Vec C‑297/03

Sozialhilfeverband Rohrbach

proti

Arbeiterkammer Oberösterreich

a

Österreichischer Gewerkschaftsbund

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Oberster Gerichtshof)

„Článok 104 ods. 3 rokovacieho poriadku – Smernica 2001/23/ES – Prevod podnikov – Možnosť odvolávať sa na smernicu voči jednotlivcovi – Námietka zamestnanca voči prevodu jeho zmluvy na nadobúdateľa“

Uznesenie Súdneho dvora (štvrtá komora) z 26. mája 2005

Abstrakt uznesenia

1. Sociálna politika – Aproximácia právnych predpisov – Prevod podnikov – Zachovanie práv zamestnancov – Smernica 2001/23 – Článok 3 ods. 1 a článok 1 ods. 1 písm. c) – Účinok vo vzťahoch medzi štátom a jednotlivcami – Súkromnoprávna spoločnosť s ručením obmedzeným, ktorej jediným spoločníkom je verejnoprávne medzikomunálne združenie sociálnej pomoci – Subjekt, voči ktorému sa môžu uplatniť tieto články

[Smernica Rady 2001/23, článok 1 ods. 1 písm. c) prvá veta a článok 3 ods. 1]

2. Sociálna politika – Aproximácia právnych predpisov – Prevod podnikov – Zachovanie práv zamestnancov – Smernica 2001/23 – Článok 3 ods. 1 a článok 1 ods. 1 písm. c) – Možnosť odvolávať sa na uvedené články voči jednotlivcovi – Vylúčenie – Nemožnosť pre štátnu organizáciu prevádzajúcu svoj závod uložiť zamestnancovi pokračovať v pracovnoprávnom vzťahu s nadobúdateľom

[Smernica Rady 2001/23, článok 1 ods. 1 písm. c) a článok 3 ods. 1]

1. Medzi subjekty, voči ktorým je možné uplatniť článok 3 ods. 1 a článok 1 ods. 1 písm. c) prvú vetu smernice 2001/23 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov, ktorej obe uvedené ustanovenia spĺňajú podmienky na to, aby mali priamy účinok, patrí súkromnoprávna spoločnosť s ručením obmedzeným, ktorej jediným spoločníkom je verejnoprávne medzikomunálne združenie sociálnej pomoci.

Skutočnosť, že na základe zmluvy o prevode, ktorá závisí iba od súhlasu vedenia združenia, obchodné podiely vo vlastníctve tohto združenia musia byť prevedené na spoločnosť s ručením obmedzeným, ktorej jediným spoločníkom je súkromnoprávne združenie, nie je v tomto ohľade relevantná, pretože takýto plán nie je sám osebe spôsobilý meniť právnu povahu prvej spoločnosti.

(pozri body 28 – 30, bod 1 výroku)

2. Štátna organizácia, ktorá prevádza svoj závod, sa nemôže odvolávať na článok 3 ods. 1 a článok 1 ods. 1 písm. c) smernice 2001/23 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov, voči zamestnancovi, aby mu uložila pokračovať v pracovnoprávnom vzťahu s nadobúdateľom. Smernica sama osebe totiž nemôže ukladať povinnosti jednotlivcovi, a teda sa nemožno voči nemu odvolávať na ustanovenie smernice ako také.

(pozri body 32 – 33, 35, bod 2 výroku)

UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)

z 26. mája 2005 ( )

„Článok 104 ods. 3 rokovacieho poriadku – Smernica 2001/23/ES – Prevod podnikov – Možnosť odvolávať sa na smernicu voči jednotlivcovi – Námietka zamestnanca voči prevodu jeho zmluvy na nadobúdateľa“

Vo veci C‑297/03,

ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Oberster Gerichtshof (Rakúsko) zo 4. júna 2003 a doručený Súdnemu dvoru 10. júla 2003, ktorý súvisí s konaním:

Sozialhilfeverband Rohrbach

proti

Arbeiterkammer Oberösterreich,

Österreichischer Gewerkschaftsbund,

SÚDNY DVOR (štvrtá komora),

v zložení: predseda štvrtej komory K. Lenaerts, sudcovia N. Colneric (spravodajkyňa) a J. N. Cunha Rodrigues,

generálny advokát: P. Léger,

tajomník: R. Grass,

po vyrozumení vnútroštátneho súdu o tom, že Súdny dvor má v súlade s článkom 104 ods. 3 svojho rokovacieho poriadku v úmysle rozhodnúť odôvodneným uznesením,

po vyzvaní oprávnených subjektov, uvedených v článku 23 Štatútu Súdneho dvora, aby v tejto súvislosti predložili svoje prípadné pripomienky,

po vypočutí generálneho advokáta,

vydal toto

Uznesenie

1 Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 ods. 1 písm. c) a článku 3 ods. 1 smernice Rady 2001/23/ES z 12. marca 2001 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov (Ú. v. ES L 82, s. 16, Mim. vyd. 05/004, s. 98).

