ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Príloha III smernice 2000/60 s názvom „Ekonomická analýza“ znie takto: „Ekonomická analýza bude (so zreteľom na náklady spojené so zberom príslušných údajov) obsahovať dostatočne podrobné informácie na to, aby sa: a) spracovali príslušné výpočty potrebné na zohľadnenie princípu návratnosti [zásady úhrady – neoficiálny preklad] nákladov za vodohospodárske služby podľa článku 9 pri zohľadnení dlhodobých prognóz dodávky a spotreby vody v správnom území povodia a tam, kde je to potrebné: — odhady objemu, cien a nákladov spojených s vodohospodárskymi službami, a — odhady príslušných investícií, vrátane prognóz takýchto investícií; b) posúdila nákladovo najefektívnejšia kombinácia opatrení týkajúcich sa využívania vody, ktoré majú byť zahrnuté do programu opatrení podľa článku 11 na základe odhadov potenciálnych nákladov na takéto opatrenia.“
21

Článok 2 Real Decreto Legislativo 1/2013, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General de derechos de las personas con discapacidad y de su inclusión social (kráľovský legislatívny dekrét č. 1/2013, ktorým sa schvaľuje prepracované znenie všeobecného zákona o právach osôb so zdravotným postihnutím a o ich spoločenskej integrácii) z 29. novembra 2013 (BOE č. 289 z 3. decembra 2013, s. 95635), obsahuje nasledujúce definície: „… a) zdravotné postihnutie: situácia osôb s dlhodobým postihnutím, ktoré v súčinnosti s rôznymi prekážkami môže brániť ich plnému a účinnému zapojeniu do spoločenského života na základe rovnosti s ostatnými; … c) priama diskriminácia: existuje v prípade, ak sa s osobou so zdravotným postihnutím z dôvodu alebo na základe jej zdravotného postihnutia zaobchádza nepriaznivejšie, ako sa v porovnateľnej situácii zaobchádza s inou osobou; d) nepriama diskriminácia: existuje v prípade, keď zdanlivo neutrálne ustanovenie zákona alebo vykonávacieho predpisu, zmluvná podmienka alebo podmienka dohody, individuálna dohoda, jednostranné rozhodnutie, kritérium alebo prax, alebo aj okolnosť, výrobok alebo služba, by mohli uviesť osobu so zdravotným postihnutím z dôvodu alebo na základe jej zdravotného postihnutia do nevýhodnejšieho postavenia v porovnaní s inou osobou, pokiaľ to nie je objektívne odôvodnené legitímnym cieľom a pokiaľ prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa nie sú primerané a nevyhnutné. …“
35

„Zdá sa“ však, že ak sa predmetné rozhodnutia investovať preskúmajú v kontexte situácie pred júlom 2002, tieto rozhodnutia nerešpektujú uvedenú zásadu (odôvodnenie 228 napadnutého rozhodnutia). V uvedenom čase sa FT nachádzala v ťažkej ekonomickej situácii a stratila dôveru trhov, pričom francúzske orgány v tom čase ešte neprijali žiadne opatrenia na zlepšenie riadenia spoločnosti FT a jej výsledkov ani neobjednali hĺbkový audit ani nevytvorili nový manažment ani nepripravili žiaden plán na ozdravenie podniku. Za týchto okolností bolo „nepravdepodobné, že by súkromný investor urobil od júla 2002 podobné vyhlásenia ako vyhlásenia francúzskej vlády, ktorými vláda z čisto ekonomického hľadiska vystavila skúške svoju dôveryhodnosť a dobrú povesť a z právneho hľadiska sa vtedy v každom prípade zaviazala finančne podporiť [spoločnosť FT]“. Takýmto správaním by takýto investor zobral na seba veľmi veľké riziko vo vzťahu k spoločnosti FT bez akejkoľvek náhrady. Pritom ani hlavný akcionár, ktorý by mal vtedy rovnaké informácie, akými disponovali v tom čase francúzske orgány, by v júli 2002 neurobil vyhlásenia na podporu spoločnosti FT bez toho, aby predtým uskutočnil hĺbkový audit jej finančnej situácie a prijal nutné opatrenia na ozdravenie podniku, aby mohol posúdiť riziko a perspektívy zisku, ktoré takýto záväzok prináša. Takýto hlavný akcionár by v každom prípade potreboval účasť finančných trhov na to, aby mohol ozdraviť situáciu spoločnosti FT. Uvedené trhy však „neboli vtedy ochotné investovať alebo poskytnúť [spoločnosti] FT veľký úver“ (odôvodnenie 229 sporného rozhodnutia).
28

