Vec T‑282/02

Cementbouw Handel & Industrie BV

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Hospodárska súťaž – Kontrola koncentrácií podnikov – Články 2, 3 a 8 nariadenia (EHS) č. 4064/89 − Pojem koncentrácia – Vytvorenie dominantného postavenia − Povolenie viazané na dodržanie určitých záväzkov – Zásada proporcionality“

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Koncentrácie – Pojem

(Nariadenie Rady č. 4064/89, článok 3; oznámenie Komisie 98/C 66/02, bod 19)

2. Hospodárska súťaž – Koncentrácie – Pojem

(Nariadenie Rady č. 4064/89, článok 3 ods. 2)

3. Hospodárska súťaž – Koncentrácie – Nadobudnutie spoločnej nepriamej kontroly nad spoločným podnikom

[Nariadenie Rady č. 4064/89, článok 3 ods. 1 písm. b) a ods. 4 písm. b)]

4. Právo Spoločenstva – Zásady – Ochrana legitímnej dôvery – Podmienky

5. Hospodárska súťaž – Koncentrácie – Pojem

(Nariadenie Rady č. 4064/89, článok 3)

6. Hospodárska súťaž – Koncentrácie – Existencia – Koncentrácia, ktorá patrí do výlučnej právomoci Komisie – Podmienky

(Nariadenie Rady č. 4064/89, článok 3)

7. Hospodárska súťaž – Koncentrácie – Koncentrácia s významom na úrovni Spoločenstva – Kritériá posúdenia

(Nariadenie Rady č. 4064/89, články 1 a 5)

8. Hospodárska súťaž – Koncentrácie – Preskúmanie Komisiou

(Nariadenie Rady č. 4064/89, článok 6)

9. Hospodárska súťaž – Koncentrácie – Koncentrácia vyplývajúca z viacerých právnych transakcií, ktoré majú jednotnú povahu z dôvodu ich vzájomnej závislosti

(Nariadenie Rady č. 4064/89)

10. Hospodárska súťaž – Koncentrácie – Posúdenie zlučiteľnosti so spoločným trhom – Vytvorenie alebo posilnenie dominantného postavenia

(Nariadenie Rady č. 4064/89, článok 2 ods. 2 a 3)

11. Hospodárska súťaž – Koncentrácie – Preskúmanie Komisiou – Posúdenia ekonomickej povahy

(Nariadenie Rady č. 4064/89, článok 2)

12. Hospodárska súťaž – Dominantné postavenie – Existencia – Prekážky vstupu na trh

(Článok 82 ES)

13. Hospodárska súťaž – Dominantné postavenie – Existencia – Vplyv kúpnej sily zákazníkov vo vzťahu k dodávateľovi

(Článok 82 ES)

14. Hospodárska súťaž – Koncentrácie – Posúdenie zlučiteľnosti so spoločným trhom – Vytvorenie alebo posilnenie dominantného postavenia

(Nariadenie Rady č. 4064/89)

15. Hospodárska súťaž – Koncentrácie – Preskúmanie Komisiou – Záväzky dotknutých podnikov, ktoré môžu viesť k tomu, že oznámená koncentrácia sa stane zlučiteľnou so spoločným trhom

(Nariadenie Rady č. 4064/89, článok 2 ods. 2 a článok 8 ods. 2)

1. Z článku 3 nariadenia č. 4064/89 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi, ktorý má nadpis „Definícia koncentrácie“, vyplýva, že koncentrácia vznikne najmä nadobudnutím kontroly nad jedným alebo viacerými podnikmi buď podnikom konajúcim samostatne, alebo dvoma alebo viacerými spoločne konajúcimi podnikmi, pričom takéto nadobudnutie musí bez ohľadu na svoju formu poskytnúť, so zreteľom na skutkové a právne okolnosti vlastné každému prípadu, možnosť vykonávať rozhodujúci vplyv na činnosť nadobudnutého podniku vyplývajúcu z práv, zmlúv alebo akýchkoľvek iných prostriedkov.

Podľa bodu 19 oznámenia Komisie o pojme koncentrácia podľa nariadenia Rady č. 4064/89 ide o spoločnú kontrolu vtedy, ak dva alebo viacero podnikov alebo osôb má možnosť uplatniť rozhodujúci vplyv nad iným podnikom, t. j. možnosť zabrániť prijatiu rozhodnutí, ktoré vymedzujú strategické obchodné správanie podniku. Spoločná kontrola tak umožňuje vznik zablokovanej situácie v dôsledku možnosti zamietnuť navrhované strategické rozhodnutia, ktorú majú dva alebo viaceré podniky. Títo akcionári sa teda musia nevyhnutne zhodnúť na obchodnej politike spoločného podniku.

Aj keď pre existenciu rozhodujúceho vplyvu v zmysle článku 3 ods. 3 nariadenia č. 4064/89 nie je nevyhnutné, aby sa tento vplyv aj vykonával, na druhej strane existencia kontroly v zmysle článku 3 nariadenia vyžaduje, aby možnosť vykonávať takýto vplyv bola skutočná.

(pozri body 41, 42, 58)

2. Skutočnosť, že spoločný podnik môže byť plne výkonným podnikom, a teda z funkčného hľadiska hospodársky autonómny, neznamená, že je autonómny pri prijímaní svojich strategických rozhodnutí. Opačný záver by viedol k situácii, že by nikdy neexistovala spoločná kontrola „spoločného podniku“, len čo by bol hospodársky autonómny. Podmienka uložená článkom 3 ods. 2 nariadenia č. 4064/89 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi nato, aby vytvorenie spoločného podniku, t. j. kontrolovaného dvoma alebo viacerými podnikmi, bolo považované za uskutočnenie koncentrácie, podľa ktorej tento spoločný podnik musí „trvalo vykonáva[ť] všetky funkcie autonómneho hospodárskeho subjektu“, však dokazuje, že to tak nie je.

(pozri bod 62)

3. Článok 3 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 4064/89 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi upresňuje, že kontrolu možno nadobudnúť „priamo alebo nepriamo“ jednou alebo viacerými osobami, a článok 3 ods. 4 písm. b) tohto nariadenia pripúšťa, že kontrolu môžu mať aj osoby, ktoré hoci nie sú nositeľmi práv ani im neprislúchajú práva na základe zmlúv, majú právomoc na výkon z nich vyplývajúcich práv.

Akcionári členov spoločného podniku, aj keď nie sú priamo nositeľmi práv veta na valnom zhromaždení tohto podniku, keďže tieto práva vykonávajú samotní členovia, môžu nadobudnúť nepriamu kontrolu v zmysle uvedeného článku 3.

Keďže obchodné spoločnosti sa totiž vždy spravujú rozhodnutiami svojich jediných akcionárov, väčšinových akcionárov alebo akcionárov vykonávajúcich nad spoločnosťou spoločnú kontrolu, nevyhnutne z toho vyplýva, že za predpokladu, že členské spoločnosti spoločného podniku sú všetky dcérske spoločnosti vlastnené výlučne alebo spoločne dvomi akcionármi, vymenovanie do rozhodovacích orgánov daného spoločného podniku predpokladá dohodu týchto dvoch akcionárov. V opačnom prípade nemôžu členovia vymenovať rozhodovacie orgány spoločného podniku a ten nemôže fungovať.

Okolnosť, že zástupcovia materských spoločností nemôžu zastávať funkciu v predstavenstve spoločného podniku alebo môžu predstavovať len menšinu v dozornej rade tohto podniku, nemá dôsledok na skutočnosť, že o zložení rozhodovacích orgánov rozhodujú členovia tohto podniku a prostredníctvom týchto členov ich dvaja akcionári.

Okrem iného, pokiaľ ide o zloženie dvoch rozhodovacích orgánov spoločného podniku, ak ich stanovy nevylučujú, že všetky osoby zasadajúce v týchto orgánoch vykonávajú zároveň funkcie v rozhodovacích orgánoch členských podnikov spoločného podniku, títo zástupcovia musia byť do funkcií v členských podnikoch spoločného podniku nevyhnutne vymenovaní akcionármi jeho členov a vo funkciách v rozhodovacích orgánoch spoločného podniku budú musieť nevyhnutne zohľadňovať stanoviská týchto akcionárov.

(pozri body 72 – 74)

4. Právo dovolávať sa ochrany legitímnej dôvery závisí od splnenia troch podmienok. Po prvé, dotknutej osobe musia byť administratívou Spoločenstva poskytnuté presné, nepodmienečné a zhodné záruky pochádzajúce z oprávnených a dôveryhodných zdrojov. Po druhé, tieto záruky musia byť spôsobilé vyvolať legitímne očakávanie u toho, komu sú určené. Po tretie, poskytnuté záruky musia byť v súlade s platnými predpismi.

(pozri bod 77)

5. Zatiaľ čo článok 3 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 4064/98 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi kvalifikuje ako koncentráciu relatívne jednoduchý a identifikovateľný fenomén – a to zlúčenie dvoch alebo viacerých pred tým nezávislých podnikov – uvedené ustanovenie v písm. b) zahŕňa všetky ostatné situácie, v rámci ktorých jeden alebo viacero podnikov nadobúdajú kontrolu nad celým alebo nad časťami jedného alebo viacerých iných podnikov. Táto všeobecná a účelová definícia koncentrácie – ktorej výsledkom je kontrola jedného alebo viacerých podnikov – implikuje, že nezáleží na tom, či sa priame alebo nepriame nadobudnutie tejto kontroly uskutočnilo počas jednej, dvoch alebo viacerých etáp prostredníctvom jednej, dvoch alebo viacerých transakcií, ak dosiahnutý výsledok predstavuje jednu koncentráciu.

Tiež nie je podstatné, či účastníci pri oznámení koncentrácie Komisii zamýšľajú uzavrieť dve alebo viacero transakcií alebo či ich už pred oznámením uzavreli. Komisii prináleží v tomto prípade zhodnotiť, či tieto transakcie majú jednotnú povahu, a teda predstavujú jednu koncentráciu v zmysle článku 3 nariadenia č. 4064/89.

Cieľom takéhoto prístupu je identifikovať v závislosti od skutkových a právnych okolností vlastných každému prípadu a v záujme zistenia ekonomickej reality, ktorá je v pozadí operácií, ekonomický cieľ sledovaný účastníkmi tým, že sa za existencie viacerých odlišných právnych transakcií preskúma, či dotknuté podniky mohli uzavrieť každú transakciu oddelene alebo či naopak každá transakcia nepredstavuje iba časť komplexnejšej operácie, bez ktorej by ju účastníci neuzavreli. Inak povedané, na účely určenia jednotnej povahy predmetných transakcií treba v každom konkrétom prípade posúdiť, či tieto transakcie sú vzájomne závislé, teda či jedna by sa bez druhej neuskutočnila.

Tento postup smeruje na jednej strane k tomu, aby sa podnikom, ktoré oznamujú koncentráciu, zaručila právna istota pre všetky transakcie, ktorými sa táto operácia uskutočňuje, a na druhej strane, aby sa Komisii umožnil výkon účinnej kontroly nad koncentráciami, ktoré sú spôsobilé významným spôsobom narušiť účinnú hospodársku súťaž na spoločnom trhu alebo na jeho podstatnej časti. Tieto dva ciele navyše predstavujú základný účel nariadenia č. 4064/89.

Z uvedeného vyplýva, že koncentrácia v zmysle článku 3 ods. 1 nariadenia č. 4064/89 môže vzniknúť aj pri existencii viacerých formálne odlišných právnych transakcií, ak sú tieto transakcie vzájomne závislé takým spôsobom, že by sa jedny bez druhých neuskutočnili, a ktorých výsledok spočíva v tom, že jeden alebo viacero podnikov nadobudne priamu alebo nepriamu ekonomickú kontrolu nad činnosťou jedného alebo viacerých iných podnikov.

(pozri body 103 – 109)

6. Článok 3 nariadenia č. 4064/89 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi síce definuje podmienky existencie „koncentrácie“ a obmedzuje sa na všeobecné a vecné definovanie toho, čo treba považovať za „koncentráciu“, ale neupravuje otázku právomoci Komisie vo veci koncentrácií. Spomedzi operácií, ktoré zodpovedajú definícii článku 3 nariadenia č. 4064/89, patria do výlučnej právomoci Komisie jedine operácie s takzvaným „rozsahom [významom na úrovni – neoficiálny preklad] Spoločenstva“, ako sú definované v článku 1 tohto nariadenia, ak nie je v tomto nariadení ustanovené inak. Preto ak určitá transakcia zodpovedá definícii v článku 3 nariadenia č. 4064/89, nespadá nevyhnutne do rozsahu výlučnej právomoci Komisie; k tomu je ešte potrebné, aby táto transakcia mala „význam na úrovni Spoločenstva“.

(pozri bod 114)

7. Zo všeobecnej štruktúry článku 5 nariadenia č. 4064/89 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi vyplýva, že zámerom zákonodarcu Spoločenstva bolo spresniť rozsah pôsobnosti tohto nariadenia predovšetkým definovaním obratov účastníkov koncentrácie, ktoré treba zohľadniť na účely vymedzenia jej „významu na úrovni Spoločenstva“ v zmysle článku 1 nariadenia č. 4064/89. Z článku 5 ods. 2 tohto nariadenia tak vyplýva, že v rámci nadobudnutia častí podniku sa musí na posúdenie významu predmetnej koncentrácie zohľadniť jedine obrat vzťahujúci sa na tieto skutočne nadobudnuté časti podniku.

Toto posúdenie rovnako zahŕňa výklad článku 5 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 4064/89 v tom zmysle, že ak sa nadobudnutie časti jedného alebo viacerých podnikov uskutočňuje viacerými transakciami medzi tými istými osobami alebo podnikmi počas obdobia dvoch rokov, obrat sa musí vzťahovať na tieto nadobudnuté časti posudzované spolu. Dôvodom vedúcim k vloženiu druhého pododseku do článku 5 ods. 2 nariadenia č. 4064/89 je zabrániť tomu, aby tie isté podniky alebo tie isté osoby umelo rozdelili operáciu na niekoľko čiastočných prevodov aktív rozvrhnutých v čase s cieľom vyhnúť sa limitom stanoveným nariadením č. 4064/89, ktoré určujú právomoc Komisie pri uplatňovaní tohto nariadenia.

Preto skutočnosť, že článok 5 ods. 2 druhý pododsek nariadenia č. 4064/89 umožňuje Komisii považovať dve alebo viacero transakcií za tvoriace jednu koncentráciu na účely výpočtu obratu dotknutých podnikov s cieľom zabrániť vylúčeniu právomoci, ktorú jej zveruje nariadenie, neznamená, že toto ustanovenie zbavuje Komisiu práva vopred určiť podľa článku 3 tohto nariadenia, či viaceré transakcie, ktoré sú jej oznámené, tvoria jednu koncentráciu alebo naopak či musia byť tieto transakcie považované za transakcie tvoriace viacero koncentrácií.

