Spojené veci T‑259/02 až T‑264/02 a T‑271/02

Raiffeisen Zentralbank Österreich AG a i.

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Hospodárska súťaž – Kartely – Rakúsky bankový trh – ‚Klub Lombard‘ – Vplyv na obchod medzi členskými štátmi – Výpočet pokút“

Abstrakt rozsudku

1. Žaloba o neplatnosť – Právomoc súdu Spoločenstva

(Články 229 ES a 230 štvrtý odsek ES)

2. Žaloba o neplatnosť – Žaloba podaná fyzickou alebo právnickou osobou, ktorej bol napadnutý akt určený – Prevod žaloby na tretiu osobu – Neprípustnosť

(Články 229 ES a 230 štvrtý odsek ES)

3. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Návrh fyzickej alebo právnickej osoby na konštatovanie porušenia

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenia Rady č. 17, článok 3 ods. 1 a 2, a č. 2842/98, články 6 až 8)

4. Hospodárska súťaž – Kartely – Zákaz – Porušenia – Dohody a zosúladené postupy, ku ktorým možno pristupovať ako k jedinému porušeniu

(Článok 81 ods. 1 ES)

5. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie

6. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie

7. Hospodárska súťaž – Kartely – Vplyv na obchod medzi členskými štátmi

(Článok 81 ods. 1 ES)

8. Hospodárska súťaž – Kartely – Vymedzenie trhu – Predmet

(Článok 81 ods. 1 ES a článok 82 ES)

9. Hospodárska súťaž – Kartely – Vymedzenie trhu – Predmet

(Článok 81 ES)

10. Hospodárska súťaž – Kartely – Vplyv na obchod medzi členskými štátmi

(Článok 81 ES)

11. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Vplyv na obchod medzi členskými štátmi

(Článok 81 ods. 1 ES)

12. Hospodárska súťaž – Kartely – Kartely považované za základné zložky jedinej protisúťažnej dohody

(Článok 81 ES)

13. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenia – Úmyselné uskutočnenie

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

14. Hospodárska súťaž – Kartely – Oznámenie – Účinky

[Článok 81 ods. 1 a 3 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 5 písm. a)]

15. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených pri porušení pravidiel hospodárskej súťaže

(Charta základných práv, článok 49; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

16. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Právny rámec

(Nariadenie Rady č. 17, články 3 a 15 ods. 2; oznámenia Komisie 96/C 207/04 a 98/C 9/03)

17. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia

(Oznámenie Komisie 98/C 9/03)

18. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia

(Nariadenie Rady č. 17; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

19. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia

(Článok 81 ods. 1 ES; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

20. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

21. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenia – Pripísanie

22. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, body 1 A, 2 a 3)

23. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Oznámenie o výhradách – Povinný obsah

(Nariadenie Rady č. 17, článok 17)

24. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

25. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Dĺžka trvania porušenia

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

26. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Poľahčujúce okolnosti

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3)

27. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti

(Oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3, prvá zarážka)

28. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Poľahčujúce okolnosti

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3, druhá zarážka)

29. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Priťažujúce alebo poľahčujúce okolnosti

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3, tretia zarážka)

30. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Poľahčujúce okolnosti

31. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

32. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Neuloženie alebo zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku

(Nariadenie Rady č. 17, článok 11 ods. 1, 2, 4 a 5 a článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 96/C 207/04)

33. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Žiadosť o informácie

(Nariadenie Rady č. 17, článok 11 ods. 2 a článok 5)

34. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Neuloženie alebo zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku

(Nariadenie Rady č. 17, článok 11 ods. 5; oznámenie Komisie 96/C 207/04)

35. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Neuloženie alebo zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku

(Nariadenie Rady č. 17, článok 11 ods. 5; oznámenie Komisie 96/C 207/04, bod D 2)

36. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Zníženie odôvodnené vadami v správnom konaní – Podmienka

1. Súdne orgány Spoločenstva môžu vziať na vedomie zmenu mena účastníka konania a v žalobe o neplatnosť podanej osobou, ktorej bol akt určený, môže pokračovať jej univerzálny právny nástupca, najmä v prípade smrti fyzickej osoby alebo zániku právnickej osoby, ak všetky práva a povinnosti zaniknutej spoločnosti prešli na nástupcu. V takejto situácii univerzálny právny nástupca celého podniku nevyhnutne nahrádza svojho predchodcu ako osoba, ktorej je napadnutý akt určený.

Na druhej strane súd Spoločenstva nemá právomoc vo veciach žaloby o neplatnosť podľa článku 230 ES, ba ani pri výkone svojej neobmedzenej právomoci podľa článku 229 ES, pokiaľ ide o pokuty, aby zmenil rozhodnutie inštitúcie Spoločenstva tým, že nahradí osobu, ktorej je určené, inou fyzickou alebo právnickou osobou, ak táto osoba naďalej existuje. Táto právomoc prináleží iba tomu orgánu, ktorý dané rozhodnutie prijal. Preto ak príslušný orgán už rozhodol a tým potvrdil totožnosť osoby, ktorej má byť rozhodnutie určené, neprináleží Súdu prvého stupňa, aby túto osobu nahradil inou.

(pozri body 71, 72)

2. Žalobu podanú osobou, ktorej je akt určený, s cieľom domáhať sa svojich práv v rámci žaloby o neplatnosť podľa článku 230 ES a/alebo návrhu na zmenu tohto rozhodnutia podľa článku 229 ES nemožno previesť na tretiu osobu, ktorej tento akt určený nie je. Ak by takýto prevod bol povolený, existoval by nesúlad medzi stavom, na základe ktorého bola žaloba podaná, a stavom, v akom sa v nej bude pokračovať. Takýto prevod by navyše vyvolal nesúlad medzi totožnosťou osoby, ktorej je akt určený, a totožnosťou osoby vystupujúcou v konaní ako osoba, ktorej je akt určený.

(pozri bod 73)

3. Podľa článku 3 ods. 1 nariadenia č. 17 Komisia môže „na návrh alebo z vlastnej iniciatívy“ konštatovať porušenie článku 81 ES alebo článku 82 ES a príslušným podnikom alebo združeniam podnikov rozhodnutím nariadiť, aby takéto porušovanie ukončili, pričom takýto návrh môžu v zmysle článku 3 ods. 2 nariadenia č. 17 podať fyzické alebo právnické osoby, ktoré uplatňujú oprávnený záujem; z článkov 6 až 8 nariadenia č. 2842/98 o vypočutí strán v určitých konaniach podľa článkov 81 ES a 82 ES vyplýva, že osoby, ktoré predložili tento návrh, majú určité procesné práva, medzi ktoré patrí najmä právo dostať nedôverné znenie oznámenia o výhradách.

Takýto návrh možno platne podať, pokiaľ konanie o porušení bolo začaté z úradnej povinnosti. Nariadenia č. 17 a č. 2842/98 totiž na účely priznania postavenia navrhovateľa nevyžadujú, aby predmetný návrh bol pre Komisiu príčinou začatia konania o porušení a vyšetrovanie oznámeného porušenia sa ešte nezačalo. Inak by sa osobám s oprávneným záujmom na konštatovaní porušenia pravidiel hospodárskej súťaže zabránilo vo výkone procesných práv spojených s postavením navrhovateľa podľa článkov 6 až 8 nariadenia č. 2842/98 v priebehu konania.

V tejto súvislosti sa politická strana môže platne dovolávať svojho postavenia klienta bankových služieb a skutočnosti, že protisúťažnými postupmi bola poškodená vo svojich ekonomických záujmoch, na zdôvodnenie oprávneného záujmu na podaní návrhu, aby Komisia konštatovala, že uvedené postupy predstavujú porušenie článkov 81 ES a 82 ES.

Nič totiž nebráni tomu, aby konečný klient, ktorý kupuje tovary alebo služby, mohol vyhovieť pojmu oprávnený záujem v zmysle článku 3 nariadenia č. 17. Konečný klient, ktorý zdôvodní, že bol poškodený alebo by mohol byť poškodený vo svojich hospodárskych záujmoch z dôvodu predmetného obmedzenia hospodárskej súťaže, má oprávnený záujem v zmysle tohto ustanovenia na podanie návrhu alebo sťažnosti, aby Komisia konštatovala porušenie článkov 81 ES a 82 ES.

V tomto ohľade nie je dôležité, že uvedený konečný klient kupujúci sa najprv odvolával na všeobecný záujem, ktorý chcel chrániť ako opozičná politická strana, a až neskôr tvrdil, že bol oznámeným kartelom hospodársky poškodený ako konečný klient predmetných služieb. Uvedené prvé stanovisko ho totiž nemôže zbaviť možnosti neskôr uplatňovať na účely zdôvodnenia oprávneného záujmu v zmysle nariadenia č. 17 svoje postavenie klienta bánk, voči ktorým sa začalo konanie, ako aj ujmu majetkovej povahy, ktorú predmetnými dohodami údajne utrpel.

Priznanie postavenia navrhovateľa a poskytnutie oznámenia o výhradách zainteresovanému účastníkovi navyše nemôže byť podmienené tým, aby sa tak stalo pred akýmkoľvek ústnym vypočutím pred Komisiou. Nariadenia č. 17 a č. 2842/98 totiž nestanovujú špecifickú lehotu na to, aby tretia osoba navrhovateľ alebo sťažovateľ, ktorá preukázala oprávnený záujem, uplatnila svoje právo na zaslanie oznámenia o výhradách a na vypočutie v rámci konania o porušení. Články 7 a 8 nariadenia č. 2842/98 sa napríklad obmedzujú na ustanovenie, že Komisia uvedenému navrhovateľovi alebo sťažovateľovi predloží výhrady a stanoví lehotu, v ktorej môže písomne vyjadriť svoje stanovisko, pričom tieto tretie osoby môžu byť vypočuté aj ústne, ak o to požiadajú. Z toho vyplýva, že právo navrhovateľa alebo sťažovateľa na predloženie výhrad a byť vypočutý v správnom konaní o zistení porušenia článkov 81 ES a 82 ES možno vykonať, pokiaľ konanie prebieha.

(pozri body 95 – 98, 100, 101)

4. Porušenie článku 81 ods. 1 ES môže vyplývať nielen z jednotlivého aktu, ale aj zo skupiny aktov alebo z pretrvávajúceho správania. Tento výklad nemožno spochybniť z dôvodu, že jedna alebo viaceré zložky tejto skupiny aktov alebo tohto pretrvávajúceho správania by taktiež mohli samy osebe, brané jednotlivo, predstavovať porušenie tohto ustanovenia. Pokiaľ rôzne činnosti spadajú do „spoločného plánu“ vzhľadom na ich rovnaký cieľ skresľujúci hospodársku súťaž vnútri spoločného trhu, Komisia je oprávnená pripísať zodpovednosť za tieto činnosti v závislosti od účasti na porušení posudzovanom ako celok.

Ako jediný ucelený kartel tak možno kvalifikovať systém okrúhlych stolov vytvorený bankami na to, aby v pravidelných intervaloch zosúlaďovali svoje správanie v súvislosti s hlavnými ukazovateľmi týkajúcimi sa hospodárskej súťaže na trhu bankových produktov a služieb v členskom štáte, pokiaľ sa jeden z nich ako inštancia nadradená všetkým ostatným zaoberá otázkami prislúchajúcimi početným osobitným okrúhlym stolom, prijíma zásadné rozhodnutia, vykonáva funkciu arbitra medzi rôznymi skupinami v prípade problémov s disciplínou týkajúcou sa dodržiavania dohôd a existuje úzka previazanosť okrúhlych stolov a ich rozhodovacích procesov, keďže okrúhle stoly niekedy organizujú spoločné zasadnutia, právomoci okrúhlych stolov sa prekrývajú a rôzne okrúhle stoly sa navzájom informujú o svojich aktivitách.

(pozri body 111, 114, 117 – 120, 126)

5. V rámci konaní o uplatnení pravidiel hospodárskej súťaže neumožňuje okolnosť, že voči hospodárskemu subjektu, ktorý sa nachádzal v podobnom postavení ako sankcionovaný subjekt, Komisia nekonštatovala žiadne porušenie, v nijakom prípade vylúčiť porušenie zistené voči sankcionovanému subjektu, ak bolo správne preukázané.

(pozri bod 138)

6. V prípade veľmi komplexnej siete dohôd má Komisia širokú diskrečnú právomoc na určenie toho, ktoré z rôznych postupov zosúlaďovania považuje za osobitne významné, pričom táto voľba môže byť predmetom iba obmedzeného súdneho preskúmania.

(pozri bod 144)

7. Na to, aby dohoda medzi podnikmi mohla ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, musí na základe súhrnu objektívnych právnych a skutkových okolností umožniť s dostatočnou mierou pravdepodobnosti predpokladať, že by mohla mať priamy alebo nepriamy, aktuálny alebo potenciálny vplyv na obchodné toky medzi členskými štátmi v takom smere, že by mohla poškodiť dosiahnutie cieľa jednotného trhu medzi štátmi. Vplyv na obchod v rámci Spoločenstva je preto vo všeobecnosti výsledkom spojenia viacerých činiteľov, ktoré by jednotlivo neboli nevyhnutne určujúce.

V tomto smere nie je dôležité, či je vplyv kartelu na obchod nepriaznivý, neutrálny alebo priaznivý. Obmedzenie hospodárskej súťaže je totiž spôsobilé ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi vtedy, ak je spôsobilé odkloniť obchodné toky zo smeru, ktorý by inak nabrali. Preto na prijatie záveru o spôsobilosti kartelu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi sa nemôžu zohľadniť iba účinky rozdelenia trhu.

Samotná spôsobilosť kartelu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, t. j. jeho potenciálny vplyv, postačuje okrem iného na to, aby spadal do pôsobnosti článku 81 ES a nebolo potrebné preukázať skutočný dosah na obchod. Skutočnosť, že ide o dodatočné posúdenie porušenia, ktoré sa stalo v minulosti, nemôže zmeniť toto kritérium, keďže aj v tomto prípade postačuje potenciálny vplyv kartelu na obchod.

Je však potrebné, aby potenciálny vplyv kartelu na medzištátny obchod bol citeľný alebo, povedané inými slovami, aby nebol bezvýznamný.