V treťom a poslednom rade výklad Všeobecného súdu týkajúci sa pojmu „existujúci dokument“ môže zbaviť nariadenie č. 1049/2001 svojho potrebného účinku. Prístup ku všetkým informáciám, pre ktoré predprogramovaný dopyt SQL neexistuje, tak bude vylúčený. Inštitúcie by sa z toho dôvodu mohli pokúsiť skryť elektronické dokumenty, najmä ich rozdelením do viacerých častí, ktoré by nebolo možné nájsť predprogramovanými dopytmi SQL. Okrem toho, keďže inštitúciám by bolo znemožnené používať nové dopyty SQL, ťažko by mohli skryť automatizovaným spôsobom údaje patriace pod jednu alebo viaceré výnimky stanovené v článku 4 tohto nariadenia, ako sú osobné údaje.
52

Napokon členské štáty, ktoré vstúpili do konania v prejednávaných veciach ako vedľajší účastníci, tvrdia, že akceptovať širšie chápanie podmienky selektivity vnútroštátneho opatrenia na účely jeho kvalifikácie ako štátnej pomoci v zmysle článku 107 ods. 1, ako to navrhuje Komisia vo svojich odvolaniach, by malo za následok narušenie existujúcej inštitucionálnej rovnováhy Únie. Ak by sa totiž podmienke selektivity priznala takáto pôsobnosť, Komisia by mohla na základe svojej právomoci v oblasti štátnej pomoci preskúmavať takmer všetky opatrenia priamych daní, hoci táto oblasť v zásade patrí do legislatívnej právomoci členských štátov.
1

Svojimi odvolaniami Európska komisia navrhuje zrušiť jednak vo veci C‑164/15 P rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 5. februára 2015, Aer Lingus/Komisia (T‑473/12, neuverejnený, ďalej len „rozsudok Aer Lingus“, EU:T:2015:78), a jednak vo veci C‑165/15 P rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 5. februára 2015, Ryanair/Komisia (T‑500/12, neuverejnený, ďalej len „rozsudok Ryanair“, EU:T:2015:73) (ďalej spolu len „napadnuté rozsudky“), ktorými Všeobecný súd čiastočne vyhovel žalobám, ktoré podali spoločnosti Aer Lingus Ltd a Ryanair Designated Activity Company, predtým Ryanair Ltd (ďalej len „Ryanair“), a zrušil článok 4 rozhodnutia Komisie 2013/199/EÚ z 25. júla 2012 o štátnej pomoci SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Diferencované daňové sadzby zavedené Írskom v oblasti leteckej dopravy (Ú. v. EÚ L 119, 2013, s. 30, ďalej len „sporné rozhodnutie“), a to v rozsahu, v akom sa v ňom nariaďuje vymáhanie pomoci od jej príjemcov v sume, ktorá bola v odôvodnení 70 uvedeného rozhodnutia stanovená na osem eur na cestujúceho.
59

Pokiaľ ide o spor vo veci samej, je však nepochybné, že spoločnosť zamýšľajúca v danom prípade pristúpiť k hromadnému prepúšťaniu je spoločnosťou, v ktorej základnom imaní vlastní nadnárodná skupina spoločností so sídlom v inom členskom štáte väčšinový podiel, ktorý jej umožňuje vykonávať istý vplyv na rozhodnutia tejto spoločnosti a určovať jej činnosti, a že na takýto prípad sa vzťahuje, ako sa uviedlo v bode 47 tohto rozsudku, sloboda usadiť sa. Za týchto podmienok za predpokladu, že by právna úprava dotknutá vo veci samej mala obmedzujúce účinky na voľný pohyb kapitálu, tieto účinky by boli v rámci tejto veci nevyhnutným dôsledkom prípadného zásahu do slobody usadiť sa a neodôvodňovali by samostatné preskúmanie s ohľadom na článok 63 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudky z 26. marca 2009, Komisia/Taliansko, C‑326/07, EU:C:2009:193, bod 39 a citovanú judikatúru, ako aj z 8. novembra 2012, Komisia/Grécko, C‑244/11, EU:C:2012:694, bod 30).
2

Nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [108 ZFEÚ] (Ú. v. ES L 83, 1999, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339), ktoré bolo účinné ku dňu prijatia sporného rozhodnutia, vo svojom článku 4, nazvanom „Predbežné preskúmanie oznámenia a rozhodnutí Komisie“, stanovuje: „1. Komisia preskúma oznámenie akonáhle jej bude doručené. Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 8, Komisia prijme rozhodnutie podľa odsekov 2, 3 alebo 4. 2. Keď Komisia po predbežnom preskúmaní zistí, že úradne oznámené opatrenie nepredstavuje pomoc, zaznamená toto zistenie formou rozhodnutia. 3. Keď Komisia po predbežnom preskúmaní zistí, že nevznikli žiadne pochybnosti o zlučiteľnosti oznamovaného opatrenia s [vnútorným] trhom, pokým spadá do rámca článku [107 ods. 1 ZFEÚ], rozhodne, že opatrenie je zlučiteľné s [vnútorným] trhom (ďalej sa označuje len ako ‚rozhodnutie, ktoré nevyvolalo námietky‘). Rozhodnutie bude špecifikovať, ktorá výnimka zo zmluvy [o FEÚ] sa použila. 4. Keď Komisia po predbežnom preskúmaní zistí, že vznikli pochybnosti, čo sa týka zlučiteľnosti oznamovaného opatrenia s [vnútorným] trhom, rozhodne o začatí konania podľa článku [108 ods. 2 ZFEÚ] (ďalej sa označuje len ako ‚rozhodnutie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania‘). 5. Rozhodnutia, na ktoré sa odvolávajú odseky 2, 3 a 4 sa vykonajú do dvoch mesiacov. Toto obdobie začína v deň nasledujúci po doručení úplného oznámenia. Oznámenie sa bude považovať za úplné, ak do dvoch mesiacov od jeho obdržania alebo od obdržania akýchkoľvek ďalších požadovaných informácií Komisia nepožiadala o žiadne ďalšie informácie. Obdobie možno predĺžiť so spoločným súhlasom Komisie a príslušného členského štátu. Podľa potreby Komisia môže stanoviť kratšie časové lehoty. …“
106

Takáto úprava nevyžaduje nijakú súvislosť medzi údajmi, ktorých uchovávanie stanovuje, a hrozbou pre verejnú bezpečnosť. Predovšetkým nie je obmedzená na uchovávanie, ktoré by sa vzťahovalo na údaje z určitého časového obdobia a/alebo z určitej zemepisnej oblasti a/alebo na okruh osôb, ktorý by akýmkoľvek spôsobom bolo možné spájať so závažnými trestnými činmi, ani na osoby, ktorých uchovávané údaje by z iných dôvodov mohli prispieť k boju proti trestnej činnosti (pozri analogicky, pokiaľ ide o smernicu 2006/24, rozsudok Digital Rights, bod 59).
53

Autonómia konania neznamená ani to, že nariadené prerozdelenie alebo dobrovoľný prenos právomoci musí byť nezvratný. Ako bolo totiž uvedené v bode 41 tohto rozsudku, rozdelenie právomocí v rámci členského štátu nemožno považovať za nemenné, takže následné reorganizácie prichádzajú do úvahy. Okrem toho treba uviesť, že situácie, o ktoré išlo v rozsudku z 20. októbra 2005, Komisia/Francúzsko (C‑264/03, EU:C:2005:620), nemali trvalý charakter, keďže išlo o konkrétny prenos verejnej moci na subjekt na účely realizácie projektu spadajúceho v zásade do právomoci iného subjektu, ktorý si ponechal túto základnú právomoc. Tieto situácie by sa museli posúdiť tak, že nepodliehajú právu verejného obstarávania, ak by nevykazovali charakteristiky uvedené Súdnym dvorom v bode 54 tohto rozsudku, ktoré ho doviedli k záveru, že v danom prípade nedošlo ku skutočnému prenosu. Preto, ako to uviedol generálny advokát v bode 54 svojich návrhov, nič nebráni tomu, aby právomoc prenesená alebo prerozdelená v rámci reorganizácie verejných služieb bola neskôr predmetom nového prenosu alebo nového prerozdelenia pri nasledujúcej reorganizácii.
36

