ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Článok 4 smernice o biotopoch stanovuje: „1. Na základe kritérií stanovených v prílohe III (etapa 1) a príslušných vedeckých informácií každý členský štát navrhne zoznam lokalít uvádzajúci, ktoré typy prirodzených biotopov v prílohe I a ktoré druhy v prílohe II, ktoré sú udomácnené na jeho území, sa v týchto lokalitách nachádzajú. Pre druhy živočíchov, ktoré využívajú rozsiahle územia, tieto lokality zodpovedajú tým lokalitám v rámci prirodzeného areálu týchto druhov, kde sa nachádzajú fyzikálne alebo biologické faktory dôležité pre ich život a ich reprodukciu. … Tento zoznam sa predloží Komisii do troch rokov od oznámenia tejto smernice, spolu s informáciami o každej lokalite. Tieto informácie obsahujú mapu lokality, jeho názov, lokalizáciu, rozsah a údaje, ktoré sú výsledkom uplatnenia kritérií uvedených v prílohe III (etapa 1), poskytnuté vo formáte vypracovanom Komisiou v súlade s postupom stanoveným v článku 21. 2. Na základe kritérií stanovených v prílohe III (etapa 2) a v rámci ktoréhokoľvek z piatich biogeografických regiónov uvedených v článku 1 písm. c) bode iii) a tiež celého územia uvedeného v článku 2 ods. 1 zriadi Komisia po dohode s každým členským štátom návrh zoznamu lokalít európskeho významu, navrhnutých členskými štátmi, uvádzajúci tie lokality, v ktorých sa vyskytuje jeden alebo viac typov prioritných prirodzených biotopov alebo prioritných druhov. … Zoznam lokalít vybraných ako lokality európskeho významu, identifikujúci tie lokality, ktoré predstavujú jeden alebo viac typov prirodzeného miesta výskytu alebo prioritné druhy [v ktorých sa vyskytuje jeden alebo viac typov prioritných prirodzených biotopov alebo prioritných druhov — neoficiálny preklad] prijme Komisia v súlade s postupom stanoveným v článku 21. 3. Zoznam uvedený v odseku 2 sa vypracuje do šiestich rokov od oznámenia tejto smernice. 4. Po schválení lokality európskeho významu v súlade s postupom uvedeným v odseku 2 označí príslušný členský štát čo najskôr túto lokalitu ako osobitné chránené územie, najneskôr však do šiestich rokov, a vypracuje priority z hľadiska významu lokalít pre zachovanie v priaznivom stave ochrany alebo obnovenie do takéhoto stavu typov prirodzených biotopov uvedených v prílohe I alebo druhov uvedených v prílohe II a pre koherenciu sústavy Natura 2000 a z hľadiska rizika degradácie alebo deštrukcie, ktorým sú tieto lokality vystavené. 5. Len čo je lokalita zaradená do zoznamu podľa tretieho pododseku odseku 2, podlieha článku 6 ods. 2 ods. 3 a ods. 4.“
62

Bolo by však v rozpore so zásadou efektivity uložiť povinnosť poškodeným osobám systematicky využívať všetky opravné prostriedky, ktoré sú im k dispozícii, aj keď by to spôsobilo nadmerné ťažkosti alebo by to od nich nebolo možné rozumne vyžadovať.
149

Ak by sa poľahčujúca okolnosť uplatnila na situácie, v ktorých sa podnik zúčastňuje na zjavne nezákonnej dohode, o ktorej podnik vedel alebo nemohol nevedieť, že predstavuje porušenie, mohlo by to podnecovať iné podniky, aby v tajných dohodách pokračovali čo najdlhšie v nádeji, že ich správanie nebude nikdy odhalené, pričom vedia, že keď bude odhalené, môžu dosiahnuť zníženie pokuty, ak porušovanie ukončia. Takéto uplatnenie poľahčujúcej okolnosti by anulovalo akýkoľvek odstrašujúci účinok uloženej pokuty a ohrozilo by potrebný účinok článku 81 ods. 1 ES.
2