Ak z hodnotenia Komisie vyplynie, že dve oznámené transakcie nie sú vzájomne závislé, tieto transakcie sa budú posudzovať jednotlivo. Ak jedna a/alebo druhá nemá význam na úrovni Spoločenstva, Komisia nebude mať právomoc jednu a/alebo druhú posudzovať. Ak z tohto hodnotenia vyplynie, že transakcie majú jednotnú povahu umožňujúcu považovať ich za jednu koncentráciu podľa článku 3 nariadenia č. 4064/89, Komisia následne preverí, či takto identifikovaná operácia má význam na úrovni Spoločenstva na účely určenia svojej právomoci a posúdenia účinkov operácie na hospodársku súťaž.

(pozri body 115 – 120)

8. Stanovisko obhajované každou zo strán, ktoré podali oznámenie o koncentrácii, je zo svojej podstaty subjektívne a nevyhnutne odráža ich vlastné záujmy. Táto okolnosť však nemôže Komisiu viesť k tomu, aby sa v záujme zisťovania ekonomickej reality koncentrácie vzdala vysvetlení účastníkov, ktoré jej umožňujú identifikovať, aký ekonomický cieľ skutočne sledovali účastníci v čase uzavretia daných transakcií. Hoci tieto vysvetlenia, ktoré jedna zo strán uskutočňujúcich oznámenie nespochybnila, nemôžu byť samy osebe rozhodujúce, Komisia však musí byť oprávnená oprieť sa o takéto vysvetlenia, ak jej umožňujú posilniť prvky posúdenia, na ktorých sa zakladá jej analýza.

(pozri bod 147)

9. Komisia tým, že preskúmala transakciu, ktorá sama osebe nespĺňala kritériá významu na úrovni Spoločenstva a ktorú z tohto dôvodu skúmal a schválil vnútroštátny orgán príslušný pre oblasť hospodárskej súťaže, spoločne s neskoršou transakciou, s ktorou bola neoddeliteľne spojená, neporušila rozdelenie právomoci medzi vnútroštátnymi orgánmi a orgánmi Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže, ktoré uskutočnilo nariadenie č. 4064/89 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi, pokiaľ tieto dve transakcie tvorili z dôvodu ich jednotnej povahy jedinú koncentráciu s významom na úrovni Spoločenstva.

(pozri body 158 – 161)

10. Dominantné postavenie podľa článku 2 nariadenia č. 4064/89 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi sa týka situácie, keď jeden alebo viaceré podniky majú ekonomickú silu, ktorá im umožňuje vytvoriť prekážky zachovaniu efektívnej hospodárskej súťaže na relevantnom trhu, pretože im poskytuje možnosť správať sa vo veľkej miere nezávisle od svojich konkurentov, zákazníkov a nakoniec od spotrebiteľov.

V tomto ohľade majú vysoké trhové podiely veľkú výpovednú hodnotu a pomer medzi trhovými podielmi účastníkov koncentrácie a podielmi ich konkurentov, predovšetkým tých, ktorí po nich bezprostredne nasledujú, predstavuje dôležitý náznak existencie dominantného postavenia. Tento faktor totiž umožňuje hodnotiť konkurencieschopnosť konkurentov predmetného podniku. Okrem toho mimoriadne vysoký trhový podiel môže byť sám osebe dôkazom existencie dominantného postavenia, najmä vtedy, ak ostatní súťažitelia na trhu majú oveľa menšie podiely.

Rovnako prítomnosť konkurentov môže vo všeobecnosti predstavovať faktor, ktorý by prípadne mohol zmierniť alebo dokonca vylúčiť dominantné postavenie predmetného subjektu, iba v prípade, ak títo konkurenti majú tak silné postavenie, že môžu pôsobiť ako skutočná protiváha.

Napokon nedostatok konkurenčného tlaku môže čiastočne byť aj dôsledkom diferencovanosti výrobkov na relevantnom trhu. Diferencovanosť výrobkov totiž znamená, že žiaden výrobok nie je dokonalým substitútom iného výrobku, a preto zvýšenie ceny jedného z nich nevedie nevyhnutne k strate trhového podielu podniku, ktorý zvýšil cenu, v prospech jeho konkurentov vyrábajúcich iný výrobok, čo by sa stalo v prípade dokonale substitučných výrobkov.

(pozri body 195, 198, 201, 212, 213)

11. Hmotnoprávne pravidlá uvedené v nariadení č. 4064/89 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi, osobitne v jeho článku 2, priznávajú Komisii určitú diskrečnú právomoc, najmä pri posúdeniach ekonomickej povahy. Súd Spoločenstva preto pri preskúmaní vykonávania tejto právomoci, ktorá má zásadný význam pre uplatňovanie pravidiel v oblasti koncentrácií, musí zohľadniť mieru správnej úvahy, ktorú predpokladajú normy ekonomickej povahy tvoriace súčasť režimu koncentrácií.

Z toho vyplýva, že preskúmanie komplexných ekonomických posúdení uskutočnených Komisiou pri výkone diskrečnej právomoci, ktorú jej priznáva nariadenie č. 4064/89, zo strany súdu Spoločenstva sa musí obmedziť na overenie toho, či boli dodržané predpisy upravujúce procesný postup a odôvodnenie, či je skutkový stav zistený presne, či nejde o zjavne nesprávne posúdenie a o zneužitie právomoci. Súd Spoločenstva hlavne nemôže nahradiť posúdenie ekonomických otázok Komisiou svojím vlastným posúdením.

(pozri body 196, 197)

12. Prekážky vstupu na trh tvoria rôzne skutočnosti najmä ekonomickej, obchodnej, alebo finančnej povahy, ktoré môžu potenciálnych konkurentov etablovaných podnikov vystaviť rizikám a nákladom dostatočne vysokým na to, aby ich odradili od vstupu na trh v primeranom čase alebo im tento vstup na trh osobitne sťažili, a tým im znemožnili vykonávať konkurenčný tlak na správanie sa etablovaných podnikov.

(pozri bod 219)

13. Kúpna sila zákazníkov určitého dodávateľa môže vyvážiť trhovú silu dodávateľa vtedy, keď títo zákazníci majú možnosť využiť v primeranom čase vyhovujúce alternatívne zdroje dodávok v prípade, ak sa dodávateľ rozhodne zvýšiť svoje ceny alebo zhoršiť dodacie podmienky.

V tomto ohľade sú rozptýlenie subjektov na relevantnom trhu a absencia vyhovujúcich alternatívnych zdrojov dodávok pre tieto subjekty na trhu dve kritériá, ktoré aj keď nie sú nevyhnutne vyčerpávajúce pre potvrdenie alebo vylúčenie existencie kúpnej sily zákazníkov, ktorá by bola schopná vyvážiť ekonomickú silu dodávateľa, predsa sú veľmi dôležité. Na jednej strane totiž kritérium stupňa koncentrácie odberateľov na trhu znamená, že ich obmedzený počet im môže posilniť rokovaciu pozíciu voči dodávateľovi. Na druhej strane kritérium dostupnosti vyhovujúcich alternatívnych zdrojov zásobovania umožňuje určiť, či existuje vysoká pravdepodobnosť, že dodávateľ bude nútený obmedziť alebo úplne zastaviť zvyšovanie cien.

(pozri body 230 – 232)

14. Nariadenie č. 4064/89 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi nezakazuje, aby sa so zreteľom na jeho ustanovenia preskúmali prípadné aspekty vertikálnej koordinácie medzi spoločným podnikom a jedným alebo oboma zakladateľskými podnikmi, ktoré sú výsledkom koncentrácie, bez toho, aby sa tým vopred rozhodla otázka samostatnosti spoločného podniku.

(pozri bod 250)

15. V rámci nariadenia č. 4064/89 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi je Komisia oprávnená prijať iba také záväzky, ktoré môžu viesť k zlučiteľnosti koncentrácie so spoločným trhom. Inými slovami, záväzky navrhnuté dotknutými podnikmi musia Komisii umožniť prijatie záveru, že predmetná koncentrácia nevytvorí ani neposilní dominantné postavenie v zmysle článku 2 ods. 2 tohto nariadenia.

Aby také záväzky mohla Komisia prijať so zreteľom na vydanie rozhodnutia podľa článku 8 ods. 2 nariadenia č. 4064/89, musia byť teda nielen úmerné problému týkajúceho sa hospodárskej súťaže, ktorý Komisia označila vo svojom rozhodnutí, ale musia ho aj úplne vyriešiť.

Účastníci, ktorí podali oznámenie, sa však nato, aby Komisia mohla vyhlásiť koncentráciu za zlučiteľnú so spoločným trhom, vôbec nemusia obmedziť na navrhovanie záväzkov, ktoré sledujú iba obnovenie stavu hospodárskej súťaže pred koncentráciou. Podľa článku 8 ods. 2 nariadenia č. 4064/89 je totiž Komisia oprávnená prijať akékoľvek záväzky účastníkov, ktoré jej umožnia prijať rozhodnutie, že koncentrácia je zlučiteľná so spoločným trhom.

Navyše po predložení záväzkov, ktoré idú nad rámec obnovenia stavu pred koncentráciou, Komisia nemá možnosť ich odmietnuť a prijať buď rozhodnutie, ktorým sa koncentrácia vyhlási za nezlučiteľnú so spoločným trhom na základe článku 8 ods. 3 nariadenia č. 4064/89, alebo rozhodnutie, ktorým sa koncentrácia vyhlási za zlučiteľnú so spoločným trhom na základe článku 8 ods. 2 nariadenia, ale doplnené o podmienky smerujúce k obnoveniu stavu pred koncentráciou, ktoré by Komisia jednostranne stanovila.

V prvom prípade – ak by vydala negatívne rozhodnutie – by totiž Komisia porušila článok 8 ods. 2 nariadenia č. 4064/89, ktorý jej ukladá povinnosť prijať rozhodnutie, ktorým vyhlási koncentráciu za zlučiteľnú so spoločným trhom, ak zistí, že koncentrácia spĺňa, prípadne bude spĺňať po úpravách zo strany dotknutých podnikov, kritérium stanovené v článku 2 ods. 2 toho istého nariadenia. V druhom prípade – ak by vydala pozitívne rozhodnutie doplnené o podmienky smerujúce výlučne k obnoveniu predchádzajúceho stavu – by Komisia konala rovnako v rozpore so znením článku 8 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 4064/89, ktoré nepredvída, že Komisia by mohla vyhlásenie koncentrácie za zlučiteľnú so spoločným trhom podriadiť podmienkam, ktoré by jednostranne stanovila nezávisle od záväzkov prijatých účastníkmi, ktorí podali oznámenie.

(pozri body 294, 307 – 311)

ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (štvrtá rozšírená komora)

z 23. februára 2006 ( )

„Hospodárska súťaž – Kontrola koncentrácií podnikov – Články 2, 3 a 8 nariadenia (EHS) č. 4064/89 − Pojem koncentrácia – Vytvorenie dominantného postavenia − Povolenie viazané na dodržanie určitých záväzkov – Zásada proporcionality“

Vo veci T‑282/02,

Cementbouw Handel & Industrie BV, so sídlom v Le Cruquius (Holandsko), v zastúpení: W. Knibbeler, O. Brouwer a P. Kreijger, advokáti,

žalobca,

proti

Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: pôvodne A. Nijenhuis, K. Wiedner a W. Mölls, neskôr A. Nijenhuis, É. Gippini Fournier a A. Whelan, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

žalovanej,

ktorej predmetom je zrušenie rozhodnutia Komisie 2003/756/ES z 26. júna 2002 týkajúce sa konania o uplatnení nariadenia Rady EHS č. 4064/89, ktorým sa koncentrácia vyhlasuje za zlučiteľnú so spoločným trhom a dohodou EHP (vec COMP/M.2650 − Haniel/Cementbouw/JV [CVK]) [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 282, 2003, s. 1, korigendum v Ú. v. EÚ L 285, 2003, s. 52),

SÚD PRVÉHO STUPŇA

EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (štvrtá rozšírená komora),

v zložení: predseda komory H. Legal, sudcovia P. Lindh, P. Mengozzi, I. Wiszniewska-Białecka a V. Vadapalas,

tajomník: K. Andová, referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 6. júla 2005,

vyhlásil tento

Rozsudok

Okolnosti predchádzajúce sporu

1 Dňa 24. januára 2002 podnik Franz Haniel & Cie GmbH (ďalej len „Haniel“) a žalobca oznámili Komisii koncentráciu v súlade s článkom 4 nariadenia Rady (EHS) č. 4064/89 z 21. decembra 1989 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi (Ú. v. ES L 395, s. 1, opätovne uverejnené po korigendách v Ú. v. ES L 257, 1990, s. 13; Mim. vyd. 08/001, s. 31), v znení zmien a doplnení nariadenia Rady (ES) č. 1310/97 z 30. júna 1997 (Ú. v. ES L 180, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 164). Podľa oznámenia nadobudli Haniel a žalobca v roku 1999 spoločnú kontrolu v zmysle článku 3 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 4064/89 nad holandským podnikom Coöperatieve Verkoop- en Produktievereniging van Kalkzandsteenproducenten (ďalej len „CVK“) a jeho jedenástimi členskými podnikmi na základe zmluvy a kúpy obchodných podielov vlastnených nemeckým podnikom RAG AG (ďalej len „RAG“).

2 Haniel je diverzifikovaný nemecký holding, ktorý v sektore stavebných materiálov vyrába a distribuuje stavebné materiály na stavbu múrov, ako sú kremičito‑vápenaté tehly, pórobetón a betón pripravený na liatie. Haniel vykonáva svoju činnosť prevažne v Nemecku. Pokiaľ ide o Holandsko, pred koncentráciou mal Haniel účasť vo viacerých podnikoch vyrábajúcich kremičito‑vápenaté tehly, členoch CVK.

3 Žalobca, ktorý bol pôvodne členom holandskej skupiny NBM Amstelland BV, vykonáva svoju činnosť v Holandsku na trhu stavebných materiálov a všeobecnejšie na trhoch stavebníctva, logistiky a obchodu so surovinami. V čase prijatia rozhodnutia 2003/756/ES týkajúceho sa konania o uplatnení nariadenia č. 4064/89, ktorým sa vyhlasuje koncentrácia za zlučiteľnú so spoločným trhom a dohodou EHP (vec COMP/M.2650 − Haniel/Cementbouw/JV [CVK]) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) vlastnila žalobcu investičná spoločnosť CVC Capital Partners Group Ltd.

4 CVK existuje od roku 1947 a pôvodne bola poverená predajom výrobkov svojich členských podnikov, holandských výrobcov kremičito-vápenatých tehál. V roku 1989 sa spoločnosť CVK pretransformovala na družstvo podľa holandského práva, aby sa tak zlepšila spolupráca medzi jej členmi.

