dôchodku iného zamestnanca musí uzatvoriť na dobu neurčitú, alebo aspoň na dobu, ktorá zodpovedá dobe zostávajúcej zastupovanému pracovníkovi do dosiahnutia veku 65 rokov. Pokiaľ pracovník na čiastočnom dôchodku pracuje u zamestnávateľa v okamihu dosiahnutia tohto veku, môže sa zmluva o ‚zastupovaní‘ uzatvorená na dobu určitú predĺžiť po dohode oboch strán vždy o rok; v každom prípade jej platnosť končí na konci obdobia, ktoré zodpovedá roku, kedy zastupovaný pracovník na čiastočnom dôchodku odíde do plného dôchodku. V prípade, že pracovník odíde do čiastočného dôchodku po dosiahnutí veku 65 rokov, môže byť zmluva o ‚zastupovaní‘, ktorú môže uzavrieť zamestnávateľ na účely pokrytia pracovnej doby uvoľnenej po pracovníkovi, ktorý poberá čiastočný dôchodok, uzatvorená na dobu neurčitú alebo na jeden rok. V poslednom uvedenom prípade sa zmluva automaticky predlžuje o ďalší rok a skončí tak, ako je uvedené v predchádzajúcom pododseku. … d) Pracovné miesto zastupujúceho pracovníka môže byť rovnaké ako pracovné miesto zastupovaného pracovníka, alebo môže ísť o podobné pracovné miesto, teda o miesto, ktoré je spojené s úlohami spadajúcimi do tej istej odbornej skupiny alebo do rovnocennej kategórie. …“
3.

V prípade zápornej odpovede na prvú otázku, možno štátneho príslušníka nečlenského štátu Európskej únie rovnakého pohlavia ako občan Európskej únie, s ktorým tento občan uzatvoril manželstvo v súlade so zákonom, a to na základe práva iného členského štátu, ako je hostiteľský štát, označiť za ‚iného rodinného príslušníka‘ v zmysle článku 3 ods. 2 písm. a) smernice 2004/38 alebo za ‚partnera, s ktorým má občan Únie trvalý vzťah riadne osvedčený‘ v zmysle článku 3 ods. 2 písm. b) uvedenej smernice, so zodpovedajúcou povinnosťou hostiteľského členského štátu umožniť tomuto partnerovi vstup a pobyt, a to aj v prípade, že tento štát neuznáva manželstvá osôb rovnakého pohlavia, ani neupravuje nijakú inú formu ich právneho uznania, ako sú registrované partnerstvá?
48

V prejednávanej veci treba uviesť, že vnútroštátny súd tvrdí, že na rozhodnutie sporu vo veci samej potrebuje odpoveď Súdneho dvora na tretiu a štvrtú prejudiciálnu otázku. Uvádza totiž, že pokiaľ by sa z hľadiska tejto odpovede konštatovalo, že ULD mohol napraviť údajné porušenia práva na ochranu osobných údajov prijatím opatrení voči spoločnosti Facebook Germany, takáto okolnosť by mohla zakladať existenciu nesprávneho posúdenia, ktorým by bolo postihnuté napadnuté rozhodnutie, keďže by bolo neprávom prijaté voči spoločnosti Wirtschaftsakademie.
Napokon treba pripomenúť, že cieľom tejto smernice je, ako vyplýva z jej odôvodnení 8, 9 a 17, najmä zlepšenie ochrany spotrebiteľov v oblasti sprostredkovania poistenia. Na tieto účely, ako je uvedené v odôvodnení 9, uvedená smernica sa musí vzťahovať na všetky osoby a inštitúcie, ktoré distribuujú poistné produkty. Po prvé, ak by zahrnutie činnosti do pôsobnosti tejto smernice záviselo od subjektívneho úmyslu sprostredkovateľa poistenia, ktorý túto činnosť vykonáva, bolo by to v rozpore so zásadou právnej istoty a na úkor zákazníkov tohto sprostredkovateľa. Po druhé, ako uvádza Európska komisia, dôsledkom takejto právnej situácie by bolo, že sprostredkovateľ poistenia by sa mohol odvolávať na svoje vlastné podvodné konanie, aby sa vyhol zodpovednosti, ktorú má voči svojim zákazníkom na základe smernice 2002/92.
16

