ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
62

Keďže uvedené oznámenia majú takú povahu, že dotknutým osobám umožňujú identifikovať opravný prostriedok, ktorý majú k dispozícii na účely napadnutia ich zaradenia na dotknuté zoznamy, ako aj dátum uplynutia lehoty na podanie žaloby (rozsudok z 15. novembra 2012, Rada/Bamba, C-417/11 P, bod 81), treba, aby odvolatelia nemohli oddialiť začiatok plynutia lehoty na podanie žaloby tým, že sa budú odvolávať na nedostatok priameho oznámenia sporných aktov alebo na to, že sa v skutočnosti o sporných aktoch dozvedeli neskôr. Ak by v prípade neexistencie vyššej moci odvolatelia mali takú možnosť, bol by narušený samotný účel lehoty na podanie žaloby, ktorým je zabezpečenie právnej istoty a zamedzenie časovo neobmedzeného spochybňovania aktov Únie, ktoré vyvolávajú právne účinky (pozri najmä rozsudky z 30. januára 1997, Wiljo, C-178/95, Zb. s. I-585, bod 19; z 22. októbra 2002, National Farmers’ Union, C-241/01, Zb. s. I-9079, bod 34, a uznesenie z 15. novembra 2012, Städter/ECB, C-102/12 P, bod 12).
21

Treba navyše pripomenúť, že ak členský štát vybral dane v rozpore s pravidlami práva Únie, jednotlivci majú právo na vrátenie nielen neprávom vybratej dane, ale aj súm, ktoré boli tomuto štátu zaplatené alebo ním vybraté v priamej súvislosti s touto daňou. To zahŕňa aj straty spôsobené nemožnosťou disponovať peňažnými sumami v dôsledku predčasnej splatnosti dane (pozri rozsudky z 8. marca 2001, Metallgesellschaft a i., C-397/98 a C-410/98, Zb. s. I-1727, body 87 až 89; z 12. decembra 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, Zb. s. I-11753, bod 205; Littlewoods Retail a i., už citovaný, bod 25, ako aj z 27. septembra 2012, Zuckerfabrik Jülich a i., C-113/10, C-147/10 a C-234/10, bod 65).
9

Na základe „Letter of Employment“ z 10. júla 2004 vyhotoveného v angličtine (ďalej len „pracovná zmluva“) bol A. Las, holandský štátny príslušník s bydliskom v Holandsku, zamestnaný ako „Chief Financial Officer“ na dobu neurčitú spoločnosťou PSA Antwerp so sídlom v Antverpách (Belgicko), ktorá je súčasťou nadnárodnej skupiny prevádzkujúcej prístavné terminály so sídlom v Singapure. V pracovnej zmluve bolo uvedené, že miestom výkonu práce A. Lasa bolo Belgicko, i keď určité práce sa vykonávali aj v Holandsku.
48

Preto ak by poukázanie spoločnosti Systran na konanie, ktoré podľa nej zmluvné podmienky nepovoľovali, malo stačiť na premenu jej sporu s Komisiou na spor patriaci do mimozmluvnej zodpovednosti, viedlo by to k neodôvodnenému rozšíreniu pôsobnosti článku 235 ES na úkor článku 238 ES.
6

