NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

F. G. JACOBS

prednesené 4. mája 2005 1( )

Vec C‑30/04

Ursel Koschitzki

proti

Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

1. V danom konaní položil Tribunale di Bolzano (Obvodný súd v Bolzane), Taliansko, Súdnemu dvoru otázku týkajúcu sa článku 46 ods. 2 nariadenia č. 1408/71( ).

2. Podobnou otázkou sa už Súdny dvor zaoberal vo veci Stinco a Panfilo( ). Podstatou otázky položenej Súdnemu dvoru v danom konaní je objasnenie jeho rozhodnutia v predmetnej veci.

Právna úprava Spoločenstva

3. Článok 46 nariadenia č. 1408/71 stanovuje podmienky pre priznanie dávok v starobe a v prípade smrti, ak sa na pracovníka vzťahovali právne predpisy dvoch alebo viacerých členských štátov. Účelom systému stanoveného článkom 46 ods. 2 je napraviť situácie, kde právne predpisy jedného členského štátu úplne alebo čiastočne odopierajú dávky takémuto pracovníkovi z dôvodu nedostatočnej doby poistenia alebo bydliska, a to aj napriek tomu, že iné doby poistenia sa dosiahli v inom členskom štáte. Článok 46 ods. 2 stanovuje:

„a) príslušná inštitúcia vypočíta teoretickú výšku dávky, na ktorú by si mohla dotknutá osoba uplatniť nárok za predpokladu, že všetky doby poistenia, a/alebo bydliska dosiahnuté podľa právnych predpisov členských štátov, ktorým zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba podliehali, sa dosiahli v tomto štáte podľa právnych predpisov, ktoré uplatňuje v deň priznania dávky. Ak podľa týchto právnych predpisov výška dávky nezávisí na trvaní dosiahnutých dôb, táto výška sa považuje za teoretickú výšku uvedenú v tomto pododseku;

b) príslušná inštitúcia následne stanoví skutočnú výšku dávky na základe teoretickej výšky uvedenej v predchádzajúcom pododseku a podľa pomeru trvania dôb poistenia alebo bydliska dosiahnutých pred vznikom poistnej udalosti podľa právnych predpisov, ktoré uplatňuje táto inštitúcia, k celkovému trvaniu dôb poistenia a dôb bydliska dosiahnutých pred vznikom poistnej udalosti podľa právnych predpisov všetkých dotknutých členských štátov.“

4. Preto, ak osoba pracovala v členskom štáte A 10 rokov a v členskom štáte B 20 rokov, potom aj keby podľa právnych predpisov členského štátu A nemala po desaťročnom trvaní poistenia nárok na dôchodok (napríklad z toho dôvodu, že tento štát požadoval, aby tam mal žiadateľ odpracovaných 15 rokov), na základe článku 46 ods. 2 by mala v členskom štáte A nárok na jednu tretinu dávky, na ktorú by mala nárok, ak by tam pracovala 30 rokov. Prvý krok takto opísaného postupu [t. j. výpočet teoretickej výšky podľa článku 46 ods. 2 písm. a)] je známy ako súčet a druhý krok [t. j. výpočet pomernej dávky podľa článku 46 ods. 2 písm. b)] ako pomerný výpočet alebo rozdelenie.

Rozhodnutie vo veci Stinco a Panfilo

5. Talianske právne predpisy( ) stanovujú minimálnu výšku dôchodku. Pokiaľ celková výška vyplácaného dôchodku (vrátane každého dôchodku vyplácaného iným členským štátom) nedosahuje túto výšku, vypláca sa doplatok, ktorým sa tento rozdiel doplní.

6. Vo veci Stinco a Panfilo podali všetci žalobcovia na Istituto nazionale della previdenza sociale (taliansky národný úrad sociálneho zabezpečenia, ďalej len „INPS“) žiadosť o priznanie starobného dôchodku. Každý zo žalobcov mal takisto od rovnakého dátumu nárok na starobný dôchodok z iného členského štátu. INPS priznal v súlade s článkom 46 ods. 2 pomerné podiely dôchodkov vypočítané so zreteľom na fiktívny dôchodok (alebo „teoretickú výšku“), na ktoré by mali žalobcovia nárok, ak by pracovali v Taliansku počas celej svojej pracovnej kariéry. Zdá sa, že výška fiktívneho dôchodku, ktorá slúžila pre výpočet, bola taká, že v prípade, ak by žalobcovia mali v skutočnosti nárok na domáce dôchodky v tejto výške, dôchodok by bol doplnený talianskym zákonným doplatkom dôchodku tak, aby sa dosiahla výška minimálneho zákonného dôchodku.

