NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

F. G. JACOBS

prednesené 14. júla 2005 1( )

Vec C‑316/04

Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie

proti

College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen





1. V prejednávanej veci požiadal College van Beroep voor het bedrijfsleven (Správny súd pre obchod a priemysel), Holandsko, Súdny dvor o výklad článku 8 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín( ) a článku 16 smernice o biocídnych výrobkoch.( )

2. Uvedené články stanovujú prechodné opatrenia na vykonanie týchto dvoch smerníc.

3. Otázka znie v podstate takto. Uvedené smernice vyžadujú od členských štátov, aby zaviedli postupy povoľovania prípravkov na ochranu rastlín a biocídnych výrobkov. Obe smernice stanovujú uplatňovanie vnútroštátnych systémov povoľovania takých výrobkov počas prechodného obdobia, až do posúdenia dotknutých účinných látok na úrovni Spoločenstva. Počas tohto prechodného obdobia Holandsko zmenilo a doplnilo svoj vnútroštátny systém tak, že v skutočnosti umožňuje žiadosti o automatické povoľovanie prípravkov na ochranu rastlín a biocídnych výrobkov, ktoré i) už boli predtým povolené a ii) obsahovali účinné látky, ktoré boli označené príslušným holandským orgánom. Rozhodnutím prijatým podľa zmeneného a doplneného zákona tak príslušný orgán označil viacero účinných látok. Platnosť uvedeného rozhodnutia bola napadnutá okrem iného na základe toho, že zmenený a doplnený zákon nie je v súlade s vyššie uvedenými smernicami.

Príslušné právne predpisy Spoločenstva

Smernica o prípravkoch na ochranu rastlín

4. Smernica o prípravkoch na ochranu rastlín upravuje tak „prípravky na ochranu rastlín“, ako aj „aktívne [účinné – neoficiálny preklad] látky“ v takých prípravkoch.

5. Prípravky na ochranu rastlín sú definované ako „aktívne [účinné – neoficiálny preklad] látky a prípravky obsahujúce jednu alebo viaceré aktívne [účinné – neoficiálny preklad] látky, zostavené vo forme, v ktorej sa dodávajú užívateľovi“, ktoré sú určené hlavne na ochranu rastlín alebo rastlinných výrobkov proti škodlivým organizmom.( ) Smernica sa teda týka pesticídov, fungicídov a herbicídov, ktoré sa majú používať na rastliny.

6. Článok 3 ods. 1 od členských štátov vyžaduje, aby nariadili, že prípravok na ochranu rastlín sa môže uvádzať na trh a používať na ich území, iba ak členský štát povolil prípravok v súlade so smernicou.

7. Článok 4 ods. 1 vyžaduje od členských štátov, aby zabezpečili, že prípravok na ochranu rastlín nebude povolený, pokiaľ, po prvé, jeho účinné látky nebudú uvedené v prílohe I a nebudú splnené podmienky uvedené v tejto prílohe [článok 4 ods. 1 písm. a)], a po druhé, pokiaľ nebudú splnené viaceré podmienky uvedené v článku 4 ods. 1 písm. b) až f). Článok 4 ods. 1 písm. b) až písm. e) sa v zásade týka bezpečnosti a účinnosti prípravkov pri ich používaní. Článok 4 ods. 1 písm. f) vyžaduje od členských štátov, aby stanovili maximálne limity rezíduí a aby ich oznámili Komisii, ktorá ich musí schváliť.

8. Príloha I bola pri prijímaní smernice prázdna až do dokončenia rozličných fáz procesu posudzovania na úrovni Spoločenstva stanoveného právnou úpravou. Prvý záznam do uvedenej prílohy bol uskutočnený s účinnosťou od 1. januára 1999; ďalšie záznamy boli uskutočnené radom smerníc až do roku 2003.

9. Článok 4 ods. 5 stanovuje:

„Povolenia možno preskúmať zakaždým, keď existujú náznaky, že niektorá z požiadaviek uvedených v odseku 1 sa už neplní. …“

10. Článok 8 je nazvaný „Prechodné opatrenia a výnimky“.

11. Článok 8 ods. 2 prvý pododsek stanovuje, že na základe výnimky z článku 4 a bez toho, aby tým bol dotknutý odsek 3, „členský štát môže počas obdobia 12 rokov nasledujúcich po oznámení tejto smernice povoliť uvedenie na trh na svojom území prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich účinné látky, ktoré nie sú uvedené v prílohe I, ktoré sú už na trhu dva roky po dátume oznámenia tejto smernice“.

12. Článok 8 ods. 3 znie takto:

„Ak sa skúmajú prípravky na ochranu rastlín obsahujúce účinnú látku [Ak pristúpia k preskúmaniu prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich účinnú látku – neoficiálny preklad] v súlade s odsekom 2 a ešte pred realizáciou takéhoto skúmania [preskúmania – neoficiálny preklad], členské štáty budú uplatňovať požiadavky uvedené v článku 4 ods. 1 písm. b) [bodoch – neoficiálny preklad] i) až v) a písm. c) až f) v súlade s národnými ustanoveniami týkajúcimi sa údajov, ktoré sa musia poskytnúť.“

13. Obdobie dvanástich rokov uvedené v článku 8 ods. 2 bolo pre niektoré účinné látky predĺžené do 31. decembra 2005 a pre ostatné účinné látky do 31. decembra 2008.( )

14. Článok 13 ods. 1 stanovuje, akú dokumentáciu majú členské štáty vyžadovať od žiadateľov o povolenie prípravku na ochranu rastlín pri predložení ich žiadosti. Článok 13 ods. 6 stanovuje:

„Odchylne od odseku 1, pre účinné látky, ktoré sú na trhu už dva roky po oznámení tejto smernice, členské štáty môžu – s patričným zreteľom na ustanovenia zmluvy – naďalej uplatňovať predchádzajúce národné pravidlá týkajúce sa požiadaviek na údaje dovtedy, kým takéto látky nebudú zaradené do prílohy I“.

15. Článok 23 ods. 1 vyžaduje od členských štátov, aby uviedli do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia nevyhnutné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do dvoch rokov po jej oznámení. Je nesporné, že smernica bola oznámená 26. júla 1991.

Smernica o biocídnych výrobkoch

16. Odôvodnenie č. 20 v preambule smernice o biocídnych výrobkoch stanovuje, že musí byť zaistená úzka súčinnosť s iným zákonodarstvom Spoločenstva a najmä so smernicou o prípravkoch na ochranu rastlín.