2 Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi Sozialhilfeverband Rohrbach, verejnoprávnym medzikomunálnym združením sociálnej pomoci (ďalej len „Sozialhilfeverband“), na jednej strane a Arbeiterkammer Oberösterreich, regionálnou komorou zamestnancov (ďalej len „Arbeiterkammer“), a Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft öffentlicher Dienst, odborovým zväzom zastupujúcim zamestnancov verejného sektora (ďalej len „Gewerkschaftsbund“), na druhej strane, týkajúceho sa otázky, či pracovné zmluvy zamestnancov Sozialhilfeverband boli následne prevedené na dve nové verejnoprospešné spoločnosti s ručením obmedzeným.

Právny rámec

Právna úprava Spoločenstva

3 Smernica Rady 77/187/EHS zo 14. februára 1977 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov (Ú. v. ES L 61, s. 26), zmenená a doplnená smernicou Rady 98/50/ES z 29. júna 1998 (Ú. v. ES L 201, s. 88), bola kodifikovaná smernicou 2001/23, ktorá nadobudla účinnosť 11. apríla 2001. Pri tejto príležitosti nezačala plynúť žiadna nová lehota na jej prebratie.

4 Prvá otázka vnútroštátneho súdu sa týka „smernice 77/187/EHS, zmenenej a doplnenej smernicou 98/50/ES (v súčasnosti smernica 2001/23/ES)“.

5 Keďže k predmetnému prevodu vo veci samej došlo po tom, ako smernica 2001/23 nadobudla účinnosť, je potrebné túto smernicu zohľadniť.

6 Článok 1 ods. 1 uvedenej smernice ustanovuje, že:

„1. a) Táto smernica sa vzťahuje na každý prevod podnikov, závodov alebo časť podniku alebo závodu na iného zamestnávateľa v dôsledku právneho prevodu alebo zlúčenia.

b) ...

c) Táto smernica platí pre verejné a súkromné podniky zaoberajúce sa hospodárskou činnosťou bez ohľadu na to, či fungujú so ziskom, alebo nie. Administratívna reorganizácia verejných správnych orgánov alebo prevod správnych funkcií medzi verejnými správnymi orgánmi sa v zmysle tejto smernice nepovažujú za prevod.“

7 Článok 3 ods. 1 tejto smernice znie:

„Práva a povinnosti prevádzateľa vyplývajúce z pracovnej zmluvy alebo z pracovnoprávneho vzťahu, ktorý existoval ku dňu prevodu, sa z dôvodu tohto prevodu prevedú na nadobúdateľa.

Členské štáty môžu ustanoviť, že po dni prevodu bude popri nadobúdateľovi aj prevádzajúci spoločne a každý zvlášť zodpovedný za záväzky, ktoré vznikli pred dňom prevodu na základe pracovnej zmluvy alebo pracovnoprávneho vzťahu existujúcich v deň prevodu.“

Vnútroštátna právna úprava

8 Arbeitsvertragsrechts-Anpassungsgesetz (zákon, ktorým sa novelizuje právna úprava v oblasti pracovných zmlúv) z 9. júla 1993 (BGBl. 459/1993, ďalej len „AVRAG“), bol prijatý na účely prebratia smernice 77/187 do rakúskeho práva. Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu nevyplýva, či vnútroštátny režim bol uvedený do súladu so smernicami 98/50 a 2001/23.

9 V zmysle svojho § 1 ods. 2 bodu 1 sa AVRAG nevzťahuje na pracovné zmluvy uzatvorené so spolkovými krajinami, komunálnymi združeniami alebo obcami, a to ani v prípade, ak ide o zmluvy súkromnoprávne. Na dotknutých zmluvných zamestnancov vo veci samej sa vzťahuje Oberösterreichisches Gemeindebedienstetengesetz 2001 (zákon uplatniteľný na komunálnych zamestnancov spolkovej krajiny Horné Rakúsko, LGBl. 48/2001). Podľa rozhodnutia vnútroštátneho súdu ani tento zákon, ani žiadne iné ustanovenie práva spolkovej krajiny Horné Rakúsko nepreberá, pokiaľ ide o túto kategóriu osôb, vyššieuvedenú smernicu do vnútroštátneho práva.

10 AVRAG v § 3 s názvom „Prevody podnikov, závodov alebo častí závodov na iného vlastníka“ stanovuje:

„1. Pokiaľ je podnik, závod alebo časť závodu prevedená na iného vlastníka (prevod podniku), tento vlastník sa stáva zamestnávateľom a vstupuje do všetkých práv a záväzkov z pracovnoprávnych vzťahov, ktoré existujú ku dňu prevodu.