(pozri body 163, 164, 166, 167)

8. Vymedzenie relevantného trhu nemá ten istý význam podľa toho, či ide o uplatňovanie článku 81 ES alebo článku 82 ES. Pri uplatňovaní článku 81 ES totiž treba vymedziť relevantný trh na určenie, či predmetná dohoda, rozhodnutie združenia podnikov alebo zosúladený postup môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a či majú za cieľ alebo následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu. To je dôvod, pre ktorý pri uplatňovaní článku 81 ods. 1 ES nemôžu mať výhrady proti vymedzeniu trhu Komisiou nezávislú dimenziu vo vzťahu k výhradám týkajúcim sa ovplyvnenia obchodu medzi členskými štátmi a dosahu na hospodársku súťaž. Preto je napádanie vymedzenia relevantného trhu neopodstatnené, pokiaľ Komisia správne prijala záver, že predmetná dohoda skresľovala hospodársku súťaž a mohla citeľne ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi.

(pozri bod 172)

9. V oblasti hospodárskej súťaže patria do trhu, ktorý sa má zohľadniť, všetky výrobky, ktoré sú na základe svojich vlastností osobitne spôsobilé na uspokojenie stálych potrieb a sú málo zameniteľné za iné výrobky.

Preto, ak rozdielne bankové produkty a služby, upravené dohodami medzi bankami, nie sú navzájom zameniteľné, avšak väčšina klientov všeobecných bánk požaduje balík bankových služieb, ako sú vklady, úvery a platobné operácie, a hospodárska súťaž medzi týmito bankami sa môže týkať všetkých týchto služieb, bolo by úzke vymedzenie relevantného trhu v tomto sektore umelé. Navyše oddelené skúmanie by neumožnilo plne pochopiť vplyvy dohôd, ktoré sa síce týkajú rozdielnych produktov, služieb a klientov (jednotlivcov alebo podnikov), ale patria do toho istého sektora. Vplyv na obchod medzi členskými štátmi totiž môže byť nepriamy a trh, na ktorom sa môže prejaviť, nie je nevyhnutne totožný s trhom výrobkov alebo služieb, ktorých ceny sú určené kartelom. Pritom určenie cien širokej škály bankových služieb ponúkaných jednotlivcom a podnikom môže ako celok mať dosahy na iné trhy.

V dôsledku toho Komisia nie je v podobnom prípade povinná oddelene preskúmať trhy s rozdielnymi bankovými produktmi, ktorých sa týkali uvedené dohody, na účely posúdenia vplyvu na obchod medzi členskými štátmi.

(pozri body 173 – 175)

10. Skutočnosť, že určité ustanovenia dohody nemajú za cieľ alebo následok obmedzenie hospodárskej súťaže, nebráni jej ucelenému preskúmaniu. Ešte viac je to tak v prípade, ak niektoré dohody v rámci jediného kartelu môžu byť predmetom výnimky.

Z toho vyplýva, že Komisia vo svojom skúmaní systému okrúhlych stolov, ktorý vytvorili banky, aby zosúlaďovali svoje správanie v súvislosti s hlavnými ukazovateľmi týkajúcimi sa hospodárskej súťaže na trhu bankových produktov a služieb v členskom štáte, môže zohľadniť potenciálny vplyv všetkých okrúhlych stolov na určenie toho, či kartel ako celok môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Naopak, v tomto smere nie je podstatné vedieť, či každý okrúhly stôl môže jednotlivo ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Rovnako z toho vyplýva, že nie je potrebné preukázať, že ten alebo onen okrúhly stôl je jednotlivo spôsobilý ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, aby sa mohlo konštatovať, že kartel ako celok mal túto možnosť. Preto spôsobilosť okrúhlych stolov ovplyvniť medzištátny obchod nepredpokladá, že predmetom toho alebo oného zosúlaďovacieho postupu boli cezhraničné plnenia.

(pozri body 176 – 178, 195, 196, 208)

11. Kartel s pôsobnosťou na celom území jedného členského štátu má vo svojej podstate za následok upevnenie rozdelenia trhu na vnútroštátnej úrovni, čím bráni vzájomnej hospodárskej preniknuteľnosti trhov sledovanej Zmluvou.

Z toho vyplýva, že existuje aspoň silná domnienka, že postup obmedzujúci hospodársku súťaž uplatňovaný na celom území jedného členského štátu môže prispieť k rozdeleniu trhov a ovplyvniť obchod v rámci Spoločenstva. Túto domnienku je možné vyvrátiť iba vtedy, ak analýza osobitostí dohody a jej hospodárskych súvislostí preukáže opak.

V tomto smere, pokiaľ ide o bankový sektor, môžu existovať dohody pokrývajúce celé územie jedného členského štátu, ktoré nemajú citeľný vplyv na obchod medzi členskými štátmi.

To však nie je prípad komplexného porušenia, ktoré pozostáva zo zosúladených postupov v rámci okrúhleho stola zahŕňajúcich nielen takmer všetky úverové inštitúcie v predmetnom členskom štáte, ale aj veľmi širokú škálu bankových produktov a služieb, najmä vklady a úvery, a preto schopných zmeniť podmienky hospodárskej súťaže v tomto členskom štáte ako celku.

V takom prípade neumožňuje skutočnosť, že členovia kartelu neprijali opatrenia na vylúčenie zahraničných konkurentov z trhu, vyvodiť záver, že nešlo o cezhraničný vplyv.

Také porušenie mohlo prispieť k zachovaniu prekážok vstupu na trhy tým, že umožnilo zachovať štruktúru bankového trhu predmetného členského štátu, ktorého neefektívnosť navyše uznal aj samotný jeden z jeho účastníkov, ako aj zodpovedajúce zvyky spotrebiteľov.

(pozri body 180 – 185)

12. Na preukázanie účasti podniku na jedinej dohode musí Komisia dokázať, že tento podnik zamýšľal prispieť svojím vlastným správaním k spoločným cieľom, ktoré sledovali všetci účastníci, a že mal vedomosť o podstatných úkonoch, ktoré ostatné podniky plánovali alebo vykonali pri sledovaní týchto cieľov, alebo ich mohol primerane predvídať a bol pripravený podstúpiť riziko, ktoré predstavovali.

Je to tak v prípade, keď v rámci systému okrúhlych stolov, ktorý vytvorili banky, aby v pravidelných intervaloch zosúlaďovali svoje správanie v súvislosti s hlavnými ukazovateľmi týkajúcimi sa hospodárskej súťaže na trhu bankových produktov a služieb v členskom štáte, sa jedna z nich zúčastňovala na najdôležitejších okrúhlych stoloch týkajúcich sa úverových a vkladových podmienok a tieto okrúhle stoly mali osobitne úzke väzby na najvyššiu zložku tohto systému, takže uvedená banka nemohla nevedieť, že okrúhle stoly, na ktorých sa zúčastňovala, boli súčasťou väčšieho celku dohôd a že jej účasť na zosúlaďovaní aktívnych a pasívnych podmienok bola súčasťou sledovania cieľov kartelu ako celku.

V tomto ohľade nie je dôležité, že predmetná banka nebola prítomná na niektorých okrúhlych stoloch. Skutočnosť, že určitý podnik sa nezúčastnil na všetkých prvkoch, ktoré zakladajú kartel, alebo že hral malú rolu v tých častiach, na ktorých sa zúčastnil, nie je relevantná na preukázanie porušenia z jeho strany. Zobrať tieto skutočnosti do úvahy je namieste iba pri posudzovaní závažnosti porušenia, prípadne pri určení výšky pokuty.

Rovnako nie je dôležité, že predmetná banka detailne nepoznala zosúladenia dosiahnuté pri mnohých okrúhlych stoloch, na ktorých sa nezúčastnila, alebo že nemala vedomosť o existencii určitých okrúhlych stolov.

(pozri body 189 – 193)

13. Na to, aby sa porušenie pravidiel hospodárskej súťaže mohlo považovať za spáchané úmyselne, nie je nevyhnutné, aby si podnik bol vedomý porušenia týchto pravidiel. Postačuje, že nemohol nevedieť, že cieľom jeho konania je obmedzovanie hospodárskej súťaže na spoločnom trhu.

V tomto smere nie je rozhodujúce, či predmetný podnik poznal výklad kritéria cezhraničnosti, ktorý zastáva Komisia alebo vyplýva z judikatúry, je však dôležité, či vedel o okolnostiach, z ktorých konkrétne vyplývala spôsobilosť kartelu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, alebo aspoň o nich nemohol nevedieť.

Je to tak v prípade, keď v rámci systému okrúhlych stolov, ktorý vytvorili banky, aby v pravidelných intervaloch zosúlaďovali svoje správanie v súvislosti s hlavnými ukazovateľmi týkajúcimi sa hospodárskej súťaže na trhu bankových produktov a služieb v členskom štáte, uvedené banky z dôvodu svojej účasti na hlavných okrúhlych stoloch vedeli, že sieť pokrývala celé územie členského štátu a veľmi široký okruh dôležitých bankových produktov, najmä úvery a vklady, a teda poznali podstatné skutočnosti, z ktorých vyplýva ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi.

V tomto ohľade nie je podstatné vedieť, v akom rozsahu si boli uvedené banky vedomé nezlučiteľnosti svojho správania s článkom 81 ES. Rovnako ani skutočnosť, že podľa vnútroštátneho práva určité kartely neboli zakázané ipso iure, ale mohol ich na návrh zakázať príslušný súd, nemá nijaký dosah na úmyselný charakter porušenia článku 81 ES. Nakoniec verejnosť stretnutí a účasť vnútroštátnych orgánov na nich nemajú vplyv ani na úmysel smerujúci k obmedzeniu hospodárskej súťaže, ani na vedomosť o okolnostiach, z ktorých vyplýva spôsobilosť kartelu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi.

(pozri body 205 – 207, 209)

14. Oznámenie nie je iba formalitou uloženou podnikom, ale podstatnou podmienkou nevyhnutnou na získanie určitých výhod. Podľa článku 15 ods. 5 písm. a) nariadenia č. 17 nie je možné uložiť žiadnu pokutu za činnosti uskutočnené po oznámení za predpokladu, že spadajú pod aktivity opísané v oznámení. Táto výhoda poskytnutá podnikom, ktoré oznámili dohodu alebo zosúladený postup, predstavuje náprotivok rizika, ktoré podnik podstúpil tým, že sám oznámil dohodu alebo zosúladený postup. Tento podnik totiž riskuje nielen zistenie, že dohoda alebo postup porušujú článok 81 ods. 1 ES a nie je možné na ne uplatniť odsek 3, ale aj sankciu vo forme pokuty za činnosti pred oznámením. Podnik, ktorý nechcel podstúpiť toto riziko, sa nemôže voči pokute uloženej za neoznámené porušenie dovolávať hypotetickej možnosti, že oznámenie mohlo viesť k priznaniu výnimky.

(pozri bod 213)

15. Keďže usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO a osobitne nová metóda stanovenia pokút, ktorú obsahujú, boli primerane predvídateľné pre podnik v čase pred ich prijatím, keď sa dopustil porušenia, nemôže spochybniť použitú metódu výpočtu pokuty z dôvodu, že Komisia tým, že uplatnila uvedené usmernenia, a tým, že neskôr opätovne sprísnila svoju prax, porušila zásadu zákazu retroaktivity zakotvenú v článku 7 Európskeho dohovoru o ľudských právach a článku 49 Charty základných práv Európskej únie.

(pozri body 217, 218)

16. Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO predstavujú nástroj určený na spresnenie kritérií – pri dodržiavaní právnych predpisov vyššej právnej sily –, ktoré Komisia mieni uplatniť pri výkone svojej diskrečnej právomoci v oblasti určenia výšky pokút, ktorú jej priznáva článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17.

Tým, že Komisia v usmerneniach oznámila metódu, ktorú plánovala uplatniť na výpočet pokút udelených na základe článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17, nevybočila z právneho rámca stanoveného týmto ustanovením a nijakým spôsobom neprekročila diskrečnú právomoc, ktorá jej bola udelená zákonodarcom.

Aj keď také pravidlá, ktoré majú mať vonkajšie účinky, nemôžu byť kvalifikované ako právne pravidlá, ktoré by bola administratíva povinná v každej situácii dodržiavať, vyjadrujú však orientačné pravidlá postupu, od ktorých sa administratíva nemôže v individuálnom prípade odkloniť bez udania dôvodov, ktoré by boli zlučiteľné so zásadou rovnosti zaobchádzania.

Predmetná inštitúcia sa prijatím takých pravidiel postupu a zverejnením, že ich odteraz bude uplatňovať na príslušné prípady, sama obmedzuje pri výkone svojej voľnej úvahy a nemôže sa od nich odchýliť bez toho, aby nebola prípadne sankcionovaná z dôvodu porušenia všeobecných právnych zásad, akými sú zásada rovnosti zaobchádzania alebo zásada ochrany legitímnej dôvery.

Aj keď uvedené usmernenia nepredstavujú právny základ rozhodnutia sankcionujúceho podnik, ktorý porušil pravidlá hospodárskej súťaže Spoločenstva, keďže toto rozhodnutie sa zakladá na článku 3 a článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17, predsa len vo všeobecnej a v abstraktnej rovine stanovujú metodológiu, ktorú sa Komisia zaviazala uplatňovať pri stanovení výšky pokút uložených týmto rozhodnutím, a preto zaisťujú právnu istotu podnikov.

Sebaobmedzenie diskrečnej právomoci Komisie vyplývajúce z prijatia usmernení však nie je nezlučiteľné so zachovaním širokej miery vecnej voľnej úvahy Komisie. Uvedené usmernenia totiž obsahujú rozličné flexibilné prvky umožňujúce Komisii vykonávať svoju diskrečnú právomoc v súlade s ustanoveniami článku 15 nariadenia č. 17, ako ho vykladá Súdny dvor.

Podobne ako usmernenia, oznámenie o neuložení alebo znížení pokút v prípadoch kartelov vytvorilo legitímne očakávania podnikov, takže Komisia je povinná konať v súlade s ním pri posudzovaní spolupráce zo strany podnikov v rámci určenia výšky pokuty.

Súdu prvého stupňa preto prislúcha, aby v rámci preskúmania legality napadnutého rozhodnutia overil, či Komisia uplatnila svoju diskrečnú právomoc podľa metódy uvedenej v usmerneniach a v oznámení o spolupráci, a v rozsahu, v akom by zistil, že Komisia sa od nej odchýlila, overiť, či táto odchýlka je právne dôvodná a či je právne dostatočne odôvodnená.