Článok 27 uvedeného nariadenia, nazvaný „Opravné prostriedky“, znie takto: „1. Žiadateľ alebo iná osoba uvedená v článku 18 ods. 1 písm. c) alebo d) má právo na účinný opravný prostriedok vo forme odvolania proti rozhodnutiu o odovzdaní alebo vo forme vecného alebo právneho preskúmania tohto rozhodnutia, a to na súde. 2. Členské štáty stanovia primeranú lehotu, v rámci ktorej môže dotknutá osoba uplatniť svoje právo na účinný opravný prostriedok podľa odseku 1. 3. Na účely odvolania proti rozhodnutiu o odovzdaní alebo jeho preskúmania členské štáty vo svojom vnútroštátnom práve stanovia, že: a) na základe odvolania alebo preskúmania získava dotknutá osoba právo zotrvať na území daného členského štátu až do prijatia rozhodnutia vo veci odvolania alebo preskúmania, alebo b) odovzdanie sa automaticky odkladá a tento odklad zanikne po určitom primeranom období, počas ktorého má súd po podrobnom a prísnom preskúmaní rozhodnúť o tom, či má odvolanie alebo preskúmanie odkladný účinok, alebo c) dotknutá osoba môže v primeranej lehote požiadať súd o odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní do prijatia rozhodnutia vo veci jej odvolania alebo preskúmania. Členské štáty zabezpečia, aby bol k dispozícii účinný opravný prostriedok, a to odkladom odovzdania do prijatia rozhodnutia o prvej žiadosti o odklad. … 4. Členské štáty môžu stanoviť, že príslušné orgány môžu bez návrhu rozhodnúť, že výkon rozhodnutia o odovzdaní sa odloží do prijatia rozhodnutia o odvolaní alebo preskúmaní. …“
26

Za týchto podmienok Finanzgericht Rheinland‑Pfalz (Finančný súd Porýnie‑Falcko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku: „Bráni článok 49 ZFEÚ [(predtým článok 43 ES)] v spojení s článkom 54 ZFEÚ [(predtým článok 48 ES)] právnej úprave členského štátu, podľa ktorej sa príjmy daňovníka rezidenta z obchodných vzťahov so spoločnosťou usadenou v inom členskom štáte, v ktorej má tento daňovník rezident najmenej štvrtinový priamy alebo nepriamy podiel a s ktorou dohodol podmienky, ktoré sa odlišujú od podmienok, ktoré by si za rovnakých alebo podobných okolností dojednali vzájomne nezávislé tretie osoby, zohľadnia v takej výške, v akej by boli dosiahnuté za podmienok dojednaných medzi nezávislými tretími osobami, ak k takejto oprave príjmov nedochádza vo vzťahu k príjmom z obchodných vzťahov so spoločnosťou rezidentom a právna úprava daňovníkovi rezidentovi neumožňuje preukázať, že podmienky boli dojednané z obchodných dôvodov, ktoré vyplývajú z jeho postavenia spoločníka spoločnosti usadenej v inom členskom štáte?“
7

Podľa odôvodnení 17, 27 a 28 smernice 2008/6: „(17) Samotná preprava by sa nemala považovať za poštovú službu. … … (27) Od poskytovateľov poštových služieb sa môže požadovať, aby prispievali na financovanie univerzálnej služby v prípadoch, keď je ustanovený kompenzačný fond. Pri určovaní podnikov, od ktorých možno požadovať príspevok do kompenzačného fondu, by členské štáty mali zvážiť, či sa služby poskytované týmito podnikmi môžu z hľadiska užívateľov považovať za služby, ktoré patria do rámca univerzálnych služieb, pretože sa v dostatočnej miere vyznačujú zameniteľnosťou za univerzálne služby, pričom sa zohľadňujú charakteristiky služieb vrátane ich pridanej hodnoty, ako aj ich zamýšľané používanie a tvorba cien. Tieto služby sa nemusia nevyhnutne vyznačovať všetkými vlastnosťami univerzálnych služieb, ako sú každodenné doručovanie alebo pokrytie celého územia štátu. (28) S cieľom dodržiavať zásadu proporcionality pri určovaní príspevku týchto podnikov na náklady súvisiace s poskytovaním univerzálnej služby v členskom štáte by mali členské štáty používať transparentné a nediskriminačné kritériá, ako je podiel týchto podnikov na činnostiach patriacich do rámca univerzálnej služby v tomto členskom štáte. Členské štáty môžu od tých poskytovateľov, od ktorých sa požaduje, aby prispievali do kompenzačného fondu, požadovať zavedenie primeraného oddelenia účtov, aby zabezpečili fungovanie tohto fondu.“
13