Audiencia Provincial de Alicante (Provinčný súd Alicante) teda rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Je so zásadou nezáväznosti [nekalých podmienok] zakotvenou v článku 6 ods. 1 smernice [93/13] zlučiteľné, aby reštitučné účinky, vyplývajúce z určenia neplatnosti podmienky ‚plancher‘, uvedenej v zmluve o úvere z dôvodu nekalej povahy tejto podmienky, nemali spätnú účinnosť od dátumu uzavretia zmluvy, ale [mali spätnú účinnosť] od neskoršieho dátumu? 2. Je kritérium dôvery dotknutých osôb, ktoré slúži ako základ pre obmedzenie spätnej účinnosti [neplatnosti] nekalej podmienky, autonómnym pojmom práva Únie, ktorý majú všetky členské štáty vykladať jednotne? 3. V prípade kladnej odpovede, aké predpoklady treba zohľadniť pri určovaní existencie dôvery dotknutých osôb? 4. V každom prípade, je v súlade s dôverou dotknutých osôb postup predajcu alebo dodávateľa, ktorý pri vypracovaní zmluvy spôsobil nedostatok transparentnosti, ktorý mal za následok nekalú povahu podmienky? 5. Je riziko vážnych ťažkostí, ktoré slúži ako základ pre obmedzenie spätnej účinnosti [neplatnosti] nekalej podmienky, autonómnym pojmom práva Únie, ktorý majú všetky členské štáty vykladať jednotne? 6. V prípade kladnej odpovede, aké kritériá by sa mali vziať do úvahy? 7. Má sa pri posudzovaní rizika vážnych ťažkostí vziať do úvahy len riziko, ktoré môže vzniknúť predajcovi alebo dodávateľovi, alebo sa má vziať do úvahy aj škoda spôsobená spotrebiteľom v dôsledku toho, že im nebudú v plnej výške vrátené sumy splatené na základe tejto podmienky ‚plancher‘?“
27

Z toho vyplýva, že výklad smerníc 93/13 a 2009/22 v spojitosti s článkom 47 Charty musí zohľadniť skutočnosť, že každý, koho práva chránené právom Únie môžu byť porušené, má právo na účinný súdny prostriedok nápravy. Týka sa to nielen spotrebiteľov, ktorí tvrdia, že boli poškodení nekalou podmienkou v zmluve, ktorú uzatvorili s predajcom alebo dodávateľom, ale aj predajcu alebo dodávateľa, akým je Biuro Partner, ktorý tvrdí, že sporná zmluvná podmienka sa nemôže považovať za protiprávnu a nemôže sa za ňu uložiť sankcia vo forme pokuty iba z dôvodu, že zhodné ustanovenie bolo zapísané do vnútroštátneho zoznamu všeobecných obchodných podmienok vyhlásených za protiprávne bez toho, aby bol účastníkom konania ukončeného zápisom takejto podmienky do uvedeného zoznamu.
28

A napokon, aj keď po uplynutí päťročnej lehoty od zápisu ochrannej známky Európskej únie môže byť rozsah tohto výlučného práva ovplyvnený konštatovaním, že sa na základe vzájomného návrhu alebo návrhu na obhajobu vo veci samej, ktoré podali tretie osoby v rámci konania o porušení, zistí, že majiteľ v tomto okamihu ešte nezačal svoju ochrannú známku riadne používať pre niektoré alebo všetky tovary a služby, pre ktoré bola zapísaná, treba konštatovať, že z rozhodnutia vnútroštátneho súdu nevyplýva, že by to tak bolo v prejednávanej veci a že by sa vnútroštátny súd snažil vec objasniť v tomto ohľade.
5