...

4. Zamestnanec môže namietať proti prevodu svojho pracovnoprávneho vzťahu, ak nadobúdateľ nezohľadní spoločenskú zmluvu (§ 4) alebo práva pracujúcich na dávky starobného poistenia (§ 5). ... V tomto prípade pracovnoprávny vzťah s prevádzateľom zostáva zachovaný...“

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

11 Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že Sozialhilfeverband je medzikomunálne združenie zriadené zákonom spolkovej krajiny, ktoré ako regionálna riadiaca organizácia podľa § 31 Oberösterreichisches Sozialhilfegesetz 1998 (zákon spolkovej krajiny Horné Rakúsko o sociálnej pomoci z roku 1998, LGBl. 82/1998) vykonáva úlohy sociálnej pomoci patriace do jej právomoci v súlade s § 29 druhým odsekom tohto zákona.

12 Sozialhilfeverband zamestnáva vo svojich dvoch závodoch približne 100 zamestnancov, z ktorých časť je telesne alebo duševne zdravotne postihnutá v zmysle Behinderteneinstellungsgesetz (zákon o zamestnávaní zdravotne postihnutých osôb, BGBl. 22/1970). Činnosť, ktorú vykonáva Sozialhilfeverband tým, že zriaďuje a prevádzkuje dielne pre zdravotne postihnutých, nie je výkonom verejnej moci ale činnosťou súkromnej správy.

13 Z hospodárskych a organizačných dôvodov Sozialhilfeverband vypracovalo plán rozdelenia na dva podniky prevodom svojich závodov na dve novovzniknuté spoločnosti s ručením obmedzeným.

14 Na základe tohto plánu bola spoločnosť Altenfeldner Werkstätten gemeinnützige GmbH (ďalej len „Altenfeldner Werkstätten“) 28. decembra 2002 zapísaná do registra obchodných spoločností, oddielu „Prevádzka dielní pre zdravotne postihnutých“. V rovnaký deň bola spoločnosť Artegra Werkstätten gemeinnützige GmbH (ďalej len „Artegra Werkstätten“) zapísaná do toho istého registra, oddielu „Záhradníctvo a práčovne“. Obe spoločnosti sú verejnoprospešné spoločnosti s ručením obmedzeným. Sozialhilfeverband vlastní celý obchodný majetok oboch spoločností.

15 Na základe zmlúv o vklade uzavretých medzi Sozialhilfeverband a Altenfeldner Werkstätten, ako aj Artegra Werkstätten predstavovali oba závody nepeňažný vklad do týchto dvoch spoločností. Sozialhilfeverband rovnako previedlo na tieto spoločnosti práva disponovať so zariadeniami dotknutými rozdelením. Podľa zmlúv o vklade musia nové spoločnosti nahradiť Sozialhilfeverband vo všetkých existujúcich právnych vzťahoch týkajúcich sa prevádzaných spoločností medzi Sozialhilfeverband a tretími osobami. Sozialhilfeverband na základe skutočnej zmluvy v prospech tretích osôb („echter Vertrag zugunsten Dritter“) zaručuje, že práva prevedených zamestnancov budú aj v budúcnosti zachované spoločnosťami, ktoré sú nadobúdateľmi.

16 Predpokladá sa, že následne budú obchodné podiely Sozialhilfeverband v oboch spoločnostiach prevedené na Arcus Sozialnetzwerk gemeinnützige GmbH, verejnoprospešnú spoločnosť s ručením obmedzeným (ďalej len „Arcus Sozialnetzwerk“), ktorej jediným spoločníkom je jedno súkromnoprávne združenie. Toto združenie, rovnako ako Arcus Sozialnetzwerk, pôsobí v oblasti pomoci zdravotne postihnutým. Jeho členmi sú fyzické a právnické osoby súkromného práva. Prevod obchodných podielov v čase rozhodnutia vnútroštátneho súdu ešte nebol uskutočnený, pretože závisel od osobitného uznesenia vedenia Sozialhilfeverband, ktoré k tomuto dátumu ešte nebolo prijaté.

17 Spoločnosť Arcus Sozialnetzwerk bude môcť (podľa zmluvy o prevode uzavretej so Sozialhilfeverband) previesť alebo zaťažiť svoje obchodné podiely v oboch novozriadených spoločnostiach len so súhlasom Sozialhilfeverband. Okrem toho zmluva obsahuje osobitné ustanovenia o znovunadobudnutí podielov, najmä pre prípad neplnenia zmluvných záväzkov, zániku účelu, na ktorý bola spoločnosť založená, a návrhu na zrušenie. Prevod obchodných podielov na Arcus Sozialnetzwerk nemení povinnosť Sozialhilfeverband zaručiť práva prevzatých zamestnancov. Závody Sozialhilfeverband neboli prevedené priamo na Arcus Sozialnetzwerk, pretože táto spoločnosť chce spravovať oba závody v rámci samostatného účtovníctva, ako aj z dôvodu vyhnutia sa určitým dôsledkom v oblasti zodpovednosti.