17. Smernica sa týka povoľovania a uvádzania biocídnych výrobkov na trh na účely ich použitia v členských štátoch.( )

18. „Biocídne výrobky“ sú definované ako „aktívne [účinné – neoficiálny preklad] látky a prípravky obsahujúce jednu alebo viacero z nich upravené do formy, ktorá je dodávaná užívateľovi s cieľom ničenia, zastrašovania, zneškodnenia, zabránenia škodlivého účinku alebo spôsobenia iného inhibičného účinku na ľubovoľný škodlivý organizmus chemickými alebo biologickými prostriedkami“( ). „Škodlivý organizmus“ je definovaný ako „ľubovoľný organizmus, ktorého prítomnosť je nežiaduca alebo má škodlivý účinok na ľudí, ich činnosť a na ich výrobky, alebo na zvieratá alebo na životné prostredie“( ). Vyčerpávajúci zoznam 23 typov biocídnych výrobkov, ktorý tvorí prílohu smernice, obsahuje ako názvy hlavných skupín dezinfekčné činidlá a všeobecné biocídne výrobky, ochranné prostriedky a výrobky na kontrolu buriny.( )

19. Článok 3 ods. 1 od členských štátov vyžaduje, aby „nariadi[li], že biocídne výrobky nemôžu byť umiestnené na trh a využívané na ich území bez toho, aby boli autorizované [povolené – neoficiálny preklad] v súlade s touto smernicou“.

20. Článok 5 ods. 1 stanovuje, že členské štáty majú povoliť biocídny výrobok, iba ak „aktívna(e) [účinná(é) – neoficiálny preklad] látka(y) nachádzajúca(e) sa v ňom sú zahrnuté do prílohy I alebo IA a všetky požiadavky stanovené v týchto prílohách splnené“ a ak je splnené množstvo ďalších podmienok.

21. V čase prijatia smernice o biocídnych výrobkoch nemali uvedené prílohy žiaden obsah; tak je to aj dnes. Smernica stanovila postup na zahrnutie účinných látok do jej príloh po procese hodnotenia.

22. Článok 8 ods. 2 stanovuje, že členské štáty majú vyžadovať, aby žiadatelia o povolenie biocídneho výrobku predložili dokumentáciu, ktorej obsah je stanovený článkom 8 ods. 4.

23. Článok 16 je nazvaný „Prechodné opatrenia“. Článok 16 ods. 1 znie:

„Na základe ďalšej výnimky z článkov 3 (1), 5 (1), 8 (2) a 8 (4)… môže členský štát používať svoj súčasný systém alebo prax uvádzania biocídnych výrobkov na trh po dobu 10 rokov od [14. mája 2000]. Môže, najmä, podľa svojich národných pravidiel, autorizovať [povoliť – neoficiálny preklad] umiestnenie biocídneho výrobku na trh na svojom území, ktorý obsahuje aktívne [účinné – neoficiálny preklad] látky, ktoré nie sú obsiahnuté v prílohe I a I A pre tento typ výrobku. Takéto aktívne [účinné – neoficiálny preklad] látky musia byť na trhu od [14. mája 2000] ako aktívne [účinné – neoficiálny preklad] látky biocídneho výrobku…“.

24. Článok 34 stanovuje, že členské štáty majú uviesť do účinnosti opatrenia nevyhnutné na zosúladenie so smernicou najneskôr do 24 mesiacov po nadobudnutí jej účinnosti. Článok 35 uvádza, že smernica nadobudne účinnosť dvadsiaty deň odo dňa jej uverejnenia, konkrétne 14. mája 1998.

Príslušná vnútroštátna právna úprava

Vnútroštátne právo pred zmenou a doplnením z roku 2002

25. Bestrijdingsmiddelenwet z roku 1962 (zákon o pesticídoch,( ) ďalej len „Bmw“) zriaďuje College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen (Výbor pre povoľovanie pesticídov ďalej len „CTB“) a stanovuje, že rozhodnutia o povolení alebo registrácii pesticídov prijíma na základe žiadosti CTB. Bmw bol zmenený a doplnený v roku 1994 na účely vykonania smernice o prípravkoch na ochranu rastlín.( )

26. Oddiel 2 Bmw nazvaný „Povoľovanie a registrácia pesticídov“ obsahuje články 2 až 5.

27. Článok 2 ods. 1 stanovuje:

„Je zakázané dodávať, držať alebo skladovať, dovážať alebo používať na území Holandského kráľovstva akýkoľvek pesticíd, ktorý nebol podľa tohto zákona povolený alebo, pokiaľ ide o biocídny výrobok predstavujúci znížené riziko, registrovaný.“

28. Článok 3 ods. 1 v zásade vykonáva článok 4 ods. 1 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín. Konkrétne, článok 3 ods. 1 písm. a) bod i) až x) stanovuje podmienky, ktoré v podstate odzrkadľujú podmienky upravené v článku 4 ods. 1 písm. b) bodoch i) až v) smernice, a článok 3 ods. 1 písm. b) až písm. d) odráža článok 4 ods. 1 písm. c) až písm. e) smernice.

29. Článok 3 ods. 2 písm. a) vykonáva článok 4 ods. 1 písm. a) smernice o prípravkoch na ochranu rastlín.

30. Článok 3a ods. 1 stanovuje:

„Všeobecným správnym opatrením alebo na základe neho možno stanoviť podrobnejšie pravidlá týkajúce sa kritérií na povoľovanie a registráciu, na ktoré odkazuje článok 3 ods. 1 písm. a) a ods. 2 písm. c), a zásady, ktorými sa riadi hodnotenie.“

31. Článok 4 ods. 1 stanovuje, že rozhodnutia o povolení alebo registrácii pesticídov prijíma na základe žiadosti CTB.

32. Článok 5 ods. 1 stanovuje, že povolenie alebo registrácia pesticídu sú platné počas obdobia najviac desiatich rokov stanoveného v rozhodnutí o povolení alebo registrácii, a možno ich opakovane predlžovať.

Okolnosti zmeny a doplnenia z roku 2002

33. Keďže článok 4 ods. 1 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín ako podmienku povolenia takého prípravku členským štátom vyžaduje, aby boli jeho účinné látky uvedené v prílohe I smernice a aby boli splnené všetky podmienky uvedené v prílohe, vnútroštátne systémy povoľovania nemohli smernicu úplne vykonať až dovtedy, kým nemala táto príloha aspoň nejaký obsah. Ako bolo uvedené vyššie,( ) k tomu začalo dochádzať až v roku 1999 a proces ešte nie je ukončený. Vnútroštátny súd vysvetľuje, že v 90. rokoch 20. storočia sa holandská vláda rozhodla vykonávať hodnotenie a opätovné hodnotenie prípravkov na ochranu rastlín pred hodnotením účinných látok Spoločenstvom. Toto rozhodnutie bolo prijaté z dôvodu intenzívneho používania takých výrobkov v Holandsku a z dôvodu takých osobitných okolností existujúcich v Holandsku, ako je intenzívne poľnohospodárstvo, vysoká hustota obyvateľstva a prítomnosť veľkého objemu povrchovej vody.

