Keywords

Summary



Keywords

1. Základné práva – Právo na kolektívne vyjednávanie – Vyhovenie požiadavkám týkajúcim sa základných slobôd zaručených Zmluvou – Sloboda usadiť sa – Slobodné poskytovanie služieb – Smernice v oblasti verejného obstarávania

(Charta základných práv Európskej únie, článok 28; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18; smernica Rady 92/50)

2. Aproximácia právnych predpisov – Postupy verejného obstarávania služieb – Smernice 92/50 a 2004/18 – Pôsobnosť

(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18; smernica Rady 92/50)

3. Aproximácia právnych predpisov – Postupy verejného obstarávania služieb – Smernice 92/50 a 2004/18 – Pôsobnosť – Hodnota zmluvy

(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18, článok 9 ods. 8; smernica Rady 92/50, článok 7 ods. 4 a 5)

Summary

1. Základný charakter práva na kolektívne vyjednávanie a sociálny cieľ kolektívnej zmluvy týkajúcej sa prevedenia časti odmeny na starobné dôchodkové sporenie pre zamestnancov komunálnej verejnej služby posudzovaný ako celok nemôžu samy osebe predstavovať automatickú možnosť pre komunálnych zamestnávateľov nedodržiavať povinnosti vyplývajúce zo smernice 92/50 o koordinácii postupov verejného obstarávania služieb a smernice 2004/18 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby, ktorými sa v oblasti verejného obstarávania vykonáva sloboda usadiť sa a slobodné poskytovanie služieb.

Ustanovenia kolektívnych zmlúv totiž nie sú vyňaté z pôsobnosti ustanovení týkajúcich sa voľného pohybu osôb.

Navyše výkon základného práva, akým je právo na kolektívne vyjednávanie, môže podliehať určitým obmedzeniam. Presnejšie, hoci právo na kolektívne vyjednávanie požíva v členskom štáte ústavnú ochranu, nič to nemení na skutočnosti, že podľa článku 28 Charty základných práv Európskej únie sa toto právo musí vykonávať v súlade s právom Únie.

Okrem toho sa nemožno domnievať, že by z výkonu slobody sociálnych partnerov a práva na kolektívne vyjednávanie priamo vyplývala možnosť zasiahnuť do smerníc, ktorými sa uplatňuje sloboda usadiť sa a slobodné poskytovanie služieb v oblasti verejného obstarávania.

Napokon na rozdiel od cieľa dohodnutého medzi sociálnymi partnermi, ktorým bolo zvýšiť úroveň starobného dôchodku zamestnancov komunálnej verejnej služby, určenie inštitúcií a podnikov, s ktorými sa majú uzatvoriť zmluvy na poskytnutie služieb podnikového dôchodkového zabezpečenia, v kolektívnej zmluve nepredstavuje podstatu výkonu práva na kolektívne vyjednávanie.

(pozri body 41 – 43, 47, 49)

2. Členský štát si nesplnil povinnosti, ktoré mu do 31. januára 2006 vyplývali z článku 8 v spojení s hlavami III až VI smernice 92/50 o koordinácii postupov verejného obstarávania služieb a od 1. februára 2006 z článku 20 v spojení s článkami 23 až 55 smernice 2004/18 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby z dôvodu, že komunálne správne orgány a obecné podniky, ktoré dosiahli rozhodujúcu veľkosť s ohľadom na počet zamestnancov, ktorej hodnota sa rovná alebo presahuje príslušný prah na uplatnenie uvedených smerníc, bez vyhlásenia zadávacieho konania na úrovni Európskej únie priamo uzatvorili zmluvy na poskytnutie služieb podnikového dôchodkového zabezpečenia zamestnancov s inštitúciami alebo podnikmi uvedenými v ustanovení kolektívnej zmluvy.