Odôvodnenia 4 až 6 a 9 rozhodnutia č. 377/2013 znejú: „(4) Vyjednanie všetkých dohôd Únie s tretími krajinami v oblasti leteckej dopravy by sa malo zameriavať na zabezpečenie flexibility Únie, aby mohla konať v otázkach životného prostredia, vrátane opatrení na zmiernenie vplyvu leteckej dopravy na zmenu klímy. (5) Medzinárodná organizácia civilného letectva (ICAO) dosiahla pokrok v snahe prijať na svojom 38. zasadnutí zhromaždenia, ktoré sa bude konať od 24. septembra do 4. októbra 2013 globálny rámec politiky znižovania emisií, ktorý uľahčí uplatňovanie trhových opatrení na emisie z medzinárodnej leteckej dopravy, ako aj v snahe vypracovať globálne trhové opatrenie („MBM“). Takýto rámec politiky znižovania emisií by mohol byť významným príspevkom k zníženiu národných, regionálnych a globálnych emisií CO2. (6) S cieľom uľahčiť a stimulovať pokrok je žiaduce odložiť presadzovanie požiadaviek, ktoré sa uplatňujú pred konaním 38. zasadnutia zhromaždenia ICAO a týkajú sa príletov na letiská a odletov z letísk krajín mimo Únie, ktoré nie sú členmi Európskeho združenia voľného obchodu (EZVO), závislých území a území štátov Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP) alebo krajín, ktoré podpísali zmluvu o pristúpení s Úniou. Nemali by sa preto prijať opatrenia proti prevádzkovateľom lietadiel v súvislosti s požiadavkami vyplývajúcimi zo [smernice 2003/87] na nahlasovanie overených emisií pre kalendárne roky 2010, 2011 a 2012, ako aj na zodpovedajúce odovzdávanie kvót na rok 2012 z letov s príletom do takýchto letísk a letov s odletom z nich. Prevádzkovatelia lietadiel, ktorí chcú aj naďalej plniť tieto požiadavky, by mali mať možnosť tak urobiť. … (9) Výnimka stanovená týmto rozhodnutím by nemala ovplyvňovať environmentálnu integritu a nadradený cieľ právnych predpisov Únie týkajúcich sa zmeny klímy, a nemala by viesť ani k narušeniu hospodárskej súťaže. Na ochranu nadradeného cieľa smernice 2003/87/ES, ktorý je súčasťou právneho rámca Únie na dosiahnutie jej nezávislého záväzku znížiť do roku 2020 emisie o 20 % pod úroveň z roku 1990, by sa preto uvedená smernica mala naďalej uplatňovať na lety s odletom z letísk na území členského štátu, alebo na lety s príletom do nich, ako aj na lety s príletom do letísk v niektorých úzko spojených alebo pridružených oblastiach alebo krajinách mimo Únie, alebo na lety s odletom z nich.“
3