Podľa článku 11 ods. 2 až 4 tohto nariadenia, týkajúceho sa konania o preskúmaní: „2. Konečné antidumpingové opatrenie vyprší päť rokov od jeho uloženia alebo päť rokov od ukončenia najnovšieho preskúmania, ktoré sa týkalo tak dumpingu, ako aj ujmy, pokiaľ nie je v rámci preskúmania stanovené, že uplynutie platnosti by pravdepodobne viedlo k pokračovaniu alebo opakovanému výskytu dumpingu a ujmy. Takéto preskúmanie uplynutia platnosti sa iniciuje z podnetu Komisie alebo na žiadosť výrobcov spoločenstva, alebo v ich mene a príslušné opatrenia zostanú v platnosti až do výsledku takéhoto preskúmania. … 3. Potrebu pokračovať v ukladaní opatrení možno taktiež preskúmať, ak je to opodstatnené, z podnetu Komisie alebo na žiadosť členského štátu, alebo za predpokladu, že uplynulo primerané obdobie, alebo minimálne jeden rok od uloženia konečného opatrenia, na žiadosť ľubovoľného vývozcu alebo dovozcu, alebo výrobcov [Únie], ktorá obsahuje dostatočné dôkazy odôvodňujúce potrebu takéhoto predbežného preskúmania. Predbežné preskúmanie sa začne, ak príslušná žiadosť obsahuje dostatočné dôkazy, že pokračujúce uloženie opatrenia už nie je potrebné na vyrovnanie dumpingu a/alebo že je nepravdepodobné, že by ujma pokračovala, alebo sa opakovane vyskytovala, ak by sa opatrenie zrušilo alebo zmenilo, alebo že existujúce opatrenie nie je alebo už nie je odôvodnené na kompenzáciu dumpingu, ktorý spôsobuje ujmu. Pri vykonávaní prešetrovania podľa tohto odseku môže Komisia okrem iného zvážiť, či sa okolnosti, ktoré sa týkajú dumpingu a ujmy, významne zmenili, alebo či existujúcimi opatreniami sa dosahujú zamýšľané výsledky, pokiaľ ide o odstránenie ujmy predtým vymedzenej podľa článku 3. V týchto prípadoch sa berie do úvahy konečné určenie všetkých relevantných a náležite zdokumentovaných dôkazov. 4. Taktiež sa uskutoční preskúmanie s cieľom stanovenia individuálnych dumpingových rozpätí pre nových vývozcov v príslušnej vyvážajúcej krajine, ktorí daný výrobok nevyvážali v priebehu obdobia prešetrovania, ktoré bolo základom pre opatrenia. Preskúmanie sa začne, ak nový vývozca alebo výrobca môže preukázať, že nie je v spojení so žiadnym z vývozcov alebo výrobcov vo vyvážajúcej krajine, ktorí podliehajú antidumpingových opatreniam vo vzťahu k príslušnému výrobku, a že v skutočnosti vyvážal do [Únie]po uplynutí vyššie uvedeného obdobia prešetrovania alebo ak môže preukázať, že prijal neodvolateľný zmluvný záväzok vyviezť do Únie značné množstvo. …“
39

V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry ustanovenia nariadenia č. 1408/71 určujúce uplatňovanú právnu úpravu, medzi ktoré patrí článok 13, majú za cieľ nielen vyhnúť sa súčasnému uplatňovaniu viacerých vnútroštátnych právnych úprav a komplikáciám, ktoré z toho môžu vyplynúť, ale aj zabrániť tomu, aby osoby, ktoré spadajú do pôsobnosti nariadenia č. 1408/71, boli zbavené ochrany v oblasti sociálneho zabezpečenia v prípade, že by neexistovala právna úprava, ktorá by sa na ne vzťahovala (rozsudky z 11. júna 1998, Kuusijärvi, C-275/96, Zb. s. I-3419, bod 28; zo 7. júla 2005, van Pommeren-Bourgondiën, C-227/03, Zb. s. I-6101, bod 34, a z 21. februára 2013, Dumont de Chassart, C-619/11, bod 38).
32

Toto právo a tieto zásady by boli totiž porušené v prípade, ak by sa pripustilo, že žiadatelia o podporu pri predčasnom odchode do dôchodku môžu byť bez objektívnych dôvodov predmetom znevýhodneného zaobchádzania, keďže na základe ich pohlavia a v prípade žiadateliek na základe počtu detí, ktoré vychovali, spadajú do kategórie poľnohospodárov, ktorí dosiahli vek stanovený v ustanoveniach vnútroštátneho režimu skôr ako žiadatelia patriaci do iných kategórií. V tomto prípade žiadatelia zaradení do druhej kategórie disponujú dlhšou lehotou na podanie svojej žiadosti o podporu, čím sú bez objektívnych dôvodov zvýhodnení v porovnaní so žiadateľmi zaradenými do prvej skupiny, pre ktorých platia pri rovnakej žiadosti prísnejšie podmienky na udelenie tejto podpory.
32

