Vec T-53/03

BPB plc

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Hospodárska súťaž — Kartely — Trh so sadrokartónovými doskami — Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES — Jediné a nepretržité porušenie — Opakované porušovanie — Pokuta — Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút — Oznámenie o spolupráci“

Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 8. júla 2008 II ‐ 1353

Abstrakt rozsudku

Hoci Komisia má povinnosť sprístupniť podnikom v konaní o uplatnení článku 81 ods. 1 ES všetky dokumenty v ich prospech i neprospech, ktoré získala v rámci šetrenia, táto povinnosť sa nevzťahuje na obchodné tajomstvo iných podnikov, interné dokumenty Komisie a iné dôverné informácie. Teda inštitúcia, ktorá v prípade informácií poskytnutých úplne dobrovoľne, ale doplnených o požiadavku o dôverné zaobchádzanie s cieľom ochrany anonymity informátora, prijme tieto informácie, je povinná túto požiadavku dodržať. Schopnosť Komisie zaručiť zachovanie anonymity určitých informačných zdrojov má totiž rozhodujúci význam pre účinnú prevenciu i potláčanie zakázaných postupov obmedzujúcich hospodársku súťaž. Konanie začaté na základe informácií, ktorých pôvod nie je vyzradený, je teda zákonné, ak nie je obmedzená možnosť dotknutého podniku vyjadriť svoje stanovisko k jednotlivým skutočnostiam alebo k ich dosahu, k predloženým dokumentom, ako aj k záverom, ktoré z nich Komisia vyvodila. (pozri body 36, 37)

Ak chce Komisia vychádzať z časti odpovede na oznámenie o výhradách alebo z dokumentu pripojeného k takej odpovedi, aby preukázala existenciu porušenia v konaní, ktorým sa uplatňuje článok 81 ods. 1 ES, musí byť ostatným podnikom, ktorých sa týka toto konanie, umožnené, aby sa vyjadrili k takému dôkazu. Za týchto okolností predmetná časť odpovede na oznámenie o výhradách alebo dokument pripojený k tejto odpovedi totiž predstavujú okolnosť v neprospech rôznych podnikov, ktoré sa mohli podieľať na porušovaní. Vzhľadom na to, že dokumenty neoznámené dotknutým podnikom v priebehu správneho konania nepredstavujú namietateľné dôkazné prostriedky, je opodstatnené, ak je zjavné, že Komisia sa v rozhodnutí opierala o dokumenty, ktoré sa nenachádzali vo vyšetrovacom spise a neboli oznámené dotknutým podnikom, neprijať uvedené dokumenty ako dôkazné prostriedky. Ak existujú iné písomné dôkazy predložené dotknutým podnikom počas správneho konania, ktoré konkrétne podporujú závery Komisie, odstránenie ako dôkazného prostriedku nepredloženého usvedčujúceho dokumentu nevyvracia dôvodnosť námietok uvedených v spornom rozhodnutí. Dotknutému podniku teda prináleží preukázať, že výsledok, ku ktorému Komisia dospela vo svojom rozhodnutí, by bol iný, ak by ako dôkazný prostriedok v jeho neprospech musel byť vylúčený dokument, ktorý mu nebol oznámený a o ktorý sa Komisia opierala pri obvinení tohto podniku. (pozri body 41, 43 — 45)

V prípade sporu o existencii porušenia pravidiel hospodárskej súťaže je na Komisii, aby obstarala dôkazné prostriedky, ktorými možno právne dostatočným spôsobom preukázať existenciu skutočností predstavujúcich porušenie. Predovšetkým jej prináleží stanoviť všetky skutočnosti, na základe ktorých je možné konštatovať, že podnik sa zúčastnil na takom porušení, a určiť jeho zodpovednosť za jednotlivé prvky tohto porušenia. Čo sa týka dohôd a zosúladených postupov, ktoré majú protisúťažný predmet, Komisia musí najmä preukázať, že dotknutý podnik mal zámer prispieť vlastným správaním k naplneniu spoločných cieľov sledovaných všetkými zúčastnenými a že vedel o skutočnom správaní, ktoré plánovali alebo vykonali iné podniky pri výkone rovnakých zámerov, alebo ich mohol dôvodne predpokladať a bol pripravený prevziať toto riziko. Pritom je bežné, že činnosti v rámci protisúťažných postupov a dohôd sa uskutočňujú tajne, stretnutia sa uskutočňujú potajomky a na ne sa vzťahujúca dokumentácia je obmedzená na minimum. Z toho vyplýva, že ak aj Komisia objaví písomnosti jasne potvrdzujúce protiprávne naviazanie kontaktu medzi hospodárskymi subjektmi, tieto písomnosti obyčajne budú len zlomkovité a nesúrodé do tej miery, že je často nutné vyvodiť niektoré detaily prostredníctvom dedukcií. Vo väčšine prípadov sa preto existencia protisúťažného postupu alebo dohody, ako aj prípadne jediné a nepretržité porušenie, musia vydedukovať z určitého množstva zhôd okolností a nepriamych dôkazov, ktoré posudzované ako celok môžu v prípade neexistencie iného koherentného vysvetlenia predstavovať dôkaz porušenia pravidiel hospodárskej súťaže. Navyše hoci zo samostatného dokumentu, ktorý našla Komisia, nemôže jednoznačne vyplývať existencia protisúťažného správania, takže jeho obsah je možné prípadne vysvetliť aj inak ako snahou o obmedzenie hospodárskej súťaže, táto okolnosť však nemôže vylúčiť to, že tento dokument je možné vykladať ako potvrdzujúci existenciu takej snahy, ak je súčasťou viacerých dokumentov, z ktorých vyplývajú nepriame dôkazy o existencii súčasných a podobných protisúťažných správaní. Komisia teda nemôže byť zaviazaná predložiť dôkaz o existencii porušenia „bez akejkoľvek rozumnej pochybnosti“ (beyond reasonable doubt). (pozri body 61 — 64, 210, 227, 249)