34. Keďže do roku 2000 nebol dosiahnutý dostatočný pokrok, CTB sa rozhodol uprednostniť hodnotenie účinných látok a vypracoval zoznamy látok zoradených podľa stupňa rizika, ktoré predstavujú pre ľudí, zvieratá a životné prostredie. Účinné látky predstavujúce vysoké riziko pre uvedené faktory boli umiestnené na zoznam A. Účinné látky, ktoré CTB považoval za látky nepredstavujúce žiadne podstatné riziko, boli umiestnené na zoznam B, a účinné látky predstavujúce nízke riziko boli umiestnené na zoznam C.

35. Vo vzťahu k prípravkom, ktorých účinná látka (účinné látky) boli umiestnené na zoznam B alebo zoznam C, CTB prijímal tzv. „procesné rozhodnutia o predĺžení“, ktorými zrejme bola platnosť existujúcich povolení po jej uplynutí na základe žiadosti automaticky predlžovaná. Rozsudkom z 2. júla 2002 vnútroštátny súd rozhodol, že CTB nebol oprávnený takto predlžovať platnosť povolení. S účinnosťou od 4. decembra 2002 bol preto do Bmw doplnený článok 25d, aby sa tomuto postupu CTB poskytol právny základ.

Zmena a doplnenie z roku 2002 – článok 25d

36. Článok 25d v zásade upravuje opätovné povolenie zo zákona – a teda bez úplného hodnotenia, ktoré by inak bolo vyžadované podľa článku 3 ods. 1 Bmw – predtým povolených prípravkov, ktorých účinné látky CTB označil. Namiesto toho má CTB pri označovaní účinnej látky „zobrať do úvahy“ jej účinky, na ktoré odkazuje článok 3 ods. 1 písm. a) body iii) až x) Bmw, ktorý vykonáva článok 4 ods. 1 písm. b) body iii) až v) smernice. Zdá sa nesporné, že účinné látky, ktoré CTB označil podľa článku 25d (alebo v každom prípade tie účinné látky, o ktoré ide v prejednávanej veci) sú látkami zahrnutými do zoznamov B a C.

37. Článok 25d znie takto:

„1. Odchylne od ustanovení článkov 3, 3a, článku 4 ods. 1 a článku 5 ods. 1 alebo prijatých vykonávacích predpisov sa prípravok na ochranu rastlín obsahujúci účinnú látku alebo účinné látky označené [CTB] právoplatne povolí alebo zaregistruje odo dňa uvedeného v odseku 3.

2. Na určenie účinnej látky uvedenej v odseku 1 treba zobrať do úvahy účinky tejto látky uvedené v článku 3 ods. 1 písm. a) bodoch iii) až x).

3. Povolenie alebo registrácia uvedené v odseku 1 nadobúdajú účinnosť v deň ukončenia platnosti povolenia alebo registrácie udelenej podľa článku 4 [a] odchylne od článku 5 ods. l je povolenie alebo registrácia platná až do dňa prijatia ustanovenia Spoločenstva o dotknutej účinnej látke v zmysle článku 3 ods. 2 písm. a), ale v každom prípade zostávajú platné do 26. júla 2003 alebo 15. mája 2010, pokiaľ najneskôr do prvého alebo do druhého z týchto dátumov nebolo prijaté žiadne ustanovenie Spoločenstva stanovujúce, či dotknutá účinná látka môže byť používaná ako súčasť prípravku na ochranu rastlín alebo biocídneho výrobku.

…

6. Odsek 1 sa:

a) nevzťahuje na pesticídy, ktorým nemožno udeliť povolenie alebo registráciu na základe opatrenia Spoločenstva;

b) nevzťahuje na pesticídy, ktorým musí byť na základe opatrenia Spoločenstva odobraté povolenie alebo registrácia ku dňu, kedy musí byť toto opatrenie vykonané;

c) vzťahuje výlučne na pesticídy, ktoré obsahujú účinnú látku, ktorá bola predávaná už pred 26. júlom 1993 v prípade prípravku na ochranu rastlín alebo pred 15. májom 2000 v prípade biocídneho výrobku a nebola označená opatrením Spoločenstva uvedeným s článku 3 ods. 2 písm. a);

d) vzťahuje výlučne na pesticídy, ktoré sú povolené alebo registrované, alebo ktorým bolo povolenie naposledy udelené 1. januára 2001;

…“

38. Holandská vláda vo svojich pripomienkach uvádza, že cieľom článku 25d je vykonať článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín a článok 16 ods. 1 smernice o biocídnych výrobkoch. Uvedená vláda tiež na pojednávaní uviedla, že podmienkou povolenia zo zákona podľa článku 25d je predloženie novej žiadosti s úplnou dokumentáciou.

Konanie vo veci samej a prejudiciálne otázky

39. Rozhodnutím z 12. júna 2002 CTB označil veľké množstvo účinných látok za účinné látky v zmysle článku 25d Bmw. Rozhodnutie bolo založené na článku 25d a nadobudlo účinnosť v rovnaký deň ako uvedené ustanovenie, konkrétne 4. decembra 2002. Zdá sa nesporné, že prípravky na ochranu rastlín obsahujúce uvedené účinné látky už boli na trhu do dvoch rokov po oznámení smernice o prípravkoch na ochranu rastlín, že biocídne výrobky obsahujúce uvedené účinné látky boli na trhu už 14. mája 2000 a že tieto výrobky boli predtým povolené v súlade s Bmw; tieto výrobky sa preto stali povolenými zo zákona.

40. Rozhodnutím z 12. mája 2004 CTB rozhodol, že sťažnosť, ktorú proti rozhodnutiu z 12. júna 2002 podala Stichting Zuidhollandse Milieufederatie (nadácia juhoholandského združenia pre životné prostredie, ďalej len „nadácia“), nie je dôvodná.

41. Nadácia sa proti tomuto rozhodnutiu odvolala na College van Beroep voor het bedrijfsleven. V podstate tvrdila, že článok 25d Bmw je v rozpore so smernicou o prípravkoch na ochranu rastlín. Uvedená smernica stanovuje, že prípravky na ochranu rastlín môžu byť povolené, iba ak je preukázané, že boli splnené kritériá uvedené v jej článku 4. Článok 8 ods. 2 smernice hovorí o pojme „povoliť“, a tým odkazuje na celý postup stanovený v článku 4.