Voľná úvaha Komisie a jej hranice, ktoré si stanovila, však neobmedzujú súd Spoločenstva pri výkone jeho neobmedzenej právomoci.

(pozri body 219 – 227)

17. Skutočnosť, že Komisia v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO spresnila svoj prístup k hodnoteniu závažnosti porušenia, nevylučuje, aby ju hodnotila ucelene, v závislosti od všetkých relevantných okolností danej veci vrátane skutočností, ktoré v nich nie sú výslovne uvedené.

Pri stanovení výšky pokút je totiž namieste zobrať do úvahy dĺžku trvania a všetky faktory, ktoré hrajú úlohu pri posúdení závažnosti porušení. Závažnosť porušení sa musí stanoviť v závislosti od veľkého množstva faktorov, akými sú osobitné okolnosti veci, jej kontext a odstrašujúci dosah pokút, a bez toho, aby bol stanovený záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré treba povinne vziať do úvahy.

V tomto smere najmä posudzovanie povahy porušenia umožňuje zohľadniť rôzne relevantné faktory, ktorých vyčerpávajúce vymenovanie v uvedených usmerneniach by nebolo možné a medzi ktoré patrí potenciálny dopad (ktorý sa odlišuje od skutočného a merateľného dopadu) porušenia na trh.

(pozri body 237 – 239)

18. Tri aspekty, ktoré podľa usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO treba pri hodnoteniach závažnosti porušenia brať do úvahy, teda ich povaha, skutočný dopad na trh, tam, kde je ho možné merať, a veľkosť relevantného geografického trhu, nemajú rovnakú váhu v rámci celkového skúmania. Povaha porušenia má zásadný význam, a to najmä pri kvalifikácii porušenia ako „veľmi závažného“. V tomto smere z opisu veľmi závažných porušení v uvedených usmerneniach vyplýva, že dohody alebo zosúladené postupy smerujúce okrem iného k určeniu cien môžu byť iba na základe ich povahy kvalifikované ako „veľmi závažné“ bez toho, aby bolo potrebné tieto správania charakterizovať podľa ich osobitného dopadu alebo geografického rozsahu. Tento záver potvrdzuje skutočnosť, že aj keď opis závažných porušení výslovne uvádza dopad na trh a účinky na veľké oblasti jednotného trhu, opis veľmi závažných porušení naopak neuvádza požiadavku skutočného dopadu na trh ani účinkov na osobitnú geografickú oblasť.

Tri kritériá síce vzájomne od seba závisia v tom zmysle, že zvýšený stupeň závažnosti z hľadiska jedného alebo druhého môže nahradiť menšiu závažnosť porušenia podľa iných aspektov, avšak rozsah geografického trhu predstavuje iba jedno z troch relevantných kritérií na celkové posúdenie závažnosti porušenia, a medzi týmito vzájomne závislými kritériami nie je autonómnym kritériom v tom zmysle, že ako „veľmi závažné“ by mohli byť kvalifikované iba porušenia týkajúce sa väčšiny členských štátov. Ani Zmluva, ani nariadenie č. 17, ani usmernenia, ani judikatúra totiž neumožňujú prijať záver, že tak môžu byť kvalifikované iba geograficky veľmi rozsiahle obmedzenia. Preto kvalifikácia porušenia za veľmi závažné v zmysle uvedených usmernení nemôže byť vyhradená iba pre porušenia, na ktorých sa zúčastňujú takmer všetky podniky na európskom trhu.

(pozri body 240, 241, 311, 313, 381)

19. Horizontálne cenové kartely patria medzi „veľmi závažné“ porušenia v zmysle usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, a to aj keď chýbajú ďalšie obmedzenia hospodárskej súťaže, napríklad rozdelenie trhov.

„Veľmi závažnú“ povahu takých porušení zvýrazňuje, pokiaľ k nim došlo v sektore, akým je bankový sektor, ktorý je dôležitý pre ekonomiku ako celok, a pokiaľ predmetné dohody majú veľký rozsah, pokrývajú širokú škálu dôležitých produktov a zahŕňajú veľkú väčšinu hospodárskych subjektov na relevantnom trhu vrátane najvýznamnejších podnikov. Závažnosť porušenia vyplývajúca z jeho povahy totiž závisí najmä od nebezpečenstva, ktoré predstavuje pre neskreslenú hospodársku súťaž. V tomto smere má rozhodujúcu úlohu rozsah cenového kartelu, pokiaľ ide tak o dotknuté výrobky, ako aj o členské podniky, a horizontálny cenový kartel veľkého rozsahu týkajúci sa takého dôležitého hospodárskeho odvetvia nemožno normálne kvalifikovať inak než veľmi závažné porušenie bez ohľadu na jeho kontext.

Posúdenie vlastnej závažnosti porušenia nemôže ovplyvniť absencia tajného charakteru kartelu, skutočnosť, že kartel bol vytvorený a zachovaný s pomocou dotknutého členského štátu, zohľadnenie úvah týkajúcich sa odstrašujúcej povahy sankcie, skutočnosť, že porušenie pozostáva zo zosúladeného postupu, schválenie alebo tolerancia porušujúceho správania zo strany orgánov verejnej moci, skutočnosť, že sa rozoberali aj iné otázky, ktoré boli z hľadiska hospodárskej súťaže neutrálne, ani to, že dotknutý členský štát pristúpil k Európskej únii len krátko pred časom skutkového stavu.

(pozri body 249, 250, 252, 254 – 257, 260, 262, 263)

20. Komisia sa má pri posudzovaní konkrétneho dopadu porušenia na trh odvolávať na hospodársku súťaž, ktorá by normálne existovala, ak by nedošlo k porušeniu.

Čo sa týka cenového kartelu, je legitímne, ak Komisia vyvodí záver, že porušenie malo účinky, zo skutočnosti, že členovia kartelu prijali opatrenia na uplatnenie dohodnutých cien, napríklad tým, že ich oznámili klientom, dali svojim zamestnancom pokyn používať ich ako základ pri rokovaniach a sledovali ich uplatňovanie zo strany konkurentov a vlastných oddelení predaja. Na záver o dopade na trh totiž postačuje, aby dohodnuté ceny slúžili ako základ pre určenie cien jednotlivých transakcií, a tak obmedzovali rokovací priestor klientov.

Naopak, od Komisie nemožno vyžadovať, aby v prípade, že existencia kartelu je preukázaná, systematicky dokazovala, že dohody skutočne umožnili dotknutým podnikom dosahovať vyššiu úroveň transakčných cien, ako je tá, ktorá by existovala bez kartelu.

Na posúdenie závažnosti porušenia je totiž rozhodujúce vedieť, či členovia kartelu urobili všetko, čo bolo v ich možnostiach, aby dosiahli konkrétny účinok svojich úmyslov. To, čo sa stalo potom na úrovni skutočne dosiahnutých cien, môže byť ovplyvnené inými faktormi mimo kontroly členov kartelu. Členovia kartelu si nemôžu prisvojiť vonkajšie faktory, ktoré skrížili ich plány, a urobiť z nich skutočnosti odôvodňujúce zníženie pokuty.

(pozri body 284 – 287)

21. Za porušenie v zásade zodpovedá fyzická alebo právnická osoba, ktorá riadila dotknutý podnik v čase, keď došlo k porušeniu, aj keď ku dňu prijatia rozhodnutia konštatujúceho porušenie zodpovedala za prevádzku podniku iná osoba. Kým existuje právnická osoba, ktorá riadila podnik v čase porušenia, zodpovednosť za protiprávne správanie podniku pripadá tejto právnickej osobe, aj keď hmotné a personálne zložky, ktoré prispeli k porušeniu, prešli po období, keď došlo k porušeniu, na tretie osoby.

Naopak, ak medzi obdobím, keď došlo k porušeniu, a obdobím, keď za toto porušenie predmetný podnik musí niesť dôsledky, osoba zodpovedná za prevádzkovanie tohto podniku prestala právne existovať, treba predovšetkým určiť všetky hmotné a personálne zložky, ktoré prispeli k porušeniu, aby potom bola určená osoba, ktorá sa stala zodpovednou za prevádzku tohto celku, aby nedošlo k tomu, že pre zánik osoby zodpovednej za prevádzku podniku v čase, keď došlo k porušeniu, by podnik za toto porušenie nezodpovedal.

Ak predmetný podnik prestane existovať z dôvodu, že bol prevzatý nadobúdateľom, preberá tento nadobúdateľ jeho aktíva a pasíva vrátane jeho zodpovednosti z dôvodu porušenia práva Spoločenstva. V takom prípade môže byť zodpovednosť za porušenie, ktorého sa dopustil prevzatý podnik, pripísaná nadobúdateľovi.

Táto zodpovednosť nadobúdateľa pretrváva aj v prípade, keď zodpovednosť za porušenie, ktorého sa dopustil prevzatý podnik pred nadobudnutím, môže byť pripísaná jeho bývalej materskej spoločnosti.

Taká možnosť totiž sama osebe nebráni tomu, aby bola sankcionovaná dcérska spoločnosť. Podnik – t. j. hospodárska jednotka zahŕňajúca personálne, hmotné a nehmotné zložky – je riadený orgánmi upravenými v jeho právnom štatúte a akékoľvek rozhodnutie, ktoré mu ukladá pokutu, môže byť adresované štatutárnym orgánom podniku, aj keď finančné dôsledky napokon znášajú jeho vlastníci. Toto pravidlo by bolo porušené, keby sa v súvislosti s porušením, ktorého sa dopustil nejaký podnik, od Komisie požadovalo, aby vždy preverovala, kto je vlastníkom s rozhodujúcim vplyvom na vedenie podniku, s cieľom umožniť jej sankcionovať iba tohto vlastníka. Keďže možnosť sankcionovať materskú spoločnosť za konanie dcérskej spoločnosti teda nemá vplyv na legalitu rozhodnutia určeného len dcérskej spoločnosti, ktorá sa zúčastnila na porušení, Komisia má možnosť voľby sankcionovať buď dcérsku spoločnosť, ktorá sa zúčastnila na porušení, alebo materskú spoločnosť, ktorá ju počas tohto obdobia ovládala.

Túto voľbu má Komisia aj v prípade hospodárskeho nástupníctva v ovládaní dcérskej spoločnosti. Ak v takomto prípade Komisia môže pripísať konanie dcérskej spoločnosti bývalej materskej spoločnosti za obdobie predchádzajúce postúpeniu a novej materskej spoločnosti za zvyšok, nie je povinná tak urobiť a môže zvoliť sankcionovanie len dcérskej spoločnosti za jej vlastné konanie.

(pozri body 324 – 326, 329, 331, 332, 372)

22. Na účely zaradenia podnikov do kategórií v súlade s bodom 1 A šiestym odsekom usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO je opodstatnené zohľadniť objektívne alebo štrukturálne vlastnosti podnikov, ako aj situáciu na dotknutom trhu.

K týmto objektívnym skutočnostiam patria nielen veľkosť a sila podniku na trhu, ako sa premietajú do jeho vlastného trhového podielu či obratu, ale aj vzťahy, ktoré udržuje s inými podnikmi, pokiaľ sú schopné ovplyvniť štruktúru trhu. Efektívna kapacita podniku spôsobiť značnú škodu a skutočný dopad porušenia, ktorého sa dopustil, musia byť totiž posúdené so zreteľom na hospodársku realitu. Je teda legitímne, aby Komisia so zreteľom na usmernenia také vzťahy zohľadnila na účely určenia efektívnej ekonomickej kapacity členov kartelu spôsobiť ujmu a špecifickej váhy ich porušenia.

V tejto súvislosti nemôže byť štruktúra trhu ovplyvnená len vtedy, keď vzťahy medzi podnikmi zverujú jednému z nich riadiacu právomoc alebo úplnú kontrolu súťažného správania iných subjektov, ako je to v prípade hospodárskych jednotiek. Sila podniku na trhu môže tiež presahovať jeho vlastný trhový podiel, ak udržuje stále vzťahy s inými podnikmi, v rámci ktorých je schopný neformálne vykonávať faktický vplyv na ich konanie. Tak je to aj vtedy, keď výsledkom existujúcich vzťahov medzi podnikmi je obmedzenie alebo vylúčenie hospodárskej súťaže medzi nimi. Skutočnosť, že uvedené vzťahy nemajú takú povahu, aby odôvodnili konštatovanie, podľa ktorého sú dotknuté podniky súčasťou rovnakého hospodárskeho subjektu, neznamená, že Komisia nemôže na ne prihliadať a musí posúdiť situáciu na trhu, akoby tieto vzťahy neexistovali.

Naopak, konkrétne konanie rôznych členov kartelu alebo stupeň ich osobného zavinenia nie je ako taký určujúci na účely rozdelenia do kategórií. Konanie podniku iste môže byť indíciou o povahe vzťahov, ktoré podnik udržuje s inými podnikmi. Existencia špecifického konania, akým je organizovanie výmeny informácií s inými podnikmi, alebo výslovné zaujatie stanoviska počas stretnutí kartelu, ktorých cieľom je hájiť ich záujmy alebo ich zaväzovať, aby dodržiavali protisúťažné dohody, však nie je nevyhnutná ani sama osebe postačujúca na odôvodnenie zohľadnenia trhového podielu posledných uvedených podnikov pri posúdení sily prvého uvedeného podniku na trhu. Pri neexistencii stálych vzťahov s podnikmi, s ktorými sú informácie vymieňané alebo ktorých záujmy sú zastupované, totiž takéto konania nie sú na účely zaradenia do kategórií určujúce, avšak môžu byť prípadne zohľadnené pri posudzovaní priťažujúcich a poľahčujúcich okolností podľa bodov 2 a 3 usmernení.

Z toho v rámci systému okrúhlych stolov, ktorý vytvorili banky, aby v pravidelných intervaloch zosúlaďovali svoje správanie v súvislosti s hlavnými ukazovateľmi týkajúcimi sa hospodárskej súťaže na trhu bankových produktov a služieb v členskom štáte, vyplýva, že ak vzťahy existujúce medzi vrcholovými inštitúciami a decentralizovanými bankami ich zoskupení poskytli vrcholovým inštitúciám oveľa väčšiu hospodársku silu, než aká vyplýva z ich trhových podielov ako komerčných bánk, ktorá zodpovedá trhovému podielu celého príslušného zoskupenia, správne posúdenie efektívnej kapacity vrcholových inštitúcií spôsobiť značnú škodu a správne posúdenie špecifickej váhy ich protiprávneho konania si vyžaduje zohľadnenie nielen ich vlastných trhových podielov ako obchodných bánk, ale takisto trhových podielov decentralizovaných bánk, a teda odôvodňuje pripísanie trhových podielov decentralizovaných sektorov centrálnym inštitúciám.