5 Pred uskutočnením koncentrácie bolo päť z jedenástich členských podnikov CVK – Kalkzandsteenfabriek De Hazelaar BV (ďalej len „De Hazelaar“), Kalkzandsteenindustrie Loevestein BV (ďalej len „Loevestein“), Steenfabriek Boudewijn BV (ďalej len „Boudewijn“), Kalkzandsteenfabriek Hoogdonk BV (ďalej len „Hoogdonk“) a Kalkzandsteenfabriek Rijsbergen BV (ďalej len „Rijsbergen“) – dcérskymi spoločnosťami Haniel. Traja výrobcovia tehál – Kalkzandsteenfabriek Harderwijk BV (ďalej len „Harderwijk“), Kalkzandsteenfabriek Roelfsema BV (ďalej len „Roelfsema“) a Kalkzandsteenfabriek Bergumermeer BV (ďalej len „Bergumermeer“) – boli dcérskymi spoločnosťami žalobcu, zatiaľ čo dvaja výrobcovia – Anker Kalkzandsteenfabriek BV (ďalej len „Anker“) a Vogelenzang Fabriek van Bouwmaterialen BV (ďalej len „Vogelenzang“) – boli dcérskymi spoločnosťami RAG. Jeden výrobca, podnik Van Herwaarden Hillegom BV (ďalej len „Van Herwaarden“) vlastnili spoločne Haniel ([dôverné] %),( ) žalobca ([dôverné] %) a RAG ([dôverné] %).

6 V roku 1998 Nederlandse Mededingingsautoriteit (holandský orgán pre hospodársku súťaž, ďalej len „NMa“) dostal oznámenie zámeru koncentrácie, ktorou CVK zamýšľal prevziať kontrolu nad svojimi členskými podnikmi. Kontrola sa mala previesť v rámci uzavretia dohody o odvode zisku a zmeny stanov CVK. Dňa 23. apríla 1998 rozhodol NMa začať konanie tzv. „druhej fázy“. Rozhodnutím z 20. októbra 1998 NMa uzavrel konanie druhej fázy a predmetný zámer povolil.

7 Pred uskutočnením koncentrácie prijala spoločnosť RAG rozhodnutie predať spoločnosti Haniel a žalobcovi podiely, ktoré vlastnila v členských podnikoch CVK. V marci 1999 účastníci oznámili svoj zámer NMa. NMa im listom z 26. marca 1999 oznámil, že zamýšľaný prevod nepredstavuje koncentráciu v zmysle článku 27 wet van 22 mei 1997 houdende nieuwe regels omtrent de economische mededinging (Mededingingswet) (zákon z 22. mája 1997 stanovujúci nové pravidlá hospodárskej súťaže) (Stb. 1997, č. 242), pretože operácia povolená rozhodnutím z 20. októbra 1998 bola uskutočnená najneskôr v čase predmetného prevodu.

8 Dňa 9. augusta 1999 CVK a jeho členské podniky uzavreli dohodu o odvode zisku uvedenú v bode 6 vyššie. Stanovy CVK sa v ten istý deň zmenili, aby sa tak zobrali do úvahy ustanovenia dohody o odvode zisku (tieto dve transakcie sa ďalej označujú ako transakcie predstavujúce „prvú skupinu transakcií“). Takisto v ten istý deň spoločnosť RAG previedla podiely, ktoré vlastnila v troch členských podnikoch CVK (Anker, Vogelenzang a Van Herwaarden) na spoločnosť Haniel a na žalobcu (ďalej len „transakcia RAG“), ktoré medzi sebou uzavreli zmluvu o spolupráci upravujúcu ich spoluprácu v rámci CVK (tieto dve transakcie spolu sa ďalej označujú ako transakcie predstavujúce „druhú skupinu transakcií“).

9 Po tom, ako sa Komisia dozvedela o koncentrácii z 9. augusta 1999 pri príležitosti preskúmania dvoch iných koncentrácií oznámených spoločnosťou Haniel (veci COMP/M.2495 – Haniel/Fels a COMP/M.2568 – Haniel/Ytong), upozornila listom z 22. októbra 2001 žalobcu a dva ďalšie zúčastnené podniky, že koncentrácia jej mala byť oznámená na základe článku 4 nariadenia č. 4064/89.

10 Ako bolo uvedené v bode 1 vyššie, 24. januára 2002 spoločnosť Haniel a žalobca oznámili koncentráciu na základe článku 4 nariadenia č. 4064/89.

11 Dňa 25. februára 2002 Komisia prijala rozhodnutie na základe článku 6 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 4064/89, keďže usúdila, že oznámená koncentrácia vzbudzuje vážne obavy, pokiaľ ide o jej zlučiteľnosť so spoločným trhom a dohodou o Európskom hospodárskom priestore (ďalej len „dohoda EHP“).

12 Dňa 25. apríla 2002 Komisia adresovala účastníkom, ktorí oznámili koncentráciu, oznámenie o výhradách. Žalobca naň odpovedal listom z 13. mája 2002.

13 Dňa 16. mája 2002 Komisia vypočula dotknutých účastníkov.

14 V nadväznosti na prvý návrh záväzkov, ktorý bol predložený 28. mája 2002 a ktorý Komisia považovala za nedostatočný na to, aby sa vyriešil ňou zistený problém v oblasti hospodárskej súťaže, Haniel a žalobca predložili 5. júna 2002 konečné záväzky.

15 Dňa 26. júna 2002 Komisia prijala napadnuté rozhodnutie, ktorým určila, že oznámená koncentrácia je zlučiteľná so spoločným trhom a fungovaním dohody EHP (článok 1 napadnutého rozhodnutia), pokiaľ Haniel a žalobca budú plne dodržiavať záväzky uvedené v bodoch 27, 28, 32 až 35 a 40 prílohy k tomuto rozhodnutiu (článok 2 napadnutého rozhodnutia) a pokiaľ budú plne dodržiavať ostatné záväzky uvedené v prílohe (článok 3 napadnutého rozhodnutia). Medzi záväzkami uvedenými v článku 2 napadnutého rozhodnutia je uvedené najmä zrušenie CVK v lehote [dôverné] od prijatia napadnutého rozhodnutia. Napadnuté rozhodnutie bolo s výnimkou dôverných údajov uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie 30. októbra 2003 (Ú. v. ES L 282, s. 1, korigendum v Ú. v. ES L 285, s. 52).

Konanie a návrhy účastníkov konania

16 Žalobca návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 11. novembra 2002 podal žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie podľa článku 230 ES.

17 Podľa článku 14 rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa a na návrh štvrtej komory Súd prvého stupňa rozhodol po vypočutí účastníkov konania v súlade s článkom 51 rokovacieho poriadku, že vec bude postúpená širšiemu rozhodovaciemu zloženiu.

18 Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (štvrtá rozšírená komora) rozhodol o začatí ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania vyzval účastníkov konania, aby písomne odpovedali na niektoré otázky a predložili niektoré dokumenty. Účastníci konania týmto výzvam vyhoveli v stanovenej lehote.

19 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 6. júla 2005.

20 Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil napadnuté rozhodnutie,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

21 Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zamietol žalobu,

– zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.

Právny stav

22 Žalobca v podstate uvádza na podporu svojej žaloby tri žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod je založený na nedostatku právomoci Komisie na preskúmanie predmetných transakcií podľa článku 3 nariadenia č. 4064/89. Druhý žalobný dôvod je založený na tom, že Komisia nesprávne hodnotila vytvorenie dominantného postavenia v dôsledku koncentrácie, v rozpore s článkom 2 nariadenia č. 4064/89. Nakoniec, tretí žalobný dôvod je založený na porušení článku 3 a článku 8 ods. 2 nariadenia č. 4064/89, a zásady proporcionality.

1. O prvom žalobnom dôvode založenom na tom, že Komisia nemala právomoc na preskúmanie predmetných transakcií podľa článku 3 nariadenia č. 4064/89

23 Tento žalobný dôvod je rozdelený na tri časti. Prvá časť ja založená na nedostatku právomoci Komisie na preskúmanie transakcie RAG, keďže nedošlo k zmene kontroly nad spoločnosťou CVK. Druhá časť je založená na nedostatku právomoci Komisie na kvalifikáciu dvoch rozdielnych transakcií ako jednej koncentrácie a na tom, že v prejednávanej veci nešlo o koncentráciu v zmysle článku 3 nariadenia č. 4064/89. Tretia časť je založená na nedostatku právomoci Komisie na hodnotenie nadobudnutia kontroly spoločnosťou CVK nad jej členskými podnikmi z dôvodu, že koncentráciu povolil NMa.

O prvej časti prvého žalobného dôvodu založenej na tom, že Komisia nemá právomoc na preskúmanie transakcie RAG, keďže nedošlo k zmene kontroly nad CVK

Tvrdenia účastníkov konania

24 Žalobca tvrdí, že Komisia na základe nariadenia č. 4064/89 nemá právomoc na preskúmanie transakcie RAG, pretože táto operácia neviedla k nadobudnutiu spoločnej kontroly spoločnosti Haniel a žalobcu nad CVK.

25 Po prvé, žalobca spochybňuje tvrdenie v napadnutom rozhodnutí, podľa ktorého pred transakciou RAG bola možná zmena väčšiny v rámci zhromaždenia spoločníkov CVK.

26 Žalobca považuje toto tvrdenie za prekvapujúce, pretože rozhodnutia NMa z 23. apríla a z 20. októbra 1998 túto možnosť vôbec neuvádzajú.

27 Žalobca ďalej vyjadruje svoje počudovanie nad tým, že napadnuté rozhodnutie neobsahuje žiadnu analýzu otázky, či, in concreto, bola možná zmena väčšiny v rámci zhromaždenia spoločníkov CVK pred transakciou RAG. Komisia sa podľa názoru žalobcu nemohla, tak ako to urobila v napadnutom rozhodnutí, obmedziť na zistenie, že pred touto transakciou nastala zmena väčšiny bez predloženia akýkoľvek dôkazov v súvislosti s absenciou silných spoločných záujmov „akcionárov“ alebo neprítomnosťou stabilnej väčšiny, v súlade s bodom 35 oznámenia Komisie o pojme koncentrácia podľa nariadenia Rady č. 4064/89 (Ú. v. ES C 66, 1998, s. 5; Mim. vyd. 08/001, s. 195). Podľa názoru žalobcu Komisia nedokázala preukázať, že pred transakciou RAG bola daná situácia „neexistencie kontroly“ nad CVK. Podľa žalobcu vzhľadom na silné spoločné záujmy, ktoré existovali medzi „akcionármi“ CVK pred touto transakciou, najmä na základe zmluvy o odvode ziskov, Komisii prináleží preukázať neexistenciu kontroly pred transakciou RAG.

28 Po druhé sa žalobca domnieva, že údajné právo veta, ktoré mal podľa napadnutého rozhodnutia spolu s Haniel, nevedie k spoločnej kontrole CVK, ktorá je nezávislým hospodárskym subjektom.

29 V prvom rade, Komisia sa uspokojila s tým, že iba predpokladala právo veta žalobcu a Haniel v rozhodovacích orgánoch CVK.

30 Žalobca predovšetkým tvrdí, že Komisia neprihliadla na záruky, ktoré žalobca a Haniel poskytli NMa pri oznámení návrhu dohody o odvode ziskov schválenom rozhodnutím z 20. októbra 1998. V zmysle týchto záruk sa na jednej strane predstavenstvo CVK musí skladať výlučne zo zástupcov členov CVK alebo nezávislých osôb, a nesmie zahŕňať žiadneho zo zástupcov spoločností patriacich k tej istej skupine, do ktorej patrí materská spoločnosť jedného alebo viacerých členov CVK. Na druhej strane, pokiaľ ide o dozornú radu CVK, väčšinu v nej musia tvoriť nezávislí členovia. Podľa žalobcu tieto pravidlá zabezpečujú, že ani žalobca, ani Haniel nemôžu ovplyvňovať strategické obchodné rozhodnutia CVK.

31 Žalobca ďalej tvrdí, že podľa holandského občianskeho zákonníka rozhodovacie orgány družstva, akým je CVK, musia prijímať rozhodnutia jedine v záujme podniku a nie v záujme akcionárov. V dôsledku toho podľa žalobcu ani on samotný, ani Haniel nemohli ani právne, ani fakticky ovplyvňovať strategické obchodné rozhodnutia rozhodovacích orgánov CVK. Podľa žalobcu z toho vyplýva, že v dôsledku rozhodnutia z 20. októbra 1998, ktorým boli prijaté záruky ponúknuté samotným žalobcom a spoločnosťou Haniel, vznikla legitímna dôvera týkajúca sa tejto otázky, pričom Komisii musí konkrétne preukázať možnosť spoločnosti Haniel a žalobcu vykonávať rozhodujúci vplyv na rozhodnutia CVK.

32 Na druhom mieste žalobca spochybňuje záver, ku ktorému dospela Komisia v odôvodnení č. 19 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého zmluva o spolupráci uzatvorená medzi žalobcom a spoločnosťou Haniel, zatvorenie troch členských podnikov CVK vyrábajúcich kremičito-vápenatých tehly a určité vnútorné dokumenty spoločnosti Haniel poukazujú ako podstatné prvky na existenciu spoločnej kontroly, ktorú žalobca a spoločnosť Haniel vykonávali nad CVK. Pokiaľ ide o zmluvu o spolupráci uzavretú medzi Haniel a žalobcom, žalobca uvádza, že ustanovenia citované napadnutým rozhodnutím sa týkajú iba použitia [dôverné], čo nemôže automaticky znamenať strategické rozhodnutia CVK. Pokiaľ ide o zatvorenie troch členských podnikov CVK, žalobca pripomína, že v tejto súvislosti nebola medzi ním a spoločnosťou Haniel uzatvorená žiadna dohoda, a že po podpísaní dohody o odvode zisku to bola práve CVK, ktorá rozhodla o ich zatvorení, opierajúc sa o svoje vlastné obchodné analýzy. Pokiaľ ide o vnútorné dokumenty spoločnosti Haniel, žalobca tvrdí, že bol oprávnený sa s nimi oboznámiť, a preto môže potvrdiť, že tieto dokumenty nepreukazujú existenciu alebo neexistenciu spoločnej kontroly na účely uplatnenia nariadenia č. 4064/89, ale týkajú sa záujmov spoločnosti Haniel, ktoré sú subjektívne a v prejednávanej veci nepodstatné.

33 Nakoniec, po tretie sa žalobca domnieva, že Komisia si nesplnila povinnosť dostatočne odôvodniť napadnuté rozhodnutie z troch hľadísk: predovšetkým, v súvislosti s údajnou existenciou zmeny koalície v rámci CVK pred transakciou RAG, osobitne tým, že neuviedla dôvody, pre ktoré zaujala odlišné stanovisko, ako bolo stanovisko NMa; ďalej v súvislosti s dôvodmi, pre ktoré sa Komisia domnieva, že záruky poskytnuté spoločnosťou Haniel a žalobcom samotným NMa nestačia na vylúčenie možnosti spoločnej kontroly, a nakoniec v súvislosti so zistením, že zmluva o spolupráci medzi Haniel a žalobcom, zatvorenie niektorých podnikov na výrobu kremičito-vápenatých tehál a vnútorné dokumenty spoločnosti Haniel sú podstatné prvky spoločnej kontroly nad CVK.