7. Každý zo žalobcov tvrdil, že fiktívny dôchodok použitý ako základ pre výpočet ich pomerných podielov dôchodkov by mal zahrňovať doplatok, a preto by sa dôchodok mal rovnať zákonnému minimu. Súdnemu dvoru bola položená otázka, či pri stanovení výšky talianskeho pomerného podielu dôchodku by mal INPS vychádzať pri svojich výpočtoch len z fiktívneho alebo teoretického dôchodku, alebo z doplneného fiktívneho alebo teoretického dôchodku, ak je to pre dosiahnutie zákonného minima relevantné. Súdny dvor rozhodol, že článok 46 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1408/71 vyžaduje, aby príslušná inštitúcia zobrala pri určení teoretickej výšky dôchodku, ktorá tvorí základ pre výpočet pomerného podielu dôchodku do úvahy doplatok, ktorého účelom je doplniť výšku dôchodku na úroveň zákonného minima.

Skutkové okolnosti a konanie pred vnútroštátnym súdom

8. Pani Koschitzki, žalobkyňa v danom konaní, je poberateľkou starobného dôchodku s účinnosťou od októbra 1996. Príspevky hradila počas 262 týždňov v Taliansku a 533 týždňov v inom členskom štáte, čo spolu tvorí 795 týždňov prispievania.

9. Teoretická výška dôchodku na ktorý by mala pani Koschitzki nárok, ak by pracovala v Taliansku počas celej svojej pracovnej kariéry, bola, ako vo veci Stinco a Panfilo, nižšia než taliansky minimálny dôchodok. Zdá sa však, že ďalšou podmienkou pre splnenie nároku na doplatok, účelom ktorého je doplniť dôchodok do výšky zákonného minima, o ktoré priamo vo veci Stinco a Panfilo nešlo, je, že žalobcov rodinný príjem je nižší ako hranica stanovená talianskym zákonom.( ) V októbri 1996 bol rodinný príjem pani Koschitzki (vrátane príjmu jej manžela) vyšší, než je táto hranica.

10. Pani Koschitzki tvrdila, že v súlade s rozsudkom vo veci Stinco a Panfilo by mal ako základ pre výpočet talianskeho pomerného podielu dôchodku slúžiť fiktívny dôchodok doplnený do zákonnej minimálnej výšky.

11. INPS tvrdil, že vzhľadom na to, že rodinný príjem pani Koschitzki prevyšoval príjmovú hranicu, fiktívny dôchodok by nemal byť doplnený do zákonnej minimálnej výšky na účely výpočtu podľa článku 46 ods. 2 písm. a).

12. Pani Koschitzki podala návrh na začatie konania na Tribunale di Bolzano, ktorý zastáva názor, že doslovné znenie rozsudku vo veci Stinco a Panfilo potvrdzuje spôsob výpočtu uvedeného žalobkyňou: základom pre výpočet talianskeho pomerného podielu dôchodku je doplnený fiktívny dôchodok. Ďalej tiež tvrdí, že sa mu nezdá, aby rozsudok bližšie uvádzal, či sa doplatok berie do úvahy aj v prípade, ak rodinný príjem prevyšuje hranicu stanovenú talianskym zákonom. Tribunale di Bolzano preto rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku, či sa článok 46 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1408/71 má vykladať tak, že základom pre výpočet talianskeho pomerného podielu dôchodku musí byť vždy fiktívny dôchodok doplnený do zákonnej minimálnej výšky, a to aj v prípade, že príjmové hranice stanovené talianskym zákonom pre doplnenie dôchodku do zákonného minima boli prekročené.

13. Písomné pripomienky predložili pani Koschitzki, INPS a Komisia, ktorí boli všetci na pojednávaní zastúpení.

Posúdenie

14. Pani Koschitzki tvrdí, že ako základ pre taliansky pomerný podiel dôchodku by sa mal brať doplnený fiktívny dôchodok. INPS a Komisia majú, aj keď z rozdielnych dôvodov, opačný názor.

