Vec C‑348/16

Moussa Sacko

proti

Commissione Territoriale per il riconoscimento della protezione internazionale di Milano

(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale di Milano)

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Azylová politika – Smernica 2013/32/EÚ – Články 12, 14, 31 a 46 – Charta základných práv Európskej únie – Článok 47 – Právo na účinnú súdnu ochranu – Žaloba proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o medzinárodnú ochranu – Možnosť súdu rozhodnúť bez vypočutia žiadateľa“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 26. júla 2017

Hraničné kontroly, azyl a prisťahovalectvo – Azylová politika – Konania o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany – Smernica 2013/32 – Záruky pre žiadateľov – Žaloba proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o medzinárodnú ochranu – Právo na účinný opravný prostriedok – Nevypočutie žiadateľa v rámci konania o uvedenom opravnom prostriedku – Prípustnosť – Podmienky

(Charta základných práv Európskej únie, článok 47; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2013/32, články 12, 14, 31 a 46)

Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2013/32/EÚ z 26. júna 2013 o spoločných konaniach o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany, a najmä jej články 12, 14, 31 a 46 v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o žalobe proti rozhodnutiu o zamietnutí zjavne nedôvodnej žiadosti o medzinárodnú ochranu, zamietol uvedenú žalobu bez vypočutia žiadateľa, keď zo skutkových okolností nevyplýva žiadna pochybnosť o opodstatnenosti tohto rozhodnutia za predpokladu, že v konaní v prvom stupni dostal jednak žiadateľ príležitosť na osobný pohovor o jeho žiadosti o medzinárodnú ochranu v súlade s článkom 14 uvedenej smernice a že správa alebo prepis z tohto pohovoru v prípade, že sa uskutočnil, sú dostupné spolu so spisom v súlade v článkom 17 ods. 2 uvedenej smernice a jednak, že vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o žalobe, môže také pojednávanie nariadiť, ak to považuje za nevyhnutné na účely posúdenia skutkových a právnych okolností v plnom rozsahu ex nunc, ako je stanovené v článku 46 ods. 3 tej istej smernice.

V prípade zjavne neopodstatnenej žiadosti v zmysle článku 32 ods. 2 smernice 2013/32, akou je žiadosť v konaní vo veci samej, je povinnosť vnútroštátneho súdu vykonať posúdenie v plnom rozsahu ex nunc upravená v článku 46 ods. 3 tejto smernice v zásade splnená, keď tento súd zohľadní listiny predložené súdu, ktorý rozhoduje o žalobe, ako aj objektívne údaje uvedené v správnom spise z konania v prvom stupni, vrátane prípadnej správy alebo záznamu osobného pohovoru uskutočneného v rámci tohto konania.

Ak sa vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o žalobe, naopak domnieva, že žiadateľa treba vypočuť na to, aby mohol vykonať požadované posúdenie v plnom rozsahu ex nunc, predstavuje také vypočutie nariadené uvedeným súdom úkon, od ktorého súd nemôže upustiť z dôvodov rýchlosti konania, ktoré sú spomenuté v odôvodnení 20 smernice 2013/32.

Okrem toho článok 46 smernice 2013/32 síce neukladá súdu, ktorý rozhoduje o žalobe podanej proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o medzinárodnú ochranu, aby za každých okolností žalobcu vypočul, no nedovoľuje vnútroštátnemu zákonodarcovi zabrániť tomu, aby tento súd nariadil pojednávanie v prípade, že na základe svojho rozhodnutia, že informácie vyplývajúce z pohovoru uskutočneného v konaní v prvom stupni sú nedostatočné, považuje nariadenie takého pojednávania na účely posúdenia skutkových a právnych okolností v plnom rozsahu ex nunc za nevyhnutné, ako je stanovené v článku 46 ods. 3 tejto smernice.

(pozri body 45, 46, 48, 49 a výrok)