34 Komisia na úvod pripomína, že v napadnutom rozhodnutí nepovažovala transakciu RAG za samostatnú operáciu. Dohoda o odvode zisku, teda nadobudnutie kontroly CVK nad svojimi členskými podnikmi a transakcia RAG, t. j. nadobudnutie kontroly spoločnosťou Haniel a žalobcom nad CVK prostredníctvom nadobudnutia podielov na imaní členských spoločností CVK, ktoré predtým vlastnila spoločnosť RAG, predstavujú jedinú a tú istú koncentráciu.

35 Vzhľadom na uvedené Komisia predovšetkým tvrdí, že vo všeobecnosti, ak sa dvaja akcionári podieľajú rovnako na hlasovacích právach v podniku, táto situácia, popísaná v bode 20 oznámenia Komisie o pojme koncentrácia citovanom v bode 27 vyššie, im umožňuje mať právo veta a následne spoločnú kontrolu podniku. V prejednávanej veci ani žalobca, ani Haniel, ani RAG nemali pred koncentráciou právo veta. Navyše Komisia zdôrazňuje, že nie je vylúčené, že za veľmi výnimočných okolností minoritní akcionári, keďže nedisponovali právom veta, mohli de facto vykonávať spoločnú kontrolu podniku, pričom žalobca vo svojej žalobe netvrdil, že medzi troma vyššie uvedenými akcionármi existovali silné spoločné záujmy pred uskutočnením koncentrácie. V tejto súvislosti Komisia tiež zdôrazňuje, že snaha žalobcu rozvíjať v replike argumentáciu, podľa ktorej takéto spoločné záujmy existovali predovšetkým z dôvodu existencie dohody o odvode zisku, nezohľadňuje skutočnosť, že táto dohoda je neoddeliteľnou súčasťou koncentrácie, a preto táto argumentácia neplatí pre obdobie predchádzajúce 9. augustu 1999. Za týchto podmienok treba podľa Komisie konštatovať, že traja akcionári mali odlišné záujmy, a je potrebné predpokladať, že zmeny väčšiny v rámci CVK boli pred koncentráciou možné.

36 Ďalej, pokiaľ ide o tvrdenie založené na nezohľadnení rozhodnutia NMa z 20. októbra 1998 a záruk, ktoré poskytol žalobca a Haniel, Komisia zdôrazňuje, že NMa preskúmal koncentráciu na základe odlišnej právnej úpravy. Na jednej strane koncentrácia oznámená NMa nebola ako taká uskutočnená, a 9. augusta 1999 bola uzavretá iná koncentrácia – zahŕňajúca prvú a druhú skupinu transakcií –, na ktorú sa vzťahovala povinnosť oznámenia podľa nariadenia č. 4064/89. Na druhej strane NMa posúdil pojem kontroly podľa holandského práva hospodárskej súťaže, zatiaľ čo Komisia tak urobila podľa ustanovení nariadenia č. 4064/89. Aj keď otázka zmeny väčšiny nebola pre NMa relevantná, podľa Komisie NMa predsa priznal týmto zmenám väčšiny dôležitosť tým, že uplatnil nariadenie č. 4064/89 na inú koncentráciu, domnievajúc sa, že ak sa tieto zmeny stali možnými v dôsledku koncentrácie, táto skutočnosť vylučuje akúkoľvek predchádzajúcu spoločnú kontrolu CVK. Záruky uvádzané žalobcom v ničom tento záver nemenia, pretože ich jediným cieľom je obmedziť osobám vykonávajúcim funkcie v „konečných akcionároch“ CVK možnosť zasadať v jej riadiacich orgánoch. Členovia týchto orgánov sú však menovaní do zhromaždenia členov CVK na návrh predstaviteľov členov, ktorí samotní sú menovaní jednotlivými akcionármi. Komisia preto tvrdí, že je málo pravdepodobné, že členovia riadiacich orgánov CVK konajú bez prihliadnutia na záujmy tých, ktorí s konečnou platnosťou rozhodujú o ich nominácii alebo odvolaní – t. j. žalobca a Haniel ako „koneční akcionári“.

37 Komisia navyše zdôrazňuje, že ustanovenia holandského občianskeho zákonníka nemenia záver, podľa ktorého žalobca a Haniel majú nad CVK spoločnú kontrolu. Komisia na jednej strane tvrdí, že aj keď je pravda, že podľa holandského práva rozhodnutia riadiacich orgánov podniku musia byť prijaté so zreteľom na záujmy podniku, záujem akcionárov je stále faktor, ktorý treba zobrať do úvahy pri stanovení toho, čo je v záujme podniku. Na druhej strane Komisia uvádza, že vzťahy medzi CVK a žalobcom sú porovnateľné so vzťahmi dcérskej a materskej spoločnosti; pritom v rozsahu, v akom holandské právo spoločností zaväzuje dcérske spoločnosti dodržiavať pokyny materskej spoločnosti, by tak malo byť aj v prípade, keď dva podniky – žalobca a Haniel – spolu kontrolujú spoločný podnik.

38 Komisia tiež spochybňuje žalobcovu kritiku odôvodnenia č. 19 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého zmluva o spolupráci, uzatvorenie troch členských podnikov CVK a vnútorné dokumenty Haniel predstavujú podstatné prvky spoločnej kontroly vykonávanej žalobcom a spoločnosťou Haniel nad CVK. V tejto súvislosti Komisia pripomína, že tieto znaky slúžia iba na ilustráciu existencie spoločnej kontroly preukázanej v odôvodneniach č. 13 až 17 napadnutého rozhodnutia, čo žalobca okrem iného pripustil vo svojej replike. Preto právo veta, ktoré má žalobca a Haniel pri menovaní členov správnych orgánov CVK, ako také postačuje na vytvorenie ich spoločnej kontroly CVK. V každom prípade sa Komisia domnieva, že prvé dva prvky sú skutočne zásadné pre možnosť žalobcu a Haniel ovplyvňovať činnosť a strategické rozhodnutia CVK. Pokiaľ ide o vnútorné dokumenty Haniel, Komisia sa domnieva, že potvrdzujú jej tvrdenie, podľa ktorého Haniel a žalobca mali záujem získať spoločnú kontrolu nad CVK.

39 Nakoniec Komisia tiež odmieta tvrdenia žalobcu týkajúce sa nedostatočného odôvodnenia napadnutého rozhodnutia.

Posúdenie Súdom prvého stupňa

– Úvodné poznámky

40 Na úvod treba pripomenúť, že podľa článku 3 nariadenia č. 4064/89, ktorý má nadpis „Definícia koncentrácie“,

„1. Za vznik koncentrácie sa považuje situácia, keď:

a) sa zlúčia dva alebo viac predtým nezávislých podnikov alebo

b) jedna alebo viac osôb, ktoré už kontrolujú najmenej jeden podnik, alebo

– jeden alebo viac podnikov

kúpou cenných papierov alebo aktív, zmluvne alebo iným spôsobom nadobudnú priamu alebo nepriamu kontrolu nad celým alebo nad časťami jedného alebo viacerých ďalších podnikov.

2. Vytvorenie spoločného podniku, ktorý trvalo vykonáva všetky funkcie autonómneho hospodárskeho subjektu,… je koncentrácia v zmysle odseku 1 písm. b).

3. Na účely tohto nariadenia kontrola pozostáva z práv, zmlúv alebo akýchkoľvek iných prostriedkov, ktoré samostatne alebo spoločne a rešpektujúc príslušné skutočnosti alebo zákon dávajú možnosť uplatňovať rozhodujúci vplyv na podnik predovšetkým prostredníctvom:

a) vlastníckych alebo užívacích práv ku všetkým aktívam podniku alebo ich časti;

b) práv alebo zmlúv, ktoré umožňujú vykonávať rozhodujúci vplyv na zloženie, hlasovanie alebo rozhodovanie orgánov podniku.

4. Kontrolu nadobúdajú osoby alebo podniky, ktoré:

a) sú držiteľmi práv alebo im prislúchajú práva na základe príslušných zmlúv;

alebo

b) hoci nie sú držiteľmi takýchto práv, alebo im neprislúchajú práva na základe takýchto zmlúv, majú právomoc na výkon práv od nich odvodených.

…“

41 Z uvedeného vyplýva, že koncentrácia vznikne najmä nadobudnutím kontroly nad jedným alebo viacerými podnikmi buď podnikom konajúcim samostatne, alebo dvoma alebo viacerými spoločne konajúcimi podnikmi, pričom takéto nadobudnutie musí bez ohľadu na svoju formu poskytnúť, so zreteľom na skutkové a právne okolnosti vlastné každému prípadu, možnosť vykonávať rozhodujúci vplyv na činnosť nadobudnutého podniku vyplývajúcu z práv, zmlúv alebo akýchkoľvek iných prostriedkov.

42 Ako upresnila Komisia v bode 19 oznámenia o pojme koncentrácia citovanom v bode 27 vyššie, ktorý v podstate prevzala v odôvodnení č. 14 napadnutého rozhodnutia, a ktorý žalobca nespochybnil, o spoločnú kontrolu ide vtedy, ak dva alebo viacero podnikov alebo osôb má možnosť uplatniť rozhodujúci vplyv nad iným podnikom, t. j. možnosť zabrániť prijatiu rozhodnutí, ktoré vymedzujú strategické obchodné správanie podniku. Spoločná kontrola tak umožňuje vznik zablokovanej situácie v dôsledku možnosti zamietnuť navrhované strategické rozhodnutia, ktorú majú dva alebo viaceré podniky. Títo akcionári sa teda musia nevyhnutne zhodnúť na obchodnej politike spoločného podniku.

43 V prejednávanej veci Komisia uviedla v odôvodneniach č. 15 až 17 napadnutého rozhodnutia tieto upresnenia:

„(15) Nadobudnutím podielov RAG, spoločnosti Haniel a Cementbouw nadobudli spoločnú kontrolu nad CVK. Nepriama 50 %-ná účasť spoločností Haniel a Cementbouw v CVK umožňuje týmto spoločnostiam výkon práva veta v zhromaždení členov (ledenvergadering) CVK. Ich právo veta vzniklo prevodom podielu spoločnosti RAG, ktorej prítomnosť v zhromaždení členov umožnila zmenu väčšiny a tým vylúčila možnosť nadobudnutia kontroly akcionárov nad zhromaždením členov.

(16) Zhromaždenie členov CVK rozhoduje o zložení rozhodovacích orgánov CVK, t. j. predstavenstva (Raad van Bestuur) a dozornej rady (Raad van Commissarissen). Stanovy a dohoda o odvode zisku mu stanovujú obmedzenia v tejto voľbe, keďže žiaden z členov predstavenstva nemôže zároveň vykonávať funkcie v členských spoločnostiach akcionárov CVK a iba menšina členov dozornej rady je na to oprávnená.

(17) Právomoc rozhodovať o zložení rozhodovacích orgánov podnikov je podstatné strategické rozhodnutie. Podľa nariadenia o koncentráciách právo veta nad takýmto rozhodnutím zveruje v dôsledku toho jeho nositeľovi kontrolu nad podnikom, v prejednávanej veci nad CVK. Prijímajúc svoje vlastné rozhodnutia zohľadňujú totiž členovia týchto rozhodovacích orgánov stanoviská osôb, ktoré majú právo veta.“

44 V odôvodnení č. 19 napadnutého rozhodnutia Komisia tiež uviedla toto:

„(19) Nadobudnutie kontroly nad CVK spoločnosťami Haniel a Cementbouw vyplýva aj zo zmluvy o spolupráci uzavretej týmito podnikmi v rámci dohody o odvode zisku. Haniel a Cementbouw v nej upresňujú určité aspekty ich spolupráce v rámci CVK (odôvodnenie č. 11). Už pred koncentráciou Haniel a Cementbouw podrobne prerokovali určité strategické rozhodnutia, ktoré vedenie CVK prijalo po uskutočnení spornej koncentrácie, osobitne zatvorenie troch z jedenástich tovární vyrábajúcich kremičito-vápenaté tehly; účastníci teda zjavne vychádzali z týchto rozhodnutí pri uzavretí dohody o odvode zisku. Vo všeobecnosti, dokumenty vypracované pre potreby riaditeľstva skupiny Haniel na účely interného rozhodnutia týkajúceho sa tejto koncentrácie preukazujú, že v každom prípade z pohľadu spoločnosti Haniel uzatvorenie dohody o odvode zisku umožní účastníkom spoločnú kontrolu CVK“.

45 Z vyššie citovaných častí napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia zistila nadobudnutie kontroly CVK spoločnosťou Haniel a žalobcom nezávisle od otázky uvedenej v druhej časti tohto žalobného dôvodu, či v prejednávanej veci existuje jedna alebo viacero koncentrácií. Ak aj Komisia vo svojich písomných vyjadreniach poznamenáva, že v napadnutom rozhodnutí nerozhodla výlučne o transakcii RAG, ale o koncentrácii zahŕňajúcej prvú a druhú skupinu transakcií uvedených v bode 8 vyššie, treba skonštatovať, že pri určení nadobudnutia spoločnej kontroly nad CVK spoločnosťami Haniel a žalobcom Komisia vychádzala výlučne z druhej skupiny transakcií.

46 Treba upresniť, že žalobca v podstate tvrdí, po prvé, že pred uzavretím druhej skupiny transakcií a najmä pred transakciou RAG existovala spoločná kontrola CVK vykonávaná jej troma akcionármi, t. j. žalobcom, Haniel a RAG – ako to vyplýva z jeho tvrdenia, podľa ktorého existujú „silné spoločné záujmy medzi akcionármi CVK“ (pozri bod 27 vyššie), ktorá má povahu kontroly uvedenej v bodoch 30 až 35 už citovaného oznámenia Komisie o pojme koncentrácia – a vytýka Komisii, že nepreukázala „absenciu spoločných záujmov“ akcionárov CVK pred uzavretím druhej skupiny transakcií, pred zistením „nadobudnutia kontroly“ nad CVK spoločnosťou Haniel a žalobcom. Po druhé žalobca tvrdí, že v zmysle záruk týkajúcich sa zloženia predstavenstva a dozornej rady, poskytnutých NMa v rámci oznámenia zámeru prvej skupiny transakcií uvedenej v bode 8 vyššie by bola vylúčená spoločná kontrola nad CVK, a to z dôvodu absencie práva veta, ktoré má Haniel a žalobca nad strategickými rozhodnutiami podniku.

47 Nasledujúce preskúmanie sa preto bude v prvom rade týkať tvrdenia žalobcu, podľa ktorého spoločná kontrola CVK jej troma akcionármi existovala pred uzavretím druhej skupiny transakcií. Ako bolo určené v napadnutom rozhodnutí, v prípade negatívnej odpovede Súd prvého stupňa v druhom rade posúdi, či druhá skupina transakcií, najmä transakcia RAG, viedla k nadobudnutiu spoločnej kontroly nad CVK spoločnosťou Haniel a žalobcom. Nakoniec, v treťom rade Súd prvého stupňa preskúma námietky vznesené žalobcom v súvislosti s nedostatočným odôvodnením napadnutého rozhodnutia, pokiaľ ide o nadobudnutie spoločnej kontroly CVK.

