18

Keďže Satakunnan käräjäoikeus (Prvostupňový súd v Satakunte) má pochybnosti o výklade práva Únie a najmä článku 3 smernice 96/71 v spojení s článkami 56 a 57 ZFEÚ, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Môžu sa odbory, ktoré konajú v záujme zamestnancov, odvolávať priamo na článok 47 Charty ako na priamy prameň práva vo vzťahu k poskytovateľovi služieb z iného členského štátu, keď ustanovenie (článok 84 poľského zákonníka práce), v prípade ktorého sa namieta rozpor s článkom 47 Charty, predstavuje výlučne vnútroštátny predpis? 2. Vyplýva zo súdneho konania vo veci splatných pohľadávok v zmysle smernice 96/71 v štáte vykonávania práce z práva Únie – predovšetkým zo zásady účinnej právnej ochrany vyplývajúcej z článku 47 Charty, ako aj z článku 5 ods. 2 a článku 6 uvedenej smernice, vykladaných v spojení so slobodou združovania v odboroch upravenou v článku 12 Charty – že vnútroštátny súd musí ponechať neuplatnené také ustanovenie zákonníka práce štátu pôvodu pracovníkov, ktoré bráni postúpeniu mzdovej pohľadávky odborom štátu vykonávania práce, keď relevantný predpis štátu vykonávania práce dovoľuje, aby sa splatná mzdová pohľadávka, a teda postavenie žalobcu, postúpila na zabezpečenie jej vymoženia na odbory, do ktorých patria všetci pracovníci, ktorí postúpili svoje pohľadávky s cieľom vymoženia? 3. Majú sa ustanovenia Protokolu (č. 30) pripojeného k Zmluve FEÚ vykladať v tom zmysle, že ich musí zohľadniť aj iný vnútroštátny súd než súd nachádzajúci sa v Poľsku alebo v Spojenom kráľovstve, pokiaľ sa daný spor vyznačuje úzkou väzbou s Poľskom, a predovšetkým vtedy, keď je poľské právo rozhodným právom pre pracovné zmluvy? Inými slovami, bráni tento protokol fínskemu súdu v určení, že právne alebo správne predpisy, správna prax alebo správne opatrenia Poľska sú v rozpore so základnými právami, slobodami a zásadami deklarovanými v Charte? 4. Má sa článok 14 ods. 2 nariadenia č. 593/2008 s ohľadom na článok 47 Charty vykladať v tom zmysle, že bráni uplatneniu vnútroštátnej právnej úpravy členského štátu, podľa ktorej je zakázané postupovať pohľadávky a nároky z pracovného pomeru? 5. Má sa článok 14 ods. 2 nariadenia č. 593/2008 vykladať v tom zmysle, že rozhodným právom pre postúpenie pohľadávok z pracovnej zmluvy je právo, ktoré podľa nariadenia č. 593/2008 platí pre spornú pracovnú zmluvu, pričom nie je relevantné, či na obsah konkrétneho nároku majú vplyv aj predpisy iného právneho poriadku? 6. Má sa článok 3 smernice 96/71 vzhľadom na články 56 ZFEÚ a 57 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že pojem minimálne mzdové tarify zahŕňa základnú hodinovú mzdu podľa platovej triedy, zaručenú úkolovú mzdu, náhradu mzdy za dovolenku, denné diéty a náhradu za stratu času stráveného cestovaním do práce v súlade so stanovením týchto pracovných podmienok, na ktoré sa vzťahuje príloha smernice, v kolektívnej zmluve vyhlásenej za všeobecne uplatniteľnú? a) Má sa článok 56 ZFEÚ a článok 57 ZFEÚ a/alebo článok 3 smernice 96/71 vykladať v tom zmysle, že členským štátom bráni v tom, aby ako hostiteľský štát vo svojich vnútroštátnych právnych predpisoch (vo všeobecne uplatniteľnej kolektívnej zmluve) uložili poskytovateľom služieb z iných členských štátov povinnosť zaplatiť pracovníkom vyslaným na ich územie náhradu za stratu času stráveného cestovaním a denné diéty, ak sa zohľadní, že podľa uplatnených vnútroštátnych právnych predpisov sa vyslaný pracovník počas celého obdobia vyslania považuje za dochádzajúceho na pracovisko, takže má nárok na náhradu za stratu času stráveného cestovaním a denné diéty? b) Majú sa články 56 ZFEÚ a 57 ZFEÚ a/alebo článok 3 smernice 96/71 vykladať v tom zmysle, že vnútroštátnemu súdu bránia v tom, aby odmietol uznať prípadné platové zaradenie uskutočnené a uplatňované podnikom z iného členského štátu v jeho domovskej krajine, pokiaľ k takému zaradeniu došlo? c) Majú sa články 56 ZFEÚ a 57 ZFEÚ a/alebo článok 3 smernice 96/71 vykladať v tom zmysle, že zamestnávateľovi z iného členského štátu dovoľujú, aby účinne a z hľadiska súdu štátu vykonávania práce záväzne stanovil zaradenie zamestnancov do platových tried, keď je vo všeobecne uplatniteľnej kolektívnej zmluve štátu vykonávania práce stanovené odlišné zaradenie do platových tried, pokiaľ ide o výsledok, alebo môže hostiteľský členský štát, do ktorého boli vyslaní zamestnanci poskytovateľa služieb pochádzajúceho z iného členského štátu, poskytovateľovi služieb nariadiť, ktoré ustanovenia musí dodržať pri zaradení zamestnancov do platových tried? d) Má sa pri výklade článku 3 smernice 96/71 vzhľadom na články 56 ZFEÚ a 57 ZFEÚ ubytovanie, pri ktorom musí náklady hradiť zamestnávateľ na základe kolektívnej zmluvy uvedenej v šiestej otázke, a poukážky na stravovanie, ktoré poskytuje na základe pracovnej zmluvy poskytovateľ služieb pochádzajúci z iného členského štátu, považovať za náhradu nákladov spojených s vyslaním, alebo patria pod pojem minimálne mzdové tarify v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 96/71? e) Má sa článok 3 smernice 96/71] v spojení s článkami 56 ZFEÚ a 57 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že všeobecne uplatniteľnú kolektívnu zmluvu štátu vykonávania práce treba pri výklade otázky o úkolovej mzde, náhrade za stratu času stráveného cestovaním a denných diétach považovať za odôvodnenú na základe požiadaviek verejného poriadku?“