42. Vnútroštátny súd zastáva názor, že článok 25d Bmw sa tak z hľadiska postupu, ako aj z hľadiska hodnotenia líši od systému hodnotenia upraveného v oddiele 2 Bmw. Čo sa týka postupu, článok 25d zavádza inštitút povolenia pesticídu zo zákona, zatiaľ čo oddiel 2 Bmw považuje za základ individuálne rozhodnutie o každom povolení. Čo sa týka hodnotenia, článok 25d stanovuje preskúmanie účinnej látky a oddiel 2 hodnotenie pesticídu. Medzi takým hodnotením a preskúmaním existuje výrazný rozdiel v intenzite. V prípade obvyklého preskúmania prípravku na ochranu rastlín podľa článkov 3 a 3a Bmw sa vykonáva podrobné hodnotenie látky a látok vzniknutých jej rozkladom v súlade s pravidlami povoľovania uvedenými v smernici o prípravkoch na ochranu rastlín a smernici o biocídnych výrobkoch. Povolenie pesticídu zo zákona naopak vyplýva z označenia účinnej látky, pri ktorom sa zohľadňujú účinky tejto látky z hľadiska zdravia ľudí a zvierat a životného prostredia podrobne opísané v článku 25d ods. 2 Bmw.

43. College van Beroep voor het bedrijfsleven konanie prerušil a položil Súdnemu dvoru šesť prejudiciálnych otázok.( )

44. Písomné pripomienky predložila nadácia, spoločnosť 3M Nederland BV a 81 ďalších dotknutých účastníkov( ), ktorí sa k nej pripojili v konaní vo veci samej (ďalej len „3M Nederland“), dánska, francúzska a holandská vláda a Komisia. Holandská vláda uvádza, že jej pripomienky sú podané aj v mene CTB.

Prvá otázka

45. Prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či môže byť článok 8 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín alebo článok 16 smernice o biocídnych výrobkoch uplatňovaný vnútroštátnym súdom po uplynutí obdobia, na ktoré odkazujú článok 23 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín respektíve článok 34 smernice o biocídnych výrobkoch. Z uznesenia vnútroštátneho súdu je jasné, že nastolenou otázkou je to, či články 8 a 16 majú priamy účinok; zdá sa, že vnútroštátny súd sa domnieva, že môže posúdiť, či je článok 25d Bmw v súlade s uvedenými ustanoveniami, iba ak sa na uvedenú otázku odpovie kladne.

46. Nadácia a 3M Nederland tvrdia, že na obe časti prvej otázky treba odpovedať kladne. Dánska vláda tvrdí, že článok 8 ods. 2 a ods. 3 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín má priamy účinok po uplynutí lehoty na vykonanie iba v tom zmysle, že vnútroštátny súd môže overiť, či vnútroštátny orgán dodržal postup uvedený v tomto ustanovení. Výrobca alebo obchodník sa však nikdy nemôže domáhať nároku na povolenie na základe článku 8 ods. 2 alebo 3.

47. Podľa ustálenej judikatúry musí vnútroštátny súd, ktorý prejednáva vec spadajúcu do rozsahu pôsobnosti danej smernice, vykladať vnútroštátne právo, či už bolo prijaté pred smernicou, alebo po nej, v čo najväčšej možnej miere vo svetle znenia a účelu smernice tak, aby sa dosiahol cieľ sledovaný smernicou.( ) Zdá sa teda jasné, ako tvrdia Komisia a holandská vláda, že vnútroštátny súd bude potrebovať výklad príslušných ustanovení smernice o prípravkoch na ochranu rastlín a smernice o biocídnych výrobkoch bez ohľadu na to, či majú alebo nemajú priamy účinok. Preto nepovažujem za nevyhnutné odpovedať na prvú prejudiciálnu otázku v podobe, v akej je vyjadrená, keďže vnútroštátnemu súdu bude poskytnuté dostatočné usmernenie v odpovediach na zvyšné otázky. Platí to tým skôr, že podľa holandskej vlády je cieľom vnútroštátneho ustanovenia, o ktoré ide v prejednávanej veci – konkrétne článku 25d Bmw – vykonať článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín a článok 16 ods. 1 smernice o biocídnych výrobkoch, ktoré sú predmetom druhej, tretej a štvrtej prejudiciálnej otázky.

Druhá otázka

48. Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či má článok 16 smernice o biocídnych výrobkoch rovnaký význam ako článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa zdá, že táto otázka bola podnietená skutočnosťou, že článok 25d Bmw sa vzťahuje tak na prípravky na ochranu rastlín, ako aj na biocídne výrobky. Vnútroštátny súd poznamenáva, že článok 16 ods. 1 smernice o biocídnych výrobkoch stanovuje, že členský štát môže naďalej uplatňovať svoj súčasný systém alebo prax uvádzania biocídnych výrobkov na trh počas prechodného obdobia. V podstate sa pýta, či sa má článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín vykladať v tom istom zmysle ako článok 16 ods. 1, ktorý podľa jeho názoru umožňuje členskému štátu ponechať si počas prechodného obdobia svoj „súčasný systém alebo prax“ uvádzania biocídnych výrobkov na trh bez ohľadu na to, ako tento systém alebo prax funguje.

49. Keďže v tretej otázke vnútroštátny súd žiada o výklad článku 16 smernice o biocídnych výrobkoch a v štvrtej otázke o výklad článku 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín, zdá sa byť výhodnejšie posúdiť tieto otázky ako prvé; odpoveď na druhú otázku potom bude zrejmá.

Tretia otázka

50. Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, i) či sa má článok 16 ods. 1 smernice o biocídnych výrobkoch vykladať ako povinnosť „standstill“; ii) v prípade, že nie, či obmedzuje vykonanie zmien a doplnení vnútroštátnych predpisov týkajúcich sa uvádzania biocídnych výrobkov na trh; a iii) ak áno, o aké obmedzenia ide.

51. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania je zrejmé, že vnútroštátny súd sa v podstate pýta, či môže členský štát zmeniť svoj systém alebo prax existujúcu v čase nadobudnutia účinnosti smernice o biocídnych výrobkoch i) len v rozsahu, v akom je hodnotenie súvisiace s povoľovaním biocídnych výrobkov vykonávané v súlade so smernicou; ii) len v rozsahu, v akom zmeny neovplyvnia štruktúru existujúceho systému alebo praxe; alebo iii) bez žiadnych obmedzení okrem tých obmedzení, ktoré sú podľa článku 10 ES uplatniteľné počas obdobia stanoveného na vykonanie v súlade s rozsudkom Inter-Environnement Wallonie.( )

52. V uvedenej veci Súdny dvor rozhodol, že počas lehoty stanovenej na prebratie smernice sa členské štáty musia zdržať prijímania opatrení, ktoré by mohli vážne ohroziť dosiahnutie cieľa stanoveného smernicou, a že je úlohou vnútroštátneho súdu, aby posúdil, či to tak je s ohľadom na dotknuté vnútroštátne ustanovenia.

