ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
87

Žalobkyňa zdôrazňuje, že v období od 4. marca 2008, t. j. odo dňa zriadenia bankovej záruky, do 2. augusta 2013, t. j. do dňa zrušenia tejto záruky, zaplatila náklady na bankovú záruku v celkovej výške 1547000 eur. Tieto náklady boli spôsobené porušením zásady rovnosti zaobchádzania. Keby totiž Komisia hneď od počiatku v rozhodnutí K(2007) 5791 stanovila výšku pokuty na sumu 103600000 eur, nebola by banková záruka vôbec potrebná. Navyše v prípade, že by táto argumentácia nebola prijatá, mala by sa v každom prípade žalobkyni priznať náhrada vo výške 1268935 eur, ktorá zodpovedá nákladom na bankovú záruku uhradeným v období od 12. februára 2010, keď mal byť vydaný rozsudok Všeobecného súdu vo veci T‑82/08, do 2. augusta 2013, dňa zrušenia záruky.
15

Odvolací senát uviedol, že vzhľadom na znenie zrušenia rozhodnutia z 10. septembra 2013 spočívala jeho úloha v posúdení dôkazov predložených žalobkyňou týkajúcich sa prípadnej nízkej rozlišovacej spôsobilosti slova „sun“ (v rôznych jazykoch) a vyobrazení slnka vo vzťahu k dotknutým vínnym výrobkom, pokiaľ ide o spotrebiteľov v Únii, čo by mohlo mať vplyv na porovnanie kolidujúcich označení v závislosti od ich dominantných a rozlišujúcich prvkov. Podľa jeho názoru sa tieto dôkazy delia do troch kategórií, konkrétne po prvé výňatky z viacerých internetových stránok rôznych podnikov, ktoré ponúkajú spotrebiteľom v Únii vína označené ochrannými známkami obsahujúcimi slová „sol“, „sole“, „soleil“ a „sun“, ako aj rôzne obrázky slnka; po druhé zoznamy ochranných známok Európskej únie zapísaných na označenie tovarov zaradených do triedy 33 a obsahujúcich rovnaké slová alebo obrazy a po tretie predchádzajúce rozhodnutie námietkového oddelenia z 26. marca 2004.
2

Dňa 1. júla 2010 spoločnosť Agria Polska podala na Urząd Ochrony Konkurencji i Konsumentów (Úradu na ochranu hospodárskej súťaže a spotrebiteľov, Poľsko, ďalej len „UOKiK“) sťažnosť (ďalej len „vnútroštátna sťažnosť“) týkajúcu sa porušovania Ustawy o ochronie konkurencji i konsumentów (zákon o ochrane hospodárskej súťaže a spotrebiteľov) zo 16. februára 2007 (Dz. U. č. 50, položka 331) ktorého sa dopustilo trinásť podnikov, a to BASF SE, Bayer CropScience, RWA Raiffeisen Ware Austria AG (ďalej len „RWA“), Deutscher Raiffeisenverband, Sumi‑Agro, Monsanto, Nufarm, Rokita Agro, DuPont, Arysta, Syngenta, Dow a Makhteshim Agan, výrobcov alebo predajcov prípravkov na ochranu rastlín, za pomoci alebo prostredníctvom štyroch profesijných organizácií, a to Industrieverband Agrar (ďalej len „IVA“), Fachverband der chemischen Industrie – Industriegruppe Pflanzenschutz (IGP) so sídlom v Nemecku, European Crop Protection Association so sídlom v Belgicku a Polskie Stowarzyszenie Ochrony Roślin (PSOR) so sídlom v Poľsku, ako aj jednej advokátskej kancelárie.
130

V druhom rade, pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne založené na tom, že odpoveď na argumentáciu, ktorú žalobkyňa uviedla počas správneho konania, bola nedostatočná, z bodov 87 až 89 a 107 a 108 vyššie vyplýva, že žalobkyňa sa počas uvedeného konania iba pokúsila preukázať absenciu nevyhnutnosti priameho prudenciálneho dohľadu zo strany ECB z dôvodu, že dohľad zo strany nemeckých orgánov by bol na účely splnenia cieľov základného nariadenia dostatočný bez toho, aby sa pokúsila preukázať, že by bol tento dohľad lepší na dosiahnutie uvedených cieľov. V dôsledku toho, pokiaľ ide o argumentáciu, ktorá je vzhľadom na výklad uprednostňovaný ECB zjavne irelevantná, nemožno prijať záver, že by ECB mala povinnosť poskytnúť podrobné odôvodnenie jej odmietnutia, keďže žalobkyňa ho mohla z napadnutého rozhodnutia a stanoviska administratívneho revízneho výberu ľahko vyvodiť.
12