(pozri body 359 – 362, 377, 404, 407, 409)

23. Ak Komisia výslovne uvedie vo svojom oznámení o výhradách, že bude skúmať, či je potrebné uložiť dotknutým podnikom pokuty a označila hlavné skutkové a právne okolnosti spôsobilé viesť k pokute, ako napríklad závažnosť a dĺžku trvania predpokladaného porušenia a skutočnosť, že bolo spáchané „úmyselne alebo z nedbanlivosti“, splní svoju povinnosť rešpektovať právo uvedených podnikov na obhajobu. Naopak, pokiaľ Komisia uviedla skutkové a právne okolnosti, na ktorých založí svoj výpočet výšky pokút, nie je povinná spresniť spôsob, akým použije každú z týchto okolností na určenie výšky pokuty, a to tým skôr, že podniky majú dodatočnú záruku, pokiaľ ide o určenie výšky pokút, keďže Súd prvého stupňa má neobmedzenú právomoc a môže okrem iného zrušiť alebo znížiť pokutu podľa článku 17 nariadenia č. 17.

(pozri bod 369)

24. Prístup Komisie pri stanovení výšky pokuty, ktorý pozostáva z rozdelenia členov kartelu do niekoľkých kategórií s paušalizovaním východiskovej sumy pokuty stanovenej podnikom patriacim do tej istej kategórie, nemôže byť v zásade považovaný za protiprávny, aj keď neberie do úvahy rozdiely vo veľkosti medzi podnikmi patriacimi do tej istej kategórie. Komisia totiž nie je v prípade uloženia pokút viacerým podnikom, ktoré sa dopustili rovnakého porušenia, povinná zabezpečiť, že konečná výška pokút bude zohľadňovať všetky rozdiely medzi dotknutými podnikmi z hľadiska ich veľkosti.

Bez ohľadu na to musí také rozdelenie do kategórií dodržovať zásadu rovnosti zaobchádzania a určenie prahových hodnôt pre každú z takto identifikovaných kategórií musí byť koherentné a objektívne odôvodnené.

(pozri body 422, 423)

25. Článok 15 ods. 2 posledný pododsek nariadenia č. 17 uvádza, že pri stanovení výšky pokuty sa bude posudzovať jednak závažnosť porušenia a jednak jeho trvanie. Z toho vyplýva, že vplyv trvania porušenia na základnú čiastku pokuty musí byť vo všeobecnosti významný. To bráni tomu, aby s výnimkou osobitných okolností bolo stanovené čisto symbolické zvýšenie východiskovej sumy z dôvodu dĺžky trvania porušenia. Aj keď dohoda, ktorá má protisúťažný cieľ, nebola vykonávaná, treba brať do úvahy dĺžku trvania, počas ktorého táto dohoda existovala, to znamená obdobie, ktoré uplynulo medzi dátumom jej uzatvorenia a dátumom ukončenia jej platnosti.

Preto zvýšenie zodpovedajúce 10 % východiskovej sumy za rok nemôže byť vyhradené pre výnimočné prípady. Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO totiž stanovujú takúto hranicu len pre dlhodobé porušenia, zatiaľ čo pre strednodobé porušenia (vo všeobecnosti od jedného do piatich rokov) bola stanovená jediná najvyššia hranica 50 % východiskovej sumy, čo nevylučuje, že môže byť prekročená sadzba zvýšenia 10 % za rok.

Navyše zvýšenie pokuty v závislosti od dĺžky trvania nie je obmedzené v prípade, keď existuje priamy vzťah medzi dĺžkou trvania a väčšou škodou, ktorá bola spôsobená cieľom Spoločenstva sledovaným pravidlami hospodárskej súťaže.

(pozri body 465 – 467)

26. Komisia musí pri stanovení výšky pokút postupovať v súlade s ustanoveniami svojich vlastných usmernení. V usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO sa však neuvádza, že Komisia musí vždy samostatne brať do úvahy každú z poľahčujúcich okolností vymenovaných v ich bode 3 a nie je povinná automaticky priznať dodatočné zníženie z tohto dôvodu, pričom primeraná povaha prípadného zníženia pokuty z dôvodu poľahčujúcich okolností musí byť posúdená z celkového hľadiska pri zohľadnení všetkých relevantných okolností.

Prijatie uvedených usmernení totiž nezbavilo relevantnosti judikatúru, podľa ktorej Komisia disponuje voľnou úvahou a tá jej umožňuje zohľadniť alebo nezohľadniť niektoré skutočnosti pri stanovovaní výšky pokút, ktoré zamýšľa uložiť, v závislosti najmä od okolností konkrétneho prípadu. V prípade neexistencie záväzného ustanovenia v usmerneniach, pokiaľ ide o poľahčujúce okolnosti, ktoré môžu byť brané do úvahy, si teda Komisia ponechala určitú mieru voľnej úvahy na celkové posúdenie významu prípadného zníženia výšky pokút z dôvodu poľahčujúcich okolností.

(pozri body 472, 473)

27. Podľa bodu 3 prvej zarážky usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO môže „výlučne pasívna úloha“ podniku pri porušení pravidiel alebo „úloha ‚nasledovania [svojho] vodcu‘“, pokiaľ je preukázaná, predstavovať poľahčujúcu okolnosť.

V tejto súvislosti zo skutočností, ktoré môžu odhaliť pasívnu úlohu podniku v rámci kartelu, možno zohľadniť značne sporadickejšiu účasť na stretnutiach v porovnaní s bežnými členmi kartelu.

Len čo sa však podnik zúčastnil na jednom alebo viacerých stretnutiach s protisúťažným cieľom, aj keď na nich nezohrával aktívnu úlohu, musí byť považovaný za účastníka kartelu, pokiaľ nepreukáže, že sa otvorene dištancoval od protiprávneho zosúladeného konania. Svojou účasťou na stretnutiach sa totiž podnik v zásade pripája alebo prinajmenšom vyvoláva u ostatných účastníkov presvedčenie, že sa pripája, k obsahu protisúťažných dohôd, ktoré sú na nich uzatvorené.

Na posúdenie pasívnej úlohy podniku alebo jeho úlohy nasledovania vodcu nie je v tomto ohľade relevantné, či mal z dohôd prospech. Na jednej strane nasledovateľ môže mať prospech aj z účinkov kartelu. Na druhej strane skutočnosť, že nemá prospech z porušenia, nemôže predstavovať poľahčujúcu okolnosť bez rizika, že uložená pokuta stratí svoju odstrašujúcu povahu.

(pozri body 481, 482, 486, 489)

28. Podľa bodu 3 druhej zarážky usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO môže „nerealizovanie porušujúcich dohovorov alebo praktík v praxi“ predstavovať poľahčujúcu okolnosť. Skutočnosť, že podnik, ktorého účasť na zosúladenom konaní s jeho konkurentmi je dokázaná, sa na trhu nesprával v súlade s tým, na čom sa so svojimi konkurentmi dohodol, však nepredstavuje nevyhnutne aspekt, ktorý sa musí zohľadniť ako poľahčujúca okolnosť pri stanovovaní výšky pokuty, ktorá sa má uložiť.

Podnik, ktorý napriek zosúladenému konaniu so svojimi konkurentmi uskutočňuje na trhu viac‑menej nezávislú politiku, sa totiž jednoducho môže snažiť využiť kartel vo svoj prospech a podniku, ktorý sa nedištancuje od výsledkov stretnutia, na ktorom sa zúčastnil, zostáva v zásade plná zodpovednosť za jeho účasť na karteli. Komisia je preto povinná uznať existenciu poľahčujúcej okolnosti z dôvodu neuskutočňovania kartelu len vtedy, keď podnik, ktorý sa dovoláva tejto okolnosti, môže preukázať, že sa uskutočňovaniu tohto kartelu bránil tak jednoznačne a dôrazne, že tým bolo narušené samotné fungovanie kartelu, a že nevytváral zdanie, že pristúpil k dohode, a nepodnecoval tak iné podniky do uskutočňovania predmetného kartelu. Pre podniky by bolo skutočne príliš jednoduché minimalizovať riziko, že budú musieť zaplatiť značnú pokutu, keby mohli mať výhody z protiprávneho kartelu a potom sa mohli domáhať zníženia pokuty z dôvodu, že pri uskutočňovaní porušenia zohrávali len obmedzenú úlohu, hoci ich konanie podnietilo ostatné podniky, aby vo väčšej miere konali spôsobom narušujúcim hospodársku súťaž.

(pozri body 490, 491)

29. Podľa bodu 3 tretej zarážky usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO patrí medzi poľahčujúce okolnosti „ukončenie porušovania, [len čo] zasiahne Komisia (konkrétne v prípadoch, keď realizuje [šetrenia])“. Zníženie pokuty z dôvodu ukončenia porušovania, len čo Komisia zasiahne, však nemôže byť automatické, ale závisí od posúdenia okolností konkrétneho prípadu Komisiou v rámci jej voľnej úvahy. V tejto súvislosti bude uplatnenie tohto ustanovenia usmernení v prospech podniku zvlášť primerané v situácii, keď protisúťažná povaha predmetného konania nie je zjavná. Naopak, jeho uplatnenie bude v zásade menej vhodné v situácii, keď je povaha tohto konania zreteľne protisúťažná, pokiaľ to je preukázané.

Aj keď totiž Komisia v minulosti považovala dobrovoľné ukončenie porušovania za poľahčujúcu okolnosť, na základe svojich usmernení môže brať do úvahy skutočnosť, že zjavné veľmi závažné porušenia sú stále relatívne časté, hoci ich protiprávnosť bola preukázaná od začiatkov politiky hospodárskej súťaže Spoločenstva, a teda môže zastávať názor, že je opodstatnené upustiť od tejto veľkorysej praxe a už nekompenzovať ukončenie takého porušovania znížením pokuty.

Za týchto podmienok môže primeraná povaha zníženia pokuty z dôvodu ukončenia porušovania závisieť od toho, či predmetné podniky mohli odôvodnene pochybovať o protiprávnej povahe svojho konania, a odkaz na všeobecne verejne známe porušovanie predstavovať dostatočné odôvodnenie voľby Komisie neuplatniť zníženie pokuty z takého dôvodu.

(pozri body 497 – 499)

30. V kontexte rozšírenia Európskej únie nestačí prípadná prípustnosť protisúťažných dohôd vo vnútroštátnom práve sama osebe na odôvodnenú pochybnosť, pokiaľ ide o protiprávnu povahu konania podnikov, ktoré sa na ňom zúčastnili, z hľadiska práva Spoločenstva. To platí tým skôr, pokiaľ predmetné podniky disponujú značnými prostriedkami. Je úlohou takých podnikov, aby sa pripravili na právne dôsledky pristúpenia členského štátu, kde sú usadené, k Európskej únii a najmä sa informovali včas o obsahu pravidiel práva hospodárskej súťaže Spoločenstva (alebo i práva Európskeho hospodárskeho priestoru), ktoré sa na nich budú uplatňovať, ako aj o tom, čo nového prinesú vo vzťahu k vnútroštátnemu právu.

Ak aj totiž nie je vylúčené, že za určitých okolností vnútroštátny právny rámec alebo konanie vnútroštátnych orgánov môžu predstavovať poľahčujúce okolnosti, schválenie alebo tolerovanie porušenia zo strany vnútroštátnych orgánov nemôže byť z tohto dôvodu zohľadnené, pokiaľ predmetné podniky majú k dispozícii prostriedky potrebné na to, aby si obstarali presné a aktuálne právne informácie.

(pozri body 504, 505)

31. Keď Komisia sankcionuje porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva, nie je povinná považovať za poľahčujúcu okolnosť zlý finančný stav predmetného odvetvia a to, že Komisia brala v predchádzajúcich veciach do úvahy hospodársku situáciu odvetvia ako poľahčujúcu okolnosť, ešte neznamená, že nevyhnutne musí pokračovať v dodržiavaní tejto praxe. Vo všeobecnosti totiž kartely vznikajú v čase, keď odvetvie zakúša ťažkosti.

(pozri bod 510)

32. V oblasti hospodárskej súťaže neodôvodňuje spolupráca pri šetrení, ktorá nepresiahne rámec povinností podniku podľa článku 11 ods. 4 a 5 nariadenia č. 17, zníženie pokuty. Naopak, také zníženie je odôvodnené, keď podnik poskytol informácie, ktoré výrazne presahujú rámec informácií, ktoré Komisia môže požadovať na základe článku 11 nariadenia č. 17.

Na odôvodnenie zníženia výšky pokuty na základe spolupráce musí konanie podniku uľahčiť úlohu Komisie pozostávajúcu zo zisťovania a sankcionovania porušení pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva a svedčiť o skutočnom duchu spolupráce.

Na jednej strane teda Súdu prvého stupňa prislúcha preskúmať, či Komisia prehliadla mieru, v ktorej spolupráca predmetných podnikov prekročila to, čo bolo požadované v súlade s článkom 11 nariadenia č. 17. V tejto súvislosti vykonáva úplné preskúmanie týkajúce sa najmä hraníc povinnosti odpovedať na žiadosti o informácie, ktoré vyplývajú z práva podnikov na obhajobu.

Na druhej strane je úlohou Súdu prvého stupňa overiť, či Komisia v súvislosti s oznámením o neuložení alebo znížení pokút v prípadoch kartelov správne posúdila užitočnosť spolupráce na účely preukázania porušenia. V medziach vytýčených uvedeným oznámením Komisia disponuje voľnou úvahou pri hodnotení, či informácie alebo dokumenty dobrovoľne poskytnuté podnikmi jej uľahčili úlohu a či je opodstatnené priznať podniku zníženie na základe tohto oznámenia. Toto posúdenie je predmetom obmedzeného súdneho preskúmania.

Pri výkone svojej voľnej úvahy však Komisia nemôže ignorovať zásadu rovnosti zaobchádzania, ktorá je porušená, ak sa s porovnateľnými situáciami zaobchádza odlišným spôsobom alebo ak sa s odlišnými situáciami zaobchádza rovnako, pokiaľ nie je také zaobchádzanie objektívne odôvodnené. Táto zásada bráni tomu, aby Komisia zaobchádzala odlišne so spoluprácou podnikov, ktorých sa týka to isté rozhodnutie.