53. Nadácia si osvojila prvú hypotézu uvedenú vnútroštátnym súdom a tvrdí, že článok 16 chce tým, že členským štátom umožňuje pokračovať v uplatňovaní ich súčasného systému, povedať to, že tento systém musí byť v zásade zachovaný a že jeho zmeny sú povolené, iba ak ich výsledkom bude systém, ktorý bude ešte viac v súlade so smernicou.

54. Tento výklad ma nepresvedčil. Článok 16 ods. 1 uvádza, že sa uplatňuje ako výnimka z článku 3 ods. 1, článku 5 ods. 1, článku 8 ods. 2 a článku 8 ods. 4. Uvedené ustanovenia predstavujú jadro povoľovacieho konania upraveného smernicou: článok 3 ods. 1 vyžaduje od členských štátov, aby „nariadi[li], že biocídne výrobky nemôžu byť umiestnené na trh a využívané na ich území bez toho, aby boli autorizované [povolené – neoficiálny preklad] v súlade s touto smernicou“, článok 5 ods. 1 stanovuje, že členské štáty povolia biocídny výrobok, len ak „aktívna(e) [účinná(é) – neoficiálny preklad] látka(y) nachádzajúca(e) sa v ňom sú zahrnuté do prílohy I alebo IA a všetky požiadavky stanovené v týchto prílohách splnené“ a je splnené množstvo ďalších podmienok, a článok 8 ods. 2 stanovuje, že členské štáty budú vyžadovať, aby žiadatelia o povolenie biocídneho výrobku poskytli dokumentáciu, ktorej obsah stanovuje článok 8 ods. 4.

55. Je jasné, že žiadne opatrenia prijaté členským štátom počas prechodného obdobia nemohli byť úplne v súlade s uvedenými ustanoveniami, pokiaľ ide o účinné látky, ktoré ešte neboli zaznamenané v prílohách I a IA: článok 16 ods. 1 bol pravdepodobne určený práve na úpravu takejto situácie.

56. Treba mať tiež na zreteli, že článok 16 ods. 1 je prechodným ustanovením, ktoré sa má uplatňovať počas desiatich rokov v oblasti, kde majú hľadiská životného prostredia, zdravia a bezpečnosti najvyššiu dôležitosť. Systém alebo prax, ktoré sa používali na začiatku tohto obdobia, môžu samozrejme potrebovať zmeny vo svetle vedeckého vývoja.

57. Z toho však nevyplýva, že členský štát má počas prechodného obdobia upraveného smernicou o biocídnych výrobkoch neobmedzenú právomoc meniť a dopĺňať svoju právnu úpravu. Z rozsudku Súdneho dvora Inter-Environnement Wallonie vyplýva, že členský štát nemôže zmeniť a doplniť svoju právnu úpravu spôsobom, ktorý môže vážne ohroziť výsledok stanovený smernicou. Smernica o biocídnych výrobkoch stanovuje i) „rám[ec] pravidiel týkajúcich sa zaradenia biocídnych výrobkov na trh“,( ) ktorého jadrom je povoľovacie konanie; ii) vzájomné uznávanie povolení; a iii) zavedenie, na úrovni Spoločenstva, pozitívneho zoznamu účinných látok, ktoré môžu byť používané v biocídnych výrobkoch.( ) Členský štát by preto podľa môjho názoru nebol oprávnený zmeniť a doplniť svoju právnu úpravu tak, žeby napríklad stanovil, že biocídne výrobky, ktoré predtým podliehali povoľovaciemu konaniu, môžu byť uvedené na trh na účely ich použitia ako také bez akéhokoľvek povolenia.

58. V prejednávanej veci predmetná zmena a doplnenie právnej úpravy zmierňuje povoľovacie konanie pre biocídne výrobky obsahujúce účinné látky ktoré sú, po prvé, uvedené v zoznamoch (vytvorených na vnútroštátnej úrovni) účinných látok, ktoré príslušný vnútroštátny orgán považuje za látky nepredstavujúce pre ľudí, zvieratá a životné prostredie žiadne podstatné riziko alebo len nízke riziko, a po druhé, ktoré už boli predtým povolené. Také výrobky budú na základe žiadosti povolené zo zákona; platnosť tohto povolenia končí, ak akt Spoločenstva prijatý vo vzťahu k dotknutej účinnej látke vyžaduje vykonanie.

59. Nezdá sa mi, že by také opatrenie mohlo vážne ohroziť cieľ stanovený smernicou o biocídnych výrobkoch. Ako však Súdny dvor objasnil v rozsudku Inter-Environnement Wallonie a ako tvrdí Komisia v prejednávanej veci, je úlohou vnútroštátneho súdu, aby vykonal uvedené posúdenie, pokiaľ sa týka výkladu vnútroštátneho opatrenia.

Štvrtá otázka

60. Vnútroštátny súd kladie svoju štvrtú otázku iba pre prípad, že odpoveď na druhú otázku je záporná. Druhá otázka sa pýta, či má článok 16 smernice o biocídnych výrobkoch rovnaký význam ako článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín. Ako som však uviedol, domnievam sa, že odpoveď na štvrtú otázku pomôže poskytnúť odpoveď na druhú otázku, a nie naopak; preto navrhujem posúdiť štvrtú otázku pred druhou otázkou.

61. Štvrtá otázka sa pýta, či článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín znamená, že v prípade, keď členský štát povoľuje na svojom území uvedenie na trh takých prípravkov na ochranu rastlín, ktoré obsahujú účinné látky neuvedené v prílohe I smernice a ktoré už boli na trhu v období dvoch rokov od jej oznámenia (ďalej len „existujúce prípravky na ochranu rastlín“), treba tiež zohľadňovať ustanovenia článku 4 a/alebo článku 8 ods. 3 smernice.

62. Obe časti tejto otázky sú v skutočnosti dvoma stranami tej istej mince: argument, že pri udeľovaní povolenia podľa článku 8 ods. 2 pre existujúce prípravky na ochranu rastlín musí členský štát uplatniť určité ustanovenia článku 4, sa vynára iba v prípade, ak sa vychádza z názoru, že v takej situácii sa uplatní článok 8 ods. 3.