V článku 8 ods. 1 až 4 smernice 93/36 sa stanovuje: „1. Technické špecifikácie definované v prílohe III sa uvádzajú vo všeobecných alebo súťažných podkladoch pre každú zmluvu. 2. Bez toho, aby boli dotknuté právne záväzné národné technické predpisy, pokiaľ sú zlučiteľné s právom spoločenstva, určia obstarávatelia technické špecifikácie uvedené v odseku 1 s odvolaním sa na národné normy zavádzajúce európske normy, alebo s odvolaním sa na európske technické schválenia alebo spoločné technické špecifikácie. 3. Obstarávateľ sa môže odchýliť od ustanovení v odseku 2, ak: a) normy, európske technické schválenia alebo spoločné technické špecifikácie neobsahujú žiadne ustanovenie týkajúce sa zabezpečenia zhody, alebo neexistujú technické prostriedky na zabezpečenie uspokojujúcej zhody výrobkov s týmito normami, európskymi technickými schváleniami alebo spoločnými technickými špecifikáciami; b) uplatnenie odseku 2 by bolo na úkor uplatnenia smernice Rady 86/361/EHS z 24. júla 1986 o prvotnom stupni vzájomného uznávania typového schválenia koncových telekomunikačných zariadení [(Ú. v. ES L 217, s. 21)] alebo rozhodnutia rady 87/95/EHS z o normalizácii v oblasti informačnej technológie a telekomunikácií, [(Ú. v. ES L 36, s. 31)] alebo iných nástrojov spoločenstva v určitých oblastiach služieb alebo výrobkov; c) by použitie týchto noriem, európskych technických schválení alebo spoločných technických špecifikácií nútilo obstarávateľa, aby odoberal dodávky nezlučiteľné so zariadením, ktoré už používa, alebo by si to vyžiadalo neprimerané náklady alebo neprimerané technické problémy, avšak len ako súčasť jasne definovanej a dokumentovanej stratégie prechodu, v rámci stanovenej lehoty, na európske normy, európske technické schválenia alebo spoločné technické predpisy; d) má príslušný projekt skutočne inovačnú povahu, v dôsledku čoho by použitie existujúcich európskych noriem, európskych technických schválení alebo spoločných technických špecifikácií bolo nevhodné. 4. Obstarávatelia, ktorí použijú odsek 3, uvedú, ak je to možné, dôvody, prečo tak urobili, v oznámení o vyhlásení metódy verejného obstarávania uverejnenom v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev, alebo v súťažných podkladoch a vo všetkých prípadoch uvedú tieto dôvody v ich internej dokumentácii a na požiadanie poskytnú tieto informácie členskému štátu alebo Komisii.“
Ustanovenia bodu 12 prílohy II smernice 85/337 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie v pôvodnom znení, ktoré uvádzajú „zmeny územných projektov zaradených v prílohe I“ v spojení s ustanoveniami bodu 7 prílohy I, týkajúcimi sa „stavby… letísk [2] s hlavnou vzletovou a pristávacou dráhou s dĺžkou 2100 m a viac“, sa týkajú tiež stavebných úprav infraštruktúry už existujúceho letiska bez toho, aby bola predĺžená vzletová a pristávacia dráha, pokiaľ je možné ich považovať, najmä s ohľadom na ich povahu, význam a vlastnosti, za úpravu samotného letiska. To isté platí aj v prípade prác určených na podstatné zvýšenie činnosti letiska a leteckej prevádzky. Vnútroštátnemu súdu prináleží ubezpečiť sa, že príslušné orgány správne posúdili, či majú byť stavebné práce, o aké ide v spore vo veci samej, predmetom štúdie o posúdení vplyvov na životné prostredie.

Pôsobnosť smernice 85/337 je totiž rozsiahla a jej cieľ veľmi široký. Z tohto hľadiska by bolo v rozpore so samotným cieľom smernice vyňať z pôsobnosti jej prílohy II práce spočívajúce v zlepšení a rozšírení infraštruktúry už vybudovaného letiska z toho dôvodu, že príloha I uvedenej smernice sa týka „stavby letísk“ a nie „letísk“ ako takých. Takýto výklad by umožnil vyňať z povinností, ktoré vyplývajú zo smernice 85/337, všetky stavebné úpravy už existujúceho letiska bez ohľadu na rozsah týchto úprav a zbavil by tak v tomto ohľade prílohu II uvedenej smernice jej dosahu.