Keďže je nariadenie č. 883/2004 neskoršieho dátumu ako už citovaný rozsudok Miethe, mohol normotvorca, ak by si tak prial, v snahe aktualizovať a zjednodušiť existujúce pravidlá, formulovať článok 65 tohto nariadenia tak, žeby v ňom úplne a výslovne zahrnul výklad článku 71 nariadenia č. 1408/71 poskytnutý Súdnym dvorom v tomto rozsudku. Neurobil to však. Za týchto podmienok treba vychádzať z toho, že skutočnosť, že v článku 65 ods. 2 nariadenia č. 883/2004 nie je výslovne zmienená možnosť poberať dávky v nezamestnanosti od členského štátu posledného zamestnania, odzrkadľuje vedomý zámer normotvorcu obmedziť zohľadnenie už citovaného rozsudku Miethe tým, že pre dotknutého pracovníka je stanovená iba doplňujúca možnosť zapísať sa ako žiadateľ o prácu v službách zamestnania tohto členského štátu na to, aby v ňom získal doplňujúcu pomoc pri opätovnom zaradení do pracovného procesu.
3.

Je článok 6 bod 1 nariadenia č. 44/2001 uplatniteľný aj na žalovaných, ktorí nemajú bydlisko v Európskej únii? Ak je odpoveď kladná, platí to aj vtedy, ak by mohlo byť uznanie rozsudku v štáte bydliska žalovaného odmietnuté pre nedostatok právomoci súdu, ktorý ho vydal, na základe dvojstranných dohôd so štátom rozhodnutia?“
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi P. Sweetmanom, Írskom, Attorney General a Minister for the Environment, Heritage and Local Government (ministrom pre životné prostredie, dedičstvo a miestnu vládu) na jednej strane a An Bord Pleanála (ďalej len „An Bord“) na strane druhej, ktorý v konaní podporujú Galway County Council a Galway City Council, týkajúceho sa rozhodnutia An Bord o povolení projektu výstavby cestného obchvatu mesta Galway N 6.
40

Treba ešte dodať, že ako uviedla generálna advokátka v bode 32 návrhov, nie je zrejmé, že by sa smernica 2000/78 mala vzťahovať len na tie zdravotné postihnutia, ktoré sú vrodené alebo spôsobené nehodami, pričom tie, ktoré sú spôsobené chorobami, by mali byť vylúčené. Pokiaľ by sa totiž pripustilo, že sa môže uplatňovať v závislosti od pôvodu zdravotného postihnutia, bolo by to v rozpore so samotným cieľom tejto smernice, ktorým je uplatňovanie rovnosti zaobchádzania.
24

Ani znenie článku 11 smernice o DPH, ani prípravné dokumenty k tejto smernici neuvádzajú, že by účelom tohto ustanovenia bolo zmeniť pojem „zdaniteľná osoba“ a rozšíriť práva a povinnosti zdaniteľných osôb na iné osoby. Komisia sa domnieva, že taký by bol výsledok, ak by sa nezdaniteľné osoby mohli začleniť do skupiny na účely DPH, pretože vzhľadom na to, že sa akvizície uskutočnené v rámci takej skupiny považujú z hľadiska DPH za neexistujúce, jednak by to umožnilo dodávať tovar alebo poskytovať služby nezdaniteľným osobám bez účtovania DPH a jednak by predmetná skupina mohla požadovať vrátenie DPH zaplatenej na vstupe za dodávky uskutočnené v prospech takých osôb, čo by viedlo k čistej strate DPH a bolo by to v rozpore so spoločným systémom DPH.
2