– O tvrdeniach žalobcu, ktoré sa týkajú spoločnej kontroly nad CVK pred uzavretím druhej skupiny transakcií

48 Treba zdôrazniť, že zistenie uvedené v odôvodnení č. 15 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého prítomnosť RAG v zhromaždení členov CVK by umožnila zmenu väčšiny a vylúčila možnosť akcionárov nadobudnúť kontrolu nad členmi, je nevyhnutne založené na výklade údajov týkajúcich sa rozdelenia základného imania a zodpovedajúcich hlasovacích práv, uvedených v odôvodnení č. 5 napadnutého rozhodnutia.

49 Tieto údaje uvedené nižšie predstavujú v percentuálnom vyjadrení účasť, ktorú má každý z jedenástich členov CVK na jej základnom imaní – a s tým spojené hlasovacie práva –, v súlade so stanovami CVK:

– De Hazelaar [dôverné] %

– Loevestein [dôverné] %

– Boudewijn [dôverné] %

– Hoogdonk [dôverné] %

– Rijsbergen [dôverné] %

– Harderwijk [dôverné] %

– Roelfsema [dôverné] %

– Bergumermeer [dôverné] %

– Anker [dôverné] %

– Vogelenzang [dôverné] %

– Van Herwaarden [dôverné] %

50 Treba pripomenúť, že pred uzavretím druhej skupiny transakcií bola spoločnosť Haniel vlastníkom prvých piatich podnikov uvedených vyššie, žalobca bol materskou spoločnosťou Harderwijk, Roelfsema a Bergumermeer, zatiaľ čo RAG vlastnil Anker a Vogelenzang. Pokiaľ ide o podnik Van Herwaarden, Haniel vlastnil na jeho základnom imaní [dôverné] %, žalobca [dôverné] % a RAG [dôverné] %.

51 Z uvedeného vyplýva, že pred uzavretím druhej skupiny transakcií Haniel nepriamo vlastnil [40 až 45]( ) % základného imania CVK ([dôverné] % zodpovedajúcich celkovému podielu prvých piatich podnikov + [dôverné] % zodpovedajúcich jeho [dôverné] % účasti vo Van Herwaarden), zatiaľ čo žalobca a RAG jednotlivo vlastnili [40 až 45] % ([dôverné] % zodpovedajúcich celkovému podielu svojich troch dcérskych spoločností + [dôverné] % zodpovedajúcich jeho [dôverné] % účasti vo Van Herwaarden) a [15 až 20] % ([dôverné] % zodpovedajúcich celkovému podielu jej dvoch dcérskych spoločností + [dôverné] % zodpovedajúcich jeho [dôverné] % účasti vo Van Herwaarden).

52 Vzhľadom na možnosti hlasovania na zhromaždení členov CVK by z toho v zásade vyplývalo, že ak si RAG ponechal účasť v rámci CVK, žiaden z troch akcionárov CVK by nemal možnosť zablokovať prijatie rozhodnutí tohto zhromaždenia vrátane prijatia strategických rozhodnutí CVK.

53 Toto zistenie nie je spochybnené tvrdením žalobcu, podľa ktorého existovali dôležité spoločné záujmy medzi akcionármi podobné záujmom uvádzaným Komisiou v jej vyššie uvedenom oznámení o pojme koncentrácia, pretože v skutočnosti existovala spoločná kontrola CVK troma akcionármi pred touto transakciou.

54 Treba zdôrazniť, že v bode 30 vyššie uvedeného oznámenia Komisia uviedla, že aj keď nie sú upravené špecifické práva veta, dva alebo viac podnikov, ktoré získavajú menšinový podiel v inom podniku, môžu nad ním nadobudnúť spoločnú kontrolu. Z oznámenia vyplýva, že takáto situácia predpokladá zosúladené konanie menšinových akcionárov vyplývajúce buď z právne záväznej dohody, alebo zo skutkových okolností. Podľa oznámenia môže mať právny prostriedok zabezpečenia spoločného výkonu hlasovacích práv rôzne podoby, akými sú holdingová spoločnosť alebo zmluva, ktorou sa akcionári zaviažu konať rovnakým spôsobom (združená dohoda). Pokiaľ ide o skutkové okolnosti preukazujúce zosúladené konanie, oznámenie v bode 32 uvádza, že takéto konanie menšinových akcionárov sa môže výnimočne objaviť vtedy, ak sú spoločné záujmy týchto akcionárov také silné, že pri výkone svojich práv v spoločnom podniku nebudú pôsobiť jeden proti druhému.

55 Oznámenie na jednej strane upresňuje, že v prípade získania menšinových podielov v už existujúcom spoločnom podniku môže predchádzajúca existencia vzťahov medzi menšinovými akcionármi alebo nadobudnutie podielov prostredníctvom zosúladeného postupu naznačovať spoločný záujem takejto povahy. Na druhej strane v prípade vytvorenia nového spoločného podniku existuje väčšia pravdepodobnosť, že pri nadobudnutí menšinových podielov zakladajúce podniky zámerne vykonávajú spoločnú politiku, najmä ak každý zakladajúci podnik dá do spoločného podniku vklad, ktorý je nevyhnutný na jeho prevádzku (osobitné technológie, know-how, dodávateľské zmluvy, atď.). Oznámenie nakoniec v bode 35 zdôrazňuje, že ak silné spoločné záujmy, napríklad tie, ktoré sú naznačené vyššie, chýbajú, možnosť zmien koalícií medzi menšinovými akcionármi zvyčajne vylučuje predpoklad spoločnej kontroly. Tam, kde v postupoch rozhodovania neexistuje žiadna stabilná väčšina, pričom väčšina sa v každom prípade dá dosiahnuť rôznymi možnými spojeniami hlasov menšinových akcionárov, nie je možné predpokladať, že minoritní akcionári budú spoločne kontrolovať daný podnik.

56 Žalobca nespochybňuje všeobecné posúdenie týkajúce sa existencie spoločných záujmov, ktoré urobila Komisia vo vyššie citovanom oznámení o pojeme koncentrácia, ale tvrdí, že v prejednávanej veci pred uzavretím druhej skupiny transakcií traja akcionári už mali také záujmy, ktoré sú predmetom oznámenia.

57 Treba zdôrazniť, že vo svojich písomných vyjadreniach žalobca nepredložil žiaden dôkaz umožňujúci konkrétne podporiť jeho tvrdenie. Navyše uvádza, že tieto spoločné záujmy sú založené na dohode o odvode zisku, teda na jednej z transakcií patriacej do prvej skupiny transakcií. V tejto súvislosti však treba pripomenúť, že je nepochybné, že dohoda o odvode zisku bola uzavretá až 9. augusta 1999, t. j. v ten istý deň ako druhá skupina transakcií. Preto v rozpore s tým, čo tvrdí žalobca, táto dohoda nemôže tvoriť základ na preukázanie existencie spoločných záujmov troch akcionárov pred uzavretím druhej skupiny transakcií, ktorý by umožnil určiť, či v tom čase existovala možnosť vykonávať rozhodujúci vplyv na strategické rozhodnutia podniku CVK. Skutočnosť, že návrh dohody o odvode zisku bol oznámený NMa, v ničom nemení toto tvrdenie, pretože možnosť vykonávať rozhodujúci vplyv na strategické rozhodnutia CVK, ktorá z tejto dohody vyplýva pre žalobcu a spoločnosť Haniel, nebola pred uzavretím druhej skupiny transakcií skutočná.

58 Treba zdôrazniť, že aj keď pre existenciu rozhodujúceho vplyvu v zmysle článku 3 ods. 3 nariadenia č. 4064/89 nie je nevyhnutné, aby sa tento vplyv aj vykonával, na druhej strane existencia kontroly v zmysle článku 3 nariadenia vyžaduje, aby možnosť vykonávať takýto vplyv bola skutočná. Samotná skutočnosť, že návrh dohody o odvode zisku bol oznámený NMa, nepreukazuje, že traja akcionári získali v dôsledku tohto oznámenia možnosť vykonávať rozhodujúci vplyv nad CVK pred uzavretím druhej skupiny transakcií.

59 Z uvedeného v rozpore s tvrdením žalobcu vyplýva, že Komisii nie je možné vytýkať, že v prejednávanej veci nepreukázala neexistenciu dôležitých spoločných záujmov medzi menšinovými akcionármi CVK pred uzavretím druhej skupiny transakcií, pretože žalobca ani pred Súdom prvého stupňa neoznačil dôkazy, na ktorých by sa tieto údajné spoločné záujmy mohli zakladať.

60 Okrem iného nemá význam tvrdenie žalobcu, podľa ktorého rozhodnutia NMa z 23. apríla a z 20. októbra 1998 nespomínajú možnosť zmeny koalícií akcionárov a považujú CVK za autonómny hospodársky subjekt.

61 Na jednej strane aj za predpokladu, že rozhodnutia NMa môžu byť v rozpore s Komisiou, treba skonštatovať, že NMa v týchto rozhodnutiach rozhodoval o otázke, či zamýšľaná operácia tvoriaca predmet dohody o odvode zisku predstavuje koncentráciu podľa holandského zákona. NMa teda nerozhodoval o druhej skupine transakcií, o ktorej v čase prijatia vyššie uvedených rozhodnutí nevedel. V každom prípade, tak ako NMa nespomína zmeny koalície, tak aj vo svojom konečnom rozhodnutí z 20. októbra 1998 neuvádza, že pred uzavretím druhej skupiny transakcií existovala spoločná kontrola CVK troma akcionármi, teda predpoklad, ktorý žalobca uvádza v rámci tejto časti žalobného dôvodu.

62 Na druhej strane sa žalobca mýli v súvislosti s pojmom autonómny hospodársky subjekt. Skutočnosť, že spoločný podnik môže byť plne výkonným podnikom, a teda z funkčného hľadiska hospodársky autonómny, neznamená, že je autonómny pri prijímaní svojich strategických rozhodnutí. Opačný záver by viedol k situácii, že by nikdy neexistovala spoločná kontrola „spoločného podniku“, len čo by bol hospodársky autonómny. Podmienka uložená článkom 3 ods. 2 nariadenia č. 4064/89 nato, aby vytvorenie spoločného podniku, t. j. kontrolovaného dvoma alebo viacerými podnikmi, bolo považované za uskutočnenie koncentrácie, podľa ktorej tento spoločný podnik musí „trvalo vykonáva[ť] všetky funkcie autonómneho hospodárskeho subjektu“, však dokazuje, že to tak nie je.

63 V dôsledku toho na základe údajov v napadnutom rozhodnutí a obsahu spisu dostupného v čase jeho prijatia žalobca nepreukázal, že existovala spoločná kontrola CVK jej troma akcionármi pred uzavretím druhej skupiny transakcií, na ktorej existenciu Komisia by nesprávne opomenula prihliadnuť.

64 Treba preto overiť, či uzavretie druhej skupiny transakcií viedlo k nadobudnutiu kontroly nad CVK spoločnosťou Haniel a žalobcom, v dôsledku čoho by získali právo veta nad strategickými rozhodnutiami tohto podniku.

– O nadobudnutí spoločnej kontroly nad CVK spoločnosťou Haniel a žalobcom pri uzavretí druhej skupiny transakcií

65 Predovšetkým je nesporné, že transakciou RAG spoločnosť Haniel a žalobca nadobudli spoločnú kontrolu nad troma podnikmi Anker, Vogelenzang a Van Herwaarden, ktoré sú členmi CVK. Táto operácia spočívajúca v kúpe jednotlivých exkluzívnych a menšinových podielov spoločnosti RAG v týchto podnikoch predstavuje ako taká koncentráciu. Zmluva o prevode zahŕňa okrem iného ustanovenia typicky spojené s koncentráciou, ako napríklad ustanovenie o zákaze konkurencie na holandskom trhu výroby stavebných materiálov na nosné múry, ku ktorému sa zaviazal RAG za všetky podniky jeho skupiny.

66 Ďalej treba zdôrazniť, že Haniel a žalobca vzhľadom na rozdelenie základného imania medzi členmi CVK spomenuté v odôvodnení č. 5 napadnutého rozhodnutia nepriamo každý nadobudli 50 % na základnom imaní CVK tým, že na jednej strane nadobudli každý [dôverné] % podiel v Anker a Vogelenzang a na druhej strane tým, že sa dohodli na kúpe [dôverné] % podielu, ktorý mal RAG na základnom imaní Van Herwaarden, žalobcom.

67 Rovnaký podiel na základnom imaní a jemu zodpovedajúcich hlasovacích právach v CVK v zásade umožňuje každému z akcionárov blokovať strategické rozhodnutia spoločného podniku, ako napríklad rozhodnutia týkajúce sa menovania rozhodovacích orgánov spoločného podniku, ktorými sú predstavenstvo a dozorná rada. Aby sa zabránilo vzniku takejto možnosti zablokovania pri prijímaní strategických rozhodnutí spoločného podniku, akcionári sú povinní neustále spolupracovať.

68 V tejto súvislosti žalobca po prvé tvrdí, že záruky poskytnuté NMa v súvislosti so zložením rozhodovacích orgánov CVK vylučujú uplatnenie práva veta každým z akcionárov nad týmito rozhodnutiami. Po druhé sa domnieva, že holandský občiansky zákonník ukladá rozhodovacím orgánom CVK povinnosť prijímať rozhodnutia výlučne v záujme tohto podniku a nie v záujme akcionárov. Po tretie spochybňuje posúdenie Komisie, podľa ktorej zmluva o spolupráci, ktorú uzavrel so spoločnosťou Haniel, a ostatné príklady uvedené v odôvodnení č. 19 napadnutého rozhodnutia preukazujú existenciu spoločnej kontroly CVK.

69 Tieto tvrdenia nemožno prijať.

70 Pokiaľ ide o prvé tvrdenie, treba zdôrazniť, že v súlade s článkami 9 a 12 stanov CVK prijatých 9. augusta 1999 v znení ich zmien a doplnení je každý z členov predstavenstva a dozornej rady zvolený zhromaždením členov. Stanovy v súlade so zárukami poskytnutými NMa ustanovujú určité obmedzenia, pokiaľ ide o osoby, ktoré môžu zastávať funkciu v rozhodovacích orgánoch. Pokiaľ ide o predstavenstvo, článok 9 ods. 1 stanov ustanovuje, že tento orgán je zložený výlučne zo zástupcov členov CVK alebo nezávislých osôb a nebude v ňom prítomný žiaden zástupca skupín spoločností, ktorým patrí materská spoločnosť jedného alebo viacerých členov CVK. Pokiaľ ide o dozornú radu, článok 12 ods. 2 stanov uvádza, že väčšina členov tohto orgánu vrátane jeho predsedu sa skladá zo zástupcov členov alebo nezávislých osôb, pričom iba menšinu členov môžu predstavovať zástupcovia skupín, ktorým patrí materská spoločnosť jedného alebo viacerých členov CVK.

71 Keďže sa však tento typ obmedzení týka iba výberu osôb, ktoré zastávajú funkciu v rozhodovacích orgánoch, nemôže úplne vylúčiť možnosť akcionárov členov CVK vykonávať nad ním rozhodujúci vplyv.