§ 14c UStG s názvom „Nesprávne alebo neoprávnene uvedená daň“ stanovuje: „1. Ak podnikateľ vo faktúre vzťahujúcej sa na dodanie alebo iné plnenie uviedol osobitne vyššiu sumu dane než je suma, ktorá sa mala zaplatiť za plnenie podľa tohto zákona (nesprávne uvedenie dane), je rovnako povinný zaplatiť túto prebytočnú sumu. Ak upraví výšku dane u príjemcu plnenia, § 17 ods. 1 sa uplatní analogicky. … 2. Kto vo faktúre uvedie osobitne výšku dane, pričom nie je k tomu oprávnený (neoprávnene uvedená daň), je povinný uvedenú sumu zaplatiť. To isté platí v prípade, ak osoba vykoná vyúčtovanie, ako by to urobil podnikateľ poskytujúci plnenie, a uvedie osobitne sumu dane, pričom nie je podnikateľom alebo nevykonáva dodanie alebo iné plnenie. Suma splatnej dane podľa prvej a druhej vety sa môže upraviť v rozsahu, v akom to nebude mať vplyv na daňové príjmy. Úprava nemá vplyv na daňové príjmy, pokiaľ osoba oprávnená z faktúry nevykoná odpočítanie dane na vstupe alebo odpočítaná daň na vstupe bola vrátená daňovému orgánu. O úprave výšky splatnej dane treba požiadať samostatne a písomnou formou daňový úrad, ktorý túto úpravu, po tom čo ju schváli, vykoná v rámci analogického uplatnenia §17 ods. 1 za zdaňovacie obdobie, počas ktorého boli splnené podmienky uvedené v štvrtej vete.“
47

Skutočnosť, že akékoľvek čiastočné vykonanie koncentrácie spadá do pôsobnosti uvedeného článku, tak zodpovedá požiadavke zabezpečenia účinnej kontroly koncentrácií. Ak by totiž bolo účastníkom fúzie zakázané vykonať koncentráciu prostredníctvom jednej operácie, ale mohli by k tomuto výsledku dospieť prostredníctvom čiastkových na seba nadväzujúcich operácii, znižovalo by to užitočný účinok zákazu obsiahnutého v článku 7 nariadenia č. 139/2004 a ohrozovalo by to predbežnú povahu kontroly upravenej v nariadení, ako aj dosiahnutie jeho cieľov.
25

Na úvod treba konštatovať, že rozhodnutie vnútroštátneho súdu neuvádza obdobie financovania, na ktoré sa vzťahuje pohľadávka spoločnosti Eurocom voči regiónu Lombardsko. Preto Súdny dvor položil v tejto súvislosti Talianskej republike a Komisii otázku, aby zistil, či obdobie dotknuté v konaní vo veci samej patrí do pôsobnosti nariadenia č. 1083/2006 alebo nariadenia č. 1303/2013. Ako totiž vyplýva z článku 32 ods. 1 nariadenia č. 1083/2006, toto nariadenie sa vzťahuje na operačné programy na obdobie od roku 2007 do roku 2013, zatiaľ čo nariadenie č. 1303/2013 sa podľa svojho článku 26 ods. 1 vzťahuje na obdobia od roku 2014 do roku 2020.
39

Hlavný cieľ nariadenia č. 883/2004, ktorým je zabezpečiť koordináciu systémov sociálneho zabezpečenia v rámci voľného pohybu pracovníkov so súčasným zaručením rovnosti zaobchádzania z hľadiska rôznych právnych úprav, by bol totiž vážne ohrozený, ak by každý členský štát mohol tým, že nezahrnie niektoré dávky sociálneho zabezpečenia do vyhlásenia alebo naopak, že ich doň zahrnie, diskrečne určiť pôsobnosť tohto nariadenia.