Na uplatnenie článku 81 ods. 1 ES stačí, ak mala dohoda za cieľ obmedziť, vylúčiť alebo skresliť hospodársku súťaž bez ohľadu na jej konkrétne účinky. Preto v prípade dohôd uzavretých počas stretnutí konkurenčných podnikov nastane porušenie tohto ustanovenia vtedy, ak stretnutia majú uvedený cieľ, čiže smerujú k umelému ovplyvňovaniu fungovania trhu. Tak je to napríklad ak dva podniky vyjadrujú svoju spoločnú vôľu ukončiť cenovú vojnu a stabilizovať dotknuté trhy. V takomto prípade je zodpovednosť z porušenia vyvodená voči danému podniku platne vtedy, ak sa zúčastnil takýchto stretnutí a vedel o ich cieli, a to aj napriek tomu, že následne nezrealizoval niektoré z opatrení dohodnutých na stretnutiach. Miera účasti podniku na stretnutiach a miera zrealizovania dohodnutých opatrení nemajú dôsledky pre existenciu zodpovednosti, ale na jej rozsah, a teda na výšku sankcie. Podniky, ktoré uzavrú dohodu s cieľom obmedziť hospodársku súťaž, sa v zásade nemôžu vyhnúť uplatneniu článku 81 ods. 1 ES tým, že budú tvrdiť, že ich dohoda nemala mať nijaký väčší dopad na hospodársku súťaž. (pozri body 83, 84, 87, 90)

Dohody o výmenách informácií sú v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže, ak zmierňujú alebo odstraňujú mieru neistoty o fungovaní predmetného trhu s následkom obmedzenia hospodárskej súťaže medzi podnikmi. V ustanoveniach Zmluvy o hospodárskej súťaži je totiž obsiahnuté, že každý hospodársky subjekt musí autonómne určiť politiku, ktorú mieni uplatňovať na spoločnom trhu. Takáto požiadavka autonómie bráni akémukoľvek priamemu alebo nepriamemu kontaktu medzi hospodárskymi subjektmi spôsobilému ovplyvniť správanie skutočného alebo potenciálneho konkurenta na trhu alebo odhaliť tomuto konkurentovi zamýšľané správanie na trhu alebo správanie, ktoré má v úmysle prijať vo vzťahu k nemu, ak tieto kontakty majú za cieľ alebo za následok dosiahnutie takých podmienok hospodárskej súťaže, ktoré nezodpovedajú normálnym podmienkam na dotknutom trhu s prihliadnutím na povahu tovarov alebo poskytovaných plnení, význam a počet podnikov a objem tohto trhu. Na skutočne konkurenčnom trhu nie je okolnosť, že hospodársky subjekt zohľadní informácie o fungovaní trhu, ktoré má vďaka systému výmeny informácií, na prispôsobenie svojho správania na trhu, takej povahy, že by vzhľadom na rozdrobenosť ponuky mohla zmeniť alebo odstrániť akúkoľvek neistotu ostatných hospodárskych subjektov pri ich predpokladoch o správaní sa konkurentov. Na silne koncentrovanom oligopolnom trhu však môže výmena informácií o trhu umožniť podnikom poznať postavenia na trhu a obchodnú stratégiu ich konkurentov, čiže vážne narušiť hospodársku súťaž, ktorá existuje medzi hospodárskymi subjektmi. Treba sa domnievať, že ak neexistuje dôkaz o opaku, ktorého predloženie prináleží dotknutým hospodárskym subjektom, podniky zúčastňujúce sa na zosúladenom konaní, ktoré ostávajú činné na trhu, zohľadňujú pri určovaní svojho správania na tomto trhu informácie, ktoré si vymenili so svojimi konkurentmi. To platí o to viac vtedy, keď dochádza pravidelne k zosúladenému postupu v priebehu dlhého obdobia. (pozri body 106 — 109, 180 — 184, 313)