Žalobkyňa však tvrdí, že je potrebné zohľadniť skutočnosť, že dotknutou cieľovou skupinou je široká verejnosť, zatiaľ čo prílohy 10, 11 a 20 pripomienok zo 7. júna 2013 pochádzajú z odbornej tlače z oblasti finančníctva a prílohy 18 a 19 boli prevzaté z anglických odborných publikácií preložených do nemčiny. V tejto súvislosti je jednak potrebné zohľadniť, že skutočnosť, že sa nemecké slovo „Manufaktur“ objavuje v odbornej tlači, neznamená, že dotknutá cieľová skupina nie je spôsobilá vnímať prepojenie medzi týmto slovom a službami. Pokiaľ ide o uvedené služby zaradené do tried 35 a 36, dotknutá cieľová skupina, sčasti tvorená širokou verejnosťou (pozri body 36 a 37 vyššie), je spôsobilá čítať odbornú tlač, konkrétne z oblasti finančníctva. Na druhej strane z príloh 18 a 19 pripomienok zo 7. júna 2013 nevyplýva, že ide o preklady. V každom prípade v týchto dokumentoch vyhotovených v nemčine sa slovo „Manufaktur“ používa v spojení so službami.
16

Dňa 20. augusta 2015 sankčný výbor v súlade s bodom 59 písm. d) rezolúcie č. 2127 (2013) uverejnil na internetovej stránke OSN „Zhrnutie dôvodov zápisu mien osôb a subjektov do jej zoznamu sankcií“ (ďalej len „zhrnutie dôvodov sankčného výboru“), medzi ktorými boli aj mená žalobkýň. Zhrnutie dôvodov sankčného výboru znie takto: „Dôvody, ktoré viedli k zápisu do zoznamu: Dňa 20. augusta 2015 [boli spoločnosti Badica a Kardiam] na základe [bodu 12 písm. d)] rezolúcie č. 2196 (2015) zapísané do Zoznamu osôb a subjektov, poskytujúcich podporu ozbrojeným skupinám alebo zločineckým sieťam prostredníctvom nezákonného využívania prírodných zdrojov [Stredoafrickej republiky] (diamantov, zlata a voľne žijúcich zvierat alebo výrobkov z týchto zvierat)‘ alebo obchodovania s nimi. Doplňujúce informácie: Spoločnos[ti Badica a Kardiam] poskytuj[ú] podporu ozbrojeným skupinám v Stredoafrickej republike, konkrétne bývalým skupinám povstaleckých síl Seleka a protiselekovským skupinám (anti‑Balaka) prostredníctvom nezákonnej ťažby prírodných zdrojov alebo nezákonného obchodovania s nimi vrátane diamantov a zlata. Spoločnosť [Badica] v roku 2014 naďalej vykupovala diamanty z miest Bria a Sam‑Ouandja (provincia Haute Kotto) na východe Stredoafrickej republiky, kde bývalé sily Seleka zaviedli dane na lietadlá prepravujúce diamanty a vyberajú výpalné od zberačov diamantov. Niekoľko zberačov v mestách Bria a Sam‑Ouandja, ktorí dodávajú diamanty spoločnosti B[adica], majú úzke kontakty na bývalých veliteľov povstaleckých skupín Seleka. V máji 2014 belgické orgány zabavili dva balíčky s diamantmi adresované zastúpeniu spoločnosti B[adica] v Antverpách, ktoré je v Belgicku oficiálne zaregistrované pod názvom K[ardiam]. Odborníci na diamanty odhadujú, že zabavené diamanty s veľkou pravdepodobnosťou pochádzajú zo Stredoafrickej republiky a že preukazujú vlastnosti typické pre oblasť miest Sam‑Ouandja a Bria, ako aj mesta Nola (provincia Sangha Mbaéré) na juhozápade krajiny. Obchodníci, ktorí nakupovali diamanty pašované zo Stredoafrickej republiky na zahraničné trhy, a to aj zo západnej časti krajiny, pôsobili v mene spoločnosti B[adica] v Kamerune. V máji 2014 [spoločnosť Badica] vyviezla aj zlato vyprodukované v meste Yaloke (provincia Ombella‑Mpoko), kde sa malé zlaté bane dostali pod kontrolu povstaleckých skupín Seleka až do začiatku februára 2014, keď kontrolu nad nimi prevzali protiselekovské skupiny.“
144