Mindo Srl je talianska spoločnosť momentálne v likvidácii, ktorej hlavnou činnosťou bolo prvotné spracovanie surového tabaku. Mindo Srl bola pôvodne rodinným podnikom, ktorý v roku 1995 kúpila dcérska spoločnosť spoločnosti Dimon Inc. V nadväznosti na túto akvizíciu bolo jej obchodné meno zmenené na Dimon Italia Srl. Dňa 30. septembra 2004 boli podiely na jej základnom imaní predané štyrom osobám, ktoré nemali žiadnu spojitosť so skupinou Dimon, a jej obchodné meno bolo zmenené na Mindo. V máji 2005 spoločnosť Dimon Inc. splynula so spoločnosťou Standard Commercial Corporation a spolu vytvorili nový subjekt s obchodným menom Alliance One International Inc. (ďalej len „AOI“).
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi na jednej strane pánom Edwardsom a pani Pallikaropoulosovou a na druhej strane Environment Agency, First Secretary of State a Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs, v súvislosti s povolením na prevádzku, ktoré Environment Agency udelila cementárni. Návrh sa týka súladu rozhodnutia House of Lords, zaväzujúceho pani Pallikaropoulosovú, ktorej dovolanie bolo zamietnuté ako nedôvodné, na náhradu trov konania odporcov, s právom Európskej únie.
36

Komisia sa domnieva, že položená otázka by nemusela byť relevantná na účely vyriešenia sporu vo veci samej, pretože podľa tejto inštitúcie pojem „hergestellt“ použitý v bode 1 nemeckej verzie prílohy nariadenia č. 726/2004 nemožno chápať ako pojem umožňujúci určiť, či sa povinnosť disponovať PUT vzťahuje aj na postupy, prostredníctvom ktorých sa na základe lekárskeho predpisu časť množstva lieku, ktorý bol vyvinutý a vyrobený na základe povolených postupov, naplní do inej nádoby. Komisia navyše tvrdí, že na účely vyriešenia sporu vo veci samej musí vnútroštátny súd v skutočnosti posúdiť, či sa má také plnenie lieku, ktorý bol už povolený a ktorého obsah sa nachádza v perforovateľných liekovkách, do injekčných striekačiek pripravených na použitie, o aké ide v konaní vo veci samej, považovať za rozdeľovanie, zmenu balenia alebo prezentácie v zmysle článku 40 ods. 2 smernice 2001/83. V prípade kladnej odpovede by Apozyt nemusela disponovať PUT na účely vykonávania takých činností. Naopak, ak by také činnosti nemohli byť posúdené ako činnosti, na ktoré sa vzťahuje uvedený článok 40, nevyhnutne by to viedlo k záveru, že na ich realizáciu je potrebné PUT.
14

§ 40 zákonníka o potravinách, tovaroch bežnej spotreby a krmivách (Lebensmittel-, Bedarfsgegenstände- und Futtermittelgesetzbuch) z 1. septembra 2005 (BGB1. 2005 I, s. 2618), v znení korigenda z 18. októbra 2005 (BGB1. 2005 I, s. 3007), a v znení platnom od 17. septembra 2005 do 24. apríla 2006 (ďalej len „LFGB“) stanovoval: „1. Podľa ustanovenia článku 10 nariadenia (ES) č. 178/2002 príslušný úrad môže informovať verejnosť uvedením označenia potraviny alebo krmiva a potravinárskeho alebo krmivárskeho podniku, pod ktorého menom alebo názvom boli potraviny alebo krmivá vyrobené, spracované alebo uvedené do obehu, a ak je to vhodné na odvrátenie nebezpečenstva, môže tiež uviesť meno subjektu, ktorý tovar umiestňuje na trh. Verejnosť môže byť uvedeným spôsobom informovaná tiež vtedy, ak ... (4) zdraviu síce neškodlivé, ale na ľudskú spotrebu nevhodné, mimoriadny odpor vzbudzujúce potraviny sú alebo boli uvedená do obehu v nezanedbateľnom množstve, alebo ak boli takéto potraviny uvádzané do obehu z dôvodu svojej osobitnosti síce len v nepatrnom množstve, ale v relatívne dlhom časovom období; … V prípadoch uvedených v bodoch 2 až 5 je informovanie verejnosti prípustné len vtedy, ak na tom existuje osobitný záujem verejnosti a tento záujem prevažuje nad záujmami dotknutého subjektu. 2. Informovanie verejnosti úradom je prípustné iba vtedy, ak ostatné rovnako účinné opatrenia, ako napríklad informovanie verejnosti potravinárskym alebo krmivárskym podnikom alebo hospodárskymi subjektmi, neboli prijaté alebo neboli prijaté včas alebo nezastihli spotrebiteľov. 3. Predtým, než úrad informuje verejnosť, musí vypočuť výrobcu alebo subjekt, ktorý umiestňuje výrobky na trh, pokiaľ tým nie je ohrozené dosiahnutie cieľa, ktorý opatrenie sleduje. 4. Informovanie verejnosti už nie je potrebné, ak výrobok už nie je uvádzaný do obehu alebo na základe skúsenosti je možné vychádzať z toho, že výrobky uvedené do obehu už boli spotrebované. Odchylne od prvej vety môže byť verejnosť informovaná, ak existuje alebo existovalo konkrétne nebezpečenstvo pre zdravie a ak je informovanie vhodné v súvislosti s prijatím lekárskeho opatrenia. 5. Ak sa informácie poskytnuté úradom verejnosti dodatočne ukážu ako nepravdivé alebo okolnosti boli nesprávne opísané, musí byť táto skutočnosť bezodkladne a verejne oznámená, pokiaľ to dotknuté hospodárske subjekty požadujú, alebo pokiaľ to vyžaduje verejný záujem. Toto oznámenie musí byť vykonané v rovnakej forme, v akej došlo k informovaniu verejnosti.“
9