Paralelné správanie možno považovať za dôkaz zosúladeného konania iba v prípade, ak zosúladené konanie predstavuje jediné prijateľné vysvetlenie takéhoto správania. Hoci totiž článok 81 ES zakazuje akýkoľvek druh zosúladeného konania, ktorá môže skresliť hospodársku súťaž, nevylučuje právo hospodárskych subjektov rozumne sa prispôsobiť zistenému alebo očakávanému správaniu ich konkurentov. V situácii, v ktorej Komisia konštatuje, že viaceré podniky sa dohodli ukončiť cenovú vojnu na viacerých európskych trhoch, ich skoro súčasné oznámenia o zvýšení cien, ako aj podobnosť oznámených cien, predstavujú vážne nepriame dôkazy zosúladeného konania, ktoré majú informovať konkurenčné podniky o zvýšení cien, aj keď obdobia medzi rôznymi oznámeniami o zvýšení cien prípadne umožňovali podnikom oboznámiť sa s nimi na základe informácií z trhu a tieto zvýšenia neboli vždy presne v rovnakej výške. (pozri body 143, 144)

Prijímanie informácií podnikom od konkurenta týkajúcich sa jeho budúceho správania na trhu predstavuje zosúladený postup zakázaný článkom 81 ods. 1 ES, aj keď ide o čisto jednostranné správanie. Hoci je totiž pravda, že pojem zosúladený postup skutočne predpokladá existenciu kontaktov medzi konkurentmi vyznačujúcich sa tým, že sú vzájomné, táto podmienka je splnená vtedy, ak podnik požiada svojho konkurenta o prezradenie svojich zámerov alebo budúceho správania na trhu, alebo ak to aspoň druhý podnik akceptuje. Vďaka takejto informácii, ktorú musí priamo či nepriamo zohľadniť, tento druhý podnik dopredu vylúči neistotu s ohľadom na budúce správanie sa prvého podniku, zatiaľ čo každý hospodársky subjekt musí autonómne určiť obchodnú politiku, ktorú mieni uplatňovať na trhu. To je aj prípad, keď sú dotknuté informácie klientom známe už pred ich oznámením konkurentovi a z tohto dôvodu môžu byť pozbierané na trhu. Priame zasielanie totiž umožňuje konkurentovi poznať tieto informácie jednoduchšie, rýchlejšie a priamejšie ako prostredníctvom trhu a umožňuje vytvoriť klímu vzájomnej istoty o jeho budúcom správaní. (pozri body 153, 154, 231 — 236)

Porušenie článku 81 ods. 1 ES môže vyplývať nielen z jednotlivého aktu, ale aj zo skupiny aktov alebo z pretrvávajúceho správania. Pojem jediného porušenia sa týka práve takej situácie, keď sa viaceré podniky zúčastnili na porušení pozostávajúcom z trvajúceho správania sledujúceho jediný ekonomický cieľ, ktorým je skresliť hospodársku súťaž, alebo tiež z individuálnych porušení vzájomne spojených rovnakým cieľom (rovnaký účel všetkých prvkov) a rovnakými subjektmi (tie isté dotknuté podniky, ktoré sú si vedomé, že sa podieľajú na spoločnom cieli). Proti tomuto výkladu nemožno namietať, že jeden alebo viaceré z tejto skupiny aktov, resp. jedna alebo viaceré súčasti tohto pretrvávajúceho správania by taktiež mohli samy osebe, brané jednotlivo, predstavovať porušenie tohto ustanovenia. Pokiaľ rôzne činnosti spadajú do spoločného plánu vzhľadom na ich rovnaký cieľ skresľujúci hospodársku súťaž vnútri spoločného trhu, Komisia je oprávnená vyvodzovať zodpovednosť za tieto činnosti v závislosti od účasti na porušení ako celku. Bolo by teda neprirodzené rozdeliť nepretržité správanie, ktoré má rovnaký cieľ, na viacero rôznych porušení. Povaha jedinečnosti porušenia totiž vyplýva z jedinečnosti cieľa sledovaného každým zúčastneným na karteli, a nie zo spôsobov výkonu tohto kartelu. Jednoduché konštatovanie, že každý podnik sa zúčastňuje na porušení svojím vlastným spôsobom, nemá teda vplyv na posúdenie porušenia za jednotné a nepretržité. Aj keď totiž dohody a zosúladené postupy uvedené v článku 81 ods. 1 ES nevyhnutne vyplývajú zo spolupráce viacerých podnikov, ktoré boli spoluautormi porušenia, ich účasť môže mať rôznu podobu v závislosti najmä na vlastnostiach relevantného trhu, postavenia na trhu každého podniku, sledovaných cieľov a zvolených alebo plánovaných spôsobov výkonu. Podobne, v rámci celkovej dohody vzťahujúcej sa na viacero rokov niekoľkomesačný nesúlad medzi prejavmi kartelu nemá veľký význam. Naopak je rozhodujúcou skutočnosť, že jednotlivé úkony sú súčasťou spoločného plánu z dôvodu ich rovnakého cieľa. Nakoniec skutočnosť, že počet a intenzita zosúladených postupov sa menia podľa relevantného trhu, neznamená, že porušenie sa netýka trhov, na ktorých sú tieto postupy menej intenzívne a menej početné. Na tieto všetky okolnosti treba prihliadnuť len pri posúdení závažnosti protiprávneho konania a prípadne pri stanovení výšky pokuty. (pozri body 240, 252, 255 — 260)