Naopak, samotná skutočnosť, že Komisia priznala vo svojej skoršej rozhodovacej praxi určité zníženie za určité správanie, neznamená, že je povinná priznať rovnaké pomerné zníženie pri posudzovaní podobného správania v rámci neskoršieho správneho konania.

V prípade, keď žiadosť o informácie na základe článku 11 ods. 1 a 2 nariadenia č. 17 smeruje k získaniu informácií, ktorých poskytnutie Komisia môže požadovať rozhodnutím na základe odseku 5 tohto článku, môže byť ako dobrovoľná kvalifikovaná len rýchlosť odpovede dotknutého podniku. Komisii prislúcha posúdiť, či jej táto rýchlosť uľahčila prácu takým spôsobom, aby odôvodnila zníženie pokuty, a oznámenie o spolupráci jej nestanovuje povinnosť pokutu z tohto dôvodu systematicky znižovať.

Okrem toho, aj keď uznanie existencie kartelu môže uľahčiť prácu Komisie pri šetrení viac než obyčajné uznanie vecnej správnosti skutkových zistení, takže Komisia môže priznať odlišné zaobchádzanie podnikom, ktoré pripustili skutkové okolnosti, v porovnaní s podnikmi, ktoré pripustili aj existenciu kartelu, Komisia však nie je povinná také rozlíšenie uskutočniť. Prislúcha jej totiž v každom jednotlivom prípade posúdiť, či také priznanie skutočne uľahčilo jej prácu. Nie je to tak v prípade výslovného priznania protisúťažného cieľa stretnutí smerujúcich k zosúladeniu sa o cenách alebo o iných parametroch hospodárskej súťaže, keď taký cieľ vyplýva z ich samotného predmetu.

(pozri body 529 – 534, 536, 559)

33. V rámci konania v oblasti hospodárskej súťaže Komisia nemôže žiadosťou o informácie podľa článku 11 ods. 5 nariadenia č. 17 uložiť podniku povinnosť poskytnúť odpovede, ktorými by tento podnik musel priznať, že sa dopustil porušenia, ktorého existenciu má preukázať Komisia. Na zachovanie potrebného účinku článku 11 ods. 2 a 5 nariadenia č. 17 je však oprávnená ukladať podnikom povinnosť poskytnúť všetky potrebné informácie o skutočnostiach, ktoré im môžu byť známe, a v prípade potreby jej oznámiť súvisiace dokumenty, ktoré majú v držbe, aj keď môžu slúžiť na preukázanie existencie protisúťažného správania. Komisia tak môže uložiť podnikom povinnosť odpovedať na výlučne faktické otázky a žiadať predloženie už existujúcich dokumentov.

Naopak, žiadosti vyzývajúce dotknutý podnik, aby opísal predmet a priebeh stretnutí, na ktorých sa zúčastnil, ako aj výsledky alebo závery týchto stretnutí v prípade, keď existuje podozrenie, že predmet uvedených stretnutí môže obmedziť hospodársku súťaž, sú nezlučiteľné s právom na obhajobu, keďže ho môžu donútiť priznať svoju účasť na porušení pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva.

Z toho vyplýva, že keď Komisia disponuje po šetreniach početnými indíciami, pokiaľ ide o existenciu siete dohôd organizovanej do veľkého počtu okrúhlych stolov týkajúcich sa všetkých bankových produktov na posudzovanom trhu, môže prostredníctvom žiadostí o informácie na základe článku 11 ods. 5 nariadenia č. 17 od predmetných bánk legitímne požadovať uvedenie dátumov stretnutí uvedených okrúhlych stolov a ich účastníkov, či už ide o okrúhle stoly, pre ktoré Komisia po uvedených šetreniach disponovala presnými informáciami, ako sú ich označenie a dátumy niektorých stretnutí, alebo o všetky ostatné okrúhle stoly.

(pozri body 539 – 541, 543)

34. Skutočnosť, že podnik poskytne Komisii dokumenty, ktorých predloženie mala právo vyžadovať na základe článku 11 ods. 5 nariadenia č. 17, nemôže byť kvalifikovaná ako dobrovoľná spolupráca v zmysle oznámenia o neuložení alebo znížení pokút v prípadoch kartelov.

(pozri bod 544)

35. Aj keď jej v rámci konania v oblasti hospodárskej súťaže dotknuté podniky dobrovoľne poskytli informácie presahujúce to, o čo ich požiadala žiadosťou o informácie na základe článku 11 ods. 5 nariadenia č. 17, Komisia neprekročí mieru voľnej úvahy, ktorú má v súlade s bodom D 2 prvou zarážkou oznámenia o neuložení alebo znížení pokút v prípadoch kartelov pri posúdení, či spolupráca „prispieva k preukázaniu existencie porušenia“, tým, že podmieni zohľadnenie tejto spolupráce existenciou pridanej hodnoty vyplývajúcej buď z oznámenia „nových skutkových okolností“, alebo z vysvetlení umožňujúcich lepšie pochopenie veci. Ani oznámenie o spolupráci, ani judikatúra v danej oblasti totiž Komisii neukladajú povinnosť znížiť pokutu z dôvodu praktickej alebo logistickej podpory jej šetrenia.

(pozri body 552, 553)

36. V oblasti hospodárskej súťaže síce niektoré procesné vady počas správneho konania niekedy môžu odôvodniť zníženie pokuty, aj keď nemôžu viesť k zrušeniu napadnutého rozhodnutia, ale takéto zníženie môžu odôvodniť iba procesné vady, ktoré môžu vážne poškodiť záujmy účastníka konania, ktorý sa ich dovoláva. Tak to môže byť najmä v prípade, keď ide o vady, ktoré predstavujú porušenie Európskeho dohovoru o ľudských právach.

(pozri body 568, 569)

ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)

zo 14. decembra 2006 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Rakúsky bankový trh – ‚Klub Lombard‘ – Vplyv na obchod medzi členskými štátmi – Výpočet pokút“

V spojených veciach T‑259/02 až T‑264/02 a T‑271/02,

Raiffeisen Zentralbank Österreich AG, so sídlom vo Viedni (Rakúsko), v zastúpení: S. Völcker, advokát,

žalobca vo veci T‑259/02,

Bank Austria Creditanstalt AG, so sídlom vo Viedni, v zastúpení: C. Zschocke a J. Beninca, advokáti,

žalobca vo veci T‑260/02,

Anteilsverwaltung BAWAG PSK AG, predtým Bank für Arbeit und Wirtschaft AG, so sídlom vo Viedni, v zastúpení: pôvodne H.‑J. Niemeyer a M. von Hinden, neskôr H.‑J. Niemeyer, advokáti,

žalobca vo veci T‑261/02,

Raiffeisenlandesbank Niederösterreich-Wien AG, so sídlom vo Viedni, v zastúpení: H. Wollmann, advokát,

žalobca vo veci T‑262/02,

BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG, predtým Österreichische Postsparkasse AG, so sídlom vo Viedni, v zastúpení: pôvodne H.‑J. Niemeyer a M. von Hinden, neskôr H.‑J. Niemeyer, advokáti,

žalobca vo veci T‑263/02,

Erste Bank der oesterreichischen Sparkassen AG, so sídlom vo Viedni, v zastúpení: pôvodne W. Kirchhoff, F. Montag, G. Bauer a A. Wegner, neskôr F. Montag a A. Wegner, advokáti,

žalobca vo veci T‑264/02,

Österreichische Volksbanken AG, so sídlom vo Viedni,

Niederösterreichische Landesbank-Hypothekenbank AG, so sídlom v St. Pöltene (Rakúsko),

v zastúpení: R. Roniger, A. Ablasser, R. Bierwagen a F. Neumayr, advokáti,

žalobcovia vo veci T‑271/02,

proti

Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: pôvodne S. Rating, neskôr A. Bouquet, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci D. Waelbroeck a U. Zinsmeister, advokáti,

žalovanej,

ktorých predmetom sú návrhy na úplné alebo čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie 2004/138/ES z 11. júna 2002 týkajúceho sa konania podľa článku 81 Zmluvy o ES (Vec COMP/36.571/D-1, Rakúske banky – „klub Lombard“) (Ú. v. EÚ L 56, 2004, s. 1), a subsidiárne návrhy na zníženie pokút uložených žalobcom,

SÚD PRVÉHO STUPŇA

EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (druhá komora),

v zložení: predseda komory J. Pirrung, sudcovia N. J. Forwood a S. Papasavvas,

tajomník: C. Kristensen, referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 11. októbra 2005,

vyhlásil tento

Rozsudok

Okolnosti predchádzajúce sporu

I – Predmet sporu

1 Rozhodnutím 2004/138/ES z 11. júna 2002 týkajúcim sa konania podľa článku 81 Zmluvy o ES (Vec COMP/36.571/D-1, Rakúske banky – „klub Lombard“) [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 56, 2004, s. 1, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“ alebo „rozhodnutie“) Komisia zistila účasť rôznych podnikov na viacerých dohodách a zosúladených postupoch v zmysle článku 81 ods. 1 ES.

2 Konkrétne išlo o týchto osem bánk, ktoré sú adresátmi napadnutého rozhodnutia:

– Erste Bank der oesterreichischen Sparkassen AG (ďalej len „Erste“),

– Raiffeisen Zentralbank Österreich AG (ďalej len „RZB“),

– Bank Austria AG, od 13. augusta 2002 pod obchodným menom Bank Austria Creditanstalt AG (ďalej len „BA‑CA“),

– Bank für Arbeit und Wirtschaft AG (ďalej len „BAWAG“),

– Österreichische Postsparkasse AG (ďalej len „PSK“),

– Österreichische Volksbanken AG (ďalej len „ÖVAG“),

– Niederösterreichische Landesbank-Hypothekenbank AG (ďalej len „NÖ‑Hypo“),

– Raiffeisenlandesbank Niederösterreich-Wien AG (ďalej len „RLB“).

3 Komisia vytýka adresátom napadnutého rozhodnutia v podstate to, že vytvorili „sieť Lombard“, ako to nazýva Komisia, čo predstavuje systém pravidelných stretnutí (ďalej len „okrúhle stoly“), vyčerpávajúcich, pokiaľ ide o obsah, a úzko previazaných, pokiaľ ide o formu, v rámci ktorých v pravidelných intervaloch zosúlaďovali svoje správanie v súvislosti s hlavnými ukazovateľmi týkajúcimi sa hospodárskej súťaže na trhu bankových produktov a služieb v Rakúsku.

4 Komisia na základe skutkových zistení a právnych posúdení obsiahnutých v napadnutom rozhodnutí uložila predmetným podnikom pokuty.

5 Cieľom týchto žalôb nie je spochybňovať skutočnosť skutkového stavu uvádzaného v napadnutom rozhodnutí. Žaloby sa v podstate týkajú iba niektorých aspektov právneho posúdenia tohto skutkového stavu, ako aj výšky pokút uložených žalobcom.

II – Žalobcovia

6 V Rakúsku sa rozlišuje medzi bankami, ktorých štruktúra je jednoúrovňová, a skupinami bánk, ktorých štruktúra pozostáva z niekoľkých úrovní a ktoré sa nazývajú aj „decentralizované“. Sporiteľne a ľudové banky majú dvojúrovňovú štruktúru, peňažné ústavy pre poľnohospodárske úvery (banky Raiffeisen) majú trojúrovňovú štruktúru. V každej z týchto viacúrovňových štruktúr (ďalej len „sektor sporiteľní“, „sektor Raiffeisen“ a „sektor ľudových bánk“, spolu len „decentralizované sektory“) vykonáva funkcie podpory a poskytovania služieb pre banky daného sektora centrálna inštitúcia, ktorá sa v bežnom jazyku nazýva „vrcholová inštitúcia“ (ďalej len „vrcholová inštitúcia“ alebo „centrálna inštitúcia“). Erste, RZB a ÖVAG sú, v tomto poradí, centrálne inštitúcie pre sektor sporiteľní, sektor Raiffeisen a sektor ľudových bánk. Komplexné vzťahy medzi týmito inštitúciami a ostatnými členmi štruktúry, ako aj ich vzájomné práva a povinnosti upravuje Bundesgesetz über das Bankwesen (Bankwesengesetz – BWG) [BGBl. 1993, s. 3903 (zákon o bankovom systéme)], uverejnený 30. júla 1993, ktorý nadobudol účinnosť 1. januára 1994].

A – Erste (vec T‑264/02)

7 Erste je akciová spoločnosť, ktorá sa v roku 1993 stala právnym nástupcom sporiteľne založenej v roku 1819 vo Viedni pod obchodným menom „Erste österreichische Spar-Cassa“. V 80. rokoch a ešte výraznejšie po roku 1990 táto sporiteľňa rozšírila svoju činnosť za hranice svojho pôvodného trhu. Obchodným menom spoločnosti, ktorá podala žalobu, bolo najprv „Die Erste Österreichische Spar-Casse-Bank AG“ (ďalej len „EÖ“). V máji 1997 táto spoločnosť kúpila 53 % akcií GiroCredit Bank der österreichischen Sparkassen AG (ďalej len „GiroCredit“), ktorá vykonávala úlohu vrcholovej inštitúcie pre sporiteľne. Od roku 1994 až do kúpy majetkového podielu žalobkyňou (v tom čase s obchodným menom EÖ) majiteľom väčšiny akcií GiroCredit bola skupina Bank Austria.

8 GiroCredit naďalej zostala samostatnou právnickou osobou a mala postavenie vrcholovej inštitúcie sporiteľní až do októbra 1997, keď sa GiroCredit a Erste zlúčili a obchodné meno Erste sa zmenilo na „Erste Bank der oesterreichischen Sparkassen AG“. V dôsledku zlúčenia v októbri 1997 Erste prevzala úlohy vrcholovej inštitúcie asi 70 sporiteľní existujúcich v Rakúsku počas predmetného obdobia. V napadnutom rozhodnutí bolo správanie GiroCredit pripísané Erste.

B – RZB (vec T‑259/02)

9 RZB je vrcholovou inštitúciou sektora Raiffeisen, ktorej prvá úroveň sa skladá približne zo 615 nezávislých miestnych bánk a ich pobočiek. Druhú úroveň predstavuje osem regionálnych bánk (Raiffeisen-Landesbanken). Miestne banky Raiffeisen v určitej spolkovej krajine sú vlastníkmi svojej regionálnej banky. Tretiu úroveň predstavuje RZB, ktorej sú zverené úlohy centrálneho poskytovania služieb. Regionálne banky vlastnia 80%-ný podiel v RZB.