72 Určite treba pripustiť, že akcionári členov CVK nie sú priamo nositeľmi práv veta na valnom zhromaždení CVK, ktoré vykonávajú samotní členovia. Je však dôležité pripomenúť, že článok 3 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 4064/89 upresňuje, že kontrolu možno nadobudnúť „priamo alebo nepriamo“ jednou alebo viacerými osobami, zatiaľ čo článok 3 ods. 4 písm. b) tohto nariadenia pripúšťa, že kontrolu môžu mať aj osoby, ktoré hoci nie sú nositeľmi práv, ani im neprislúchajú práva na základe zmlúv, majú právomoc na výkon z nich vyplývajúcich práv. Zo skutočnosti, že na jednej strane sa obchodné spoločnosti vždy spravujú rozhodnutiami svojich jediných akcionárov, väčšinových akcionárov alebo akcionárov vykonávajúcich nad spoločnosťou spoločnú kontrolu a že na druhej strane v prejednávanej veci členské spoločnosti CVK sú všetky dcérske spoločnosti vlastnené výlučne alebo spoločne žalobcom a spoločnosťou Haniel, nevyhnutne vyplýva, že menovanie do rozhodovacích orgánov CVK predpokladá dohodu dvoch akcionárov. V opačnom prípade nemôžu členovia vymenovať rozhodovacie orgány CVK, a spoločný podnik nemôže fungovať.

73 Okolnosť, že zástupcovia materských spoločností nemôžu zastávať funkciu v predstavenstve CVK alebo môžu predstavovať len menšinu v dozornej rade tohto podniku, nemá dôsledok na skutočnosť, že o zložení rozhodovacích orgánov rozhodujú členovia CVK a prostredníctvom týchto členov ich dvaja akcionári.

74 Okrem iného treba zdôrazniť, že pokiaľ ide o zloženie dvoch rozhodovacích orgánov CVK, nemožno vylúčiť, že všetky osoby zasadajúce v týchto orgánoch vykonávajú zároveň funkcie v rozhodovacích orgánoch členských podnikov CVK, ako to umožňuje znenie článkov 9 a 12 stanov CVK, podľa ktorého rozhodovacie orgány CVK „budú zložené výlučne z členov CVK alebo nezávislých osôb“. Ak nastane takýto prípad, títo zástupcovia musia byť do funkcií v členských podnikoch CVK nevyhnutne menovaní akcionármi členov CVK a vo funkciách v rozhodovacích orgánoch CVK budú musieť nevyhnutne zohľadňovať stanoviská týchto akcionárov.

75 Za daných okolností žalobca nepredložil žiaden dôkaz spochybňujúci záver Komisie, podľa ktorého nie sú vylúčené všetky možnosti vykonávať rozhodujúci vplyv na CVK spoločnosťou Haniel a žalobcom v nadväznosti na uzavretie druhej skupiny transakcií.

76 Okrem iného žalobca nemôže Komisii vytýkať údajnú legitímnu dôveru, ktorá by bola založená na výklade pojmu kontrola, ktorý zvolil NMa uplatnením holandského práva hospodárskej súťaže.

77 V tejto súvislosti treba pripomenúť, že právo dovolávať sa ochrany legitímnej dôvery závisí od splnenia troch podmienok. Po prvé, dotknutej osobe musia byť administratívou Spoločenstva poskytnuté presné, nepodmienečné a zhodné záruky pochádzajúce z oprávnených a dôveryhodných zdrojov. Po druhé, tieto záruky musia byť spôsobilé vyvolať legitímne očakávanie u toho, komu sú určené. Po tretie, poskytnuté záruky musia byť v súlade s platnými predpismi (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. júna 2005, Branco/Komisia, T‑347/03, Zb. s. II‑2555, bod 102 a tam citovanú judikatúru).

78 V prejednávanej veci stačí zdôrazniť, že žalobca nezískal žiadnu konkrétnu záruku zo strany administratívy Spoločenstva, na základe ktorej by mala Komisia za predpokladu, že by sa mohla takto legálne zaviazať, posúdiť pojem kontrola v zmysle nariadenia č. 4064/89 rovnakým spôsobom, ako to urobil NMa v rozhodnutí z 20. októbra 1998 uplatnením holandského práva hospodárskej súťaže. Žalobca tiež nedostal konkrétnu záruku zo strany NMa, osobitne v liste z 26. marca 1999 citovanom v bode 7 vyššie, s ktorou by Komisia súhlasila a podľa ktorej by Komisia uplatnila rovnaký postup ako ten, ktorý je obsiahnutý v tomto liste po uzavretí druhej skupiny transakcií. V každom prípade aj za predpokladu, že by žalobca dostal takúto záruku, táto nemohla vzbudiť sama osebe dôvodné očakávania, pretože podľa vyššie uvedenej úvahy by takáto záruka nebola založená na hodnotení zlučiteľnom s článkom 3 nariadenia č. 4064/89.

79 Ani druhé tvrdenie založené na uplatnení holandského občianskeho zákonníka nie je presvedčivejšie. Ak aj holandský občiansky zákonník stanovuje, ako to tvrdí žalobca, že rozhodnutia družstva musia byť prijaté v jeho vlastnom záujme, nič to nemení na skutočnosti, že osobami oprávnenými prijímať tieto rozhodnutia sú osoby, ktoré majú priamo alebo nepriamo hlasovacie práva v družstve. Preto tvrdenia žalobcu vyvodené z ustanovení holandského občianskeho zákonníka nespochybňujú existenciu rozhodujúceho vplyvu spoločnosti Haniel a žalobcu na CVK po uzavretí druhej skupiny transakcií.

80 Nakoniec, pokiaľ ide o tretie tvrdenie, zmluva o spolupráci, ktorú uzavrel so spoločnosťou Haniel, zatvorenie troch členských podnikov CVK a určité interné dokumenty spoločnosti Haniel, na ktoré sa odvoláva odôvodnenie č. 19 napadnutého rozhodnutia, nepredstavujú podstatu právneho odôvodnenia napadnutého rozhodnutia týkajúceho sa spoločnej kontroly CVK – ktoré je zamerané na existenciu práv veta v prospech spoločnosti Haniel a žalobcu –, ale slúžia iba na jeho osvetlenie, čo žalobca pripúšťa vo svojej replike. Preto aj za predpokladu, že by uvedené príklady nepreukazovali existenciu rozhodujúceho vplyvu na CVK – ktorého možnosť vyplýva z existencie práva veta, už skonštatovanej odôvodneniach č. 13 až 17 napadnutého rozhodnutia a rozobratej vyššie –, a následne by bolo hodnotenie týchto príkladne uvedených skutočností v napadnutom rozhodnutí zjavne nesprávne, ako to tvrdí žalobca, neviedlo by to k zrušeniu napadnutého rozhodnutia, pretože zásada možnosti rozhodujúceho vplyvu na CVK zostáva plne platná.

81 Pre úplnosť Súd prvého stupňa zdôrazňuje, že zavretie troch členských podnikov CVK (Boudewijn, Bergumermeer a Vogelenzang) umožňuje dostatočne preukázať nadobudnutie kontroly nad CVK spoločnosťou Haniel a žalobcom, pričom ani žalobca vážne nespochybňuje, že ide o strategické rozhodnutie.

82 Ešte konkrétnejšie, pokiaľ ide o podnik Vogelenzang − ktorý bol pred transakciou RAG dcérskou spoločnosťou RAG − ani Haniel, ani žalobca nemohli od uzavretia druhej skupiny transakcií samy rozhodnúť o zatvorení tohto podniku, ktorého obchodné podiely v rovnakom rozsahu vlastnia jeho dvaja akcionári. Žalobca nedokázal v žiadnom štádiu konania pred Súdom prvého stupňa podložiť tvrdenie, podľa ktorého o uzavretí tohto podniku rozhodla CVK na základe svojej vlastnej obchodnej politiky. Z toho vyplýva, že o uzavretí podniku Vogelenzang mohli rozhodnúť jedine Haniel a žalobca.

83 Na základe všetkých týchto dôvodov treba skonštatovať, že Komisia sa správne domnievala, že uzavretím druhej skupiny transakcií nadobudli Haniel a žalobca spoločnú kontrolu nad CVK v zmysle článku 3 nariadenia č. 4064/89.

– O údajne nedostatočnom odôvodnení

84 Žalobca uvádza tri výhrady týkajúce sa nedostatočného odôvodnenia napadnutého rozhodnutia, pokiaľ ide o určenie nadobudnutia spoločnej kontroly nad CVK spoločnosťou Haniel a ním samotným (pozri bod 33 vyššie).

85 Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry rozsah povinnosti odôvodniť rozhodnutie závisí od povahy príslušného aktu a od kontextu, v akom bol prijatý. Odôvodnenie musí jasne a nepochybne vyjadrovať úvahy inštitúcie takým spôsobom, že na jednej strane poskytne dotknutým osobám dostatočný údaj o tom, či je akt dôvodný alebo či je prípadne zaťažený vadou umožňujúcou spochybniť jeho platnosť a na druhej strane umožní súdu Spoločenstva, aby vykonal príslušnú kontrolu zákonnosti (pozri rozsudok Súdneho dvora z 20. novembra 2002, Lagardère a Canal+/Komisia, T‑251/00, Zb. s. II‑4825, bod 155 a tam citovanú judikatúru).

86 V prejednávanej veci možno napriek implicitnému odôvodneniu napadnutého rozhodnutia, pokiaľ ide o neexistenciu spoločnej kontroly CVK troma akcionármi pred uzavretím druhej skupiny transakcií a osobitne transakcie RAG, napadnuté rozhodnutie vnímať v kontexte, v ktorom bolo prijaté, osobitne na základe údajov uvedených v odôvodnení č. 5 napadnutého rozhodnutia, stanov CVK a zmlúv uzavretých 9. augusta 1999. Ako zdôrazňuje vyššie vykonaná analýza, odôvodnenie napadnutého rozhodnutia v tejto otázke tiež neznemožňuje Súdu prvého stupňa vykonať kontrolu zákonnosti.

87 Žalobca tiež nemôže vytýkať Komisii, že nedostatočne vysvetlila dôvody, pre ktoré sa domnievala, že záruky poskytnuté NMa neboli dostatočné. Z odôvodnení č. 25 a 27 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia uviedla dôvody, pre ktoré nemohla rozšíriť výklad pojmu kontrola, ktorý zvolil NMa najmä v rozhodnutí z 20. októbra 1998 na základe holandskej právnej úpravy o hospodárskej súťaži na výklad článku 3 ods. 3 nariadenia č. 4064/89, ktorého výklad je v právomoci Komisie, s výhradou kontroly vykonanej súdom Spoločenstva. Tieto vysvetlenia boli samy osobe dostačujúce. Navyše, kontrola zákonnosti tiež nie je v tejto otázke znemožnená, ako to preukazujú predchádzajúce úvahy.

88 K rovnakému záveru treba dospieť aj v súvislosti s príkladmi poukazujúcimi na existenciu spoločnej kontroly uvedenými v odôvodnení č. 19 napadnutého rozhodnutia. Hoci odôvodnenie napadnutého rozhodnutia je v tejto otázke stručné, žalobca mohol plne porozumieť dôvodom, ktoré viedli Komisiu k presvedčeniu, že tieto okolnosti mohli preukazovať existenciu spoločnej kontroly nad CVK žalobcom a spoločnosťou Haniel okrem iného aj bez toho, aby bola znemožnená súdna kontrola.

89 Za týchto podmienok výhrady založené na nedostatočnom odôvodnení napadnutého rozhodnutia musia byť zamietnuté.

90 Následne treba tiež zamietnuť prvú časť prvého žalobného dôvodu.

O druhej časti prvého žalobného dôvodu, podľa ktorej Komisia nemala právomoc považovať dve transakcie za jedinú koncentráciu a podľa ktorej v prejednávanej veci nedošlo ku koncentrácii v zmysle článku 3 nariadenia č. 4064/89

Tvrdenia účastníkov konania

91 Po prvé žalobca vytýka Komisii, že sa v napadnutom rozhodnutí domnievala, že nadobudnutie kontroly CVK nad svojimi členskými podnikmi prostredníctvom uzavretia dohody o odvode zisku na jednej strane a transakcie RAG na druhej strane predstavuje jednu a tú istú koncentráciu v dôsledku ich vzájomnej závislosti z časového a hospodárskeho hľadiska. Podľa písomných vyjadrení žalobcu nariadenie č. 4064/89 nepriznáva Komisii žiadnu všeobecnú právomoc rozhodnúť, že dve odlišné transakcie sa majú považovať za jednu koncentráciu.

92 V tejto súvislosti žalobca zdôrazňuje, že na takúto situáciu odkazuje iba článok 5 ods. 2 druhý pododsek nariadenia č. 4064/89, v zmysle ktorého za určitých podmienok Komisia má právo považovať dve alebo viacero transakcií za jednu koncentráciu na účely výpočtu obratu dotknutých podnikov nadobúdajúcich účasti jedného alebo viacerých podnikov. Žalobca však zdôrazňuje, že uvedené ustanovenie nie je v prejednávanej veci relevantné. Na jednej strane cieľom článku 5 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 4064/89 je zabrániť tomu, aby podniky obchádzali uplatnenie tohto nariadenia tým, že umelo rozdelia operáciu na viacero transakcií, aby tak táto operácia nedosahovala limity obratov ustanovené týmto nariadením. V prejednávanej veci napadnuté rozhodnutie neobsahuje žiaden dôkaz naznačujúci skutočnosť, že žalobca a Haniel mali v úmysle obísť uplatnenie nariadenia č. 4064/89. Na druhej strane žalobca zdôrazňuje, že v odôvodnení č. 23 napadnutého rozhodnutia Komisia vyvodila záver, že článok 5 ods. 2 druhý pododsek nariadenia č. 4064/89 nemožno v prejednávanej veci priamo uplatniť. V každom prípade žalobca zastáva názor, že skutočné obmedzenia pôsobnosti nariadenia č. 4064/89 boli uznané samotnou Komisiou v Zelenej knihe o preskúmaní nariadenia č. 4064/89 [KOM (2001) 745, konečné znenie] a v návrhu nariadenia Rady o kontrole koncentrácií medzi podnikmi (Ú. v. EÚ C 20, 2003, s. 4) predloženom Komisiou s cieľom zmeniť a doplniť toto nariadenie.

93 Po druhé žalobca zdôrazňuje, že aj za predpokladu, že nariadenie č. 4064/89 zveruje Komisii právomoc považovať viacero transakcií za jednu koncentráciu, Komisia dostatočne nepodložila svoje hodnotenie, podľa ktorého v prejednávanej veci existovala vzájomná závislosť medzi dvoma skupinami predmetných transakcií tak, aby ich bolo potrebné považovať za jednu koncentráciu.

94 Podľa žalobcu skutočnosť, že prvá a druhá skupina transakcií sa uzavrela v ten istý deň − 9. augusta 1999 − pred tým istým notárom, nemá osobitný význam pre otázku ich vzájomnej závislosti. Žalobca v tejto súvislosti zdôrazňuje, že už oznámil Komisii, že uzatvorenie dohody o odvode zisku do 9. augusta 1999 bolo oddialené tak odvádzaním ziskov a strát v rámci CVK, v súvislosti s ktorým bolo potrebné vykonať viacero veľmi rozsiahlych technických a obchodných operácií, ako aj rôznymi ekologickými štúdiami.