Tak ako existencia protisúťažného postupu alebo dohody sa musí, vo väčšine prípadov, vyvodiť z určitého množstva zhôd okolností a nepriamych dôkazov, ktoré posudzované ako celok, môžu v prípade neexistencie iného koherentného vysvetlenia predstavovať dôkaz porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, pokiaľ ide o komplexné, jediné a nepretržité porušenie týchto pravidiel, každý z týchto rozdielnych prejavov porušenia potvrdzuje dôkaz, že k takému porušeniu naozaj došlo. Rôzne prejavy porušenia je tak potrebné posudzovať v celkovom kontexte, ktorý vysvetľuje ich existenciu. Nejde teda o uvažovanie v kruhu, ale o hodnotenie dôkazov, v ktorom je dôkazná hodnota jednotlivých skutkových okolností potvrdená alebo vyvrátená ostatnými skutkovými okolnosťami, ktoré môžu spoločne preukázať existenciu jediného porušenia. (pozri body 249, 250)

V rámci určovania výšky pokuty za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva sa musí pri posúdení závažnosti porušenia zohľadniť najmä povaha obmedzení hospodárskej súťaže, ktorá predstavuje základné kritérium v tejto súvislosti, hoci je potrebné zohľadniť aj veľkosť relevantného zemepisného trhu a dopad na trh, ak je merateľný. Horizontálny kartel určujúci ceny môže byť oprávnene kvalifikovaný Komisiou ako veľmi závažný s ohľadom na jeho povahu. Toto kvalifikovanie nemôže byť spochybnené ani skutočnosťou, že bol obmedzený dopad kartelu na trh, ani skutočnosťou, že ak by aj bolo presné, Komisia upravila z tohto dôvodu výšku pokuty v iných svojich rozhodnutiach, pretože na jednej strane skutočnosti týkajúce sa predmetu protisúťažného konania môžu mať väčší význam pre stanovenie výšky pokuty ako skutočnosti týkajúce sa jeho účinkov a na druhej strane skoršia rozhodovacia prax Komisie neslúži sama osebe ako právny rámec pre ukladanie pokút vo veciach hospodárskej súťaže. (pozri body 268, 271 — 275, 278)

Aby sa Komisia mohla oprieť o konkrétny dopad kartelu na trh pre stanovenie výšky pokuty podľa závažnosti porušenia, ako je stanovené v bode 1 A prvom odseku usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, stačí, aby bola schopná predložiť konkrétne a vierohodné nepriame dôkazy, ktoré s primeranou pravdepodobnosťou naznačujú, že kartel mal taký dopad, bez toho, aby bolo potrebné ho kvantifikovať alebo predložiť jeho číselné posúdenie. Skúmanie dopadu kartelu na trh totiž so sebou nevyhnutne prináša uchýlenie sa k domnienkam. V tejto súvislosti musí Komisia najmä skúmať, aká by bola cena výrobku, pokiaľ by kartel neexistoval. Pritom pri skúmaní príčin skutočného vývoja cien je problematické uvažovať o podiele, ktorý zodpovedá každej z týchto príčin. Treba brať do úvahy objektívnu okolnosť, že vzhľadom na cenový kartel sa účastníci vzdali práve svojej voľnosti konkurovať si cenami. Posúdenie vplyvu iných faktorov ako uvedené dobrovoľné rozhodnutie účastníkov zúčastnených na kartele je teda založené na primeraných pravdepodobnostiach, ktoré nie je možné presne kvantifikovať. Skutočnosť, že podniky zúčastnené na karteli mali väčšinu (alebo skoro väčšinu) na relevantnom trhu, ako aj okolnosť, že dokázané dohody boli konkrétne určené na zvýšenie cien na vyššiu úroveň, ako by dosiahli bez nich, sú nepriame dôkazy, ktoré majú preukázať, že porušenie mohlo mať značné protisúťažné účinky. Naopak, od Komisie sa nedá vyžadovať, aby v prípade, že existencia kartelu je preukázaná, systematicky dokazovala, že dohody skutočne umožnili dotknutým podnikom dosahovať vyššiu úroveň predajných cien, ako je tá, ktorá by existovala bez kartelu. Bolo by neprimerané požadovať takéto dokazovanie, ktoré by si vyžadovalo značné zdroje, keďže by boli potrebné hypotetické výpočty na základe ekonomických modelov, ktorých presnosť môže súd len ťažko overiť a ktorých neomylnosť nie je vôbec dokázaná. (pozri body 297, 300, 301, 303, 307)