(pozri body 32, 33, 40, bod 2 výroku)
Podľa desiateho odôvodnenia prvej smernice 89/104 o ochranných známkach posúdenie existencie pravdepodobnosti zámeny „závisí od mnohých prvkov, predovšetkým od vžitosti ochrannej známky na trhu, od asociácie, ktorá môže vzniknúť medzi užívaným označením a zapísanou známkou, od stupňa podobnosti medzi ochrannou známkou a označením a nimi označenými tovarmi alebo službami“. Pravdepodobnosť zámeny sa má teda posudzovať celkovo pri zohľadnení všetkých rozhodujúcich okolností predmetného prípadu.

Okolnosť, že pre hospodárske subjekty existuje potreba dostupnosti označenia, nie je relevantným prvkom. Ako zo znenia článku 5 ods. 1 písm. b) smernice totiž vyplýva, odpoveď na otázku, či existuje pravdepodobnosť zámeny, musí byť založená na vnímaní verejnosťou na jednej strane výrobkov s majiteľovou ochrannou známkou a na druhej strane výrobkov s označením používaným tretími stranami. Okrem toho označenia, ktoré musia v zásade byť dostupné všetkým hospodárskym subjektom, môžu byť používané nečestne s cieľom zmiasť spotrebiteľa. Ak by sa v takej súvislosti mohla tretia osoba dovolávať požiadavky dostupnosti pre voľné používanie označenia hoci aj podobného s ochrannou známkou bez toho, že by majiteľ ochrannej známky mohol voči tomu namietať odvolaním sa na pravdepodobnosť zámeny, bolo by zasiahnuté do účinného uplatňovania pravidla uvedeného v článku 5 ods. 1 písm. b) smernice.

(pozri body 29 — 31)
Vec C-173/07

Emirates Airlines — Direktion für Deutschland

proti

Diether Schenkel

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Oberlandesgericht Frankfurt am Main)

„Letecká doprava — Nariadenie (ES) č. 261/2004 — Náhrada cestujúcim v prípade zrušenia letu — Pôsobnosť — Článok 3 ods. 1 písm. a) — Pojem ‚let‘“

Návrhy prednesené 6. marca 2008 — generálna advokátka E. Sharpston I - 5239

Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 10. júla 2008 I - 5252

Abstrakt rozsudku

Doprava – Letecká doprava – Nariadenie č. 261/2004 – Spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov – Pôsobnosť

[Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 261/2004, článok 3 ods. 1 písm. a)]

Je opodstatnené pojem „let“ v zmysle nariadenia č. 261/2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov, vykladať tak, že v podstate pozostáva z činnosti leteckej dopravy, čím určitým spôsobom znamená jednu „jednotku“ tejto dopravy uskutočnenú leteckým dopravcom, ktorý stanovuje jej trasu. Z toho vyplýva, že cestu tam a späť nemožno považovať za jeden a ten istý let. Z toho dôvodu sa článok 3 ods. 1 písm. a) uvedeného nariadenia, podľa ktorého sa toto nariadenie uplatní pri cestujúcich odlietajúcich z letiska umiestneného na území členského štátu, ktorý podlieha ustanoveniam zmluvy, má vykladať v tom zmysle, že sa neuplatňuje na cestu tam a späť, pri ktorej cestujúci, ktorí odleteli z letiska umiestneného na území členského štátu podliehajúceho ustanoveniam Zmluvy, na spiatočnej ceste priletia naspäť na toto letisko z letiska umiestneného v tretej krajine. Okolnosť, že let tam a let späť sú predmetom jednej rezervácie, nemá vplyv na výklad tohto ustanovenia.