C – RLB (vec T‑262/02)

10 RLB je jednou z regionálnych bánk sektora Raiffeisen. V roku 1997 fuzionovala s Raiffeisenbank Wien AG (ďalej len „RBW“), ktorej bola hlavným akcionárom. RBW sa zúčastňovala na okrúhlych stoloch a jej porušenie je pripísané RLB.

D – BA-CA (vec T‑260/02)

11 BA‑CA je úverová inštitúcia vzniknutá po fúzii Bank Austria AG (ďalej len „BA“) s Creditanstalt AG (ďalej len „CA“) v septembri 1998. Obchodné meno BA‑CA bolo zmenené na „Bank Austria Creditanstalt AG“ až 13. augusta 2002, čiže po prijatí napadnutého rozhodnutia, ale pred podaním žaloby. Konanie CA pred fúziou bolo pripísané BA‑CA.

E – Anteilsverwaltung BAWAG PSK AG (vec T‑261/02) a BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG (vec T‑263/02)

12 Anteilsverwaltung BAWAG PSK AG (žalobca vo veci T‑261/02, ďalej len „AVB“) je od reštrukturalizácie skupiny spoločností, do ktorej patrila BAWAG a PSK, v roku 2005 s obchodným menom BAWAG, pričom tá s účinnosťou od 1. októbra 2005 previedla svoje bankové činnosti na BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG (žalobca vo veci T‑263/02, ďalej len „BAWAG PSK“). Do tohto dátumu bola BAWAG úverovou inštitúciou a od decembra 2000 hlavným akcionárom PSK. PSK bola úverovou inštitúciou vo forme akciovej spoločnosti, ktorá sa v roku 1997 stala právnym nástupcom Österreichische Postsparkasse, právnickou osobou podľa verejného práva. PSK mala väčšinový podiel v Bank der Österreichischen Postsparkasse AG (ďalej len „PSK‑B“), s ktorou fuzionovala v roku 1998 a ktorej konanie je jej pripísané v napadnutom rozhodnutí. Až do fúzie PSK a BAWAG PSK, ktorá sa stala účinnou 1. októbra 2005, BAWAG a PSK boli právne nezávislé akciové spoločnosti a banky.

F – ÖVAG a NÖ‑Hypo (vec T‑271/02)

13 ÖVAG je rakúska úverová inštitúcia, ktorá ako komerčná banka poskytuje na rakúskom trhu v regionálnom meradle bankové služby zamerané predovšetkým na malé a stredné podniky (MSP) a jednotlivcov. Zo zemepisného hľadiska je jej činnosť obmedzená na Viedeň a jej okolie; počas obdobia, ktorého sa týka napadnuté rozhodnutia, riadila 26 filiálok vo Viedni a 2 v Dolnom Rakúsku. Okrem toho, že je komerčnou bankou, ÖVAG vykonáva úlohu vrcholovej inštitúcie pre rakúsky zväz ľudových bánk. Tieto inštitúcie prostredníctvom holdingovej spoločnosti vlastnia väčšinový majetkový podiel v ÖVAG‑u. ÖVAG okrem iného vlastní majetkové podiely v menších podnikoch poskytujúcich bankové a finančné služby, medzi ktoré patrí najmä NÖ‑Hypo.

14 NÖ‑Hypo bola založená v roku 1998 ako regionálna inštitúcia pre hypotekárne úvery. Do roku 1992 bola právnickou osobou podľa verejného práva, závislá od spolkovej krajiny Dolné Rakúsko. V septembri 1992 sa vkladom do základného imania transformovala na akciovú spoločnosť. Od 1.januára 1997 je súčasťou skupiny ÖVAG. Riadi 27 pobočiek, z toho 20 v Dolnom Rakúsku a 7 vo Viedni. Svoju činnosť vykonáva predovšetkým vo verejnom sektore. Zo zemepisného hľadiska sa obmedzuje na spolkové krajiny Dolné Rakúsko a Viedeň.

III – Správne konanie

15 Komisia po tom, čo sa v apríli 1997 dozvedela o dokumente, ktorý vyvolával podozrenie o existencii dohôd alebo zosúladených postupov nezlučiteľných s článkom 81 ES na rakúskom bankovom trhu, začala konanie vo veci formálneho zisťovania. Dňa 30. júna 1997 politická strana Freiheitliche Partei Österreichs (ďalej len „FPÖ“) v súlade s článkom 3 nariadenia Rady (EHS) zo 6. februára 1962 č. 17 Prvé nariadenie implementujúce články 85 a 86 zmluvy (Ú. v. ES 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3) podala návrh proti ôsmim rakúskym úverovým inštitúciám podozrivým z účasti na dohodách a/alebo zosúladených postupoch obmedzujúcich hospodársku súťaž.

16 Komisia 23. a 24. júna 1998 uskutočnila neohlásené kontroly v niekoľkých bankách vrátane väčšiny adresátov napadnutého rozhodnutia. Dňa 21. septembra 1998 v súlade s článkom 11 ods. 2 nariadenia č. 17 zaslala žiadosť o poskytnutie informácií početným úverovým inštitúciám podozrivým z účasti na týchto dohodách a postupoch.

17 Hlavné dotknuté banky ihneď po doručení žiadosti ponúkli Komisii svoju „spoluprácu“ pri vyšetrovaní prípadu, pričom navrhli, že predstavia skutkový stav „dobrovoľne“ (namiesto odpovede na žiadosť o poskytnutie informácií) a vzdali sa možnosti vypočutia; v nadväznosti na čo generálne riaditeľstvo hospodárskej súťaže Komisie zrušilo svoju žiadosť o poskytnutie informácií a uložilo iba „miernu“ administratívnu pokutu. Komisia síce privítala rýchlosť, s akou banky ponúkli svoju spoluprácu, ale odmietla v tejto veci akúkoľvek dohodu.

18 Následne všetci adresáti odpovedali na žiadosť o poskytnutie informácií. Pri tejto príležitosti však niektorí z nich tvrdili, že vo vzťahu k väčšine otázok nemali nijakú povinnosť odpovedať, ale mali možnosť poskytnúť odpoveď a súvisiace dokumenty dobrovoľne, v rámci uvedenej spolupráce. Komisia sa s týmto právnym názorom nestotožnila.

19 Krátko potom hlavné dotknuté banky vrátane žalobcov, okrem RLB, zaslali Komisii 132‑stranový dokument nazvaný „Spoločné opísanie skutkového stavu“, v ktorom detailne opísali historické súvislosti ich dohody, krátko zhrnuli obsah a podali vlastné hodnotenie ich okrúhlych stolov, ako vyplývalo z poskytnutých alebo vyžiadaných dokumentov. Súčasne vyhotovili šestnásť zväzkov dokumentov rozdelených podľa jednotlivých okrúhlych stolov, aj s detailným zoznamom ich obsahu. Komisia s cieľom, aby mohla posúdiť prípadnú pridanú hodnotu, ktorú predstavovali dokumenty poskytnuté spolu so spoločným opísaním skutkového stavu, požiadala banky, aby jej oznámili, či niektoré z týchto dokumentov jej boli ešte neznáme, a ak áno, ktoré. Banky však nepovažovali za možné ani žiaduce vyhovieť tejto žiadosti.

20 Komisia 13. septembra 1999 zaslala ôsmim bankám oznámenie o výhradách prijaté 11. septembra 1999. Po tom, čo banky nahliadli do spisu a podali písomné pripomienky, konalo sa 18. a 19. januára 2000 vypočutie. Komisia zaslala 22. novembra 2000 bankám dodatočné oznámenie o výhradách. Dotknuté podniky opätovne nahliadli do spisu, podali nové písomné pripomienky a 27. februára 2001 sa konalo druhé vypočutie.

21 Komisia prijala napadnuté rozhodnutie 11. júna 2002.

IV – Napadnuté rozhodnutie

A – Všeobecne

22 V článku 1 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza, že osem bánk, ktorým je toto rozhodnutie adresované, porušilo článok 81 ods. 1 ES tým, že sa zúčastnilo na dohodách a zosúladených postupoch týkajúcich sa cien, bankových poplatkov a iných ukazovateľov hospodárskej súťaže, ktorých cieľom bolo od 1. januára 1995 do 24. júna 1998 obmedziť hospodársku súťaž na trhu bankových produktov a služieb v Rakúsku.

23 V článku 2 napadnutého rozhodnutia sa podnikom uvedeným v článku 1 ukladá povinnosť bezodkladne ukončiť predmetné porušenie, ak tak ešte neurobili, a v budúcnosti sa zdržať akéhokoľvek konania alebo postupu, ktorého cieľ alebo účinok by bol podobný cieľu a účinku predmetného porušenia.

24 V článku 3 napadnutého rozhodnutia sa jeho adresátom ukladajú nasledujúce pokuty:

– Erste: 37,69 milióna eur,

– RZB: 30,38 milióna eur,

– BA‑CA: 30,38 milióna eur,

– BAWAG: 7,59 milióna eur,

– PSK: 7,59 milióna eur,

– ÖVAG: 7,59 milióna eur,

– NÖ‑Hypo: 1,52 milióna eur,

– RLB: 1,52 milióna eur.

B – Zistenia týkajúce sa kontextu kartelu, rôznych okrúhlych stolov, ich vzťahov, a úlohy vrcholových inštitúcií

25 V napadnutom rozhodnutí sa uvádza, že v Rakúsku majú kartelové dohody medzi bankami, najmä týkajúce sa úrokových sadzieb a poplatkov, dlhú tradíciu, ktorá bola až do 80. rokov čiastočne založená na právnom základe, ktorý však bol zrušený najneskôr 1. januára 1994, keď Rakúska republika vstúpila do Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP) a BWG nadobudol účinnosť.

26 Úverové inštitúcie však v rámci už vytvorenej siete pokračovali v uzatváraní dohôd týkajúcich sa najmä úrokových sadzieb pre vklady a úvery.

27 Napadnuté rozhodnutie vo svojej časti 5 uvádza, že uzatvárané dohody boli veľmi komplexné čo do obsahu, vysoko inštitucionalizované, ako aj navzájom úzko previazané a pokrývali celé rakúske štátne územie. Každý bankový produkt bol predmetom osobitného okrúhleho stola, na ktorom sa zúčastňovali príslušní zástupcovia druhej a tretej hierarchickej úrovne dotknutých bánk. Toto teoretické rozdelenie sa v praxi nedodržiavalo striktne: z času na čas sa navzájom súvisiace otázky, ktoré sa týkali rôznych okrúhlych stolov, riešili pri jednom a tom istom okrúhlom stole. Napokon tieto rôzne okrúhle stoly boli neoddeliteľnými časťami organického celku.

28 Najvyššiu inštanciu (nazývanú „klub Lombard“) predstavovali zástupcovia vedení hlavných rakúskych bánk, ktorí sa stretávali raz za mesiac, s výnimkou augusta. Okrem otázok všeobecného záujmu, ktoré boli z hľadiska hospodárskej súťaže neutrálne, sa táto inštancia zaoberala zmenou úrokovej sadzby, opatreniami v oblasti reklamy atď. Na niektorých z týchto stretnutí boli prítomní zástupcovia Rakúskej národnej banky (ďalej len „OeNB“).

29 Na bezprostredne podriadenej úrovni sa nachádzali technické okrúhle stoly, ktoré sa týkali konkrétnych produktov. V tomto smere boli najdôležitejšie okrúhle stoly týkajúce sa aktívnych operácií, t. j. úverov, a pasívnych operácií, t. j. úspor; a ako napovedá ich názov, ich cieľom bolo určenie podmienok (čiže úrokových sadzieb) pre úvery a úspory. Stretávali sa buď oddelene, alebo spoločne. Výmena informácií medzi „klubom Lombard“ a týmito okrúhlymi stolmi bola mimoriadne intenzívna.

30 V každej rakúskej spolkovej krajine sa pravidelne stretávali početné a rôznorodé regionálne okrúhle stoly. V niektorých spolkových krajinách bola dokonca vytvorená hierarchická štruktúra „klubu Lombard“ a technických okrúhlych stolov.

31 Počas spolkových okrúhlych stolov týkajúcich sa aktívnych a/alebo pasívnych operácií sa zástupcovia viedenských inštitúcií stretli so zástupcami regiónov, pričom cieľom bolo v podstate rozšíriť platnosť ich rozhodnutí na celé rakúske územie.

32 Okrem toho existovali špecializované okrúhle stoly, ktoré sa venovali operáciám s podnikmi, operáciám s jednotlivcami v segmente „slobodné povolania“, hypotekárnym úverom a stavebným úverom (nazývali sa, v uvedenom poradí, „Minilombard“, „okrúhly stôl pre osoby zodpovedné za veľkých klientov, okrúhly stôl ‚slobodné povolania‘“, „lóža o hypotekárnom úvere“, a „okrúhly stôl pasívnych operácií bánk pre stavebné úvery“).

33 Nakoniec niekoľko ďalších okrúhlych stolov sa pravidelne stretávalo v súvislosti s otázkami významnými pre hospodársku súťaž: okrúhly stôl finančných riaditeľov (Treasurerrunde) sa zaoberal úvermi v prospech spolkovej republiky a otázkami týkajúcimi sa podmienok, rôzne okrúhle stoly sa zaoberali platobnými operáciami (okrem iného rovnomenný okrúhly stôl, okrúhly stôl „Zahraničie“ a Organizačný výbor rakúskych zväzov úverových inštitúcií alebo Organisationskomitee der österreichischen Kreditinstitutsverbände), poplatkami a províziami týkajúcimi sa týchto operácií, klub „Export“ (Exportklub) bol zameraný na financovanie exportov a okrúhly stôl týkajúci sa cenných papierov (Bankenrunde Wertpapiere) sa zaoberal minimálnymi poplatkami, províziami a sadzbami platnými pre tieto produkty.

34 Medzi týmito špecializovanými okrúhlymi stolmi mal osobitné postavenie okrúhly stôl kontrolórov (Controllerrunde), zložený z predstaviteľov príslušných oddelení hlavných rakúskych bánk. V rámci neho sa definovali jednotné základy na výpočty a vypracovávali sa spoločné návrhy s cieľom zvýšenia ziskov. Takýmto spôsobom banky zvýšili vzájomnú prehľadnosť ich výpočtov a nákladov.