15. Podľa môjho názoru vyplýva odpoveď na položenú otázku zo znenia a z účelu článku 46 ods. 2 písm. a) a z odôvodnenia tvoriaceho základ pre výklad tohto ustanovenia Súdnym dvorom.

16. Článok 46 ods. 2 písm. a) vyžaduje, aby príslušná inštitúcia vypočítala „teoretickú výšku dávky, na ktorú by si mohla dotknutá osoba uplatniť nárok“( ), ak by dosiahla všetky doby poistenia a/alebo bydliska v danom členskom štáte. Tak vo veci Stinco a Panfilo, ako aj v danom prípade je pre výpočet fiktívnej výšky dávky východiskom talianska právna úprava, vrátane teda príjmových hraníc, na základe ktorých vzniká nárok na doplatok. Vo veci Stinco a Panfilo ak by žalobcovia dosiahli všetky tieto doby v Taliansku, mali by na základe talianskych právnych predpisov nárok na predmetný doplatok dôchodku. V danom prípade je však zrejmé, že ak by pani Koschitzki dosiahla všetky tieto doby v Taliansku, nevznikol by jej tento nárok z toho dôvodu, že jej rodinný príjem prevyšoval hranicu stanovenú talianskym zákonom pre takýto nárok. Bolo by preto podľa môjho názoru v rozpore so znením a cieľom článku 46 ods. 2 písm. a), aby teoretická výška dávky zahrňovala doplatok dôchodku.

17. Odpoveď na otázku položenú v danom konaní vyplýva podľa môjho názoru z odôvodnenia uvedeného v predchádzajúcom bode. Budem sa však zaoberať tvrdeniami predloženými pani Koschitzki a otázkou položenou INPS.

Správny výklad vo veci Stinco a Panfilo

18. Právna zástupkyňa pani Koschitzki odkázala na pojednávaní na bod 9 rozsudku vo veci Stinco a Panfilo, ktorý podľa nej znamená, že žalobcovia vo veci Stinco a Panfilo v prípade, ak by dosiahli všetky doby poistenia v Taliansku, nemali by nárok na doplatok dôchodku. Z tohto dôvodu je jej situácia porovnateľná s ich situáciou, a preto neexistuje žiadny dôvod, pre ktorý by sa mala táto vec odlišovať od konania vo veci Stinco a Panfilo.

19. V tomto bode Súdny dvor vo veci Stinco a Panfilo odkázal na tvrdenie vnútroštátneho súdu, podľa ktorého dôchodky v skutočnosti poberané žalobcami neboli doplatené do výšky zákonného minima, pretože celkový dôchodok, ktorý každý z nich poberal, potom, čo sa vzali do úvahy dôchodky vyplácané vo Francúzsku a v Spojenom kráľovstve, prekračoval výšku, pri ktorej vzniká nárok na doplatok podľa talianskej právnej úpravy.

20. Toto tvrdenie však, ako uviedla Komisia, neznamená, že by žalobcovia vo veci Stinco a Panfilo nemali nárok na doplatok dôchodku, ak by dosiahli všetky relevantné doby poistenia v Taliansku. Súdny dvor už v predchádzajúcom bode rozsudku uviedol, že výška fiktívnych dôchodkov, na ktoré by mali žalobcovia nárok, ak by v Taliansku pracovali počas celej svojej pracovnej kariéry, by bola taká, že by v skutočnosti mali nárok na domáce dôchodky v takej výške, aby im bol priznaný zákonný taliansky doplatok dôchodku na dosiahnutie minimálnej výšky dôchodku. Bod 9 sa týkal samostatného problému, a to, či dôchodok, ktorý žalobcovia v skutočnosti poberali, po uskutočnení sčítania a rozdelenia uvedeného v článku 46 ods. 2 by bol v takej výške, na základe ktorej by mali nárok na doplatok.

21. Výklad pani Koschitzki vo veci Stinco a Panfilo ma preto nepresvedčil.

22. Právna zástupkyňa pani Koschitzki na pojednávaní taktiež poukazovala na množstvo bodov v mojich návrhoch vo veci Stinco a Panfilo, ktoré podľa nej potvrdzujú jej výklad.( ) Tieto odkazy vyjadrujú názor, že „teoretická výška dôchodku, ktorá má byť vypočítaná, by mala zahrňovať doplatok“.( ) V súvislosti s vecou Stinco a Panfilo však išlo o takýto prípad: ako som už uviedol v nasledujúcej vete, ak by žalobcovia v tejto veci „dosiahli v Taliansku celkový počet odpracovaných týždňov, zdá sa, že by si mohli uplatniť nárok na zmiešané dôchodky doplnené v každom prípade na úroveň minimálneho dôchodku“.( ) Toto však nie je situácia pani Koschitzki.