(pozri body 40, 47, 53 a výrok)
—

ak sa ukáže, že náklady spojené so zneškodnením odpadu vzniknutého pri úniku ropných látok do mora v dôsledku nehody neznáša Medzinárodný fond na kompenzáciu škôd vzniknutých v dôsledku znečistenia ropnými látkami, alebo že nemôžu byť znášané z dôvodu prekročenia obmedzenia na odškodnenie stanoveného pre túto škodovú udalosť a že za uplatnenia stanovených obmedzení a/alebo výnimiek zo zodpovednosti vnútroštátne právo členského štátu vrátane vnútroštátneho práva, ktoré vyplýva z medzinárodných dohovorov, bráni tomu, aby tieto náklady znášal vlastník lode a/alebo jej nájomca, hoci by boli považovaní za „držiteľov“ v zmysle článku 1 písm. c) smernice 75/442, takéto vnútroštátne právo bude musieť na zabezpečenie riadneho prebratia článku 15 tejto smernice umožniť, aby predmetné náklady znášal výrobca výrobku, z ktorého pochádza takto vzniknutý odpad. Podľa zásady, že náhradu škody hradí znečisťovateľ, však takýto výrobca môže byť povinný znášať tieto náklady iba vtedy, ak svojou činnosťou prispel k nebezpečenstvu vzniku znečistenia, ku ktorému došlo pri stroskotaní lode.
Spoločný colný sadzobník – Položky sadzobníka – Topánky so zvrškom z usne a so zvrškom z textilných materiálov – Zaradenie do položky 6403 alebo do položky 6404 kombinovanej nomenklatúry

(Nariadenie Rady č. 2658/87, príloha I, položky 6403 a 6404; nariadenie Komisie č. 2388/2000)
Pokiaľ ide totiž najprv o predmet a účel uvedenej dávky, jej cieľom je poskytnúť žiadateľom o invalidný dôchodok, ktorí sú nezamestnaní alebo nemajú žiaden zdroj príjmu, keď sa na základe okolností dá počítať s priznaním tohto dôchodku, finančné prostriedky, ktoré im umožnia zabezpečiť ich potreby až do vydania konečného rozhodnutia o ich žiadosti, teda počas obdobia, keď existuje stav neistoty, pokiaľ ide o schopnosť žiadateľa znovu sa začleniť do pracovného života. Táto dávka, ktorú tiež vyplácajú orgány príslušné vo veciach nezamestnanosti, má nahrádzať príjem ušlý v dôsledku straty zamestnania a umožňuje nezamestnanému pracovníkovi uspokojiť jeho potreby. Ďalej, pokiaľ ide o základ pre výpočet uvedenej dávky, jej výška sa určuje rovnako ako výška dávky v nezamestnanosti. Napokon, pokiaľ ide o podmienky vzniku nároku na túto dávku, okrem toho, že relevantnými právnymi predpismi pre túto dávku sú predpisy upravujúce poistenie v nezamestnanosti a že o jej priznaní rozhodujú orgány príslušné vo veciach nezamestnanosti, musí žiadateľ o invalidný dôchodok spĺňať podmienky vzniku nároku na dávku v nezamestnanosti týkajúce sa doby poistenia a nevyčerpania podpornej doby. Za týchto okolností napriek tomu, že je viazaná na podanie žiadosti o invalidný dôchodok, má táto dávka priamy súvis s rizikom nezamestnanosti, ktoré je uvedené v citovanom článku 4 ods. 1 písm. g).

Článok 39 ES treba vykladať tak, že bráni tomu, aby členský štát podmienil priznanie dávky, akou je preddavok vyplácaný nezamestnaným, ktorí v rámci zákonného režimu starobného poistenia alebo úrazového poistenia požiadali o čiastočný alebo úplný invalidný dôchodok, ktorú je potrebné považovať za „dávku v nezamestnanosti“ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. g) nariadenia č. 1408/71, splnením podmienky, aby mal poberateľ bydlisko na území tohto štátu, ak tento štát neuviedol žiadnu skutočnosť, ktorá by preukazovala, že táto podmienka je objektívne odôvodnená a primeraná.

Pokiaľ totiž vnútroštátne opatrenie nie je objektívne odôvodnené a primerané sledovanému cieľu, treba ho považovať za nepriamo diskriminačné, ak je samotnou svojou povahou spôsobilé dotknúť sa viac migrujúcich pracovníkov ako vlastných pracovníkov a v dôsledku toho hrozí, že podstatnejšie znevýhodní migrujúcich pracovníkov. To je prípad podmienky bydliska, od ktorej závisí priznanie uvedenej dávky a ktorú ľahšie splnia domáci pracovníci než pracovníci z iných členských štátov, pretože práve títo pracovníci majú tendenciu, a to najmä v prípade nezamestnanosti alebo invalidity, opustiť krajinu pôvodného zamestnania a vrátiť sa do svojej krajiny pôvodu.

