Text sekundárneho práva Európskej únie sa má vykladať v rámci možností v zmysle jeho súladu s ustanoveniami Zmluvy a všeobecnými zásadami práva Únie. Ako však potvrdzuje použitie výrazu „v rámci možností“, taký výklad sa nemôže uplatňovať na ustanovenie, ktorého zmysel je jasný a jednoznačný a ktoré si preto nevyžaduje ďalší výklad. Pokiaľ ide o také ustanovenie len sudcovi Únie prináleží preskúmanie jeho súladu s ustanoveniami Zmluvy a všeobecnými zásadami práva Únie v prípade, ak by bola vznesená námietka nezákonnosti v zmysle článku 277 ZFEÚ.

Komisia prostredníctvom tejto výnimky so súhlasom normotvorcu stanovila možnosť, že expozície úverovej inštitúcie voči subjektom verejného sektora, ktoré z dôvodu štátnej záruky predstavujú rovnakú úroveň nízkeho rizika ako expozície tohto štátu a ktoré nezodpovedajú jej investičnej voľbe – v rozsahu, v akom je úverová inštitúcia povinná previesť dotknuté sumy – nie sú relevantné pre výpočet ukazovateľa finančnej páky, a preto môžu byť z neho vylúčené. Článok 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 sa týka len expozícií, ktoré majú pri uplatnení štandardného prístupu pri výpočte minimálnych požiadaviek na vlastné zdroje rizikovú váhu 0 %.

Hoci má ECB v rámci uplatnenia diskrečnej právomoci, ktorú jej priznáva článok 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 o prudenciálnych požiadavkách na úverové inštitúcie a investičné spoločnosti, zmeneného a doplneného nariadením 2015/62, voľnosť udeliť alebo neudeliť výnimku stanovenú v tomto ustanovení, táto voľnosť nesmie ohroziť ciele, ktoré táto výnimka sleduje, ani ju zbaviť jej potrebného účinku. Z toho nevyhnutne vyplýva, že banka sa nemôže opierať o dôvody, ktoré prakticky znemožňujú uplatnenie možnosti, ktorú ponúka článok 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 bez toho, aby bolo toto ustanovenie zbavené potrebného účinku a bez toho, aby boli ohrozené ciele, ktoré viedli k jeho zavedeniu.

Preto Európska centrálna banka nemôže vylúčiť z článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 expozície úverovej inštitúcie voči verejnej finančnej inštitúcie na základe úvah, ktoré sú spojené s expozíciami, ktoré sa týkajú tohto ustanovenia. Platí to v prípade úvahy založenej na tom, že expozície inštitúcie voči uvedenej finančnej inštitúcii sú v jej účtovnej súvahe uvedené na strane aktív. Pokiaľ expozície, v súvislosti s ktorými uvedený článok stanovuje možnosť, že nebudú zohľadnené vo výpočte ukazovateľa finančnej páky úverovej inštitúcie, majú byť svojou povahou uvedené v súvahe tejto inštitúcie na strane aktív, úvaha založená na tom, že expozície voči verejnej finančnej inštitúcii sú uvedené v súvahe úverovej inštitúcii na strane aktív, nemôže byť náležitým odôvodnením zamietnutia udeliť požadovanú výnimku. To isté platí z rovnakých dôvodov aj v prípade úvahy založenej na tom, že uvedené expozície predstavujú časť súm uložených v uvedenej úverovej inštitúcii ako regulované úspory, ktoré v jej súvahe zostávajú naďalej na strane pasív.

Rovnako článok 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 sa týka iba expozícií voči subjektom verejného sektora so štátnou zárukou, zamietnutie odôvodnené zásadnou úvahou, že štát sa môže ocitnúť v stave platobnej neschopnosti bez toho, aby sa preskúmala pravdepodobnosť takejto možnosti vo vzťahu k dotknutému štátu, prakticky znemožňuje uplatnenie možnosti stanovenej v uvedenom ustanovení. Okrem toho a v dôsledku toho, že pokiaľ Európska centrálna banka nepreskúmala pravdepodobnosť platobnej neschopnosti, dôraz kladený v rozhodnutí o zamietnutí priznať nárok podľa článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 na objem expozícií úverovej inštitúcie voči verejnej úverovej inštitúcii nemôže sám osebe odôvodniť zohľadnenie uvedených expozícií vo výpočte ukazovateľa finančnej páky. Uvedený objem totiž môže byť relevantný len v prípade, ak by uvedená úverová inštitúcia z dôvodu platobnej neschopnosti príslušného štátu nemohla od tejto finančnej inštitúcie získať sumy, ktoré na ňu previedla ako regulované úspory, a musela by pristúpiť k núdzovému predaju aktív.

(pozri body 77, 79 – 81, 84, 85, 89, 92)