63. Tento výklad presadzuje nadácia a dánska a francúzska vláda na základe toho, že článok 8 ods. 3, ktorý od členských štátov vyžaduje, aby uplatňovali požiadavky stanovené v článku 4 ods. 1 písm. b) bodoch i) až v) a článku 4 ods. 1 písm. c) až f), sa uplatňuje vtedy, keď členské štáty „skúmajú prípravky na ochranu rastlín obsahujúce účinnú látku [pristúpia k preskúmaniu prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich účinnú látku – neoficiálny preklad] v súlade s článkom 8 odsekom 2“. Uvedení účastníci konania preto tvrdia, že z tohto znenia vyplýva, že na obe uvedené otázky treba odpovedať kladne.

64. Vo veci Monsanto( ) bola Súdnemu dvoru položená otázka, či sa článok 8 ods. 3 uplatní vtedy, keď je členskému štátu podľa článku 8 ods. 2 predložená žiadosť o prvé povolenie uviesť na trh generický existujúci prípravok na ochranu rastlín s tým dôsledkom, že uvedený členský štát je povinný posúdiť takú žiadosť v súlade s požiadavkami stanovenými v článku 4 ods. 1 písm. b) bodoch i) až v) a článku 4 ods. 1 písm. c) až f).( )

65. Monsanto tvrdila, že podľa článku 8 ods. 2 a 3 nemôže členský štát povoliť na svojom území uvedenie nového prípravku na ochranu rastlín na trh, ak žiadateľ o povolenie neposkytol informácie preukazujúce, že prípravok spĺňa kritériá stanovené článkom 4 ods. 1 písm. b) až písm. f).( )

66. Súdny dvor uviedol, že z preskúmania uvedeného v článku 8 ods. 3 „vyplýva, že uvedenie prípravku na ochranu rastlín na trh už bolo povolené, ako možno vyvodiť najmä z článku 4 ods. 5…, podľa ktorého povolenia pre prípravky na ochranu rastlín, ktorých aktívne [účinné – neoficiálny preklad] látky sú uvedené v prílohe I, možno kedykoľvek preskúmať, ak existujú náznaky, že niektorá z požiadaviek na ich udelenie sa už neplní“. Súdny dvor pokračoval:

„Generický prípravok na ochranu rastlín, na ktorý sa podáva žiadosť podľa článku 8 ods. 2 prvého pododseku… o prvé povolenie na uvedenie na trh, nie je prípravkom na ochranu rastlín, ktorého uvedenie na trh už bolo povolené.

Keď sa teda predloží taká žiadosť o povolenie na uvedenie na trh, neprichádza do úvahy preskúmanie dotknutého prípravku na ochranu rastlín v zmysle článku 8 ods. 3…

…

Z toho vyplýva, že [smernica o prípravkoch na ochranu rastlín] nevyžaduje, aby bola žiadosť o prvé povolenie na uvedenie generického [existujúceho] prípravku na ochranu rastlín na trh… posudzovaná podľa požiadaviek stanovených v článku 4 ods. 1 písm. b) bodoch i) až v) a článku 4 ods. 1 písm. c) až f) tejto smernice.“( )

67. Zdá sa, že z tohto rozhodnutia jednoznačne vyplýva, že keď členský štát povoľuje uvedenie existujúcich výrobkov na ochranu rastlín na trh na svojom území, nie je nevyhnutné brať zreteľ na článok 4 alebo článok 8 ods. 3 uvedenej smernice. Zdalo by sa teda, že štvrtá prejudiciálna otázka vnútroštátneho súdu vyžaduje zápornú odpoveď, ako tvrdia 3M Nederland, holandská vláda a Komisia.

68. Nadácia však tvrdí, že zo znenia článku 8 ods. 3, ktorý sa uplatňuje vtedy, keď členský štát pristúpi k preskúmaniu prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich účinnú látku „v súlade s odsekom 2“, vyplýva, že toto ustanovenie sa uplatní zakaždým, keď členský štát udeľuje povolenie v súlade s odsekom 2.

69. Priznávam, že hoci rozhodnutie Súdneho dvora v rozsudku Monsanto sa zdá byť jednoznačné, bol som znepokojený zdanlivým rozporom medzi výkladom stanoveným Súdnym dvorom a zjavným významom slov uvedených nadáciou. Pokiaľ sa článok 8 ods. 3 uplatní vtedy, keď členské štáty „skúmajú prípravky na ochranu rastlín obsahujúce účinnú látku [pristúpia k preskúmaniu prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich účinnú látku – neoficiálny preklad] v súlade s odsekom 2“, ako by sa mohol neuplatňovať vtedy, keď členské štáty udeľujú povolenia v súlade s odsekom 2? Bol som tiež zmätený odkazom Súdneho dvora na článok 4 ods. 5 na podporu jeho výkladu článku 8 ods. 3: ako by mohol byť článok 4 ods. 5, ktorý sa týka prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich účinné látky uvedené v prílohe I, relevantný pre prechodné ustanovenie, ktoré sa má uplatniť práve vtedy, keď dotknuté účinné látky ešte nie sú uvedené v prílohe I?

70. Domnievam sa, že odpoveď je nasledujúca. Cieľom článku 8 ods. 3 je umožniť členským štátom uplatňovať na prípravky na ochranu rastlín, ktoré obsahujú účinné látky ešte neuvedené v prílohe I, ale ktoré boli predtým povolené v súlade s článkom 8 ods. 2, postup, ktorý je podobný postupu upravenému článkom 4 ods. 5 vo vzťahu k prípravkom na ochranu rastlín obsahujúcim účinné látky uvedené v prílohe I. Tento výklad vysvetľuje slová „v súlade s odsekom 2“ – hoci mohli byť jasnejšie vyjadrené tak, že odkazujú na udelenie predchádzajúceho povolenia a nie na „preskúmanie“, ktorého sa týka článok 8 ods. 3;( ) tento výklad tiež vysvetľuje odkaz Súdneho dvora na článok 4 ods. 5 na podporu jeho výkladu článku 8 ods. 3.

71. Možno poznamenať, že ani článok 4 ods. 5, ani článok 8 ods. 3 sa neobjavili v návrhu Komisie,( ) v zmenenom a doplnenom návrhu( ) alebo v druhej zmene a doplnení návrhu( ) smernice. Keďže posledný uvedený dokument Komisia predložila 21. marca 1991 a smernica bola prijatá o menej ako štyri mesiace neskôr, je jasné, že obe ustanovenia boli do smernice vložené vo veľmi neskorej fáze legislatívneho procesu, pravdepodobne v rovnakom okamihu. To podporuje názor, že tieto dve ustanovenia sú prepojené (a môže vysvetliť, hoci nie ospravedlniť, menej ako dokonalé koncipovanie článku 8 ods. 3).

