ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15

Za týchto okolností Hof van Cassatie (kasačný súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Je zápis v zmysle článku 221 [colného kódexu] zápisom v zmysle článku 217 [tohto kódexu], ktorý pozostáva z toho, že sumu cla colné orgány zapíšu do účtovnej evidencie alebo do iného rovnocenného nosiča informácií? 2. V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, ako sa má splniť povinnosť podľa článku 217 [colného kódexu], podľa ktorého suma cla musí byť zapísaná ‚do účtovnej evidencie alebo do iného rovnocenného nosiča informácií‘? Sú s tým spojené určité minimálne technické alebo formálne požiadavky, alebo [uvedený článok] úplne prenecháva prijatie podrobnejších ustanovení pre prax účtovných zápisov súm členským štátom bez toho, aby boli viazané minimálnymi požiadavkami? Má sa zápis do účtovnej evidencie odlišovať od zápisu nárokov do účtovných záznamov pre vlastné zdroje v zmysle článku 6 [nariadenia č. 1150/2000]? 3. Má sa článok 221 ods. 1 [colného kódexu] chápať v tom zmysle, že informovanie colného dlžníka o sume cla colnými orgánmi v súlade s ustanovenými postupmi sa môže považovať za oznámenie sumy cla colnému dlžníkovi v zmysle [tohto] článku len vtedy, keď sumu cla colné orgány pred oznámením colnému dlžníkovi zapísali do účtovnej evidencie? Čo sa má chápať pod pojmom ‚v súlade s ustanovenými postupmi‘ [v uvedenom článku]? 4. V prípade kladnej odpovede na tretiu otázku, existuje domnienka v prospech štátu, že zápis sumy cla do účtovnej evidencie bol vykonaný pred oznámením colnému dlžníkovi? Môže vnútroštátny súd ďalej vychádzať z domnienky správnosti vyhlásenia colných orgánov, že suma cla bola zapísaná do účtovnej evidencie pred ich oznámením colnému dlžníkovi, alebo musia orgány systematicky predkladať dôkaz zápisu sumy cla do účtovnej evidencie vnútroštátnemu súdu? 5. Má sa zápis sumy cla do účtovnej evidencie stanovený článkom 221 ods. 1 [colného kódexu] vykonať pred jej oznámením colnému dlžníkovi pod sankciou neplatnosti alebo zániku práva na výber alebo dodatočný výber colného dlhu? Má sa, inými slovami, [tento článok] chápať tak, že sumu cla, keď je oznámená colnému dlžníkovi colnými orgánmi v súlade s ustanovenými postupmi, ale bez toho, aby bola pred oznámením zapísaná do účtovnej evidencie, nie je možné vybrať, takže aby [uvedené] orgány mohli sumu dodatočne vybrať, musia colného dlžníka v súlade s ustanovenými postupmi znovu informovať o sume cla po tom, ako ju zapísali do účtovnej evidencie, pokiaľ sa to uskutoční v rámci lehoty stanovenej v [tomto článku]? 6. V prípade kladnej odpovede na piatu otázku, aký je dôsledok zaplatenia sumy cla, ktorá nebola pred oznámením zapísaná do účtovnej evidencie, colným dlžníkom? Má sa to považovať za platbu bez právneho dôvodu, ktorej vrátenie možno od štátu vyžadovať?“
50

Írsko tvrdí, že ak by uchádzač mohol jednoducho čakať na oznámenie formálneho rozhodnutia o tom, že mu nebude zadaná dotknutá zákazka, a to napriek tomu, že vie, že mu táto zákazka nie je zadaná, ako to konštatoval High Court vo veci, v ktorej bol vyhlásený jeho rozsudok zo 16. júla 2004, vyplývali by z toho vážne prieťahy lehôt na preskúmanie akýchkoľvek rozhodnutí verejných obstarávateľov.
48

Ako totiž zdôrazňuje nemecká vláda, len tá skutočnosť, že hospodárska činnosť je vykonávaná „nezávisle“ a že sú splnené ostatné kritériá stanovené v článku 4 šiestej smernice, aby subjekt mohol byť považovaný za zdaniteľnú osobu na účely DPH, nemôže bez ďalších okolností viesť k záveru, že učiteľ, ktorý nemá uzavretú pracovnú zmluvu alebo iný právny zväzok vytvárajúci vzťah zamestnávateľa a zamestnanca, ktorý by z takej zmluvy vyplýval, vykonáva svoju hospodársku činnosť „súkromne“ v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. j) tejto smernice. Ak by to tak bolo, pojem učiteľa poskytujúceho výučbu „súkromne“ by nemal samostatný význam, keďže všetci učitelia, ktorí spĺňajú podmienky stanovené v článku 4 danej smernice na to, aby boli považovaní za zdaniteľné osoby, by automaticky boli „súkromnými“ učiteľmi v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. j) šiestej smernice.
63