Pokiaľ ide o výpočet výšky pokút uložených Komisiou pre porušenie práva Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže, požiadavky podstatných formálnych náležitostí, ktoré zakladá povinnosť odôvodnenia, sú splnené, ak Komisia uvedie vo svojom rozhodnutí podklady pre posúdenie, ktoré zohľadnila na základe svojich usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, a prípadne jej oznámenia o neuložení pokút alebo znížení ich výšky, a ktoré jej umožnili určiť závažnosť a trvanie porušenia na účely stanovenia výšky pokuty. Rozsah povinnosti odôvodnenia musí byť určený s ohľadom na to, že závažnosť porušení sa musí stanoviť v závislosti od viacerých skutočností, a to bez toho, aby bol stanovený záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré treba povinne vziať do úvahy. Okrem toho je dôležité vylúčiť, aby pokuty boli hospodárskymi subjektmi ľahko predvídateľné, aby nebol narušený ich odstrašujúci účinok. Ak by výška pokuty bola stanovená ako výsledok výpočtu na základe jednoduchého aritmetického vzorca, podniky by mohli predpokladať možnú sankciu a porovnať ju s výhodami, ktoré by mali z porušenia pravidiel práva hospodárskej súťaže. Povinnosť odôvodnenia teda neukladá Komisii uviesť vo svojom rozhodnutí číselné údaje týkajúce sa spôsobu vypočítania výšky pokút. (pozri body 331, 333, 336, 343)

Komisia nie je povinná uskutočňovať výpočet výšky pokuty zo súm založených na obrate dotknutých podnikov, nie je ani povinná zabezpečiť, aby v prípade, ak sú pokuty uložené viacerým podnikom zapojeným do toho istého porušenia, konečné sumy pokút pre dotknuté podniky, ktoré sú výsledkom jej výpočtu, vyjadrovali akékoľvek rozlíšenie medzi nimi, čo sa týka ich celkového obratu alebo ich obratu na relevantnom trhu výrobkov. Na jednej strane totiž právo Spoločenstva neobsahuje všeobecne platnú zásadu, že sankcia musí byť proporcionálna významu podniku na trhu s výrobkami, ktoré sú predmetom porušenia. Na druhej strane článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 nevyžaduje ani to, aby v prípade, ak sa ukladajú pokuty viacerým podnikom zapojeným do toho istého porušenia, suma pokuty, ktorá je uložená podniku malej alebo strednej veľkosti, nebola v percentách obratu vyššia ako suma pokút uložených väčším podnikom. Z tohto ustanovenia vyplýva, že tak pri podnikoch malej alebo strednej veľkosti, ako aj pri veľkých podnikoch sa pri stanovení sumy pokuty posudzuje závažnosť a dĺžka trvania porušenia. Pokiaľ Komisia uloží podnikom zapojeným do toho istého porušenia pokuty, ktoré sú pre každý z nich zdôvodnené v pomere k závažnosti a dĺžke trvania porušenia, nemožno jej vytýkať, že pre niektoré z nich je suma pokuty vzhľadom na obrat vyššia ako pre iné podniky. Komisia nie je ani povinná stanoviť pokuty proporcionálne k obratom a s dokonalým vnútorným súladom s pokutami stanovenými v skorších veciach porovnateľných z hľadiska závažnosti porušení. Skoršia rozhodovacia prax totiž neslúži sama osebe ako právny rámec pre ukladanie pokút vo veciach hospodárskej súťaže. Skutočnosť, že Komisia v minulosti uplatnila pri určitých typoch porušenia pokuty na určitej úrovni, ju nemôže zbaviť možnosti zvýšiť túto úroveň v rámci hraníc uvedených v nariadení č. 17, ak je to nevyhnutné na zabezpečenie uskutočňovania politiky hospodárskej súťaže Spoločenstva. Závažnosť porušení sa navyše musí stanoviť v závislosti od viacerých skutočností, ako sú osobitné okolnosti veci, jej kontext a odstrašujúci dosah pokút, bez toho, aby bol stanovený záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré treba povinne vziať do úvahy. Relevantné údaje, ako sú trhy, výrobky, krajiny, podniky a dotknuté obdobia, sa pritom v každej veci líšia. V tejto súvislosti, je súd Spoločenstva v rámci neobmedzenej právomoci, ktorú mu priznáva článok 229 ES a článok 17 nariadenia č. 17, príslušný posudzovať primeranosť výšky pokút. (pozri body 338 — 344)