V prejednávanej veci je úlohou Rady, aby overila jednak to, do akej miery dokumenty [dôverné], z ktorých má v úmysle vychádzať, umožňujú preukázať, že proti žalobcovi vedú ukrajinské orgány trestné konanie pre skutky, ktoré by mohli byť spreneverou štátnych finančných prostriedkov, tak ako sa uvádza v dôvodoch zápisu mena žalobcu do dotknutého zoznamu, ktoré pripomína bod 134 vyššie, a jednak to, či toto konanie dovoľuje kvalifikovať postup žalobcu podľa vyššie uvedeného relevantného kritéria. Len v prípade, že také overovanie k ničomu nevedie, je úlohou Rady v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 137 vyššie uskutočniť dodatočné overenie (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 30. júna 2016, Al Matri/Rada, T‑545/13, neuverejnený, EU:T:2016:376, bod 65 a citovanú judikatúru).
13

Ukázalo sa, že spoločnosť Flying Horse nakupovala významný objem rámov, vidlíc, zliatinových ráfikov a plastových kolies od spoločnosti Great Cycles, výrobcu bicyklových dielov so sídlom na Srí Lanke, ktorá je prepojená so žalobkyňou, ako sa uvádza v bode 9 vyššie. Plášte a pásky do ráfikov naopak nakupovala od spoločnosti Vechenson Limited, výrobcu bicyklových dielov taktiež so sídlom na Srí Lanke, ktorá nebola prepojená so žalobkyňou. Komisia uznáva, že táto spoločnosť je „skutočný výrobca bicyklov“ (bod 27 vyjadrenia k žalobe). Po zistení súboru anomálií, ako je existencia nezaplatenej pohľadávky žalobkyne vo výške 5277325 amerických dolárov (USD) voči dodávateľovi Flying Horse, sumy predstavujúcej viac než 90 % sumy predajov dosiahnutých žalobkyňou v Európskej únii v referenčnom období, dosahovanie veľmi variabilnej marže spoločnosťou Flying Horse počas jej predajov žalobkyni vzhľadom na sumu fakturovanú spoločnosti Flying Horse spoločnosťou Great Cycles, ktorá bola v rozpätí od predaja so stratou až po maržu skoro 20 %, a tiež existencia množstva faktúr vystavených buď spoločnosťou Flying Horse žalobkyni, alebo priamo spoločnosťou Great Cycles a adresovaných žalobkyni, ktoré mali to isté číslo a týkali sa rovnakých množstiev a rovnakých súm, Komisia vyjadrila pochybnosti nad povahou vzťahu medzi žalobkyňou a uvedeným dodávateľom.
46

Ako sa totiž uviedlo v bode 40 vyššie, nepatrí do právomoci Rady, ale príslušných tuniských orgánov, aby overili dôkazy, na ktorých sa zakladá súdne vyšetrovanie, a vyvodili dôsledky, ktoré z toho vyplývajú s ohľadom na rozhodnutie, aké treba tomu dať. V opačnom prípade by sa mohli vyskytnúť situácie, kedy by Rada predčasne vyvodzovala závery s ohľadom na dôvodnosť uvedeného vyšetrovania, ktoré by sa mohlo líšiť od tých, k akým dospeli samotné tuniské orgány. Takáto situácia by mohla mať paradoxne za následok, že v čase, keď by dané orgány súdili dotknutú osobu a prípadne ju uznali za zodpovednú za spreneveru verejných prostriedkov, v Európskej únii by už neexistovalo zmrazenie jej majetku, ktoré by umožňovalo vymôcť prospech z tejto sprenevery, ktorá sa jej vytýka. Potrebný účinok rozhodnutia 2011/72 by tak zjavne nebol zabezpečený (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudky zo 14. apríla 2016, Ben Ali/Rada, T‑200/14, neuverejnený, EU:T:2016:216, bod 124, a z 30. júna 2016, Al Matri/Rada, T‑545/13, neuverejnený, EU:T:2016:376, bod 86).
7