72. Výklad, ktorý navrhujem, takisto vysvetľuje slová „bez toho, aby tým bol dotknutý odsek 3“, ktoré sa objavujú v článku 8 ods. 2 a z ktorých francúzska vláda vyvodzuje, že požiadavky uvedené v článku 8 ods. 3 sa uplatnia na udelenie povolenia v súlade s článkom 8 ods. 2. Podľa môjho názoru tento zvrat jednoducho znamená, že udelenie povolenia v súlade s článkom 8 ods. 2 samo osebe nezaručuje imunitu proti neskoršiemu preskúmaniu podľa článku 8 ods. 3.

73. Nadácia a francúzska vláda sa usilujú odlíšiť rozsudok Monsanto od prejednávanej veci na základe toho, že prípravok na ochranu rastlín, o ktorý išlo v uvedenej veci, bol generickým prípravkom. Nadácia usudzuje, že skutočným základom uvedeného rozsudku je to, že nebol uplatniteľný ani článok 8 ods. 2, ani článok 8 ods. 3, ale len článok 13 ods. 6, ktorý obsahuje ďalšiu výnimku z článku 4. Francúzska vláda tvrdí (hoci toto tvrdenie uvádza v rámci piatej otázky), že záver Súdneho dvora – že preskúmanie upravené v článku 8 ods. 3 sa neuplatní na existujúci prípravok na ochranu rastlín – možno pripísať skutočnosti, že dotknutý výrobok nemohol byť vzhľadom na to, že bol generickým výrobkom, v presnom slova zmysle považovaný za nový výrobok.

74. Považujem za nemožné zladiť tieto názory so znením rozsudku Monsanto. Je pravda, že Súdny dvor uviedol, že dotknutá žiadosť patrí do rozsahu pôsobnosti článku 13 ods. 6.( ) V bezprostredne nasledujúcom bode však uviedol:

„Počas prechodného obdobia uvedeného v článku 8 ods. 2 smernice 91/414 teda členské štáty aj naďalej použijú svoj systém alebo prax pri uvádzaní na trh na svojom území takých prípravkov na ochranu rastlín, ktoré obsahujú účinnú látku neuvedenú v prílohe I smernice a ktoré už boli na trhu v období dvoch rokov od oznámenia tejto smernice.“

75. Zdá sa mi jasné, že hoci sa rozhodlo, že článok 13 ods. 6 – ktorý sa týka iba požiadaviek na údaje – sa uplatní na žiadosť podanú počas prechodného obdobia o povolenie generického prípravku na ochranu rastlín, ktorý obsahuje účinnú látku a ktorý je už na trhu v období dvoch rokov od oznámenia smernice, toto ustanovenie sa uplatní súbežne s článkom 8 a ods. 2 a nie namiesto článku 8 ods. 2, ktorý sa týka podmienok, ktoré treba splniť pred tým, ako môže byť povolenie udelené. Obe ustanovenia sú samozrejme prepojené: článok 8 ods. 2, ako Súdny dvor uviedol v rozsudku Monsanto, umožňuje členským štátom aj naďalej používať ich systém alebo prax uvádzania existujúcich prípravkov na ochranu rastlín na trh na ich územiach, zatiaľ čo článok 13 ods. 6 umožňuje členským štátom naďalej používať predchádzajúce vnútroštátne právne predpisy týkajúce sa požiadaviek na údaje dovtedy, kým tieto látky nebudú uvedené v prílohe I.

76. Čo sa týka argumentu francúzskej vlády, nič v rozsudku nenasvedčuje tomu, že by sa Súdny dvor domnieval, že smernica stanovuje odlišné zaobchádzanie so žiadosťou o prvé povolenie na uvedenie na trh generického existujúceho prípravku na ochranu rastlín na jednej strane a negenerického existujúceho prípravku na ochranu rastlín na druhej strane.

77. Zotrvávam teda v presvedčení, že na obe časti štvrtej otázky vnútroštátneho súdu treba odpovedať záporne.

Záver o druhej otázke

78. Po tom, čo som navrhol odpovede na tretiu a štvrtú prejudiciálnu otázku, sa teraz môžem opätovne venovať druhej otázke, ktorou sa vnútroštátny súd pýta, či má článok 16 smernice o biocídnych výrobkoch rovnaký význam ako článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín.

79. Článok 16 umožňuje členskému štátu „používať svoj súčasný systém alebo prax uvádzania biocídnych výrobkov na trh“ a uvádza, že členský štát „môže, najmä, podľa svojich národných pravidiel [vnútroštátnych predpisov – neoficiálny preklad], autorizovať [povoliť – neoficiálny preklad] umiestnenie biocídneho výrobku na trh na svojom území“, ak tento výrobok spĺňa určité kritériá. Systém založený alebo prax založená na povoľovaní sú preto jedným zo systémov alebo jednou z praxí, ale nie nevyhnutne jedinými, ktoré smernica považuje za systém alebo prax, ktoré si členský štát môže ponechať počas prechodného obdobia.

80. Ako som však naznačil v rámci tretej prejudiciálnej otázky,( ) členský štát nemá neobmedzenú právomoc meniť a dopĺňať svoju právnu úpravu počas prechodného obdobia stanoveného smernicou o biocídnych výrobkoch. Z rozsudku Súdneho dvora Inter-Environnement Wallonie( ) vyplýva, že počas uvedeného obdobia by nebolo v súlade s právom, keby členský štát zmenil a doplnil svoju právnu úpravu spôsobom, ktorý môže vážne ohroziť výsledok stanovený smernicou.

81. Článok 8 ods. 2 umožňuje členskému štátu „povoliť uvedenie na trh na svojom území prípravkov na ochranu rastlín“, ktoré spĺňajú analogické kritériá. Systém alebo prax založené na povolení sú preto jediným systémom alebo praxou, pri ktorých smernica predpokladá, že ich členský štát môže uplatňovať počas prechodného obdobia.

82. Hoci Súdny dvor v rozsudku Monsanto( ) uviedol, že počas prechodného obdobia uvedeného v článku 8 ods. 2 „majú členské štáty pokračovať v uplatňovaní svojich systémov alebo praxe pre uvádzanie prípravkov na ochranu rastlín na trh na svojom území“, nedomnievam sa, že Súdny dvor sa usiloval toto ustanovenie prepísať – samozrejme to ani nemohol urobiť. Skôr sa domnievam, že Súdny dvor pracoval s predpokladom, že existujúci systém alebo prax členského štátu pri uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh bol založený na povolení. Zdá sa, že to vyplýva z predchádzajúcich bodov rozsudku a tak to bolo aj v prípade vnútroštátneho systému, o ktorý v uvedenej veci išlo.