Komisia zastáva názor, že pokiaľ ide o ustanovenia o vzájomnom uznávaní zahrnuté v niektorých výnosoch prijatých na účely vykonania dekrétu z roku 1912, uvedené ustanovenia nemôžu mať žiadnu praktickú účinnosť, pretože Francúzsko sa zdá byť jedným z ojedinelých členských štátov stanovujúcich pre použitie PTL predchádzajúce povoľovacie konanie. Za týchto okolností akýkoľvek odkaz na „hornú hodnotu zvyškového obsahu“ uznanú v iných členských štátoch by mal len teoretický význam. V každom prípade by to bola francúzska právna úprava, ktorá by sa uplatňovala.
63

V prejednávanej veci je nutné skonštatovať, že umožniť spoločnostiam rezidentom presunúť svoje zisky vo forme nezvyčajných alebo bezodplatných výhod do spoločností, ktoré sú s nimi vo vzťahu vzájomnej závislosti a ktoré sú usadené v iných členských štátoch, by znamenalo vystaviť nebezpečenstvu ohrozenia vyrovnané rozdelenie daňovej právomoci medzi členskými štátmi. Toto by mohlo ohroziť dokonca samotný systém rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi, pretože podľa výberu spoločností, ktoré sú vo vzťahoch vzájomnej závislosti, by členský štát spoločnosti, ktorá poskytuje nezvyčajné alebo bezodplatné výhody, bol povinný vzdať sa svojho práva na zdanenie ako štát sídla tejto spoločnosti, jej príjmov a to prípadne v prospech členského štátu, kde sa nachádza sídlo spoločnosti príjemcu výhody (pozri v tomto zmysle rozsudok Oy AA, už citovaný, bod 56).
8

V priebehu januára 1999 sa Ü. Bekleyen so súhlasom Spolkovej krajiny Berlín vrátila bez svojej rodiny do Nemecka s cieľom študovať. V marci toho istého roku získala povolenie na pobyt, ktoré bolo viackrát predĺžené, naposledy ak povolenie na pobyt platné do 31. decembra 2005. V priebehu leta 2005 skončila Ü. Bekleyen svoje štúdium na Technische Universität Berlin (Technická univerzita v Berlíne) a získala diplom inžinierky krajinnej architektúry.
5

Odôvodnenie č. 29 tohto nariadenia stanovuje: „S cieľom stanoviť čiastku, na ktorú by mal mať poľnohospodár v rámci nového režimu nárok, je vhodné odvolať sa na čiastky, ktoré mu boli poskytnuté počas referenčného obdobia. Mala by sa vytvoriť štátna rezerva, aby sa zohľadnili zvláštne situácie. Uvedená rezerva sa môže tiež použiť na uľahčenie účasti nových poľnohospodárov v režime. Jednotná platba by sa mala stanoviť na úrovni poľnohospodárskeho podniku.“
12

V návrhu na začatie prejudiciálneho konania Augstākās Tiesas Senāts poznamenáva, že pri preskúmavaní žiadostí o vrátenie preplatkov na DPH môže VID pristúpiť ku kontrolám. V takej situácii však musí rešpektovať trojročnú lehotu stanovenú v článku 23 ods. 1 zákona o daniach a poplatkoch. Za absencie premlčacej doby pre právo zdaniteľných osôb žiadať vrátenie nadmerného odpočtu DPH, ktorá zodpovedá lehote, počas ktorej má VID právo prijať opravné daňové rozhodnutie v dôsledku kontroly, by VID bola povinná skúmať žiadosti vo všetkých prípadoch. Za takýchto okolností by vnútroštátna právna úprava mohla byť zdaniteľnou osobou zneužitá, ak by zdaniteľná osoba žiadala o vrátenie preplatkov DPH v období, keď už VID nemá možnosť začať kontrolu.
5