Správny výklad nariadenia č. 1408/71

23. Pani Koschitzki taktiež predkladá mnoho námietok založených na ďalších ustanoveniach nariadenia č. 1408/71.

Článok 1 písm. t) – definícia „dávky“

24. Po prvé pani Koschitzki tvrdí, že je potrebné vziať do úvahy definíciu pojmu „dávky“ uvedenú v nariadení č. 1408/71, a to „všetky dávky… vrátane všetkých ich častí, ktoré sa vyplácajú z verejných fondov“.( ) Keďže ide o časť základnej dávky, nie je možné vylúčiť doplatok pri určení teoretického dôchodku.

25. O tomto tvrdení nie som presvedčený. Vedie to k názoru, že „dávka“ zahrňuje dávky, na ktoré nemá dotknutá osoba v skutočnosti nárok, čo nemohlo byť úmyslom zákonodarcu.

Článok 46a – zníženie dávok

26. Po druhé pani Koschitzki tvrdí, že talianske právne predpisy sú v rozsahu, v akom je nárok na doplnenie dôchodku podmienený tým, že rodinný príjem neprekračuje určitý strop, ustanovením o zamedzení súbehu dávok v zmysle článku 46a nariadenia č. 1408/71. Tento článok je preto potrebné uplatniť spolu s článkom 46c.

27. Ako všeobecné pravidlo umožňuje nariadenie č. 1408/71 členským štátom uskutočniť zníženie, pozastavenie alebo odňatie dávok v prípade súbehu dávok s inými dávkami sociálneho zabezpečenia alebo inými druhmi príjmov, a to aj v prípade, že bol takýto príjem získaný v inom členskom štáte.( ) Tieto ustanovenia sú všeobecne známe ako ustanovenia zabraňujúce súbehu dávok alebo ako ustanovenia o zamedzení súbehu dávok. Články 46a až 46c však túto zásadu zmierňujú v prípade vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich sa súbehu, okrem iného aj starobných dôchodkov.

28. Je ustálenou judikatúrou, že vnútroštátne pravidlo je potrebné považovať za ustanovenie o znížení dávok na účely nariadenia č. 1408/71, ak výpočet, ktorý je potrebné vykonať, má za následok zníženie výšky dôchodku, na ktorý by mala dotknutá osoba nárok, pretože poberá dávku z iného členského štátu.( ) Predmetné vnútroštátne pravidlo v danom prípade však evidentne nie je ustanovením o znížení dávky: jednoducho odopiera nárok na dávku, ktorá sa posudzuje podľa príjmu, ak žiadateľove prostriedky presahujú stanovenú hranicu.

29. Ak by však bolo vnútroštátne opatrenie, pri určitej predstavivosti, vytvorené na zníženie vyplácaného dôchodku (prostredníctvom vyplatenia nezvýšenej platby skôr ako doplneného dôchodku v situácii pani Koschitzki), toto „zníženie“ nevzniká z toho dôvodu, že pani Koschitzki poberá dávku z iného členského štátu, alebo z toho dôvodu, že jej rodinný príjem prekračuje určitú hranicu.

30. Znenie článku 46a potvrdzuje, že ustanovenia o zamedzení súbehu, ktorých sa tento článok týka, nezahrňuje ustanovenia týkajúce sa súbehu dôchodku a iných príjmov, ak obidva vznikajú v tom istom členskom štáte. Článok 46a má názov „Všeobecné ustanovenia o znížení, pozastavení alebo odňatí, uplatňované na dávky v invalidite, starobe alebo pozostalostné dávky, podľa právnych predpisov členských štátov“. Jeho prvé dva body stanovujú určité definície. Podstata všeobecných ustanovení proti zamedzení súbehu je stanovená v treťom bode. Článok 46a ods. 3 písm. a) a d) sa zaoberá súbehom dávok s inými príjmami a z obidvoch ustanovení je zrejmé, že pravidlá sa používajú len tam, kde dotknutý „iný príjem“ je „získaný v inom členskom štáte“ [článok 46a ods. 3 písm. a)] alebo „získaný na území iného členského štátu“ [článok 46a ods. 3 písm. d)].