83. Článok 8 ods. 2 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín preto obmedzuje členské štáty na systém alebo prax povoľovania pri uvádzaní takých prípravkov na trh, zatiaľ čo článok 16 ods. 1 smernice o biocídnych výrobkoch žiadne také obmedzenie neobsahuje. Zdá sa však nepravdepodobné, že by tento rozdiel mal veľký praktický účinok, keďže v čase prijatia smernice o prípravkoch na ochranu rastlín existovali „vo väčšine členských štátov… pravidlá, ktorými sa riadi povoľovanie prípravkov na ochranu zdravia rastlín“.( )

Piata otázka

84. Svojou piatou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či „preskúmanie“ v zmysle článku 8 ods. 3 smernice o prípravkoch na ochranu rastlín zahŕňa také hodnotenie, aké je upravené článkom 25d Bmw, na základe ktorého je účinná látka oznámená s tým výsledkom, že prípravky na ochranu rastlín obsahujúce túto účinnú látku sú povolené alebo registrované zo zákona.

85. Vyššie som vysvetlil, v rámci mojej analýzy štvrtej prejudiciálnej otázky, prečo sa domnievam, že „preskúmanie“ v zmysle článku 8 ods. 3 znamená preskúmanie povolení vydaných členskými štátmi počas prechodného obdobia, ktoré malo byť počas tohto obdobia rovnocenné s preskúmaním, v súlade s článkom 4 ods. 5 smernice, povolení vydaných po uplynutí tohto obdobia. Článok 4 ods. 5 stanovuje, že členské štáty majú také povolenia preskúmať, „keď existujú náznaky, že niektorá z požiadaviek uvedených v [článku 4 ods. 1] sa už neplní“. Článok 8 ods. 3 umožňuje členským štátom preskúmať povolenia vydané v súlade s článkom 8 ods. 2: pred takým preskúmaním vyžaduje článok 8 ods. 3 od členských štátov, aby „uplat[nili] požiadavky uvedené v článku 4 ods. 1 písm. b) bodoch i) až v) a článku 4 ods. 1 písm. c) až f) v súlade s národnými ustanoveniami [vnútroštátnymi predpismi – neoficiálny preklad] týkajúcimi sa údajov, ktoré sa musia poskytnúť“, aby sa mohli rozhodnúť, či pristúpia k preskúmaniu prípravkov na ochranu rastlín.( )

86. V prejednávanej veci je úlohou vnútroštátneho súdu, aby určil, či sa hodnotenie upravené článkom 25d Bmw uvedenému preskúmaniu rovná, ako to v podstate tvrdí nadácia a francúzska vláda. Ja by som len povedal, že informácie o uvedenom ustanovení a o jeho fungovaní poskytnuté vnútroštátnym súdom a holandskou vládou naznačujú, že predmetný vnútroštátny právny rámec upravuje skôr postup podávania žiadostí o povolenie uviesť na trh existujúce prípravky na ochranu rastlín, a preto sa zdá, že vykonáva článok 8 ods. 2 a nie článok 8 ods. 3.

Šiesta otázka

87. Svojou šiestou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa pravidlá v článku 8 ods. 3 vzťahujú iba na poskytnutie údajov pred preskúmaním, alebo aj na spôsob, akým sa má skúmanie organizovať a vykonať.

88. Podľa môjho názoru v článku 8 ods. 3 nič nenasvedčuje tomu, že by upravoval spôsob, akým sa preskúmanie organizuje a vykonáva. Naozaj neviem, ako by mohli byť akékoľvek pravidlá upravujúce organizáciu a priebeh preskúmania odvodené z tohto ustanovenia, ktoré jednoducho vyžaduje od členských štátov, aby „uplatňova[li] požiadavky uvedené v článku 4 ods. 1 písm. b) bodoch i) až v) a písm. c) až f) v súlade s národnými ustanoveniami [vnútroštátnymi predpismi – neoficiálny preklad] týkajúcimi sa údajov, ktoré sa musia poskytnúť“. Požiadavky v článku 4 ods. 1 písm. b) až e) sa v zásade týkajú bezpečnosti a účinnosti dotknutého výrobku pri jeho používaní. Článok 4 ods. 1 písm. f) vyžaduje od členských štátov, aby stanovili maximálne limity rezíduí a aby ich oznámili Komisii, ktorá ich musí schváliť. Ako uviedol Súdny dvor v rozsudku Monsanto, uvedené požiadavky sú kritériami, na základe ktorých sa členské štáty musia rozhodnúť, či pristúpia k preskúmaniu prípravkov na ochranu rastlín.( ) Nemajú teda nič spoločné s organizáciou a priebehom takého preskúmania.

Návrh

89. Domnievam sa preto, že na prejudiciálne otázky, ktoré položil College van Beroep voor het bedrijfsleven, treba odpovedať takto:

1. Počas obdobia stanoveného v článku 16 ods. 1 smernice 98/8/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 16. februára 1998 o uvádzaní biocídnych výrobkov na trh nesmú členské štáty zmeniť alebo doplniť svoje vnútroštátne predpisy týkajúce sa uvádzania biocídnych výrobkov na trh takým spôsobom, aby mohli zmenené alebo doplnené predpisy vážne ohroziť výsledok stanovený smernicou; je úlohou vnútroštátneho súdu, aby posúdil, či je to tak v prípade dotknutých vnútroštátnych ustanovení.

2. V prípade, keď členský štát v súlade s článkom 8 ods. 2 smernice Rady z 15. júla 1991 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh povoľuje na svojom území uvedenie na trh takých prípravkov na ochranu rastlín, ktoré obsahujú účinné látky neuvedené v prílohe I smernice a ktoré už boli na trhu v období dvoch rokov od jej oznámenia, nemusí zohľadňovať ustanovenia článku 4 alebo článku 8 ods. 3 tejto smernice.

3. Je úlohou vnútroštátneho súdu, aby určil, či preskúmanie upravené v článku 25d Bestrijdingsmiddelenwet z roku 1962 v znení zmien a doplnení je „preskúmaním“ v zmysle článku 8 ods. 3 smernice 91/414/EHS.

4. Článok 8 ods. 3 smernice 91/414/EHS neupravuje spôsob, akým sa má organizovať a vykonávať „preskúmanie“ v zmysle tohto ustanovenia.