Dňa 7. januára 2004 prieskumový pracovník vo svojom oznámení o dôvodoch zamietnutia uviedol, že výraz „Vorsprung durch Technik“ („náskok vďaka technike“) pre niektoré tovary a služby zaradené do tried 9, 12, 14, 25, 28, 37 až 40 a 42 a týkajúce sa techniky predstavuje objektívny odkaz, ktorý je vnímaný dotknutým spotrebiteľom ako opísanie v rámci reklamy. V dôsledku toho by prihlasovaná ochranná známka nemala rozlišovaciu spôsobilosť pre uvedené tovary a služby. Čo sa však týka tovarov zaradených do triedy 12, uviedol, že zápis uvedenej ochrannej známky je prípustný, pretože ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť pre motorové vozidlá a ich súčasti. V tejto súvislosti odkázal na slovnú ochrannú známku Spoločenstva Vorsprung durch Technik, ktorá bola zapísaná pod číslom 621086 pre uvedené tovary zaradené do triedy 12.
2

Odôvodnenia č. 1, 6, 8, 9, 20, 36 a 37 smernice 2003/41, ktorá bola prijatá na základe článku 47 ods. 2 ES, článku 55 ES a článku 95 ods. 1 ES, stanovujú: „(1) skutočný vnútorný trh pre finančné služby je kľúčom pre zvyšovanie hospodárskeho rastu a tvorbu pracovných príležitostí v spoločenstve; … (6) táto smernica preto predstavuje prvý krok na ceste k vnútornému trhu pre zamestnanecké dôchodkové zabezpečenie, organizovanom v európskom rozsahu; stanovením ‚zásady obozretnosti‘ ako základnej zásady kapitálového investovania a umožnením, aby inštitúcie fungovali cezhranične, sa podporuje presmerovanie úspor do oblasti zamestnaneckého dôchodkového zabezpečenia, čím sa prispieva k hospodárskemu a sociálnemu pokroku; … (8) inštitúcie, ktoré sú úplne oddelené od akéhokoľvek sponzorujúceho [prispievajúceho — neoficiálny preklad] subjektu a ktoré fungujú na základe prostriedkov z fondov na jediný účel, ktorým je poskytovanie dôchodkov, by mali mať slobodu poskytovania služieb a slobodu investovania, podliehajúc iba koordinovaným požiadavkám obozretnosti, bez ohľadu na to, či tieto inštitúcie sú považované za právnické osoby; (9) v súlade so zásadou subsidiarity členské štáty by si mali ponechať plnú zodpovednosť za organizovanie svojich dôchodkových systémov aj za rozhodovanie o úlohe každého z troch ‚pilierov‘ dôchodkového systému v jednotlivých členských štátoch; v súvislosti s druhým pilierom by si mali tiež ponechať plnú zodpovednosť za úlohu a funkcie rôznych inštitúcií, ktoré poskytujú zamestnanecké dôchodky ako sú celoodvetvové dôchodkové fondy jednotlivých odvetví priemyslu, dôchodkové fondy spoločností a životné poisťovne; zámerom tejto smernice nie je spochybniť túto výsadu; … (20) inštitúcie zamestnaneckého dôchodkového zabezpečenia sú poskytovateľmi finančných služieb a nesú veľkú zodpovednosť za poskytovanie zamestnaneckých dôchodkov a preto by mali spĺňať určité minimálne štandardy obozretnosti vzhľadom na svoje činnosti a podmienky fungovania; … (36) bez toho, aby bolo dotknutá vnútroštátna sociálna a pracovná legislatíva o organizovaní dôchodkových systémov vrátane povinného členstva a výsledkov dohôd kolektívneho vyjednávania, inštitúcie by mali mať možnosť poskytovať svoje služby v iných členských štátoch; … (37) výkon práva inštitúcie v jednom členskom štáte spravovať systém zamestnaneckého dôchodkového zabezpečenia, ktoré bolo zmluvne uzatvorené v inom členskom štáte, by mal plne rešpektovať ustanovenia sociálneho a pracovného práva platného v hostiteľskom členskom štáte, pokiaľ sa to týka zamestnaneckých dôchodkov, napríklad definovanie a výplata dôchodkových dávok a podmienky prevoditeľnosť dôchodkových práv.“
26

Vnútroštátny súd nakoniec zdôrazňuje, že veková hranica, o ktorú ide vo veci samej, značne postihuje zmluvných zubných lekárov, ktorí chcú pokračovať vo svojej činnosti aj po prekročení tejto hranice, a to z dôvodu, že 90% obyvateľstva patrí do zákonného režimu zdravotného poistenia založeného na systéme zmlúv so zdravotnými poisťovňami. Tento súd sa pýta, či by prichádzalo do úvahy iné, menej obmedzujúce opatrenie, ako napríklad skúmanie individuálnej situácie v každom jednotlivom prípade.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pani Teixeirou a London Borough of Lambeth (mestský obvod Lambeth v Londýne) na jednej strane a Secretary of State for the Home Department na strane druhej vo veci zamietnutia žiadosti pani Teixeiry o pomoc s ubytovaním zo strany Secretary of State for the Home Department.
31