Podľa § 2 písm. d) nariadenia vlády 18/1999 (II. 5.) o podmienkach v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľmi, ktoré sa považujú za nekalé [a fogyasztóval kötött szerződésben tisztességtelennek minősülő feltételekről szóló 18/1999 (II. 5.) kormányrendelet] z 5. februára 1999 (Magyar Közlöny 1999/8), treba v spotrebiteľskej zmluve považovať až do dôkazu o opaku za nekalú najmä takú zmluvnú podmienku, ktorá umožňuje, aby osoba, ktorá uzatvorila zmluvu so spotrebiteľom, mohla zmluvu jednostranne bez vážneho dôvodu dohodnutého v zmluve zmeniť, a to tak, že zvýši v zmluve dohodnuté peňažné protiplnenie, alebo umožňuje, aby osoba, ktorá uzatvorila zmluvu so spotrebiteľom, mohla zmluvu jednostranne zmeniť v prípade existencie vážneho dôvodu dohodnutého v zmluve, pokiaľ v takomto prípade nemá spotrebiteľ právo od zmluvy s okamžitým účinkom odstúpiť alebo ju vypovedať.
13

Článok 20 nariadenia stanovuje: „1. Žiadateľ o azyl sa vráti [sa opätovne prijme – neoficiálny preklad] v súlade s článkom 4 ods. 5 a článkom 16 ods. 1 písm. c), d) a e) takto: … b) členský štát, ktorý bol vyzvaný, aby vrátil žiadateľa [žiadateľa opätovne prijal – neoficiálny preklad], je povinný vykonať potrebné kontroly a odpovedať na dožiadanie [žiadosť – neoficiálny preklad], ktor[á] mu bol[a] adresovan[á,] čo najskôr a za žiadnych okolností nie neskôr ako do mesiaca od dožiadania [žiadosti – neoficiálny preklad] o súhlas. Ak sa dožiadanie [žiadosť – neoficiálny preklad] zakladá na údajoch získaných zo systému Eurodac, táto lehota sa skráti na dva týždne[;] c) ak dožiadaný členský štát neoznámi svoje rozhodnutie v lehote jedného mesiaca alebo dvoch týždňov uvedených v písm. b), považuje sa to za jeho súhlas s tým, že vráti žiadateľa o azyl [žiadateľa opätovne prijme – neoficiálny preklad]; …“
53

Inak by tomu bolo v prípade, ak by riadiace činnosti predávajúceho boli autonómnou časťou jeho vlastného podniku, ktorého prevádzkovanie nadobúdateľ môže prevziať nezávisle a za ktorý nadobúdateľ zaplatil protihodnotu oddelenú od ceny podielov. V tomto prípade by však prevod všetkých aktív zahŕňal len riadiace činnosti a nevzťahoval by sa na prevod podielov, pretože tieto dve transakcie sa týkajú rôznych podnikov.
1