95 Žalobca navyše spochybňuje hodnotenie Komisie, podľa ktorého uzavretie dohody o odvode ziskov bolo podmienené uskutočnením druhej skupiny transakcií, najmä transakcie RAG. V tejto súvislosti žalobca predovšetkým pripomína, že dohoda o odvode zisku bola oznámená 26. februára 1998 NMa, z čoho vyplýva, že zámer uzavrieť túto dohodu bol dostatočne presný napriek tomu, že žalobca v tomto čase nevedel o predaji obchodných podielov RAG v členských podnikoch CVK, a preto tento predaj nemá rozhodujúci význam pre otázku vzájomnej závislosti oboch transakcií. Žalobca ďalej zdôrazňuje, že neexistuje žiadna záväzná zmluvná dohoda alebo urovnanie spájajúce dve transakcie. Žalobca nakoniec tvrdí, že názor spoločnosti Haniel, podľa ktorého existuje vzájomná závislosť medzi transakciami treba považovať za nepodstatný, pretože jednak, pri hodnotení takejto vzájomnej závislosti sa Komisia musí oprieť o skutkové okolnosti, a nie o subjektívne posúdenie jednej zo strán, a jednak Haniel, so zreteľom na okolnosti prejednávanej veci, mohol mať záujem na zrušení CVK v súlade s požiadavkami napadnutého rozhodnutia. Podľa názoru žalobcu ide teda o dve odlišné koncentrácie.

96 Po prvé, pokiaľ ide o tvrdenie týkajúce sa všeobecnej právomoci Komisie považovať viacero transakcií za jednu koncentráciu, Komisia naopak tvrdí, že článok 3 nariadenia č. 4064/89, ktorý sa týka pojmu koncentrácia, nevylučuje, že jedna koncentrácia môže zahŕňať niekoľko transakcií. V závislosti od ekonomickej reality môže koncentrácia pozostávať z jednej alebo viacerých transakcií. Podľa Komisie jej samotný rozhodovací postup poukazuje na niekoľko takýchto príkladov.

97 Navyše, podľa Komisie odkaz žalobcu na článok 5 ods. 2 druhý pododsek nariadenia č. 4064/89 nie je správny. Toto ustanovenie sa týka výlučne výpočtu obratu na účely určenia, či má koncentrácia význam na úrovni Spoločenstva, alebo nie, a či je jeho cieľom zabrániť podnikom vyhýbať sa uplatneniu nariadenia č. 4064/89 tým, že rozdelia koncentráciu na viacero odlišných transakcií, ktoré sa uskutočnia počas obdobia dvoch rokov, a jednotlivo nedosiahnu stanovený prah pre obraty. Na samotný pojem koncentrácia sa však vzťahuje článok 3 nariadenia č. 4064/89.

98 Komisia tiež spochybňuje odkaz žalobcu na už citovanú Zelenú knihu a návrh Komisie smerujúci k zmene a doplneniu nariadenia č. 4064/89. Podľa Komisie, hoci sa navrhovalo rozšírenie právomocí Komisie na určité osobitné typy transakcií, Zelená kniha potvrdila všeobecnú a širokú definíciu pojmu koncentrácia, zatiaľ čo návrh Komisie smeroval len k osvetleniu existujúcej rozhodovacej praxe.

99 Po druhé, Komisia nesúhlasí s výhradou žalobcu, podľa ktorej dostatočne nepreukázala vzájomnú závislosť medzi dvoma hlavnými transakciami.

100 Podľa Komisie tri okolnosti, ak sa zohľadnia spoločne, umožňujú vyvodiť takúto vzájomnú závislosť, ako to bolo preukázané v odôvodneniach č. 20 až 22 napadnutého rozhodnutia.

Posúdenie Súdom prvého stupňa

101 V rámci tejto časti žalobného dôvodu žalobca, hoci upresnil svoje stanovisko na pojednávaní, v prvom rade spochybňuje všeobecnú právomoc Komisie považovať za jednu koncentráciu viacero transakcií uplatnením článku 3 nariadenia č. 4064/89. V druhom rade sa žalobca domnieva, že hodnotenie Komisie, podľa ktorého transakcie uzavreté 9. augusta 1999 boli vzájomne závislé a z ekonomického hľadiska predstavovali celok, je nesprávne.

– O možnosti Komisie považovať viacero transakcií za jednu koncentráciu podľa článku 3 nariadenia č. 4064/89.

102 Podľa článku 3 ods. 1 nariadenia č. 4064/89 sa za vznik koncentrácie považuje situácia, keď sa zlúčia dva alebo viac predtým nezávislých podnikov [článok 3 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 4064/89] alebo ak jedna alebo viac osôb, ktoré už kontrolujú najmenej jeden podnik, alebo ak jeden alebo viac podnikov kúpia cenné papiere alebo aktíva, zmluvne alebo iným spôsobom nadobudnú priamu alebo nepriamu kontrolu nad celým podnikom alebo nad časťami jedného alebo viacerých ďalších podnikov [článok 3 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 4064/89].

103 Zatiaľ čo článok 3 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 4064/98 kvalifikuje ako koncentráciu relatívne jednoduchý a identifikovateľný fenomén – a to zlúčenie dvoch alebo viacerých pred tým nezávislých podnikov – uvedené ustanovenie v písmene b) zahŕňa všetky ostatné situácie, v rámci ktorých jeden alebo viacero podnikov nadobúdajú kontrolu nad celým alebo nad časťami jedného alebo viacerých iných podnikov.

104 Táto všeobecná a účelová definícia koncentrácie – ktorej výsledkom je kontrola jedného alebo viacerých podnikov – implikuje, že nezáleží na tom, či sa priame alebo nepriame nadobudnutie tejto kontroly uskutočnilo počas jednej, dvoch alebo viacerých etáp prostredníctvom jednej, dvoch alebo viacerých transakcií, ak dosiahnutý výsledok predstavuje jednu koncentráciu.

105 Tiež nie je podstatné, či účastníci pri oznámení koncentrácie Komisii zamýšľajú uzavrieť dve alebo viacero transakcií alebo či ich už pred oznámením uzavreli. Komisii prináleží v tomto prípade zhodnotiť, či tieto transakcie majú jednotnú povahu, a teda predstavujú jednu koncentráciu v zmysle článku 3 nariadenia č. 4064/89.

106 Cieľom takéhoto prístupu je identifikovať v závislosti od skutkových a právnych okolností vlastných každému prípadu a v záujme zistenia ekonomickej reality, ktorá je v pozadí operácií, ekonomický cieľ sledovaný účastníkmi tým, že sa za existencie viacerých odlišných právnych transakcií preskúma, či dotknuté podniky mohli uzavrieť každú transakciu oddelene alebo či naopak každá transakcia nepredstavuje iba časť komplexnejšej operácie, bez ktorej by ju účastníci neuzavreli.

107 Inak povedané, na účely určenia jednotnej povahy predmetných transakcií treba v každom konkrétom prípade posúdiť, či tieto transakcie sú vzájomne závislé, teda či jedna by sa bez druhej neuskutočnila.

108 Tento postup smeruje na jednej strane k tomu, aby sa podnikom, ktoré oznamujú koncentráciu, zaručila právna istota pre všetky transakcie, ktorými sa táto operácia uskutočňuje, a na druhej strane, aby sa Komisii umožnil výkon účinnej kontroly nad koncentráciami, ktoré sú spôsobilé významným spôsobom narušiť účinnú hospodársku súťaž na spoločnom trhu alebo na jeho podstatnej časti. Tieto dva ciele navyše predstavujú základný účel nariadenia č. 4064/89 (rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. novembra 1997, Kaysersberg/Komisia, T‑290/94, Zb. s. II‑2137, bod 109; uznesenie predsedu Súdu prvého stupňa z 2. decembra 1994, Union Carbide/Komisia, T‑322/94 R, Zb. s. II‑1159, bod 36; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 24. marca 1994, Air France/Komisia, T‑3/93, Zb. s. II‑121, bod 48).

109 Z uvedeného vyplýva, že koncentrácia v zmysle článku 3 ods. 1 nariadenia č. 4064/89 môže vzniknúť aj pri existencii viacerých formálne odlišných právnych transakcií, ak sú tieto transakcie vzájomne závislé takým spôsobom, že by sa jedny bez druhých neuskutočnili, a ktorých výsledok spočíva v tom, že jeden alebo viacero podnikov nadobudne priamu alebo nepriamu ekonomickú kontrolu nad činnosťou jedného alebo viacerých iných podnikov.

110 Toto posúdenie nie je spochybnené rôznymi tvrdeniami žalobcu.

111 Na prvom mieste, pokiaľ ide o tvrdenie vyvodené z článku 5 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 4064/89, z ktorého by mal z dôvodu, že sa ako jediný výslovne vzťahuje na viaceré transakcie, a že Komisia nepovažovala toto ustanovenie za priamo uplatniteľné v prejednávanej veci, vyplynúť nedostatok právomoci Komisie kvalifikovať dve alebo viacero transakcií ako jednu koncentráciu v zmysle článku 3 nariadenia č. 4064/89, treba ho zamietnuť ako nedôvodné.

112 Treba pripomenúť, že článok 5 nariadenia č. 4064/89 s názvom „Výpočet obratu“ stanovuje:

„1. Spoločný obrat v zmysle článku 1 ods. 2 sa skladá z čiastok, ktoré účastníci koncentrácie vypočítajú z predchádzajúceho finančného roka z predaja výrobkov a poskytovania služieb, ktoré sú ich bežnou činnosťou, od ktorého odpočítajú obchodný rabat, daň z pridanej hodnoty a ďalšie dane súvisiace priamo s obratom. Spoločný obrat účastníka koncentrácie neobsahuje predaj výrobkov ani poskytovanie služieb medzi jednotlivými podnikmi podľa odseku 4.

…

2. Odlišne od odseku 1, kde koncentráciu predstavuje nadobudnutie častí, ktoré sú alebo nie sú konštituované ako právnické osoby, jedného alebo viacerých podnikov, vzhľadom na predávajúceho alebo predávajúcich sa zohľadňuje iba obrat tých častí, ktoré sú predmetom transakcie.

Dve alebo viac transakcií v zmysle prvého odseku, ktoré sa realizujú do dvoch rokov medzi tými istými osobami alebo podnikmi, sa však považujú za jednu a tú istú koncentráciu, ku ktorej došlo v deň poslednej transakcie.

…“

113 Zo znenia tohto samotného ustanovenia vyplýva, že upravuje odlišnú situáciu ako je situácia, na ktorú sa vzťahuje článok 3 nariadenia č. 4064/89.

114 Článok 3 nariadenia č. 4064/89 síce definuje podmienky existencie „koncentrácie“ a obmedzuje sa na všeobecné a vecné definovanie toho, čo treba považovať za „koncentráciu“, ale neupravuje otázku právomoci Komisie vo veci koncentrácií (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. decembra 1999, Kesko/Komisia, T‑22/97, Zb. s. II‑3775, bod 138). Spomedzi operácií, ktoré zodpovedajú definícii článku 3 nariadenia č. 4064/89, patria do výlučnej právomoci Komisie jedine operácie s takzvaným „rozsahom [významom na úrovni – neoficiálny preklad] Spoločenstva“, ako sú definované v článku 1 tohto nariadenia, ak nie je v tomto nariadení ustanovené inak. Preto ak určitá transakcia zodpovedá definícii v článku 3 nariadenia č. 4064/89, nespadá nevyhnutne do rozsahu výlučnej právomoci Komisie; k tomu je ešte potrebné, aby táto transakcia mala „význam na úrovni Spoločenstva“.

115 Z článku 1 nariadenia č. 4064/89 vyplýva, že zámerom zákonodarcu Spoločenstva bolo, aby Komisia v rámci úlohy, ktorá jej je zverená v oblasti koncentrácií, konala iba vtedy, keď plánovaná − alebo už uskutočnená − operácia dosahuje určitý hospodársky rozmer a geografický rozsah, teda „význam na úrovni Spoločenstva“. Okrem iného zo všeobecnej štruktúry článku 5 nariadenia č. 4064/89 vyplýva, že zámerom zákonodarcu Spoločenstva bolo spresniť rozsah pôsobnosti tohto nariadenia predovšetkým definovaním obratov účastníkov koncentrácie, ktoré treba zohľadniť na účely vymedzenia jej „významu na úrovni Spoločenstva“ v zmysle článku 1 nariadenia č. 4064/89.

116 Z článku 5 ods. 2 nariadenia č. 4064/89 tak vyplýva, že v rámci nadobudnutia častí podniku sa musí na posúdenie významu predmetnej koncentrácie zohľadniť jedine obrat vzťahujúci sa na tieto skutočne nadobudnuté časti podniku (rozsudok Air France/Komisia, už citovaný v bode 108 vyššie, bod 103).

117 Toto posúdenie rovnako zahŕňa výklad článku 5 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 4064/89 v tom zmysle, že ak sa nadobudnutie časti jedného alebo viacerých podnikov uskutočňuje viacerými transakciami medzi tými istými osobami alebo podnikmi počas obdobia dvoch rokov, obrat sa musí vzťahovať na tieto nadobudnuté časti posudzované spolu.

118 Dôvodom vedúcim k vloženiu druhého pododseku do článku 5 ods. 2 nariadenia č. 4064/89 − ktorého analýza je napokon u účastníkov tohto konania rovnaká − je zabrániť tomu, aby tie isté podniky alebo tie isté osoby umelo rozdelili operáciu na niekoľko čiastočných prevodov aktív rozvrhnutých v čase s cieľom vyhnúť sa limitom stanoveným nariadením č. 4064/89, ktoré určujú právomoc Komisie pri uplatňovaní tohto nariadenia.

119 Preto skutočnosť, že článok 5 ods. 2 druhý pododsek nariadenia č. 4064/89 umožňuje Komisii považovať dve alebo viacero transakcií za tvoriace jednu koncentráciu na účely výpočtu obratu dotknutých podnikov s cieľom zabrániť vylúčeniu právomoci, ktorú jej zveruje nariadenie, neznamená, že toto ustanovenie, v rozpore s tým, čo tvrdí žalobca, zbavuje Komisiu práva vopred určiť podľa článku 3 tohto nariadenia, či viaceré transakcie, ktoré sú jej oznámené, tvoria jednu koncentráciu alebo naopak či musia byť tieto transakcie považované za transakcie tvoriace viacero koncentrácií.

120 Ak z hodnotenia Komisie vyplynie, že dve oznámené transakcie nie sú vzájomne závislé, tieto transakcie sa budú posudzovať jednotlivo. Ak jedna a/alebo druhá nemá význam na úrovni Spoločenstva, Komisia nebude mať právomoc jednu a/alebo druhú posudzovať. Ak z tohto hodnotenia vyplynie, že transakcie majú jednotnú povahu umožňujúcu považovať ich za jednu koncentráciu podľa článku 3 nariadenia č. 4064/89, Komisia následne preverí, či takto identifikovaná operácia má význam na úrovni Spoločenstva na účely určenia svojej právomoci a posúdenia účinkov operácie na hospodársku súťaž.