(pozri body 54, 55, 64, bod 2 výroku)
V tejto súvislosti pojem „pracovník“ v zmysle článku 39 ES má dosah v rámci celého Spoločenstva a nesmie sa vykladať zužujúco. Za „pracovníka“ je potrebné považovať každú osobu, ktorá vykonáva skutočné a účinné činnosti s výnimkou činností, ktoré sú obmedzené do takej miery, až sa zdajú byť čisto okrajové a vedľajšie. Charakteristickou črtou pracovného vzťahu je okolnosť, že osoba vykonáva plnenia počas určitého času v prospech inej osoby a pod jej vedením, za čo dostáva odmenu.

Vedec, ktorý pripravuje svoju dizertačnú prácu na základe zmluvy o štipendiu uzavretej s verejnoprospešným združením riadiacim vedeckovýskumné inštitúty, založeným podľa súkromného práva členského štátu, sa má považovať za pracovníka v zmysle článku 39 ES len vtedy, ak svoju činnosť vykonáva počas určitého času pod vedením inštitútu, ktorý patrí do tohto združenia, a ak ako protiplnenie za túto činnosť dostáva odmenu. Je úlohou vnútroštátneho súdu, aby v nevyhnutnej miere overil skutkový stav a posúdil, či je to tak vo veci, ktorú posudzuje.

Súkromnoprávne združenie vo forme verejnoprospešného združenia musí voči pracovníkom v zmysle článku 39 ES dodržiavať zásadu zákazu diskriminácie.

Podľa tohto článku na jednej strane z voľného pohybu pracovníkov vnútri Európskeho spoločenstva vyplýva odstránenie akejkoľvek diskriminácie medzi pracovníkmi členských štátov na základe štátnej príslušnosti, pokiaľ ide o zamestnanie, odmenu za prácu a iné pracovné podmienky. Na druhej strane zásada zákazu diskriminácie, ktorá je uvedená v článku 39 ES, je sformulovaná všeobecne a jej adresátom nie sú osobitne členské štáty alebo verejnoprávne subjekty. Zákaz diskriminácií založených na štátnej príslušnosti je teda záväzný nielen v prípade činnosti orgánov verejnej moci, ale aj v prípade úprav inej povahy, ktoré upravujú kolektívne závislú prácu, ako aj poskytovanie služieb. Zrušenie prekážok voľného pohybu osôb medzi členskými štátmi by bolo totiž ohrozené, ak by sa mohlo odstránenie prekážok, ktoré majú štátny pôvod, neutralizovať prekážkami, ktoré vyplývajú z výkonu právnej autonómie združení alebo organizácií, ktoré nepatria do verejného práva. Pokiaľ ide o článok 39 ES, ktorý zakotvuje základnú slobodu a predstavuje osobitné uplatnenie všeobecného zákazu diskriminácie, ktorý obsahuje článok 12 ES, zákaz diskriminácie sa tak vzťahuje na všetky dohody, ktoré majú kolektívne upravovať závislú prácu, ako aj zmluvy medzi súkromnými osobami.

(pozri body 41 — 46, 48, bod 2 výroku)
Spoločný colný sadzobník – Prijatie tovaru prihláseného do voľného obehu so zvýhodneným colným zaobchádzaním z dôvodu jeho konečného použitia – Osoba dovážajúca tovar alebo osoba, ktorá ho nechala doviezť pre prepustenie do voľného obehu v zmysle článku 291 ods. 1 nariadenia č. 2454/93 – Pojem

(Nariadenie Rady č. 2913/92, článok 5 ods. 4 druhý pododsek; nariadenie Komisie č. 2454/93, článok 291 ods. 1 a ods. 3 druhý pododsek a článok 293, a nariadenie Komisie č. 89/97)
Vec C-253/07

Canterbury Hockey Club

a

Canterbury Ladies Hockey Club

proti

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division]