Európska komisia svojou žalobou navrhuje, aby Súdny dvor: — určil, že Švédsko si tým, že neprijalo opatrenia potrebné na vykonanie rozsudku Súdneho dvora zo 4. februára 2010, Komisia/Švédsko (C-185/09), o neprebratí, do jeho vnútroštátneho práva, ustanovení smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/24/ES z 15. marca 2006 o uchovávaní údajov vytvorených alebo spracovaných v súvislosti s poskytovaním verejne dostupných elektronických komunikačných služieb alebo verejných komunikačných sietí a o zmene a doplnení smernice 2002/58/ES (Ú. v. EÚ L 105, s. 54) nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 260 ods. 1 ZFEÚ, — uložil Švédskemu kráľovstvu povinnosť zaplatiť Komisii na účet „Vlastné zdroje Európskej únie“ penále vo výške 40947,20 eura za každý deň, čo neprijalo opatrenia potrebné na vykonanie už citovaného rozsudku Komisia/Švédsko, a to odo dňa vyhlásenia rozsudku v tejto veci až do dňa vykonania tohto rozsudku, — uložil Švédskemu kráľovstvu povinnosť zaplatiť Komisii na ten istý účet paušálnu pokutu vo výške 9597 eur za každý deň, čo neprijalo opatrenia potrebné na vykonanie už citovaného rozsudku Komisia/Švédsko, a to odo dňa vyhlásenia predmetného rozsudku až do vyhlásenia rozsudku v tejto veci alebo do dňa prijatia opatrení potrebných na vykonanie už citovaného rozsudku Komisia/Švédsko v prípade, že je tento deň skorším dňom, — zaviazal Švédske kráľovstvo na náhradu trov konania.
21

Conseil d’État okrem toho zdôrazňuje na jednej strane to, že tento dodatok neumožňuje financovanie činností vstupovania na trh s morčacím mäsom, a na druhej strane to, že propagačné akcie uvedené v tomto dodatku nijako nerozlišujú pôvod výrobkov a že z nijakého dokumentu v spise nevyplýva, žeby sa časť príspevkov získaných v roku 2009 použila výlučne na akcie na reklamu „francúzskeho morčacieho mäsa“, a to či už vo Francúzsku, alebo v cudzine.
35

Okrem toho riešenie spočívajúce v tom, že by určenie väzby záviselo od hodnotiacich kritérií hmotného vnútroštátneho práva, by bolo v rozpore so zásadou právnej istoty, keďže konanie osoby, ku ktorému došlo v inom členskom štáte, než je členský štát súdu rozhodujúceho o žalobe, by sa na účely stanovenia právomoci podľa článku 5 bodu 3 nariadenia č. 44/2001 v závislosti od uplatniteľného vnútroštátneho práva mohlo považovať alebo nepovažovať za skutočnosť, ktorá viedla k vzniku škody. Takéto riešenie by žalovanému vlastne neumožňovalo primerane predvídať, na ktorom súde môže byť žalovaný.
5

Správne konanie viedlo k tomu, že Komisia prijala 29. novembra 2006 sporné rozhodnutie. Podľa článku 1 tohto rozhodnutia Eni, Versalis a ďalšie podniky, ktorým je určené sporné rozhodnutie, a to Bayer AG, The Dow Chemical Company, Dow Deutschland Inc., Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH, Dow Europe, Shell Petroleum NV, Shell Nederland BV, Shell Nederland Chemie BV, Unipetrol a.s., Kaučuk a.s., ako aj Trade Stomil sp. z o.o., porušili článok 81 ES a článok 53 EHP tým, že sa počas obdobia od 20. mája 1996 do 28. novembra 2002, pokiaľ ide o Eni, zúčastnili na jedinej a pokračujúcej dohode, v rámci ktorej sa dohodli na cenových cieľoch, rozdelení zákazníkov dohodami o neútočení a výmene citlivých informácií o cenách, konkurentoch a zákazníkoch v sektoroch BK a BSK.
27