Podnik — t. j. hospodárska jednotka zahŕňajúca osobné, hmotné a nehmotné zložky — je riadený orgánmi upravenými v jeho právnom štatúte a akékoľvek rozhodnutie, ktoré mu ukladá pokutu, môže byť adresované štatutárnym orgánom podniku (správna rada, predstavenstvo, predseda, riaditeľ atď.). Pravidlá hospodárskej súťaže by sa ľahko obchádzali, keby sa v súvislosti s porušením, ktorého sa dopustil nejaký podnik, od Komisie vyžadovalo, aby vždy preverila a dokázala, kto je autorom rôznych úkonov, čo by jej mohlo brániť v sankcionovaní podniku, ktorý mal z kartelu prospech. (pozri body 360, 430)

Na účely výpočtu dĺžky trvania porušovania pravidiel hospodárskej súťaže Komisia môže zohľadniť časti rokov. Nič v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO totiž nebráni zohľadneniu skutočnej dĺžky porušenia. Taký prístup je úplne logický a rozumný, pričom v každom prípade patrí do rámca voľnej úvahy Komisie. (pozri bod 361)

Pokiaľ ide o dlhodobé porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, Komisia môže automaticky uplatniť najvyššiu sadzbu zvýšenia, 10 % za rok, sumy uloženej pre závažnosť porušovania. Hoci totiž bod 1 B prvý odsek tretia zarážka usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO nestanovuje automatické zvýšenie, ponecháva v tejto súvislosti Komisii mieru voľnej úvahy. (pozri bod 362)

Na účely zvýšenia výšky pokuty z dôvodu dĺžky trvania porušenia, ako je upravené v bode 1 B usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, by nebolo logické zohľadniť zmenu v intenzite porušenia počas dotknutého obdobia. Toto zvýšenie sa totiž vykoná použitím určitého percenta na východiskovú sumu, ktorá je stanovená v závislosti od závažnosti celého porušenia, takže zohľadňuje už rôznu intenzitu porušenia. (pozri bod 364)

Pojem opakované porušovanie neznamená nevyhnutne konštatovanie predchádzajúcej peňažnej sankcie, ale iba konštatovanie predchádzajúceho porušenia práva hospodárskej súťaže Spoločenstva. Zohľadnenie opakovaného porušovania totiž sleduje stimuláciu podnikov, ktoré prejavili sklon k porušovaniu pravidiel hospodárskej súťaže, aby zmenili svoje správanie, ak sa ukázalo, že predchádzajúce konštatovanie ich porušenia nepostačovalo na to, aby zabránilo opakovaniu protiprávneho správania. Určujúcim prvkom opakovaného porušovania tak nie je predchádzajúce uloženie pokuty a už vôbec nie jej výška, ale predchádzajúce konštatovanie podobného porušenia, ktoré bolo v rozpore s tým istým ustanovením Zmluvy. V prípade dvoch porušení, ktoré prebiehali súčasne, zvýšenie výšky pokuty, ktorá sankcionovala jedno z týchto porušení s ohľadom na skutočnosť, že iné porušenie už bolo predmetom rozhodnutia ukladajúceho sankciu, nie je odôvodnené, keďže väčšia časť obdobia účasti na druhom porušení sa uskutočňuje pred rozhodnutím ukladajúcim sankciu za prvé porušenie. Naopak, Komisia neprekračuje svoju mieru voľnej úvahy, ak z dôvodu opakovaného porušovania zvýšila výšku pokuty uloženej za druhé porušenie na základe toho, že pokračovalo niekoľko rokov po prvom konštatovaní porušenia. (pozri body 387, 388, 390, 391, 393, 394, 396)