„Šiesta smernica o DPH — Oslobodenia — Poskytovanie služieb spojených s výkonom športu — Služby poskytované osobám, ktoré vykonávajú šport — Služby poskytované neregistrovaným združeniam a právnickým osobám — Zahrnutie — Podmienky“

Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 16. októbra 2008 I ‐ 7824

Abstrakt rozsudku

Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Oslobodenia upravené v šiestej smernici [Smernica Rady 77/388, článok 13 A ods. 1 písm. m)] Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Oslobodenia upravené v šiestej smernici [Smernica Rady 77/388, článok 13 A ods. 1 písm. m)]
Vec C-239/07

Konanie týkajúce sa kontroly ústavnosti začaté

zo strany

Juliusa Sabatauskasa a i.

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas)

„Vnútorný trh s elektrickou energiou — Smernica 2003/54/ES — Článok 20 — Prenosové a distribučné sústavy — Prístup tretích strán — Povinnosti členských štátov — Slobodný prístup tretích strán do prenosových a distribučných elektrických sústav“

Návrhy prednesené 12. júna 2008 — generálna advokátka J. Kokott I ‐ 7525

Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 9. októbra 2008 I ‐ 7539

Abstrakt rozsudku

Aproximácia právnych predpisov – Opatrenia určené na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu s elektrickou energiou – Smernica 2003/54 – Prístup tretích strán do prenosových a distribučných elektrických sústav

(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/54, článok 20)

Článok 20 smernice 2003/54 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrickou energiou a o zrušení smernice 96/92 sa má vykladať v tom zmysle, že stanovuje len povinnosti členských štátov týkajúce sa prístupu a nie pripojenia tretích strán do prenosových a distribučných elektrických sústav a že nestanovuje, že systém prístupu do sústav, ktorý sú členské štáty povinné zaviesť, by mal oprávnenému zákazníkovi umožniť vybrať si podľa vlastnej úvahy typ sústavy, do ktorej si želá byť pripojený.

Tento článok 20 sa má súčasne vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že zariadenia oprávneného zákazníka môžu byť pripojené do prenosovej sústavy len vtedy, ak prevádzkovateľ distribučnej sústavy z dôvodu požadovaných technických alebo prevádzkových podmienok zamietne pripojiť do svojej sústavy zariadenia oprávneného zákazníka nachádzajúce sa na zásobovacom území vymedzenom v jeho licencii. Je však úlohou vnútroštátneho súdu preskúmať, či zavedenie a uplatňovanie tohto systému sa medzi užívateľmi sústavy uskutočňuje podľa objektívnych a nediskriminačných kritérií.

(pozri bod 49 a výrok)
Z ustanovení služobného poriadku a podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov vyplýva, že medzi administratívnym postavením, požiadavkami na prijatie a podmienkami prijímania pomocných zamestnancov a administratívnym postavením, požiadavkami na prijatie a podmienkami prijímania úradníkov aj dočasných zamestnancov existujú rozdiely. Z týchto rozdielov vyplýva, že pomocní zamestnanci nie sú prijímaní s cieľom plniť v inštitúciách Spoločenstva trvalé úlohy. Naopak, charakteristika, ktorou sa odlišuje zmluva pomocného zamestnanca, spočíva v jej dočasnosti, vzhľadom na to, že táto zmluva môže byť využívaná iba na zabezpečenie dočasnej náhrady alebo na umožnenie výkonu administratívnych úloh prechodnej alebo veľmi naliehavej povahy alebo jasne nedefinovaných úloh. Pomocní zamestnanci preto predstavujú odlišnú kategóriu zamestnancov, ktorá zodpovedá odlišným potrebám inštitúcií, ktoré ich zamestnávajú.

V súlade so štruktúrou a s cieľom služobného poriadku a podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov, hoci menovací orgán má možnosť pripustiť pomocných zamestnancov na výberové konanie v rámci inštitúcie, nie je povinný pripustiť do každého výberového konania všetky osoby, ktoré sú v jeho službe. Takáto povinnosť by porušovala širokú právomoc posúdenia, ktorá je priznaná inštitúciám Spoločenstva pri organizovaní svojich služieb a najmä pri určovaní, v závislosti od záujmu služby, podmienok výberového konania.

(pozri body 71 — 73, 76, 77)