Podľa tejto argumentácie uvedené body 2 a 3 upravujú preventívne vyšetrenie hovädzieho dobytka vo veku od 24 do 30 mesiacov vyčerpávajúcim spôsobom tak, že bod 5 uvedenej časti I sa zameriava len na hovädzí dobytok iného veku. Je teda nevyhnutné pripustiť, že rovnaké pravidlo platí v prípade zvierat starších ako 30 mesiacov, pretože tie isté body 2 a 3 sa týkajú tiež testov zameraných na uvedenú kategóriu zvierat. Z toho by vyplývalo, že tento bod 5 sa zameriava výlučne na hovädzí dobytok mladší ako 24 mesiacov, čo by ho zbavilo z veľkej časti jeho potrebného účinku.
16

Je potrebné pripomenúť, že aj keď podľa ustálenej judikatúry priame dane patria do právomoci členských štátov, členské štáty ich musia uplatňovať v súlade s právom Spoločenstva (pozri najmä rozsudky Marks & Spencer, už citovaný, bod 29; z 12. septembra 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, Zb. s. I-11673, bod 36, a zo 17. septembra 2009, Glaxo Wellcome, C-182/08, Zb. s. I-8591, bod 34).
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi London Borough of Harrow (obec Harrow v Londýne) na jednej strane a pani Ibrahim a Secretary of State for the Home Department na druhej v súvislosti so zamietnutím žiadosti pani Ibrahim, ktorou sa domáhala pomoci pri bývaní.
52

Preto vykladať článok 83 dohody o pridružení medzi ES a Izraelom tak, že izraelské orgány mali colné právomoci vo vzťahu k výrobkom s pôvodom na Západnom brehu Jordánu, by znamenalo uložiť palestínskym colným orgánom povinnosť nevykonávať právomoci, ktoré im však boli zverené vyššie uvedenými ustanoveniami protokolu ES — OOP. Takýto výklad, ktorý by znamenal vytvorenie povinnosti pre tretí subjekt bez jeho súhlasu, by bol teda v rozpore so zásadou všeobecného medzinárodného práva „pacta tertiis nec nocent nec prosunt“, tak ako bola kodifikovaná v článku 34 Viedenského dohovoru.
potrebou konať rýchlo, pretože neskoré rozhodnutie by bolo v rozpore so záujmom dieťaťa a mohlo by viesť k nenapraviteľnému zhoršeniu vzťahov medzi ním a jeho otcom,

Článok 20 nariadenia č. 2201/2003 o právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie č. 1347/2000, sa má vykladať v tom zmysle, že neumožňuje súdu členského štátu prijať predbežné opatrenie v oblasti rodičovských práv a povinností s cieľom zveriť dieťa, ktoré sa nachádza na území tohto členského štátu, do starostlivosti jednému z rodičov, keď súd iného členského štátu, ktorý je príslušný podľa uvedeného nariadenia rozhodnúť vo veci samej, pokiaľ ide o zverenie dieťaťa do starostlivosti, už vydal rozhodnutie dočasne zverujúce toto dieťa do starostlivosti druhému rodičovi, pričom toto rozhodnutie sa stalo vykonateľným na území prvého členského štátu.

Hoci totiž takáto zmena okolností vyplývajúca z vyvíjajúceho sa postupu, akým je začlenenie dieťaťa do nového prostredia, postačuje na to, aby vznikla súdu členského štátu, ktorý nemal právomoc rozhodovať vo veci samej, právomoc na prijatie predbežného opatrenia, meniaceho opatrenie v oblasti rodičovských práv a povinností, ktoré bolo prijaté súdom iného členského štátu príslušným na rozhodnutie vo veci samej, a ktoré sa stalo vykonateľným na území prvého členského štátu, prípadné omeškanie pri výkone v členskom štáte, v ktorom sa tento výkon navrhuje, by prispelo k vzniku podmienok umožňujúcich prvému uvedenému súdu zabrániť výkonu rozhodnutia, ktoré už je vykonateľné. Takýto výklad by narúšal samotné zásady, na ktorých sa zakladá toto nariadenie, najmä zásady vzájomného uznávania rozhodnutí vydaných v členských štátoch, zavedenej uvedeným nariadením.