Z hľadiska odstrašenia je opakované porušovanie okolnosťou, ktorá odôvodňuje značné zvýšenie základnej čiastky pokuty uloženej pre porušenie pravidiel hospodárskej súťaže. Predstavuje totiž dôkaz o tom, že skôr uložená sankcia nebola dostatočne odstrašujúca. V tejto súvislosti okolnosť, že pri prvom porušení bola úloha sankcionovaného podniku malá a pasívna, nemôže spochybniť dôsledky recidívy, pretože dôležitá je skutočnosť, že napriek konštatovaniu porušenia práva hospodárskej súťaže Spoločenstva pokračoval dotknutý podnik v jeho porušovaní. Pri stanovení zvýšenia z dôvodu opakovaného porušovania sa Komisia môže obmedziť na preskúmanie otázky, aké bude primerané percentuálne zvýšenie bez toho, aby zohľadnila v absolútnej hodnote výšku zvýšenia základnej čiastky pokuty, ku ktorej vedie uplatnenie tohto percentuálneho zvýšenia. Ak percentuálne zvýšenie nie je nadmerné, výška zvýšenia v absolútnej hodnote je len matematickým výsledkom uplatnenia percentuálneho zvyšovania na základnú čiastku, ktorej primeranosť sa už samostatne posudzovala vzhľadom na závažnosť a dĺžku trvania dotknutého porušenia. Len skutočnosť, že Komisia v inom rozhodnutí zvýšila základnú čiastku rozdielne z dôvodu opakovaného porušovania, neznamená, že je povinná uplatniť rovnaké percentuálne zvýšenie aj v napadnutom rozhodnutí. Skoršia rozhodovacia prax Komisie totiž neslúži sama osebe ako právny rámec pre ukladanie pokút vo veciach hospodárskej súťaže, keďže tento rámec je stanovený len v nariadení č. 17. Pokiaľ ide o úroveň zvýšenia z dôvodu opakovaného porušovania, je rovnako nerelevantná skutočnosť, že toto zvýšenie je vyššie ako východisková suma pokuty uloženej z dôvodu závažnosti porušenia iným účastníkom porušenia. Pokiaľ totiž bola pokuta správne stanovená a zvýšenie z dôvodu opakovaného porušovania je primerané, skutočnosť, že úroveň zvýšenia je v absolútnej hodnote vyššia ako východisková suma pokút uložených ostatným účastníkom porušenia, je len matematickým výsledkom zvýšenia bez akejkoľvek súvislosti s inými pokutami. To platí aj pokiaľ ide o skutočnosť, že zvýšenie z dôvodu opakovaného porušovania je vyššie ako zníženie výšky pokuty priznané sankcionovanému podniku z dôvodu jeho spolupráce s Komisiou. Ide totiž o dve rozdielne štádiá stanovenia výšky pokuty. Nakoniec sankcionovaný podnik nemôže na účely spochybnenia zvýšenia pokuty z dôvodu opakovaného porušovania argumentovať skutočnosťou, že Komisia na neho z toho istého dôvodu uplatnila rovnaké zvýšenie ako na iného účastníka rovnakého porušenia, zatiaľ čo vlastnosti skoršieho porušenia, ktorého sa tento iný podnik dopustil, nie sú podobné ako vlastnosti skoršieho porušenia priznaného uvedenému podniku. Keďže totiž zvýšenie z dôvodu opakovaného porušovania je spojené s priťažujúcou okolnosťou v neprospech dotknutého podniku, relevantná je len okolnosť, že oba podniky boli už predtým zapojené do porušení, avšak napriek zisteniu týchto porušení neskončili svoju účasť na novom porušení. (pozri body 398, 399, 401, 406 — 412)

Aj keď je určite dôležité, že podnik prijal opatrenia na zabránenie tomu, aby boli v budúcnosti spáchané nové porušenia práva hospodárskej súťaže Spoločenstva jeho zamestnancami, táto skutočnosť nič nemení na porušení, ktoré bolo konštatované. Z toho vyplýva, že samotná skutočnosť, že Komisia v niektorých prípadoch vo svojej skoršej rozhodovacej praxi zohľadnila zavedenie programu zlučiteľnosti správania podniku so súťažnými pravidlami Spoločenstva ako poľahčujúcu okolnosť, ju nezaväzuje, aby vo vymedzenom prípade postupovala rovnako. Komisia teda nemá povinnosť považovať takúto skutočnosť za poľahčujúcu okolnosť, pokiaľ dodrží zásadu rovnosti zaobchádzania, ktorá stanovuje, že v tomto bode nemôže vykonať odlišné posúdenie situácie podnikov, ktorým je to isté rozhodnutie určené. (pozri body 423, 424)