31. Zdá sa mi preto zrejmé, že dotknuté vnútroštátne pravidlo v danom prípade nie je na účely článku 46a ustanovením o zamedzení súbehu dávok.

Článok 46 ods. 3 – porovnanie nezávislých a pomerných podielov dôchodkov

32. Pani Koschitzki po ďalšie tvrdí, že v súlade s článkom 46 ods. 3 treba výpočet jej nároku na dôchodok podľa odseku 2 toho istého článku vykonať, v prvej fáze, bez zohľadnenia ustanovení vnútroštátnej právnej úpravy týkajúcich sa zníženia. Ustanovenia o znížení sa uplatnia len v druhej fáze výpočtu, keď sa pristúpi k porovnaniu medzi výškou dávky priznanej výhradne na základe vnútroštátnej právnej úpravy, s uplatnením pravidiel o zamedzení súbehu dávok, a výškou dávky priznanej podľa práva Spoločenstva, s uplatnením pravidiel o zamedzení súbehu dávok. Na podporu svojho tvrdenia odkázala pani Koschitzki na pojednávaní na vec Di Crescenzo a Casagrande( ), citujúc osobitne bod 27 rozsudku. Súdny dvor v ňom uviedol:

„Je potrebné nakoniec uviesť, že podľa článku 12 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 nesmie príslušná inštitúcia, v prípade, že určuje teoretickú výšku [v súlade s článkom 46 ods. 2 písm. a)], prihliadať na žiadne vnútroštátne ustanovenie, ktoré s sa týka zníženia dávky. Z toho vyplýva, že v prípadoch, akými sú tieto, ktoré sa nachádzajú pred súdom zaoberajúcim sa prejudiciálnou otázkou, sa teoretická výška dôchodku rovná plnej výške dôchodku vyplateného v danom členskom štáte.“

33. Nemyslím si, že článok 46 ods. 3 je v prípade pani Koschitzki relevantný. Podľa prvého bodu tohto ustanovenia má dotknutá osoba nárok na najvyššiu čiastku vypočítanú v súlade s článkom 46 ods. 1 a 2 od príslušnej inštitúcie každého členského štátu bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia o znížení, pozastavení alebo odňatí dávky, ktoré umožňujú právne predpisy, podľa ktorých je táto dávka splatná. Druhý bod stanovuje, že ak nastane tento prípad, porovnanie, ktoré sa má vykonať, sa bude vzťahovať na čiastku, ktorá sa určí až po uplatnení týchto ustanovení.

34. Účelom článku 46 ods. 3 je stanoviť hornú hranicu výšky kumulatívnych dôchodkov vyplácaných migrujúcemu pracovníkovi, ktorý má nárok tak na tzv. „nezávislý dôchodok“ podľa článku 46 ods. 1, na ktorý vzniká nárok bez ohľadu na doby dosiahnuté v iných členských štátoch, ako aj na „pomerný podiel“ dôchodku vypočítaný po sčítaní a rozdelení v súlade s článkom 46 ods. 2. Táto hranica je teoreticky najvyššia, a je teda výškou, na ktorú by dotknutá osoba mala nárok, ak by dosiahla všetky svoje doby poistenia v členskom štáte s najvýhodnejšími právnymi predpismi z tých štátov, v ktorých bola poistená.( ) Na to, aby bolo možné maximálnu výšku určiť, je potrebné tieto dva( ) dôchodky porovnať. Druhý bod článku 46 ods. 3 stanovuje, že porovnanie sa musí uskutočniť prostredníctvom vnútroštátnych pravidiel týkajúcich sa zníženia, pozastavenia alebo odňatia.

35. V danom prípade sa však neuvádzalo, že pani Koschitzki má nárok na nezávislý dôchodok; nerozumiem preto, ako by bolo možné použiť článok 46 ods. 1 a článok 46 ods. 3. V každom prípade som vyššie vysvetlil, prečo zastávam názor, že predmetné vnútroštátne pravidlo nie je v danom prípade evidentne ustanovením týkajúcim sa zníženia dávky v zmysle nariadenia č. 1408/71.