Vedľajší účastník konania priložil nasledujúce dôkazy v prílohe k svojmu návrhu na vyhlásenie neplatnosti z 26. septembra 2011: – tri snímky obrazovky vytlačené 25. júla 2011 z jeho internetovej stránky, prvá obsahuje informácie o spoločnosti k 1. júlu 2011 a druhé dve obsahujú mapy z roku 2010 s umiestnením supermarketov v Nemecku a v Rakúsku, – snímku obrazovky vytlačenú 25. júla 2011 z jeho internetovej stránky a obsahujúcu informácie z roku 2010 o určitých „basic“ výrobkoch, – svoju výročnú správu za rok 2006, – svoju výročnú správu za rok 2004, – svoju výročnú správu za rok 2005, – list spoločnosti Biogarten Handels GmbH adresovaný spoločnosti „basic AG“ z 21. apríla 2006 spresňujúci prémie vyplácané prvou spoločnosťou druhej spoločnosti za obrat dosiahnutý v prvom štvrťroku 2006 predajom výrobkov spoločnosti Biogarten, – list spoločnosti Biogarten adresovaný spoločnosti „basic AG“ z 13. decembra 2005 spresňujúci prémie vyplácané prvou spoločnosťou druhej spoločnosti za obrat dosiahnutý touto spoločnosťou od apríla do septembra 2005 predajom výrobkov spoločnosti Biogarten, – dodací list z 15. apríla 1999 vystavený spoločnosťou Nordlicht Naturkost Handels GmbH pre „basic AG“„Bio‑Supermarkt“, – faktúru z 13. novembra 2001, ktorú vystavila Nordlicht Naturkost pre „basic AG“„Bio‑Supermarkt“, – štatistiky predaja z 1. decembra 2006 uverejnené spoločnosťou Herrmannsdorfer Landwerkstätten Glonn GmbH & Co. KG, dodávateľom bio potravinárskych výrobkov, ktoré sa týkajú najmä „basic“, – čestné vyhlásenie z 19. septembra 2011 vystavené členom marketingového oddelenia vedľajšieho účastníka konania, – tabuľky, v ktorých sú detailne uvedené obraty údajne dosiahnuté „basic“ do júla 2009, do decembra 2010 a do júna 2011, – obchodné prospekty supermarketov „basic“ z júna, júla a decembra 2003, januára, februára, marca, apríla, septembra a novembra 2004, júna, októbra a novembra 2005 a januára, februára, apríla, mája a decembra 2006, – propagačný a reklamný materiál bez dátumu, – diplom „podnikateľ roka 2006“ z 21. septembra 2006 udelený dvom vedúcimi predstaviteľom spoločnosti „basic AG“, – výstrižky z novín z rokov 2003 až 2006, – rozsudok Landgericht München I (Krajinský súd Mníchov I, Nemecko) z 9. septembra 2006.
16

V tomto štádiu je potrebné zdôrazniť, že žalobkyňa požiadala tak pred námietkovým oddelením, ako aj pred odvolacím senátom o prerušenie konania až do rozhodnutia Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Obchodný súd č. 1, Alicante, Španielsko). Na tento súd ako súd pre ochranné známky Európskej únie bol podaný vzájomný návrh na vyhlásenie neplatnosti skorších slovných ochranných známok Európskej únie TORO zapísaných v prospech vedľajšieho účastníka konania pod číslami 2844264 a 1722362. Tento vzájomný návrh podala žalobkyňa v nadväznosti na žalobu podanú vedľajším účastníkom konania o neplatnosť španielskej slovnej ochrannej známky BADTORO zapísanej pod číslom 2782026 na účely označenia tovarov a služieb patriacich do tried 25 a 35.
95