Možnosť priznať podniku, ktorý spolupracoval s Komisiou v konaní z dôvodu porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, zníženie pokuty mimo rámca stanoveného v oznámení o neuložení alebo znížení pokút v prípadoch kartelov, ako je stanovené v bode 3 šiestej zarážke usmernení prijatých Komisiou k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, nevyhnutne predpokladá, že predmetnú spoluprácu nemožno odmeniť v rámci oznámenia o spolupráci a že bola efektívna, t. j. uľahčila úlohu Komisie spočívajúcu v zistení a potrestaní porušení pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva. (pozri body 426, 428)

Podľa bodu 3 tretej zarážky usmernení prijatých Komisiou k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, patrí „ukončenie porušovania, akonáhle zasiahne Komisia (konkrétne v prípadoch, keď realizuje kontroly)“ medzi poľahčujúce okolnosti. Zníženie pokuty z dôvodu skončenia porušovania akonáhle zasiahne Komisia však nemôže byť automatické, ale závisí od posúdenia okolností Komisiou v každom jednotlivom prípade v rámci jej voľnej úvahy. V tejto súvislosti bude uplatnenie tohto ustanovenia usmernení v prospech podniku zvlášť primerané v prípade, že protisúťažná povaha predmetného konania nie je zjavná. Naopak, jeho uplatnenie bude v zásade menej vhodné v situácii, keď je povaha tohto konania zreteľne protisúťažná, pokiaľ to je preukázané. Aj keď totiž Komisia v minulosti považovala dobrovoľné ukončenie porušovania za poľahčujúcu okolnosť, na základe svojich usmernení môže brať do úvahy skutočnosť, že zjavné veľmi závažné porušenia sú stále relatívne časté, hoci ich protiprávnosť bola preukázaná od začiatkov politiky hospodárskej súťaže Spoločenstva, a teda môže zastávať názor, že je opodstatnené upustiť od tejto veľkorysej praxe a už nekompenzovať ukončenie takého porušovania znížením pokuty. Na základe týchto okolností primeraná povaha zníženia pokuty z dôvodu skončenia porušovania závisí od toho, či dotknutý podnik mohol odôvodnene pochybovať o protiprávnej povahe svojho správania. To nie je prípad tajného kartelu, ktorého cieľom bola výmena informácií na oligopolnom trhu a stabilizácia trhov. Tento typ kartelu predstavuje veľmi závažné porušovanie, a dotknuté podniky si preto musia byť vedomé protiprávneho charakteru svojho správania. Tajná povaha kartelu navyše potvrdzuje skutočnosť, že účastníci sú si vedomí protiprávnej povahy svojho konania. (pozri body 436 — 439)

Hoci výška pokuty uloženej za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva musí byť proporcionálna k dĺžke trvania porušenia a k ďalším faktorom spôsobilým ovplyvniť posúdenie závažnosti porušenia, medzi ktorými sa nachádza zisk, aký mohol dotknutý podnik svojimi praktikami dosiahnuť, nemôže skutočnosť, že podnik nedosiahol porušením žiaden zisk, predstavovať prekážku pre uloženie pokuty, inak by pokute hrozila strata jej odstrašujúceho účinku. Z toho vyplýva, že Komisia nie je povinná pri určovaní výšky pokuty zohľadniť nedosiahnutie zisku vyplývajúceho z dotknutého porušenia. V tejto súvislosti aj keď Komisia môže podľa bodu 2 piatej zarážky svojich usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO z dôvodu priťažujúcich okolností zvýšiť pokutu, aby prekročila sumu neoprávneného prospechu dosiahnutého vďaka porušeniu, neznamená to, že jej je tým uložená povinnosť za každých okolností zisťovať na účely určenia výšky pokuty finančnú výhodu, ktorá je spojená so zisteným porušením. Inými slovami, nedosiahnutie takej výhody nemožno považovať za poľahčujúcu okolnosť. (pozri body 441 — 443)

Komisia môže pri plnení úloh, ktoré jej boli zverené v oblasti hospodárskej súťaže, získavať všetky nevyhnutné informácie od vlád a kompetentných orgánov členských štátov, ako aj od podnikov a združení podnikov. Je najmä oprávnená uložiť tomuto podniku povinnosť poskytnúť všetky potrebné informácie o skutočnostiach, ktoré mu môžu byť známe, a oznámiť jej v prípade potreby súvisiace listiny, ktoré má, aj keď tieto listiny môžu slúžiť proti nemu alebo proti inému podniku na preukázanie protisúťažného správania. Následne odpovede predložené podľa článku 11 ods. 1 nariadenia č. 17 predstavujú splnenie povinnosti a nie dobrovoľnú spoluprácu v zmysle oznámenia o neuložení alebo znížení pokút v prípadoch kartelov. (pozri bod 468)