35 Medzi okrúhlymi stolmi, ktorých predmetom boli v podstate podmienky úverov, úspor, ako aj bankových poplatkov, prebiehala pravidelná výmena informácií. Často sa stávalo, že rozhovory začaté na jednej inštancii boli prerušené dovtedy, kým sa nedosiahla dohoda v rámci inej. Napokon nadradené postavenie „klubu Lombard“ malo za dôsledok, že v prípade sporu sa čakalo na jeho rozhodnutie.

36 S cieľom, aby sa dohody uzavreté pri viedenských okrúhlych stoloch uplatnili na celom rakúskom území (alebo aby sa ostatné okrúhle stoly prispôsobili týmto dohodám), dochádzalo k pravidelnému poskytovaniu informácií smerom k okrúhlym stolom v spolkových krajinách, alebo naopak, smerom od nich k okrúhlym stolom zasadajúcim v hlavnom meste. Regionálne okrúhle stoly z času na čas vyslali zástupcov na zasadnutia spolkových okrúhlych stolov týkajúcich sa aktívnych a/alebo pasívnych operácií.

37 Komisia v napadnutom rozhodnutí konštatuje, že počas obdobia, ktorého sa týkalo šetrenie (t. j. od 1. januára 1994 do konca júna 1998), sa iba vo Viedni uskutočnilo najmenej 300 zasadnutí, nepočítajúc množstvo regionálnych okrúhlych stolov. Prepočítané na pracovné dni, z tohto údaja vyplýva, že iba v hlavnom meste sa približne každé štyri dni uskutočnilo jedno zasadnutie. Komisia uvádza, že predstavitelia dotknutých inštitúcií boli často v kontakte v súvislosti s úrokovými sadzbami a poplatkami – niekedy i na najvyššej úrovni – aj mimo tejto inštitucionalizovanej siete.

38 Komisia zdôrazňuje, že v „sieti Lombard“ zohrali osobitnú úlohu vrcholové inštitúcie, pokiaľ ide o koordináciu a zastupovanie svojich skupín, t. j. v prípade Erste (predtým GiroCredit) sektor sporiteľní, v prípade RZB sektor Raiffeisen, a čo sa týka ÖVAG‑u, sektor ľudových bánk. Podľa Komisie ich úloha priamo prispievala k dobrému fungovaniu „siete Lombard“. Vrcholové inštitúcie jednak organizovali výmenu informácií medzi Viedňou a spolkovými krajinami v rámci samotných skupín; jednak obhajovali záujmy vlastnej skupiny voči iným skupinám v karteli. Podľa Komisie boli preto ostatnými účastníkmi vnímané ako zástupcovia týchto skupín. Dôsledkom toho boli dohody uzavreté nielen medzi týmito inštitúciami, ale aj medzi skupinami.

39 Komisia ďalej v častiach 6 až 12 napadnutého rozhodnutia detailne uvádza spôsob, ako tento inštitucionalizovaný a úzko prepojený súbor formálne rôznorodých a obsahovo hĺbkových okrúhlych stolov umožnil zúčastneným inštitúciám pravidelne zosúlaďovať svoje trhové správanie, najmä pokiaľ ide o úrokové sadzby a bankové poplatky.

C – Skúmanie argumentov bánk a právne posúdenie

40 Komisia uvádza, že dotknuté banky nespochybňujú ňou zistený skutkový stav, pokiaľ ide o priebeh a obsah okrúhlych stolov, a potom v časti 13 napadnutého rozhodnutia zamieta jednak argumenty bánk týkajúce sa osobitných historických, spoločenských, hospodárskych a sociálnych aspektov kartelovej dohody, jednak ich tvrdenie opierajúce sa o ekonomický znalecký posudok vypracovaný profesorom Weiszäckerom, podľa ktorého dohody nemali vplyv na rakúsky bankový trh.

41 Časť 14 napadnutého rozhodnutia sa zaoberá právnym posúdením kartelovej dohody. Komisia hneď na úvod zamieta tvrdenie bánk, že osobitný hospodársky kontext bankového sektora neumožňuje uplatniť právo hospodárskej súťaže na tento sektor neobmedzene.

42 Keďže banky spochybnili právomoc Komisie vyšetrovať porušenie článku 53 dohody o EHP (ďalej len „dohoda EHP“), ku ktorému došlo v roku 1994, Komisia, hoci po konštatovaní, že tento názor je v rozpore s potrebným účinkom dohody EHP, nezistila porušenie článku 53 dohody EHP v predmetnom roku.

43 Zistený skutkový stav Komisia kvalifikuje ako komplexné a dlhodobé porušenie, ktoré zahŕňa tak dohody, ako aj zosúladené postupy. Zdôrazňuje, že cieľom dotknutých podnikov bolo obmedziť hospodársku súťaž, a okrem iného uvádza, že zosúladené postupy skutočne vplývali na rakúsky bankový trh, aj keď banky nie vždy dodržali dohodnuté záväzky.

44 V rámci tejto časti napadnutého rozhodnutia odôvodnenia č. 438 až 469 obsahujú opis dopadov zistených postupov na obchod medzi členskými štátmi.

45 Pokiaľ ide o skutočnosť, že napadnuté rozhodnutie bolo adresované iba niektorým z veľmi veľkého počtu bánk, ktoré sa zúčastňovali na predmetných postupoch, Komisia zdôrazňuje, že banky, ktorým bolo adresované napadnuté rozhodnutie, boli vybraté na základe frekvencie ich účasti na okrúhlych stoloch a okrem toho pre svoju veľkosť hrajú významnú úlohu na rakúskom bankovom trhu, s výnimkou NÖ‑Hypo a RLB.

46 Nakoniec, pokiaľ ide o trvanie porušenia, v napadnutom rozhodnutí sa uvádza, že predmetné postupy sa dostali do pôsobnosti článku 81 ods. 1 ES 1. januára 1995, a Komisia usúdila, že po kontrolách v júni 1998 sa už neuskutočnili nijaké okrúhle stoly, a preto bolo porušenie ukončené.

D – Príkaz ukončiť porušenie a výpočet pokút

47 Časť 16 napadnutého rozhodnutia sa týka „opatrení na nápravu“, ktoré prijala Komisia.

48 Na jednej strane Komisia v súlade s článkom 3 nariadenia č. 17 požaduje, aby dotknuté podniky ukončili porušovanie.

49 Na druhej strane, pokiaľ ide o uložené pokuty, Komisia na úvod uvádza, že porušenie bolo spáchané úmyselne.

50 Na stanovenie výšky pokút uložených adresátom napadnutého rozhodnutia (pozri bod 24 vyššie) Komisia použila metódu uvedenú v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia“), ako aj oznámenie 96/C 207/04 o neuložení alebo znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 207, 1996, s. 4, ďalej len „oznámenie o spolupráci“).

51 V tomto smere Komisia kvalifikuje stretnutia bánk ako „veľmi závažné priestupky“ voči článku 81 ES, pričom na toto posúdenie nemá vplyv ani pomerne obmedzená veľkosť relevantného zemepisného trhu. Následne rozdeľuje účastníkov dohôd do piatich kategórií podľa ich trhových podielov. V tejto fáze pripisuje v prospech vrcholových inštitúcií trhové podiely bánk v sektore, na čele ktorého sa nachádzajú. Napríklad trhové podiely všetkých bánk Raiffeisen boli pripísané RZB, ktorá bola preto zaradená do prvej z piatich kategórií, pre ktorú bola stanovená základná čiastka pokuty vo výške 25 miliónov eur.

52 Na určenie trvania porušenia Komisia prijala obdobie od 1. januára 1995 do konca júna 1998. So zreteľom na dĺžku trvania zvýšila základnú čiastku o 35 %.

53 Komisia neuznala poľahčujúce okolnosti v prospech nijakej banky a okrem iného usudzuje, že rozdelenie úloh v rámci stretnutí bánk nie je v tomto smere rozhodujúcou skutočnosťou.

54 Komisia nakoniec na základe oznámenia o spolupráci priznala adresátom napadnutého rozhodnutia zníženie pokuty o 10 % z dôvodu „nenapádania“ skutkového stavu.

Konanie a návrhy účastníkov konania

55 Podniky, ktoré boli adresátmi napadnutého rozhodnutia, podali prejednávané žaloby prostredníctvom osobitných návrhov doručených do kancelárie Súdu prvého stupňa 30. augusta a 2. septembra 2002.

56 Predseda druhej komory po predchádzajúcom vypočutí účastníkov konania týkajúcom sa tejto otázky uznesením z 12. septembra 2005 spojil tieto veci na účely ústnej časti konania a vyhlásenia rozsudku v súlade s článkom 50 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa.

57 Na základe správy sudcu spravodajcu rozhodol Súd prvého stupňa (druhá komora) začať ústnu časť konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania uvedených v článku 64 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa vyzval účastníkov konania na predloženie určitých dokumentov a zodpovedanie určitých otázok. Účastníci konania týmto výzvam vyhoveli v stanovenej lehote.

58 Komisia žiadala o dôverné zaobchádzanie s určitými údajmi nachádzajúcimi sa v dokumentoch, ktoré predložila voči žalobcom s výnimkou BA‑CA, pretože ide o obchodné tajomstvo BA‑CA, a predložila nedôverné verzie dotknutých dokumentov. Keďže dôverné údaje neboli rozhodujúce pre preskúmanie žalobných dôvodov BA‑CA, ale týkali sa žalobných dôvodov uplatňovaných inými žalobcami, Súd prvého stupňa rozhodol založiť do spisu iba nedôverné verzie dotknutých dokumentov, lebo podľa článku 67 ods. 3 rokovacieho poriadku dôverné údaje nebolo možné zohľadniť.

59 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky Súdu prvého stupňa boli vypočuté počas pojednávania 11. októbra 2005. Ako odpoveď na jednu z otázok Súdu prvého stupňa Erste predložila dokumenty týkajúce sa jej podielu na trhu. Po tom, čo sa ostatní účastníci písomne vyjadrili k týmto dokumentom, ústna časť konania bola 7. novembra 2005 skončená.

60 RZB (žalobca vo veci T‑259/02) navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil napadnuté rozhodnutie v časti, ktorá sa jej týka,

– subsidiárne znížil sumu pokuty, ktorá jej bola uložená,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

61 BA‑CA (žalobca vo veci T‑260/02) navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom sa jej týka,

– subsidiárne primeraným spôsobom znížil sumu pokuty, ktorá jej bola uložená,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

62 AVB (žalobca vo veci T‑261/02, predtým BAWAG) navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil články 1 až 3 napadnutého rozhodnutia v časti, ktorá sa jej týka,

– subsidiárne znížil sumu pokuty, ktorá bola uložená BAWAG‑u, na spravodlivú čiastku,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

63 RLB (žalobca vo veci T‑262/02) navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil napadnuté rozhodnutie,

– subsidiárne zrušil články 3 a 4 napadnutého rozhodnutia v časti, ktorá sa jej týka,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

64 BAWAG PSK (žalobca vo veci T‑263/02, predtým PSK) navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil články 1 až 3 napadnutého rozhodnutia v časti, ktorá sa týka PSK,

– subsidiárne upravil výšku pokuty uloženej PSK na primeranú čiastku,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

65 Erste (žalobca vo veci T‑264/02) navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil napadnuté rozhodnutie v časti, ktorá sa jej týka,

– subsidiárne zrušil pokutu, ktorá jej bola uložená, a

– subsidiárne v druhom rade znížil túto pokutu a určil primeranú čiastku,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

66 ÖVAG a NÖ‑Hypo (žalobcovia vo veci T‑271/02) navrhujú, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil článok 1 napadnutého rozhodnutia v časti, ktorá sa ich týka,

– zrušil článok 2 prvú vetu napadnutého rozhodnutia v časti, ktorá sa ich týka,

– zrušil článok 3 napadnutého rozhodnutia v časti, ktorá sa ich týka, alebo subsidiárne znížil pokutu, ktorá im bola uložená v tomto článku,

– subsidiárne k prvej skupine návrhov zrušil rozhodnutie o povolení vstupu FPÖ do konania ako navrhovateľa a o tom, že mu bolo poskytnuté oznámenie o výhradách,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

67 Vo veci T‑259/02 Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zamietol žalobu,

– zvýšil čiastku pokuty uloženej RZB na 33,75 milióna eur,

– zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.

68 Vo veciach T‑260/02 až T‑264/02 a T‑271/02 Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zamietol žalobu,

– zaviazal žalobcov na náhradu trov konania.

O vplyve reštrukturalizácie týkajúcej sa spoločností BAWAG (vec T‑261/02) a PSK (vec T‑263/02)

69 Listom zo 16. januára 2006 právny zástupca BAWAG-u a PSK informoval Súd prvého stupňa, že v rámci reštrukturalizácie skupiny spoločností, do ktorej patrili tieto dve úverové inštitúcie, je BAWAG PSK právnym nástupcom oboch žalobcov vo veciach T‑261/02 a T‑263/02.

70 Z dokumentov priložených k tomuto listu vyplýva, že BAWAG previedla svoje bankové činnosti na BAWAG PSK a zmenila svoje obchodné meno na AVB, ako aj to, že PSK fuzionovala s BAWAG PSK. Vo svojom liste zo 16. januára 2006 právny zástupca BAWAG‑u a PSK potvrdil, že BAWAG PSK bola jediným právnym nástupcom BAWAG‑u, pokiaľ ide o bankové činnosti tejto spoločnosti.

71 Súdne orgány Spoločenstva, samozrejme, môžu vziať na vedomie zmenu mena účastníka konania. Navyše v žalobe o neplatnosť podanej osobou, ktorej bol akt určený, môže pokračovať jej univerzálny právny nástupca, najmä v prípade smrti fyzickej osoby alebo zániku právnickej osoby, ak všetky práva a povinnosti zaniknutej spoločnosti prešli na nástupcu (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 20. októbra 1983, Gutmann/Komisia, 92/82, Zb. s. 3127, bod 2, a z 23. apríla 1986, Les Verts/Parlament, 294/83, Zb. s. 1339, body 13 až 18). Je potrebné uviesť, že v takejto situácii univerzálny právny nástupca celého podniku nevyhnutne nahrádza svojho predchodcu ako osoba, ktorej je napadnutý akt určený.