Výkon základného práva na kolektívne vyjednávanie musí byť totiž zlučiteľný s požiadavkami vyplývajúcimi zo slobôd chránených Zmluvou o FEÚ a byť v súlade so zásadou proporcionality. V tejto súvislosti spravodlivá rovnováha pri zohľadnení jednotlivých záujmov, t. j. na jednej strane zvýšenie úrovne starobného dôchodku dotknutých zamestnancov a na druhej strane výkon slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb, ako aj otvorenosti hospodárskej súťaži na úrovni Únie, nie je dosiahnutá ustanovením kolektívnej zmluvy, ktoré spôsobuje, že sa neuplatňujú ani sa v budúcnosti nikdy nebudú uplatňovať pravidlá vyplývajúce zo smerníc 92/50 a 2004/18 v oblasti dôchodkového sporenia komunálnych zamestnancov, zatiaľ čo dodržiavanie smerníc v oblasti verejného obstarávania služieb sa nezdá nezlučiteľné s realizovaním sociálneho cieľa sledovaného zmluvnými stranami kolektívnej zmluvy.

Navyše podmienky, od ktorých podľa týchto smerníc závisí posúdenie uvedených zmlúv ako „verejných zákaziek“, sú splnené, keďže na jednej strane, hoci komunálni zamestnávatelia v oblasti podnikového dôchodkového zabezpečenia vykonávajú výber, ktorý sa už predtým uskutočnil kolektívnou zmluvou, predsa len sú verejnými obstarávateľmi, a na druhej strane zamestnávatelia, ktorí uzatvárajú zmluvy skupinového poistenia, majú na týchto zmluvách priamy hospodársky záujem, pretože ide o odplatné zmluvy. V tejto súvislosti okolnosť, že koneční príjemcovia dávok starobného dôchodku sú zamestnanci, ktorí pristúpili do uvedeného systému, nemôže spochybniť odplatnú povahu takej zmluvy.

(pozri body 44, 52, 53, 66, 75, 80, 89, 105 a výrok)

3. Čo sa týka zákaziek vzťahujúcich sa na služby podnikového dôchodkového zabezpečenia zamestnancov komunálnej verejnej služby prostredníctvom prevedenia časti odmeny na starobné dôchodkové sporenie, „predpokladaná hodnota zákazky“ v zmysle článku 7 ods. 4 prvej zarážky smernice 92/10 o koordinácii postupov verejného obstarávania služieb a článku 9 ods. 8 písm. a) bodu i) smernice 2004/18 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby zodpovedá predpokladanej hodnote poistného, čiže odvodom zrazeným ako prevod odmeny z platu zamestnancov, ktorí o to v príslušnom komunálnom správnom orgáne alebo obecnom podniku požiadali, a určeným na financovanie konečného plnenia podnikového dôchodkového zabezpečenia. Uvedené poistné totiž predstavuje základnú protihodnotu za služby poskytované inštitúciou alebo podnikom, ktoré ich zabezpečujú pre komunálneho zamestnávateľa v rámci poskytovania týchto plnení. V kontexte, keď celkovú presnú cenu uvedených poistení nie je možné v čase zadania danej zákazky stanoviť, pretože rozhodnutie dať si previesť odmenu spočíva na každom zamestnancovi, pričom s ohľadom na dĺžku trvania zákazky, ktorá je značná či dokonca bez časového obmedzenia, z článku 7 ods. 5 druhej zarážky smernice 92/50, ako aj z článku 9 ods. 8 písm. b) bodu ii) smernice 2004/18 vyplýva, že pri výpočte predpokladanej hodnoty zákazky sa vychádza z „mesačnej hodnoty vynásobenej 48“. Treba teda najskôr založiť výpočet na predpokladanej priemernej mesačnej výške prevodu odmeny jedným zamestnancom vynásobenej číslom 48, na základe tohto súčinu ďalej vypočítať počet jednotlivých vstupov zamestnancov do systému prevodu odmien, ktoré je potrebné na dosiahnutie príslušnej prahovej hodnoty na uplatnenie pravidiel Únie vzťahujúcich sa na verejné obstarávanie, a napokon na základe odhadu percentuálneho zapojenia sa zamestnancov komunálnej verejnej služby do systému prevodu odmien stanoviť rozhodujúcu veľkosť, čo sa týka počtu zamestnancov, po ktorej dosiahnutí komunálni zamestnávatelia zadávali zákazky dosahujúce alebo prekračujúce túto prahovú hodnotu.

(pozri body 86 – 89)