Podľa odôvodnení 3, 4, 6, 8, 18, 25 a 27 smernice 2007/66, ktorou bola zmenená a doplnená smernica 89/665: „(3) Konzultácie so zainteresovanými stranami, ako aj judikatúra Súdneho dvora poukázali na určitý počet nedostatkov v mechanizmoch preskúmania, ktoré existujú v členských štátoch. Ako dôsledok týchto nedostatkov mechanizmy ustanovené [najmä v smernici 89/665] nie vždy umožňujú zabezpečiť súlad s právom Spoločenstva, najmä v čase, keď sa porušenia ešte dajú napraviť. … (4) Medzi zistené nedostatky patrí najmä absencia lehoty, ktorá by umožňovala účinné preskúmanie medzi rozhodnutím o zadaní zákazky a uzavretím príslušnej zmluvy. Toto niekedy spôsobuje, že verejní obstarávatelia a obstarávatelia sa snažia o dosiahnutie nezvratnosti dôsledkov spochybneného rozhodnutia o zadaní zákazky tým, že veľmi rýchlo pristupujú k podpísaniu zmluvy. Aby sa odstránili tieto nedostatky, ktoré sú vážnou prekážkou pre účinnú právnu ochranu dotknutých uchádzačov, a to tých uchádzačov, ktorí ešte neboli s konečnou platnosťou vylúčení, je potrebné ustanoviť minimálnu odkladnú lehotu, počas ktorej sa odloží uzavretie predmetnej zmluvy… … (6) Odkladná lehota by dotknutým uchádzačom mala poskytnúť dostatočný čas na to, aby preskúmali rozhodnutie o zadaní zákazky a posúdili, či je vhodné iniciovať postup preskúmania. Dotknutým uchádzačom by sa spolu s oznámením rozhodnutia o zadaní zákazky mali poskytnúť príslušné informácie, ktoré potrebujú k účinnému preskúmaniu. … … (8) … Odkladná lehota nie je nevyhnutná ani vtedy, ak je jediný dotknutý uchádzač zároveň tým uchádzačom, ktorému sa zadala zákazka, a dotknutí záujemcovia neexistujú. V tomto prípade do postupu verejného obstarávania nie je zainteresovaný žiadny iný subjekt, ktorý by mal záujem o zaslanie oznámenia a ktorý by mohol využiť odkladnú lehotu, ktorá umožňuje účinné preskúmanie. … (18) S cieľom predísť závažným porušeniam ustanovení o odkladnej lehote a automatickom pozastavení, ktoré sú základným predpokladom účinného preskúmania, by sa mali uplatňovať účinné sankcie. Z tohto dôvodu by sa zmluvy, ktoré sa uzavreli v rozpore s ustanoveniami o odkladnej lehote a automatickom pozastavení, mali pokladať v zásade za neplatné, ak sa pri ich uzavretí porušil[a] [najmä smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v. EÚ L 134, 2004, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132)] v takej miere, že tieto porušenia ovplyvnili príležitosť uchádzača žiadajúceho o preskúmanie získať zákazku. … (25) … Okrem toho potreba zabezpečiť trvalú právnu istotu rozhodnutí, ktoré prijali verejní obstarávatelia alebo obstarávatelia, si vyžaduje stanovenie primeranej minimálnej premlčacej lehoty na preskúmanie, ktoré má za cieľ stanoviť, že zmluva je neplatná. … (27) … Z dôvodov právnej istoty sa možnosť presadiť neplatnosť zmluvy obmedzuje na určité obdobie. Účinnosť týchto lehôt by sa mala dodržiavať.“
4

Článok 37 colného kódexu stanovuje: „1. Tovar prepravený na colné územie spoločenstva podlieha colnému dohľadu od jeho vstupu na colné územie Spoločenstva. Môže byť podrobený colnej kontrole v súlade s platnými predpismi. 2. Tovar podlieha colnému dohľadu po dobu, ktorá je potrebná na určenie jeho colného štatútu, ak sa nejedná o tovar Spoločenstva bez toho, aby tým bol dotknutý článok 82 odsek 1, a to do okamihu zmeny jeho colného štatútu, jeho umiestnenia do slobodného pásma alebo slobodného skladu, jeho spätného vývozu alebo jeho zničenia v súlade s článkom 182.“
2

Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou Concurrence SARL, so sídlom vo Francúzsku, na jednej strane, a spoločnosťami Samsung Electronics FranceSAS (ďalej len „Samsung“), takisto so sídlom vo Francúzsku, a Amazon Services Europe Sàrl (ďalej len „Amazon“), so sídlom v Luxembursku, na druhej strane, týkajúcom sa údajného porušenia zákazu ďalšieho predaja mimo selektívnej distribučnej siete a v obchode prostredníctvom on-line ponúk na predaj uverejnených na viacerých internetových stránkach prevádzkovaných v rôznych členských štátoch.
33