Proti cieľu tohto nariadenia, ktorým je odrádzanie od protiprávnych premiestnení sa alebo nevrátení sa dieťaťa medzi členskými štátmi, smeruje aj uznanie situácie naliehavosti v prípade, keď zmena situácie, v ktorej sa nachádza dieťa, vyplýva z jeho protiprávneho premiestnenia v zmysle článku 2 ods. 11 uvedeného nariadenia. Pripustiť totiž, že opatrenie implikujúce zmenu rodičovských práv a povinností by mohlo byť prijaté na základe článku 20 ods. 1 uvedeného nariadenia, by znamenalo tým, že by sa skonsolidovala skutková situácia vyplývajúca z protiprávneho správania, posilnenie postavenia rodiča zodpovedného za protiprávne premiestnenie.

(pozri body 45, 47 — 49 a výrok)
Iste, článok 13 ods. 1 prílohy I Štatútu Súdneho dvora, ktorý sa vzťahuje na rozhodnutie Všeobecného súdu v prípade dôvodného odvolania, nemá úplne rovnaké znenie ako článok 61 prvý odsek uvedeného štatútu, ktorý je relevantný pre Súdny dvor. V situáciách, keď sa ukáže, že prvostupňový súd nesprávne zamietol žalobu ako neprípustnú tým, že vyhovel námietke neprípustnosti a nespojil konanie o nej s konaním vo veci samej, pojem „stav konania dovoľuje rozhodnúť vo veci“ sa má pri aplikácii uvedených ustanovení vykladať rovnako, bez ohľadu na to, že na rozdiel od tohto článku 13 ods. 1 uvedený článok 61 priznáva Súdnemu dvoru v situácii, keď stav konania dovoľuje rozhodnúť vo veci, istú mieru voľnej úvahy a umožňuje mu vrátiť vec prvostupňovému súdu. Za týchto osobitných okolností treba konštatovať, že stav konania nedovoľuje vo veci rozhodnúť a vrátiť vec prvostupňovému súdu, pričom v tejto súvislosti vôbec nevyužíva právo voľnej úvahy.

V zásade stav konania nedovoľuje odvolaciemu súdu, aby o ňom podľa článku 61 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora a článku 13 ods. 1 prílohy I uvedeného štatútu rozhodol, pokiaľ prvostupňový súd zamietol žalobu ako neprípustnú tak, že vyhovel námietke neprípustnosti bez toho, aby konanie o nej spojil s konaním vo veci samej. Za určitých podmienok je však možné v rámci konania o odvolaní o žalobe meritórne rozhodnúť. Tak to môže byť napríklad vtedy, ak zo zrušenia napadnutého rozsudku alebo uznesenia nevyhnutne vyplýva určité riešenie, pokiaľ ide o meritum predmetnej žaloby alebo vtedy, ak meritórne preskúmanie žaloby o neplatnosť spočíva na tvrdeniach, ktoré účastníci konania uviedli v rámci odvolania v nadväznosti na odôvodnenie prvostupňového súdu.

Právo na obranu zahŕňa zásadu kontradiktórnosti, ktorá sa vzťahuje na každé konanie, ktoré môže viesť k prijatiu rozhodnutia inštitúcie Spoločenstva, citeľne zasahujúceho do záujmov určitej osoby. Táto zásada vo všeobecnosti znamená právo účastníkov konania zaujať stanovisko k skutkovým okolnostiam a dokumentom, z ktorých bude vychádzať súdne rozhodnutie, ako aj vyjadriť sa k dôkazom a vyjadreniam predloženým súdu a k právnym dôvodom uplatneným ex offo zo strany súdu, na ktorých chce súd založiť svoje rozhodnutie. Na splnenie požiadaviek súvisiacich s právom na spravodlivé súdne konanie je totiž potrebné, aby sa účastníci konania mohli kontradiktórne vyjadriť tak k skutkovým okolnostiam, ako aj k právnym skutočnostiam, ktoré sú z hľadiska konania kľúčové. Súdy Spoločenstva dbajú o to, aby z ich strany a v konaní pred nimi bola dodržiavaná zásada kontradiktórnosti. Táto zásada sa musí vzťahovať na každého účastníka konania, ktoré prebieha na súde Spoločenstva, bez ohľadu na jeho právne postavenie. Môžu sa jej preto dovolávať aj inštitúcie Spoločenstva, keď sú účastníkmi takého konania.