36. Podľa môjho názoru ani vyhlásenie Súdneho dvora vo veci Di Crescenzo a Casagrande nedáva za pravdu pani Koschitzki. V danom prípade išlo o situáciu, ktorá z dôvodu, že tam existoval nárok tak na nezávislý dôchodok, ako aj na pomerný podiel dôchodku, zjavne spadala do pôsobnosti článku 46 ods. 3. Navyše išlo o skutočné pravidlo o zamedzení súbehu dávok v zmysle nariadenia č. 1408/71: belgické právne predpisy stanovili, že dôchodky baníkov majú byť zvýšené so zreteľom na fiktívne roky, ale znížené o počet takých fiktívnych rokov, počas ktorých mal žiadateľ takisto nárok na dôchodok z iného členského štátu. Takáto právna úprava má zjavne za následok zníženie výšky dôchodku, na ktorý by mala dotknutá osoba nárok, pretože dostáva dávku z iného členského štátu, a spadá tak pod definíciu ustanovenia o znížení dávky na účely nariadenia č. 1408/71.

Článok 46c ods. 2 – rozdelenie „iných príjmov“

37. Pani Koschitzki nakoniec poukazuje na článok 46c ods. 2. Uvádza, že podľa talianskych právnych predpisov je jej príjem a príjem jej manžela relevantný pre určenie, či dôchodok je doplnený, a tvrdí, že podľa článku 46c ods. 2 sa má zohľadniť príjem, ktorý ma vplyv na výšku doplatku, avšak nie v celkovej, ale v pomernej výške, v súlade s rozdelením podľa článku 46 ods. 2.

38. Článok 46c ods. 2 stanovuje, že v prípade, keď sa predmetná dávka vypočítava v súlade s článkom 46 ods. 2 „dávka alebo dávky rôznych druhov z rôznych členských štátov alebo iný príjem a všetky ďalšie zložky, na ktoré sa podľa právnych predpisov členského štátu uplatňujú ustanovenia o znížení, pozastavení alebo odňatí, sa započítajú v pomere k dobám poistenia a/alebo bydliska uvedených v článku 46 ods. 2 písm. b) pre výpočet tejto dávky“.

39. Zo znenia tohto ustanovenia je zrejmé, že sa podobne ako článok 46a týka vnútroštátnych pravidiel o znížení, pozastavení alebo odňatí dávok. Už som vysvetlil význam vnútroštátnych ustanovení o znížení na účely nariadenia č. 1408/71. Z vyššie uvedeného dôvodu si nemyslím, že talianska právna úprava, ktorá odopiera doplnenie dôchodku žiadateľovi, ktorého rodinný príjem prevyšuje stanovenú hranicu, je takýmto ustanovením.

40. Okrem toho článok 46c nie je podľa môjho názoru v žiadnom prípade v danom konaní relevantný, z toho dôvodu, že sa podobne ako článok 46a zjavne týka súbehu dávok s inými príjmami, ktoré vznikli v inom členskom štáte. Vyplýva to zo systému článkov 46a až 46c. Článok 46a stanovuje všeobecné ustanovenia týkajúce sa súbehu dávok; ako bolo vysvetlené vyššie,( ) tento článok sa nevzťahuje na súbeh dôchodkov a príjmov, ktoré vznikli v tom istom členskom štáte. Bolo by prekvapujúce, ak by rozsah pôsobnosti článkov 46b a 46c, ktoré upravujú osobitné ustanovenia týkajúce sa súbehu dávok, bol rozdielny. Tento výklad je navyše potvrdený názvom článku 46c, a to „Osobitné ustanovenia uplatňované v prípade súbehu jednej alebo viacerých dávok, o ktorých pojednáva článok 46a ods. 1 s jednou alebo viacerými dávkami rôzneho druhu alebo s iným príjmom, ak sú dotknutými štátmi dva alebo viac členských štátov“.

41. Pani Koschitzki na podporu svojho tvrdenia týkajúceho sa článku 46c citovala vec Stefanutti( ), a to zjavne na tom základe, že toto ustanovenie bolo vložené do nariadenia č. 1408/71 nariadením č. 1248/92( ) preto, aby nahradilo článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 574/72( ), v prípade veci Stefanutti. Na pojednávaní právna zástupkyňa pani Koschitzki dodala, že z tohto rozhodnutia vyplýva, že na príjem, ktorý ovplyvňuje vyplácanú dávku, sa uplatňuje rovnaký koeficient zníženia ako ten, ktorý sa používa pre výpočet rozdelenia.