121 V každom prípade uplatnenie článku 3 nariadenia č. 4064/89 na prejednávanú vec nemá za cieľ ani za následok umožniť vyvodiť záver o právomoci Komisie na hodnotenie identifikovaných koncentrácií, ale preveriť, či transakcie, ktoré sú predmetom oznámenia, predstavujú jednu alebo viacero koncentrácií.

122 Za týchto podmienok nemá tvrdenie žalobcu založené na článku 5 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 4064/89 dôsledky na výklad článku 3 nariadenia č. 4064/89 umožňujúceho Komisii preskúmať, či predmetné transakcie spadajú do rozsahu pôsobnosti tohto ustanovenia v dôsledku ich jednotnej povahy.

123 Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu, podľa ktorého Komisia v kontexte revízie nariadenia č. 4064/89 uznala nedostatok svojej právomoci na kvalifikovanie koncentrácie v zmysle článku 3 nariadenia č. 4064/89 dvoch alebo viacero transakcií, treba zdôrazniť, že ak by to tak aj bolo, takéto stanovisko Komisie nemá vplyv na vyššie stanovený výklad článku 3 nariadenia č. 4064/89 Súdom prvého stupňa.

124 Z uvedeného vyplýva, že výhrada žalobcu založená na nedostatku právomoci Komisie na kvalifikovanie viacerých transakcií ako jednej koncentrácie uplatnením článku 3 nariadenia č. 4064/89 musí byť zamietnutý.

– O vzájomne závislej povahe transakcií uzavretých 9. augusta 1999

125 Žalobca vytýka Komisii, že vykonala nesprávne hodnotenie, domnievajúc sa, že v prejednávanej veci sú prvá a druhá skupina transakcií uzavretých 9. augusta 1999, spomenutých v bode 8 vyššie, vzájomne závislé, a teda z ekonomického hľadiska predstavujú celok.

126 Predovšetkým treba pripomenúť, že v napadnutom rozhodnutí Komisia uvádza tieto upresnenia:

„(20)… Tieto rozdielne operácie sa uskutočnili úzko prepojeným spôsobom v danom čase a z ekonomického hľadiska. Tak právne akty, ktoré viedli k nadobudnutiu kontroly nad CVK spoločnosťou Haniel a Cementbouw, ako aj tie, ktoré viedli k nadobudnutiu kontroly nad jedenástimi továrňami na výrobu tehál spoločnosťou CVK, sa uskutočnili v ten istý deň, 9. augusta 1999, a boli zaznamenané notárom na jednom a tom istom dokumente. Účastníci tiež chceli prepojiť tieto dve nadobudnutia kontroly spôsobom, že jedno by sa neuskutočnilo bez druhého. Uzavretie dohôd predložených NMa bolo odložené až do ukončenia rokovaní o postúpení podielov v spoločnosti RAG. Toto rozhodnutie sa prijalo s cieľom zohľadniť želanie, ktoré medzičasom vyjadrila spoločnosť RAG, a to stiahnuť sa z CVK, pretože táto spoločnosť už v skutočnosti nemala záujem zúčastňovať sa na novej plánovanej štruktúre podniku CVK. Tiež z ekonomického hľadiska musia byť tieto dve nadobudnutia kontroly považované za jednu a tú istú operáciu. Ak sa aj vychádza zo zásady, že ide o dve rozdielne operácie oddelené ,logickým okamihom‘, sú tak vzájomne prepojené, že ich treba považovať za jednu a tú istú koncentráciu.

(21) Spoločnosť Haniel tiež zastávala toto stanovisko vo svojich pripomienkach k oznámeniu o výhradách a počas pojednávania. Spoločnosť Cementbouw naopak zastávala názor, že ak má byť stiahnutie sa spoločnosti RAG kvalifikované ako nadobudnutie spoločnej kontroly nad CVK spoločnosťami Haniel a Cementbouw − čo Cementbouw popiera − právomoc Komisie sa v každom prípade môže vzťahovať iba na toto nadobudnutie kontroly. Domnieva sa, že nadobudnutie kontroly spoločnosťou CVK nad jej členskými spoločnosťami predstavuje právne odlišnú koncentráciu. Podľa nej skutočnosť, že dohoda o odvode zisku a [transakcia RAG] boli uzavreté v ten istý deň, nemôže viesť k záveru, že ide o jeden a ten istý právny alebo ekonomický postup; boli to skôr praktické bližšie neupresnené problémy, ktoré zabránili uzavretiu dohody o odvode zisku bezodkladne po rozhodnutí o povolení NMa z 20. októbra 1998. Rozhodnutie prijaté NMa 20. októbra 1998, ktoré je záväzné, však legalizovalo nadobudnutie kontroly CVK nad svojimi členskými podnikmi, a teda preskúmanie Komisiou v tejto veci sa nemôže v žiadnom prípade vzťahovať na túto operáciu.

(22) Komisia nesúhlasí s tvrdením spoločnosti Cementbouw. Všetky zmluvy uzavreté 9. augusta 1999 predstavujú jednu a tú istú ekonomickú operáciu, pretože ich následkom je transformácia spoločnej obchodnej organizácie zloženej z jedenástich podnikov vyrábajúcich kremičito-vápenaté tehly až doteraz právne autonómnych, patriacich trom rozdielnym zakladateľským spoločnostiam na plne funkčný podnik spoločne kontrolovaný spoločnosťami Haniel a Cementbouw. Haniel viackrát potvrdil, že pre účastníkov operácie z 9. augusta 1999, Haniel, Cementbouw a RAG, boli všetky tieto zmluvy vzájomne závislé a predstavovali z ekonomického hľadiska celok. Spoločnosť Cementbouw, ktorej boli v tejto veci položené otázky, tiež nepodala presvedčivé vysvetlenie o dôvode, pre ktorý bola realizácia rozhodnutia povoleného NMa preložená o viac ako deväť mesiacov a nastala až po stiahnutí sa spoločnosti RAG. Komisia vychádza teda zo zásady, že RAG nemal záujem zúčastniť sa na výkone dohody o odvode zisku ako nepriamy akcionár CVK.

(23) Určite, z formálneho hľadiska spoločnosť RAG uzavrela dohodu o odvode zisku ešte pred tým, ako sa uskutočnil prevod jej podielov spoločnostiam Haniel a Cementbouw. Z úradného notárskeho záznamu dohody o odvode zisku a zmeny stanov uskutočnenej práve pred písomným záznamom prevodu podielov spoločnosti RAG počas toho istého stretnutia tým istým notárom, ktorý v tejto veci vypracoval jednu a tú istú zápisnicu, vyplýva, že sa možno na základe zdania a z formálneho hľadiska domnievať, že nová štruktúra CVK povolená NMa bola vytvorená za účasti spoločnosti RAG. Tento čisto formálny spôsob zhodnotenia situácie nemôže byť v súlade s nariadením o koncentráciách rozhodujúci pre posúdenie otázky, či jedna alebo viacero ekonomických operácií spočívajúcich v nadobudnutí predstavuje koncentráciu podrobenú kontrole Spoločenstva. Tiež článok 5 ods. 2 [druhý pododsek] nariadenia o koncentráciách, ktorý nie je v prejednávanej veci priamo uplatniteľný, preukazuje, že sa treba prikloniť k ekonomickému prístupu. V dôsledku toho treba vychádzať zo zásady, že zmluvy uzavreté 9. augusta 1999 predstavujú jednu a tú istú koncentráciu, ktorou CVK nadobudla kontrolu nad svojimi členskými podnikmi, zatiaľ čo spoločnosti Haniel a Cementbouw získali zároveň kontrolu nad CVK.“

127 Z vyššie uvedeného odôvodnenia napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia dospela k záveru, že transakcie sú vzájomne závislé na základe týchto troch faktorov: vzájomná ekonomická závislosť, simultánnosť uzavretia transakcií pred tou istou úradnou osobou a potvrdenie vzájomnej závislosti transakcií spoločnosťou Haniel.

128 Je nesporné, že žalobca nepopiera, že druhá skupina transakcií (transakcia RAG a zmluva o spolupráci medzi spoločnosťou Haniel a žalobcom) závisí od realizácie prvej. Treba preto skonštatovať, že druhá skupina transakcií by sa neuzavrela bez prvej.

129 Žalobca však vytýka Komisii, že nesprávne určila, že prvá skupina transakcií závisela od druhej. Žalobca pripomína, že v čase oznámenia návrhu dohody o odvode zisku CVK s jej členskými podnikmi NMa vo februári 1998 mal RAG účasť v troch členských podnikoch. Žalobca opiera o túto skutočnosť tvrdenie, že v tom čase nevedel, že RAG sa bude chcieť vzdať svojej účasti v týchto podnikoch, čo preukazuje, že prvá skupina transakcií, do ktorej patrí dohoda o odvode zisku, je samostatná koncentrácia. Žalobca okrem iného tvrdí, že v čase uzavretia všetkých operácií, 9. augusta 1999, zmluva, ktorou sa uzavrela transakcia RAG, upresňuje, že účastníci ju podpísali pred uzavretím dohody o odvode zisku medzi CVK a členskými podnikmi s cieľom dosiahnuť súlad − aspoň formálne − so stanoviskom NMa vyjadrenom v liste z 26. marca 1999, podľa ktorého k tomu, aby transakcia RAG nebola považovaná za koncentráciu v zmysle holandského zákona o hospodárskej súťaži, musí byť dohoda o odvode zisku medzi CVK a jej členskými podnikmi uzavretá najneskôr v okamihu transakcie RAG.

130 Tieto tvrdenia nemôžu byť prijaté.

131 Po prvé určite, ak aj treba pripusť, že žiadna zo zložiek spisu neumožňuje spochybniť tvrdenie žalobcu, podľa ktorého v čase oznámenia zámeru prvej skupiny transakcií NMa vo februári 1998 nevedel, že RAG bude chcieť previesť svoju účasť v troch členských podnikoch CVK, nič sa nemení na tom, že táto transakcia bola uzavretá až 9. augusta 1999, teda v ten istý deň, ako sa uzavrela druhá skupina transakcií. K tomuto dátumu nielenže bolo zrejmé, že RAG sa rozhodla previesť svoju účasť v členských podnikoch CVK spoločnosti Haniel a žalobcovi, ale navyše prvá skupina transakcií sa výrazne zmenila v dôsledku toho, že sa v ten istý deň uzavrela druhá skupina transakcií, osobitne transakcia RAG, ktorou Haniel a žalobca nadobudli spoločnú kontrolu nad CVK.

132 Vzhľadom na túto situáciu sa Komisia oprávnene zaujímala o dôvody, pre ktoré sa prvá skupina transakcií neuzavrela pred 9. augustom 1999, tak to urobila počas správneho konania a opätovne, vzhľadom na absenciu postačujúcej odpovede od účastníkov konania, aj vo vyššie citovanom odôvodnení napadnutého rozhodnutia.

133 Ak aj vo všeobecnosti nie je simultánnosť uzavretia viacerých transakcií nevyhnutne rozhodujúca pre identifikovanie ich vzájomnej závislosti, v prejednávanej veci však naopak odloženie uzavretia prvej skupiny transakcií do okamihu uzavretia druhej skupiny transakcií je dôležitým faktorom, pretože môže znamenať, že RAG nemala záujem zúčastniť sa prvej skupiny a že aby sa táto skupina transakcií mohla napriek tomu uzavrieť, musela byť nutne závislá prevodu podielu spoločnosti RAG na základnom imaní CVK, teda inými slovami, od uzavretia druhej skupiny transakcií.

134 Žalobca na vysvetlenie odloženia uzavretia prvej skupiny transakcií do okamihu uzavretia druhej skupiny transakcií uvádza vo svojich písomných vyjadreniach technické a obchodné ťažkosti spojené s odvodom ziskov a strát medzi členskými podnikmi. Vo svojej replike žalobca tiež uvádza, že museli byť vykonané rôzne ekologické štúdie a že letné prázdniny v odvetví stavebníctva tiež oddialili ich uzavretie.

135 Tieto dôvody však nemôžu byť prijaté na účely vysvetlenia odloženia tak významného rozhodnutia, akým je rozhodnutie smerujúce k uskutočneniu zoskupenia všetkých činností členských podnikov CVK v rámci spoločnej organizácie, o viac ako deväť mesiacov od povolenia NMa.

136 Na jednej strane, pokiaľ ide o údajné ekologické štúdie a letné prázdniny, ktoré spôsobili omeškanie uzavretia prvej skupiny transakcií, tieto zdôvodnenia uvádzané žalobcom jedine v jeho replike nie sú podopreté.

137 Na druhej strane, pokiaľ ide o tvrdenie týkajúce sa technických a obchodných ťažkostí spojených s odvodom strát a ziskov členských podnikov CVK, treba zdôrazniť, že okrem skutočnosti, že ani toto tvrdenie nie je podložené, význam tohto zdôvodnenia sa zdá byť výrazne oslabený samotným obsahom spisu. Treba totiž poznamenať – čo žalobca, ktorému boli osobitne v tejto súvislosti položené otázky na pojednávaní pred Súdom prvého stupňa, nespochybňuje –, že v čase uzavretia všetkých transakcií, 9. augusta 1999, zmluva o spolupráci medzi spoločnosťou Haniel a žalobcom uvádzala, že zdieľanie dlhov a vlastných zdrojov členských podnikov CVK nebolo úplne vyriešené, osobitne pre podniky, ktoré pôvodne vlastnila spoločnosť RAG. Ak táto otázka bola do takej miery dôležitá, že vyžadovala odloženie uskutočnenia prvej skupiny transakcií, určite by musela odôvodniť odloženie uzavretia tejto skupiny transakcií aj po 9. auguste 1999. To určite nebol tento prípad, pretože odloženie uzavretia zmluvy o spolupráci za dátum uzatvorenia druhej skupiny transakcií by tiež bolo silným znakom toho, že prvá skupina transakcií závisela od druhej skupiny.

138 Keďže žalobca neuviedol iné dôvody, treba skonštatovať, že okolnosťou, ktorá podmienila uzavretie prvej skupiny transakcií, bolo uzavretie druhej skupiny transakcií, teda prevod podielu RAG na základnom imaní CVK.

139 Po druhé skutočnosť, že zmluva, na základe ktorej sa uzavrela transakcia RAG, spomína predbežné uzavretie dohody o odvode ziskov, nemôže viesť k uznaniu samostatnosti prvej skupiny transakcií vo vzťahu k druhej skupine a následne ku skonštatovaniu nesprávneho hodnotenia zo strany Komisie.

140 Určite, treba zdôrazniť, že v rozpore s tým, čo uviedla Komisia v odôvodnení č. 23 napadnutého rozhodnutia, notár, pred ktorým boli zmluvy uzavreté, nespísal jednu a tú istú zápisnicu.

141 Táto chyba však nemôže viesť