Za týchto podmienok Tribunale amministrativo regionale per il Veneto (Regionálny správny súd pre Benátsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky: „1. Je článok 3 ods. 3 smernice 2001/42, v časti, v ktorej sa vzťahuje aj na situáciu uvedenú v odseku 2 písm. b) rovnakého článku, platný s ohľadom na ustanovenia Zmluvy o FEÚ a Charty, týkajúce sa environmentálnej oblasti, a to pokiaľ ide o vylúčenie plánov a programov, v prípade ktorých sa považovalo za potrebné vykonať posudzovanie účinkov v zmysle článkov 6 a 7 smernice o biotopoch, zo systematického environmentálneho posudzovania? 2. Majú sa odseky 2 a 3 článku 3 smernice 2001/42 vykladať s ohľadom na odôvodnenie 10 tejto smernice, podľa ktorého „všetky plány a programy, pri ktorých sa určila potreba posudzovania v súlade so smernicou o biotopoch, majú pravdepodobne významné účinky na životné prostredie a mali by byť oficiálne predmetom systematického environmentálneho posudzovania“, v tom zmysle, že bránia právnej úprave, akou je vnútroštátna úprava, ktorá pri vymedzení pojmu „malé územia na miestnej úrovni“, uvedeného v článku 3 ods. 3 smernice 2001/42, odkazuje výlučne na kvantitatívne údaje? 3. Majú sa odseky 2 a 3 článku 3 smernice 2001/42 vykladať s ohľadom na odôvodnenie 10 tejto smernice, podľa ktorého „všetky plány a programy, pri ktorých sa určila potreba posudzovania v súlade so smernicou o biotopoch, majú pravdepodobne významné účinky na životné prostredie a mali by byť oficiálne predmetom systematického environmentálneho posudzovania“, v tom zmysle, že bránia právnej úprave, akou je vnútroštátna úprava, ktorá vylučuje všetky rozvojové projekty nových alebo rastúcich mestských oblastí s dotknutou rozlohou do 40 hektárov alebo projekty reorganizácie alebo rozvoja mestských oblastí nachádzajúcich sa vnútri existujúcich mestských oblastí s dotknutou rozlohou do 10 hektárov z automatického a povinného postupu strategického environmentálneho posudzovania, napriek tomu, že s ohľadom na pravdepodobný účinok na lokality sa predtým považovalo za potrebné podrobiť tieto projekty posudzovaniu účinkov v zmysle článkov 6 a 7 smernice o biotopoch?“
9

Pred svojou 80. novelizáciou § 40 ods. 2 DO.A, pokiaľ ide o zamestnancov úradu, ktorí v deň prijatia do zamestnania nedovŕšili vek minimálne 18 rokov, stanovoval, že zamestnanci mladší ako 16, 17 a 18 rokov boli jednotlivo zaradení do platového stupňa a, b a c uplatniteľnej platovej triedy v súlade s § 37 DO.A. Až po tom, čo títo istí zamestnanci dosiahli vek 18 rokov, postúpili do prvého platového stupňa, do ktorého bol zaradený každý zamestnanec úradu, ktorý bol prijatý do zamestnania po dovŕšení veku 18 rokov, pričom sa nemohli odvolávať na skoršie obdobia, ktoré možno prirovnať k obdobiam výkonu činnosti. V dôsledku toho nijaké obdobie školskej dochádzky nemohlo byť zohľadnené. Okrem toho odmena zodpovedajúca platovým stupňom a, b a c bola oveľa nižšia než odmena zodpovedajúca prvému platovému stupňu. Tá istá činnosť alebo služba boli teda platené rozdielne v závislosti od veku, v ktorom sa vykonávali.
40

Pán Kilic sa narodil 11. novembra 1993 v Turecku, v čase dovolenky jeho rodičov, tureckých štátnych príslušníkov, ktorí v tom čase žili v Nemecku. Na nemecké územie vstúpil 16. apríla 1994. V tom čase bol jeho otec viac ako rok nezamestnaný. Jeho matka ho vychovávala po rozchode s manželom sama, a to od mája 1996 až do dovŕšenia 14 rokov, pričom nepôsobila na trhu práce. V januári 1997 bola zavedená povinnosť všetkých tureckých štátnych príslušníkov starších ako 16 rokov mať povolenie na pobyt a pánovi Kilicovi bolo takéto povolenie vydané 5. mája 1997, pričom bolo platné do 5. mája 1999. Jeho matka nastúpila do zamestnania 30. júna 1998 a takto pracovala prakticky nepretržite až do apríla 2003, keď nastúpila na materskú dovolenku a potom na rodičovskú dovolenku trvajúcu niekoľko rokov.