42. V rozhodnom čase vo veci Stefanutti bol súbeh dávok upravený v nariadení č. 1408/71 len všeobecným pravidlom uvedeným v článku 12; článok 7 nariadenia č. 574/72 obsahoval všeobecné pravidlá pre vykonanie tohto článku. Článok 7 ods. 1 sa uplatňoval, ak osoba, ktorá mala nárok na dávku podľa právnych predpisov jedného členského štátu, mala „tiež nárok na dávky podľa právnych predpisov jedného alebo viacerých členských štátov“. Vzhľadom na to, že v danom prípade nejde o takú situáciu, kde dávka (na ktorú nemá dokonca pani Koschitzki nárok) nevzniká na základe právnych predpisov iného členského štátu ako Taliansko, nerozumiem ako môže byť výklad tohto ustanovenia vo veci Stefanutti relevantný.

Článok 50 a príloha IIa – nezávislý nárok na doplatok a zákaz prenositeľnosti doplatku

43. INPS uvádza, že doplatok ako osobitnú nepríspevkovú dávku uvedenú v prílohe IIa nariadenia č. 1408/71 nie je možné prenášať do iných členských štátov v súlade s článkom 10a tohto nariadenia, ktorý stanovuje, že takéto dávky sú priznané výhradne v členskom štáte, v ktorom má príjemca bydlisko. Z toho vyplýva, že ak by bol doplatok považovaný za súčasť teoretickej výšky v zmysle článku 46 ods. 2 písm. a), obišla by sa táto podmienka, ak by príjemca mal bydlisko v inom členskom štáte. Pre osoby s bydliskom v Taliansku by výklad pani Koschitzki znamenal, že by sa doplatok vyplácal dvakrát: po prvé ako taliansky pomerný podiel dôchodku založený na už doplnenom fiktívnom dôchodku a po druhé podľa článku 50 nariadenia č. 1408/71, ktorý priznáva doplatok, ak je celková vyplácaná výška po sčítaní a rozdelení nižšia ako minimum stanovené právnymi predpismi členského štátu, v ktorom má príjemca bydlisko.

44. Na základe tejto úvahy dospel INPS k záveru, že v danom prípade je správnou metódou výpočtu i) určenie fiktívneho dôchodku, ktorý by sa vyplatil, ak by boli všetky príspevky vyplatené podľa talianskych právnych predpisov; ii) rozdelenie fiktívneho dôchodku so zreteľom na pomer medzi dobami poistenia v Taliansku a celkovými dobami poistenia v zahraničí; iii) určenie pomerného podielu talianskeho dôchodku, ktorý, ak sú splnené všetky podmienky stanovené talianskymi právnymi predpismi a právnymi predpismi Spoločenstva, musí byť doplnený do výšky minima stanoveného talianskou právnou úpravou.

45. Ako som naznačil, súhlasím s týmto návrhom, ako so správnou metódou výpočtu v danom prípade, s tým, že podľa práva Spoločenstva musí byť nárok žalobkyne na doplatok určený so zreteľom na celkový vyplácaný dôchodok po sčítaní a rozdelení.( ) V rozsahu, v akom majú tvrdenia INPS za cieľ všeobecnejší účinok, a teda spochybnenie rozhodnutia vo veci Stinco a Panfilo, by som však odkázal na body 17 a 20 rozsudku v tejto veci, ktoré toto tvrdenie vyvracajú.

46. Z uvedených dôvodov som dospel k záveru, že v prípade, ako je tento, by teoretická výška dávky v zmysle článku 46 ods. 2 písm. a) nemala zahrňovať doplatok dôchodku.

Návrh

47. Dospel som k záveru, že na otázku položenú Tribunale di Bolzano by sa malo odpovedať takto:

Pri určení teoretickej výšky dôchodku, v súlade s článkom 46 ods. 2 písm. a) nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, ktorý je základom pre výpočet pomerného podielu dôchodku, musí príslušná inštitúcia zohľadniť doplatok, ktorého účelom je dosiahnutie minimálneho dôchodku len vtedy, ak dotknutá osoba, pokiaľ by dosiahla v danom členskom štáte všetky doby poistenia a/alebo bydliska dosiahnuté v Európskej únii, v skutočnosti mala nárok na tento doplatok v súlade s relevantnými vnútroštátnymi právnymi predpismi.