Uvedené spoločnosti na jednej strane tvrdia, že sociálna povinnosť, ktorej podliehajú na základe knihy 4 flámskeho dekrétu, je v rozpore s právom Únie a najmä so slobodou usadiť sa, slobodným poskytovaním služieb, s voľným pohybom kapitálu, ako aj so smernicami 2006/123 a 2004/18 a že daňové stimuly a dotačné mechanizmy stanovené v tej istej knihe 4, ktoré môžu využívať ako protihodnotu za sociálnu povinnosť, ktorá im bola uložená, by mohli predstavovať protiprávnu štátnu pomoc, pričom v súvislosti s ňou – keďže nebola oznámená Európskej komisii – by mohlo byť vydané rozhodnutie nariaďujúce jej vrátenie.
2

Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania bol podaný v rámci sporu medzi pani Alarape a jej synom pánom Tijani na jednej strane a Secretary of State for the Home Department (ďalej len „Secretary of State“) na strane druhej, ktorý sa týkal zamietnutia ich žiadosti na získanie práva na trvalý pobyt v Spojenom kráľovstve na základe smernice 2004/38.
11

Podľa článku 4 tohto rozhodnutia: „1. Ku každej žiadosti podľa tohto rozhodnutia sa pripojí stručný opis stavu veci, ako je žiadateľovi – [FIU] známy. [FIU] v žiadosti uvedie, ako žiadanú informáciu použije. 2. Ak sa podá žiadosť podľa tohto rozhodnutia, poskytne [FIU], ktorej je žiadosť určená, všetky príslušné informácie vrátane dostupných finančných informácií a údajov žiadaných od vyšetrovacích orgánov bez toho, aby sa podávala formálna písomná žiadosť podľa platných dohovorov alebo dohôd medzi členskými štátmi. 3. [FIU] môže odmietnuť poskytnutie informácií, ak by tieto mohli narušiť vyšetrovanie trestného činu v členskom štáte, ktorému je žiadosť určená, alebo za výnimočných okolností, ak by poskytnutie informácií jasne odporovalo legitímnym záujmom fyzickej alebo právnickej osoby alebo členského štátu, alebo ak by iným spôsobom bolo v rozpore so základnými princípmi vnútroštátneho právneho predpisu [vnútroštátneho práva – neoficiálny preklad]. Každé takéto zamietnutie sa žiadateľovi – [FIU] primerane vysvetlí.“
28

Po prvé však treba zdôrazniť, že povolanie fyzioterapeuta, a teda maséra akéhokoľvek druhu, nepatrí do oblasti lekárskych povolaní, ale do oblasti zdravotníctva. Táto oblasť zahŕňa širokú škálu rôznorodých činností a na základe svojej povahy patrí do systému vzájomného uznávania regulovaných povolení, ako ho stanovuje právo Únie.
6

Článok 5 ods. 3 uvedenej smernice stanovuje: „Členské štáty môžu zabezpečiť výnimky alebo obmedzenia práv poskytnutých podľa článkov 2 a 3 v nasledujúcich prípadoch: a) použitie na výhradný účel ilustrácie pri vyučovaní alebo vedeckom výskume, pokiaľ je označený prameň vrátane mena autora, ak sa nestane, že to nie je možné a v rozsahu, ktorý je oprávnený nekomerčným účelom, o ktorý ide; … n) použitie na prenos alebo sprístupnenie jednotlivým členom verejnosti na účel výskumu alebo súkromného štúdia prostredníctvom na to určených terminálov v priestoroch inštitúcií uvedených v odseku 2 písm. c) diel alebo iných predmetov ochrany, ktoré nepodliehajú nákupným alebo licenčným podmienkam zahrnutým v ich zbierkach; …“
24

Dňa 18. februára 2010 Bundeswettbewerbsbehörde podal na Oberlandesgericht Wien, ktorý koná ako súd pre kartely, návrh na určenie, že Schenker porušila najmä článok 101 ZFEÚ, pričom však nenavrhol, by jej bola uložená pokuta, no naproti tomu navrhol, aby bola ostatným odporkyniam uložená pokuta za porušenie článku 101 ZFEÚ. Uviedol, že od roku 1994 do 29. novembra 2007 sa odporkyne tým, že si dohadovali tarify vnútroštátnej prepravy zberných zásielok v Rakúsku, podieľali na jedinom komplexnom porušení vnútroštátneho kartelového práva a kartelového práva Únie vo viacerých formách.