Pokiaľ ide o tretiu podmienku, týkajúcu sa povinnosti hľadať alternatívne, menej obmedzujúce riešenia, treba konštatovať, že žalobkyňa v e‑maile z 5. decembra 2014 zamietla hneď na úvod návrh Parlamentu uvedený v bode 93 vyššie a neposkytla žiadne spresnenie týkajúce sa častí, ktoré by ju zaujímali prioritne. Naopak, uviedla, že podľa jej vedomostí všetky požadované dokumenty boli zapísané v elektronickej forme v registroch Parlamentu a že ich zverejnenie by nemalo spôsobovať priveľa ťažkostí, takže hraničný dátum 31. január 2015 by ani nemal byť potrebný. Okrem toho podľa nej, keby Parlament potreboval lehotu dva mesiace na každú časť, znamenalo by to, že skúmanie všetkých dokumentov by trvalo približne tri roky, teda dva mesiace pre každú zo šestnástich častí, čo by ju zbavilo jej práv a takisto by to pozbavilo nariadenie č. 1049/2001 akéhokoľvek potrebného účinku. Žalobkyňa teda zopakovala svoju žiadosť o prístup ku všetkým výzvam na predloženie ponuky v plnom rozsahu, pričom trvala na lehote 31. januára 2015.
ECB sa v podstate domnievala, že prípadné oddelenie by pre žalobkyňu mohlo mať tri typy následkov. V prvom rade by to ovplyvnilo jej obchodný model. V tejto súvislosti odkazuje na zvýšenie konkurenčného tlaku, ktorému by žalobkyňa musela čeliť kvôli subjektom zo skupiny Crédit mutuel, a na pochybnosti o možnosti používať v prípade oddelenia ochrannú známku Crédit mutuel. V druhom rade by oddelenie mohlo mať vplyv na výpočet minimálnych požiadaviek na vlastné zdroje „CET 1“ žalobkyne, keďže žalobkyňa by už viac nemohla používať pokročilý, štandardizovaný prístup, čo by znamenalo zvýšenie jej požiadaviek na vlastné zdroje. V treťom rade by toto oddelenie malo vplyv aj na rizikový profil likvidity žalobkyne, keďže by stratila výhody vyplývajúce z mechanizmu solidarity existujúceho vo vnútri skupiny Crédit mutuel. To by mohlo ovplyvniť jej externé ratingy a v dôsledku toho jej náklady na refinancovanie.
63

V tomto ohľade treba pripomenúť, že pri zaraďovaní obchodného mena žalobkyne do sporných zoznamov, najskôr nariadením č. 668/2010 a potom nariadením č. 961/2010, neboli ešte zápisy do zoznamov obchodných mien spoločností IRISL, HDSL a SAPID zrušené. Ďalej a predovšetkým treba konštatovať, že Rada správne tvrdí, že v tejto veci sa zaradenie obchodného mena spoločnosti IRISL do zoznamov opieralo najmä o správu výboru pre sankcie Bezpečnostnej rady Organizácie spojených národov, ktorá preukázala tri zjavné porušenia embarga na dodávku zbraní zavedeného rezolúciou č. 147(2007) Bezpečnostnej rady, ktorých sa dopustila táto spoločnosť. Vzhľadom na závery uvedené v tejto správe nemožno konštatovanie, že IRISL bola zapojená do šírenia jadrových zbraní Iránskej islamskej republiky, považovať v rámci tejto žaloby o náhradu škody za zjavne nesprávne, čo navyše žalobkyňa s uvedením dôvodov nespochybňuje. V dôsledku toho neskoršie zrušenie zaradenia obchodných mien spoločností IRISL, SAPID a HDSL do zoznamov, na ktoré sa teraz odvoláva žalobkyňa, neumožňuje dospieť k záveru, že Rada sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, ktoré by bolo natoľko závažné a neospravedlniteľné, aby založilo mimozmluvnú zodpovednosť Únie.
8

Rozhodnutím z 2. decembra 2013 námietkové oddelenie čiastočne vyhovelo námietke na základe jedinej skoršej všeobecne známej ochrannej známky tým, že zamietlo prihlášku pre „magnetické nosiče dát, záznamové disky“, zaradené do triedy 9, a pre „zábava, pobavenie; športové a kultúrne činnosti“, zaradené do triedy 41. Domnievalo sa, že dokumenty predložené žalobcom preukazovali, že skoršia nezapísaná ochranná známka bola všeobecne známa ako názov hudobnej skupiny a že bola nepretržite používaná v Únii a najmä v Španielsku. Okrem iného sa domnievalo, že na jednej strane sa na „zábavu“, zaradenú do triedy 41, vzťahujú kolidujúce ochranné známky a na druhej strane, že „magnetické nosiče dát, záznamové disky“, zaradené do triedy 9, ako aj „športové a kultúrne činnosti“, zaradené do triedy 41, na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná známka, sú podobné službám, na ktoré sa vzťahuje skoršia ochranná známka. V dôsledku toho vzhľadom na zhodnosť kolidujúcich označení a zhodnosť alebo podobnosť vyššie uvedených výrobkov a služieb námietkové oddelenie konštatovalo pravdepodobnosť zámeny medzi ochrannými známkami pre tieto výrobky a služby.
100