(pozri body 40 — 42)
Článok 15 ods. 5 a 6 smernice 2008/115 o spoločných normách a postupoch členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území, sa má vykladať v tom zmysle, že obdobie, počas ktorého bol výkon rozhodnutia o nútenom vrátení na hranicu pozastavený, pretože prebiehalo súdne konanie o žalobe, ktorú dotknutá osoba podala proti tomuto rozhodnutiu, je zohľadnené pri výpočte doby zaistenia na účely odsunu, pokiaľ sa dotknutá osoba počas tohto konania naďalej zdržiavala v zariadení pre dočasné umiestnenie.

Ak by to bolo totiž inak, mohla by sa doba zaistenia na účely odsunu v jednotlivých prípadoch, niekedy aj značne, líšiť v tom istom členskom štáte alebo dokonca medzi jednotlivými členskými štátmi z dôvodu zvláštností a okolností vlastných vnútroštátnym súdnym konaniam, čo by bolo v rozpore s cieľom zaistiť v členských štátoch rovnakú maximálnu dobu zaistenia, ktorý sleduje článok 15 ods. 5 a 6 smernice 2008/115.

(pozri body 54, 57, bod 3 výroku)
Keywords

Summary



Keywords

Životné prostredie – Ochrana lesov – Monitorovanie lesov a environmentálnych interakcií – Nariadenie č. 2152/2003

[Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 2152/2003, článok 3 písm. a) a b)]

Summary

Ustanovenia článku 3 písm. a) a b) nariadenia č. 2152/2003 týkajúceho sa monitorovania lesov a environmentálnych interakcií v spoločenstve (Forest Focus), ktoré na účely tohto nariadenia definujú pojmy „les“ a „iná lesná pôda“, sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnym ustanoveniam, ktoré obsahujú odlišné definície týchto pojmov, pokiaľ ide o programy činnosti, ktoré nie sú upravené týmto nariadením.

Hoci mal totiž zákonodarca Spoločenstva na to, aby umožnil monitorovanie lesov, v úmysle stanoviť definíciu území, ktorých sa týka tento program, zo žiadneho ustanovenia nariadenia č. 2152/2003 nevyplýva, že jeho cieľom bolo stanoviť spoločné pravidlá riadenia ostatných programov. Cieľom tohto článku teda nebolo, a jeho dôsledkom by ani nemalo byť, aby vylúčil akúkoľvek inú definíciu lesov a lesných priestranstiev, ktorú by členské štáty chceli uplatniť v rámci iných programov, ako sú tie, na ktoré sa vzťahuje uvedené nariadenie.

(pozri body 25, 26, 28 a výrok)
Vec C-209/09

Konanie začaté na návrh

Lahti Energia Oy

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Korkein hallinto-oikeus)

„Smernica 2000/76/ES — Spaľovanie odpadu — Spaľovňa odpadov — Zariadenie na spoluspaľovanie — Komplex, ktorý pozostáva z plynového generátora a elektrárne — Spaľovanie nevyčisteného plynu pochádzajúceho z tepelného spracovania odpadu v plynovom generátore v elektrárni“

Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 25. februára 2010 I ‐ 1431

Abstrakt rozsudku

Životné prostredie – Odpad – Spaľovanie – Smernica 2000/76

(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/76, článok 3 bod 5)

Elektráreň, ktorá ako prídavné palivo, popri fosílnych palivách používaných pri jej výrobnej prevádzke v prevažnej miere, používa plyn získaný v generátore tepelným spracovaním odpadov, sa má spolu s týmto generátorom považovať za „zariadenie na spoluspaľovanie odpadov“ v zmysle článku 3 bodu 5 smernice 2000/76 o spaľovaní odpadov, ak tento plyn nie je v uvedenom generátore čistený.

Ak je totiž proces výroby energie alebo výrobku konkretizovaný a ukončený až pri prevode plynných látok vyplývajúcich z tepelného spracovania odpadov v plynovom generátore do elektrárne, komplex pozostávajúci z plynového generátora a elektrárne musí byť na účely uplatnenia smernice 2000/76 považovaný za celok, a to z dôvodu technicko-funkčného spojenia spájajúceho obe zariadenia. Okrem toho toto je odôvodnené skutočnosťou, že škodlivé látky pochádzajúce z tepelného spracovania odpadov, ktoré bolo začaté v plynovom generátore, sa rozložia a sú odstránené, aspoň čiastočne, až po tom, čo je surový plyn odvedený do elektrárne.

(pozri body 29, 31 a výrok)