72 Na druhej strane súd Spoločenstva nemá právomoc vo veciach žaloby o neplatnosť podľa článku 230 ES, ba ani pri výkone svojej neobmedzenej právomoci podľa článku 229 ES, pokiaľ ide o pokuty, aby zmenil rozhodnutie inštitúcie Spoločenstva tým, že nahradí osobu, ktorej je určené, inou fyzickou alebo právnickou osobou, ak táto osoba naďalej existuje. Táto právomoc prináleží iba tomu orgánu, ktorý dané rozhodnutie prijal. Preto ak príslušný orgán už rozhodol a tým potvrdil totožnosť osoby, ktorej má byť rozhodnutie určené, neprináleží Súdu prvého stupňa, aby túto osobu nahradil inou (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. júla 2004, JFE Engineering a i./Komisia, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 a T‑78/00, Zb. s. II‑2501, bod 47).

73 Preto je potrebné uviesť, že žalobu podanú osobou, ktorej je akt určený, s cieľom domáhať sa svojich práv v rámci žaloby o neplatnosť podľa článku 230 ES a/alebo návrhu na zmenu tohto rozhodnutia podľa článku 229 ES nemožno previesť na tretiu osobu, ktorej tento akt určený nie je. Ak by takýto prevod bol povolený, existoval by nesúlad medzi stavom, na základe ktorého bola žaloba podaná, a stavom, v akom sa v nej bude pokračovať. Takýto prevod by navyše vyvolal nesúlad medzi totožnosťou osoby, ktorej je akt určený, a totožnosťou osoby vystupujúcou v konaní ako osoba, ktorej je akt určený (rozsudok JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 72 vyššie, bod 48).

74 Je preto namieste zobrať na vedomie zmenu obchodného mena BAWAG na AVB ako skutočnosť, že v dôsledku spomenutej fúzie sa spoločnosť BAWAG PSK stala právnym nástupcom PSK. Naopak, nie je namieste zameniť AVB za BAWAG PSK vo veci T‑261/02, a to bez ohľadu na právne účinky reštrukturalizácie vykonanej podľa rakúskeho práva. Preto BAWAG (ktorej obchodné meno v súčasnosti je AVB) zostáva žalobcom vo veci T‑261/02, pričom BAWAG PSK sa ipso iure stáva žalobcom vo veci T‑263/02.

75 Keďže napadnuté rozhodnutie bolo adresované BAWAG‑u a PSK a tieto spoločnosti predložili svoje písomné a ústne tvrdenia pred Súdom prvého stupňa, konajúc pod svojimi predchádzajúcimi obchodnými menami, na označenie žalobcov v ďalšej časti tohto rozsudku budú použité tieto predchádzajúce obchodné mená.

Právny stav

I – O návrhoch na zrušenie napadnutého rozhodnutia v celom rozsahu

A – O žalobných dôvodoch založených na porušení procesných pravidiel

1. O záverečnej správe vyšetrovateľa (veci T‑260/02, T‑61/02 a T‑263/02)

a) Tvrdenia žalobcov

76 BA‑CA, BAWAG a PSK uvádzajú, že výtlačok záverečnej správy vyšetrovateľa zaslaný žalobcom v súlade s článkom 16 ods. 3 rozhodnutia Komisie z 23. mája 2001 o pôsobnosti vyšetrovateľov v niektorých konaniach vo veci hospodárskej súťaže (Ú. v. ES L 162, s. 21; Mim. vyd. 08/002, s. 152) (ďalej len „mandát“) nie je podpísaný. Podľa ich názoru ide o podstatnú formálnu vadu, ktorá odôvodňuje zrušenie napadnutého rozhodnutia.

77 BAWAG a PSK (veci T‑261/02 a T‑263/02) tvrdia, že neistota o tom, či výtlačok záverečnej správy, ktorý im bol zaslaný, predstavoval jej konečné znenie, spôsobila ujmu na ich možnosti primerane sa brániť proti napadnutému rozhodnutiu.

78 BA‑CA (vec T‑260/02) tvrdí, že Komisia prijala napadnuté rozhodnutie v rozpore s pravidlami, keďže záverečná správa vyšetrovateľa nebola overená. Okrem toho údaj „návrh“ uvedený na výtlačkoch predložených poradnému výboru a kolégiu mohol mať vplyv na posudzovanie správy týmito orgánmi a tým aj na výsledok správneho konania. Navyše má podozrenie, že záverečná správa bola predložená kolégiu Komisie iba v nemeckom jazyku, čo predstavuje porušenie článku 6 štvrtého odseku rokovacieho poriadku Komisie z 29. novembra 2000 (Ú. v. ES L 308, s. 26; Mim. vyd. 01/003, s. 213, ďalej len „rokovací poriadok“). Navrhuje, aby Súd prvého stupňa prijal opatrenie na zabezpečenie priebehu konania s cieľom, aby BA‑CA získala úplný prístup k spisu Komisie.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

79 Článok 15 prvý odsek mandátu stanovuje:

„Vyšetrovateľ vyhotoví na základe návrhu rozhodnutia, ktoré má byť v príslušnom prípade predložené poradnému výboru, záverečnú písomnú správu o rešpektovaní práva na vypočutie, ako je uvedené v článku 13 ods. 1. Táto správa taktiež zváži, či sa návrh rozhodnutia zaoberá len námietkami, vo vzťahu ku ktorým bola stranám poskytnutá príležitosť dať najavo svoje stanoviská a v prípade potreby, objektívnosť ľubovoľného šetrenia v zmysle článku 14.“

80 V zmysle článku 16 mandátu:

„1. Záverečná správa vyšetrovateľa bude pripojená k návrhu rozhodnutia predloženému Komisii, aby sa zabezpečilo, keď Komisia dospeje v jednotlivom prípade k rozhodnutiu, že bude plne oboznámená so všetkými relevantnými informáciami, pokiaľ ide o priebeh postupu a rešpektovanie práva na vypočutie.

2. Záverečná správa môže byť vyšetrovateľom pozmenená z hľadiska ľubovoľných zmien v návrhu rozhodnutia až do doby, kedy bude rozhodnutie schválené Komisiou.

3. Komisia oznámi adresátom rozhodnutia záverečnú správu vyšetrovateľa spolu s rozhodnutím. Záverečnú správu vyšetrovateľa uverejní v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev spolu s rozhodnutím so zreteľom na oprávnené záujmy podnikov v rámci ochrany ich obchodného tajomstva.“

81 Pokiaľ ide po prvé o výhradu, že záverečná správa nebola podpísaná, treba poukázať na to, že Komisia predložila ako prílohy k vyjadreniu k žalobe tri výtlačky tejto správy (po nemecky), konkrétne:

– výtlačok zaslaný adresátom napadnutého rozhodnutia,

– výtlačok zaslaný poradnému výboru,

– výtlačok zaslaný kolégiu Komisie,

pričom ich znenie je rovnaké, ale iba druhý z nich je podpísaný. Navyše dva posledné výtlačky obsahujú údaje „Entwurf“ (návrh) a „Intern“ (interné).

82 Z týchto dokumentov vyplýva, že vyšetrovateľ podpísal aspoň jeden výtlačok záverečnej správy, čo preukazuje, že uvedené znenie bolo konečné a že išlo o výtlačok, ktorý chcel vyšetrovateľ zaslať príslušným orgánom. Za týchto okolností skutočnosť, že ďalšie výtlačky tejto správy, ktoré boli totožné s podpísaným znením (s výnimkou odstránenia údaju „návrh“ v niektorých prípadoch), boli zaslané adresátom bez toho, aby boli podpísané, sa nemôže považovať za porušenie podstatných formálnych náležitostí, ktoré by odôvodňovalo zrušenie napadnutého rozhodnutia.

83 Výhrada BAWAG‑u a PSK, podľa ktorej chýbajúci podpis na výtlačku záverečnej správy, ktorý im bol zaslaný spolu s napadnutým rozhodnutím, spôsobil ujmu na ich práve na obhajobu tým, že bolo sťažené vypracovanie ich obhajoby proti napadnutému rozhodnutiu, nie je opodstatnená. Absencia podpisu totiž nemôže spôsobiť ujmu na práve žalobcov na obhajobu počas správneho konania. V rozsahu, v akom tvrdenie žalobcov smeruje k tomu, že chýbajúci podpis mohol vyvolať neistotu o tom, či táto správa je, alebo nie je konečná, a tým sa kritizovanie správy, ako aj obhajoba žalobcov pred Súdom prvého stupňa stali riskantnejšími, je potrebné konštatovať, že takéto pochybnosti sa dali odstrániť prostredníctvom opatrení na zabezpečenie priebehu konania a že článok 48 ods. 2 rokovacieho poriadku umožňuje účastníkom, aby bránili svoje práva týkajúce sa výsledku takýchto opatrení uplatnením nových žalobných dôvodov v prípade potreby.

84 Po druhé je namieste zamietnuť výhradu BA‑CA založenú na porušení údajnej povinnosti overenia záverečnej správy vyšetrovateľa. Záverečná správa vyšetrovateľa totiž nepatrí medzi akty, ktoré by mali formu uvedenú v článku 14 ESUO, v článku 249 ES a v článku 161 EURATOM, ktorých overenie sa vyžaduje v zmysle článku 18 piateho odseku rokovacieho poriadku.

85 Po tretie, čo sa týka údaju „návrh“ uvedeného na výtlačkoch záverečnej správy predložených poradnému výboru a kolégiu Komisie, je potrebné pripomenúť, že podľa článku 16 ods. 2 mandátu vyšetrovateľ môže zmeniť svoju záverečnú správu pred prijatím rozhodnutia so zreteľom na prípadné zmeny návrhu rozhodnutia. Nie je preto protiprávne, ak je na správe uvedený údaj „návrh“ v čase jej zaslania príslušným orgánom. Skutočnosť, že tento „návrh“ nebol nahradený konečným znením, pokiaľ nebol zmenený, nemôže spôsobiť protiprávnosť rozhodnutia prijatého na základe neho. Nedá sa totiž predpokladať, že členovia Komisie, rokujúc o rozhodnutí o uložení pokút, by nedodržali svoju povinnosť zohľadniť záverečnú správu vyšetrovateľa, ktorá vyplýva z článku 16 ods. 1 mandátu, z dôvodu, že je na nej uvedený údaj „návrh“.

86 Po štvrté je namieste konštatovať, že nie je opodstatnené podozrenie BA‑CA, ktorá pochybuje o tom, či záverečná správa bola predložená príslušným orgánom vo všetkých požadovaných jazykoch. V tomto smere článok 6 štvrtý odsek rokovacieho poriadku stanovuje:

„Program zasadnutia a potrebné pracovné dokumenty sú členom Komisie zasielané v lehote a v pracovných jazykoch stanovených v súlade s článkom 25.“

87 Je všeobecne známe, že pracovné dokumenty Komisie sú predkladané spravidla v nemčine, vo francúzštine a v angličtine.

88 Komisia pritom v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania predložila nemecké, francúzske a anglické znenie záverečnej správy, spolu so záznamami pochádzajúcimi z generálneho sekretariátu Komisie datovanými 4. júna 2002, z ktorých vyplýva, že tieto znenia boli poskytnuté členom Komisie. Výhrada BA‑CA je teda skutkovo nesprávna.

89 Rovnako je namieste zamietnuť návrh BA‑CA na poskytnutie úplného prístupu k administratívnemu spisu Komisie. Z uvedeného totiž vyplýva, že toto opatrenie nie je potrebné na to, aby BA‑CA mohla overiť, či záverečná správa vyšetrovateľa bola predložená v potrebných jazykových vyhotoveniach. Okrem toho BA‑CA nespresnila, v rámci ktorých z jej ostatných žalobných dôvodov by bolo potrebné predložiť administratívny spis Komisie.

90 Z toho vyplýva, že je potrebné zamietnuť výhrady, ktoré BA‑CA, BAWAG a PSK vzniesli proti záverečnej správe vyšetrovateľa.

2. O postavení priznanom politickej strane FPÖ správneho konania (veci T‑260/02 a T‑271/02)

a) Tvrdenia účastníkov konania

91 BA‑CA, ÖVAG a NÖ‑Hypo vytýkajú Komisii, že sa dopustila nezrovnalostí jednak tým, že priznala FPÖ postavenie navrhovateľa podľa článku 3 nariadenia č. 17, a jednak tým, že tejto politickej strane poskytla nedôverné verzie oznámení o výhradách. Tvrdia, že tieto rozhodnutia porušili články 3 a 20 nariadenia č. 17 a ich práva na obhajobu po prvé z dôvodu, že návrh FPÖ nebol pôvodom začatia konania Komisiou, keďže bol podaný po začatí konania, po druhé z dôvodu, že FPÖ sa nemohla odvolávať na oprávnený záujem o podanie návrhu podľa článku 3 nariadenia č. 17, keďže jej postavenie ako klienta banky bolo v tomto smere nepostačujúce, po tretie z dôvodu, že v čase prijatia týchto dvoch rozhodnutí už boli vykonané ústne vypočutia, a po štvrté z dôvodu, že Komisia nezískala od FPÖ záväzok dodržiavať povinnosti navrhovateľa. Podľa týchto žalobcov preto v dôsledku týchto nezrovnalostí musí byť napadnuté rozhodnutie zrušené.

92 Okrem toho spoločnosť BA‑CA obviňuje Komisiu z toho, že porušila jej práva na obhajobu tým, že napriek viacerým žiadostiam v tomto smere jej pri tejto príležitosti neoznámila rozhodnutie, ktoré by bolo napadnuteľné súdnou cestou, a tým jej znemožnila podať žalobu proti poskytnutiu oznámení o výhradách. Ďalej tvrdí, že Komisia porušila Zmluvu o ES tým, že neurobila všetko, čo bolo v jej možnostiach, na ukončenie zneužívania oznámení o výhradách zo strany FPÖ a že nebránila zneužívaniu poskytnutých dokumentov zo strany FPÖ, najmä nepožadovala ich vrátenie.

93 Komisia je toho názoru, že výhrady vznesené v súvislosti s poskytnutím oznámení o výhradách FPÖ vôbec nesúvisia s predmetom tohto konania. Tvrdí, že povolenie dané FPÖ konať ako navrhovateľ nemalo ani najmenší vplyv na napadnuté rozhodnutie a že rozhodnutie, ktorým bolo povolené poskytnutie oznámení o výhradách FPÖ, by malo byť predmetom osobitného konania, keďže dodatočný návrh v rámci prejednávaného sporu už nie je možný, ibaže by išlo o dôvody preklúzie.

94 Komisia v duplike