V predmetnom prípade sa po prvé žalobkyňa odvoláva na smernice EUIPO, podľa ktorých: „ak sa navrhuje zápis kombinácie farieb ako takých, grafické vyjadrenie, tak ako bolo predložené, musí vymedziť tieto farby v priestore, aby sa určil rozsah nárokovaného si práva (what you see is what you get – to, čo vidíš, dostaneš). Grafické vyjadrenie musí jasne uviesť pomer a postavenie rôznych farieb, a teda obsahovať systematické usporiadanie spájajúce dotknuté farby vopred určeným a ustáleným spôsobom“. Vyvodzuje z toho, že prax EUIPO stanovovala analýzu prihlášok ochranných známok tvorených farbou ako takou na základe pravidla „to, čo vidíš, dostaneš“.
17

Tiež tvrdila, že predposledná a posledná verzia porovnávacieho súhrnu odlišností uvádzajú, že v nich uvedené znaky prejavu, pokiaľ ide o referenčné odrody KW 043 a Dieck 3903, nepochádzali z výsledkov porovnávacieho preskúmania vzoriek pestovaných odrôd vykonaných v rokoch 2003 a 2004, ale boli prevzaté z úradného opisu uvedených odrôd, tak ako boli tieto znaky prejavu zistené v momente udelenia práv Spoločenstva k týmto naposledy uvedeným odrodám rastlín. Podľa žalobkyne by takáto prax bola nielen neprijateľná, ale aj protiprávna, keďže je v rozpore so všetkými predpismi, ktoré sa na danú oblasť uplatňujú, v zmysle ktorých by sa odlišný znak kandidátskej odrody mal zakladať iba na údajoch vyplývajúcich z porovnávacieho preskúmania vzoriek pestovaných odrôd vykonaných počas dvoch samostatných vegetačných cyklov po podaní žiadosti o zápis kandidátskej odrody. Podľa jej názoru existuje iba jediné možné vysvetlenie, ktoré by odôvodňovalo rozhodnutie CPVO oprieť záver o odlišnosti odrody M 02205 o úradný opis referenčných odrôd KW 043 a Dieck 3903. Toto vysvetlenie by sa opieralo o fakt, že po vyňatí znakov „farba čepele listu“ a „klíčivosť“ z porovnávacieho súhrnu odlišností by nezostal žiaden údaj vyplývajúci z výsledkov porovnávacieho preskúmania vzoriek pestovaných odrôd vykonaných počas rokov 2003 a 2004, ktorý by mohol odôvodniť odlišnosť kandidátskej odrody.
48

Skutočnosť, že žalobcovia sa vo svojej žalobe neodvolávali na takúto diskrimináciu, má v prejednávanej veci osobitný význam. Napadnuté rozhodnutie totiž nemôže byť izolované od svojho kontextu. Konkrétne zo spisu vyplýva, že v čase podávania žaloby mali žalobcovia k dispozícii e‑mail tlačového oddelenia, v ktorom Parlament odmietol poskytnúť pánovi Voigtovi vybavenie potrebné na tlačovú konferenciu, ktorá sa mala konať tiež 16. júna 2015. Toto odmietnutie sa pritom zakladalo na dvoch dôvodoch. Po prvé v e‑maile tlačového oddelenia boli pripomenuté obmedzenia týkajúce sa vstupu, ktoré inštitúcia uložila jednak v prípade ruských diplomatov a jednak v prípade ruských politikov, a to konkrétnejšie členov Gosudarstvenaja Duma Federaľnojo Sobrania Rossijskoj Federacii (Štátna duma Federálneho zhromaždenia Ruskej federácie) a Soviet Federacii Federaľnojo Sobrania Rossijskoj Federacii (Rada Federácie Federálneho zhromaždenia Ruskej federácie), tak ako to vypláva z odpovedí Parlamentu na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania uvedené v bode 14 vyššie. Po druhé v tom istom e‑maile sa poukazuje na riziko, že prítomnosť pánov Petrova a Birjukova by narušila činnosti inštitúcie. Navyše cieľom napadnutého rozhodnutia bolo zabrániť žalobcom vo vstupe do budov Parlamentu, ktorý je politickou inštanciou, aby sa na pozvanie poslanca zúčastnili stretnutia na politickú tému, a to „európska spolupráca“. Okrem toho prví dvaja žalobcovia majú významné postavenie v rámci ruskej politickej strany Rodina a tretí žalobca bol predstavený ako profesor na univerzite medzinárodných vzťahov. Navyše dotknuté stretnutie sa malo konať v nadväznosti na politické fórum, a to konkrétne „Ruské národné fórum“, ktorého sa zúčastnili traja žalobcovia a ktoré Parlament podrobil kritike v uznesení z 10. júna 2015. Napokon žalobcovia na pojednávaní tvrdili, že účelom podujatí zo 16. júna 2015, na ktoré boli pozvaní, bolo, aby vyjadrili svoje politické názory na „európsku spoluprácu“ jednak s cieľom poskytnúť v prípade fóra s názvom „Ruské národné fórum“ vysvetlenie, ktoré je odlišné od toho, čo bolo uvedené v uznesení z 10. júna 2015, a jednak s cieľom pokračovať v práci, ktorú začali. Za týchto podmienok by žalobca, ktorý je politicky angažovaný a primerane obozretný, mal venovať pozornosť politickému kontextu, ktorý sprevádza napadnuté rozhodnutie.
89

Skutočnosť, že žalobca sa vo svojej žalobe neodvolával na takúto diskrimináciu, má v prejednávanej veci osobitný význam. Nepovolenie vstupu ruským hosťom do Parlamentu totiž nemôže byť izolované od svojho kontextu. Konkrétne zo spisu vyplýva, že v čase podávania žaloby mal žalobca k dispozícii e‑mail tlačového oddelenia, v ktorom mu Parlament odmietol poskytnúť vybavenie potrebné na jeho tlačovú konferenciu, ktorá sa mala konať tiež 16. júna 2015. Toto odmietnutie sa pritom zakladalo na dvoch dôvodoch. Po prvé v e‑maile tlačového oddelenia boli pripomenuté obmedzenia týkajúce sa vstupu, ktoré inštitúcia uložila jednak v prípade ruských diplomatov a jednak v prípade ruských politikov, a to konkrétnejšie členov Gosudarstvenaja Duma Federaľnojo Sobrania Rossijskoj Federacii (Štátna duma Federálneho zhromaždenia Ruskej federácie) a Soviet Federacii Federaľnojo Sobrania Rossijskoj Federacii (Rada Federácie Federálneho zhromaždenia Ruskej federácie), tak ako to vypláva z odpovedí Parlamentu na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania uvedené v bode 13 vyššie. Po druhé v tom istom e‑maile sa poukazuje riziko, že prítomnosť pánov Petrova a Biryukova by narušila činnosti inštitúcie. Navyše cieľom sporného nepovolenia vstupu bolo zabrániť ruským hosťom vo vstupe do budov Parlamentu, ktorý je politickou inštanciou, aby sa na pozvanie žalobcu zúčastnili stretnutia na politickú tému, a to „európska spolupráca“. Okrem toho páni Petrov a Biryukov majú významné postavenie v rámci ruskej politickej strany Rodina a pán Sotnichenko bol predstavený ako profesor na univerzite medzinárodných vzťahov. Navyše dotknuté stretnutie sa malo konať v nadväznosti na politické fórum, a to konkrétne „Ruské národné fórum“, ktorého sa zúčastnili uvedené osoby a ktoré Parlament podrobil kritike v uznesení z 10. júna 2015. Napokon žalobca na pojednávaní tvrdil, že účelom podujatí zo 16. júna 2015, na ktoré boli pozvané dotknuté osoby, bolo, aby tieto osoby vyjadrili svoje politické názory na „európsku spoluprácu“ jednak s cieľom poskytnúť v prípade fóra s názvom „Ruské národné fórum“ vysvetlenie, ktoré je odlišné od toho, čo bolo uvedené v uznesení z 10. júna 2015, a jednak s cieľom pokračovať v práci, ktorú začali. Za týchto podmienok by žalobca, ktorý je politicky angažovaný a primerane obozretný, mal venovať pozornosť politickému kontextu, ktorý sprevádza sporné nepovolenie vstupu.