18 Podľa Oberster Gerichtshof pracovníci spochybnili existenciu prevodu ich pracovných zmlúv na novovzniknuté spoločnosti a tvrdili, že sú stále zmluvne zaviazaní so Sozialhilfeverband.

19 Sozialhilfeverband podalo na Oberster Gerichtshof žalobu založenú na § 54 ods. 2 Arbeits- und Sozialgerichtsgesetz (zákon o organizácii pracovnoprávneho a sociálneho súdnictva, BGBl. 104/1985), ktorou sa domáha určenia, že rozdelenie dielní spoločnosťou Sozialhilfeverband a postúpenie práv disponovať s týmito závodmi na spoločnosti Artegra Werkstätten a Altenfeldner Werkstätten vedú k prevodu pracovných zmlúv zamestnancov, zamestnaných až doteraz združením Sozialhilfeverband, na uvedené spoločnosti.

20 Sozialhilfeverband tvrdilo, že je možné priamo aplikovať dotknutú smernicu, aj keď na základe § 1 ods. 2 bodu 1 AVRAG nemožno použiť § 3 AVRAG na pracovnoprávne vzťahy s medzikomunálnymi združeniami a napriek nečinnosti spolkovej krajiny Horné Rakúsko, príslušného zákonodarcu, ktorý neprijal žiadny právny predpis týkajúci sa prebratia tejto smernice, ktorý by sa vzťahoval na komunálnych zmluvných zamestnancov.

21 S odvolaním sa na rozsudky z 19. januára 1982, Becker (8/81, Zb. s. 53) a z 22. júna 1989, Fratelli Costanzo (103/88, Zb. s. 1839), vnútroštátny súd uvádza s ohľadom na prvú prejudiciálnu otázku, že Sozialhilfeverband je v zmysle judikatúry Súdneho dvora nepochybne štátnou organizáciou, voči ktorej sa jednotlivci môžu odvolávať na tie ustanovenia smernice, ktoré sú bezpodmienečné a dostatočne jasné. Napriek tomu však môžu pretrvávať pochybnosti, pokiaľ ide o spoločnosti súkromného práva, na ktoré boli závody prevedené. Toto môže byť dôležité, keďže podľa rozsudku zo 14. júla 1994, Faccini Dori (C‑91/92, Zb. s. I‑3325), sa smernica nemôže uplatniť priamo voči jednotlivcovi. Dôsledky prevodu podnikov uvedené v smernici teda nemôžu mať priamy účinok.

22 V zmysle rozsudku zo 14. septembra 2000, Collino a Chiappero (C‑343/98, Zb. s. I‑6659), možno vyvodiť, že súkromnoprávne spoločnosti vo veci samej, ktoré sú nadobúdateľmi, musia byť tiež považované za štátne, tak aby predmetná smernica bola priamo uplatniteľná, keďže komunálne združenie, ktoré je prevádzateľom, je aj 100 % spoločníkom v spoločnostiach, ktoré sú nadobúdateľmi. Treba však vziať do úvahy, že obchodné podiely v spoločnostiach, ktoré sú nadobúdateľmi, majú len dočasne zostať v rukách komunálneho združenia, ktoré je prevádzateľom, a že, s výhradou súhlasu vedenia združenia, už existuje zmluva o prevode týchto obchodných podielov na výhradne súkromnú spoločnosť. V prípade, že spoločnosti, ktoré sú nadobúdateľmi, nemajú byť považované za štátnu organizáciu, potom z tohto jediného dôvodu nie je možné smernicu priamo uplatniť.

23 Čo sa týka druhej prejudiciálnej otázky, vnútroštátny súd uvádza medzi iným, že v judikatúre Súdneho dvora bola doteraz skúmaná iba hypotéza, kde má jednotlivec v úmysle odvolávať sa na priame uplatnenie smernice voči štátnemu subjektu. V spornej veci sa však dotknutí zamestnanci nechcú odvolávať na priame uplatnenie smernice, ktorá je inak priamo uplatniteľná, voči sebe. V takomto prípade sa bude na priame uplatnenie smernice v záujme spoločnosti, ktorá je nadobúdateľom, ako aj vo svojom vlastnom záujme, odvolávať štátna organizácia. K tomu sa pridáva skutočnosť, že štátna organizácia, ktorá sa dovoláva uplatnenia dotknutej smernice, sama nemá žiadnu právomoc na prebratie tejto smernice do vnútroštátneho práva.

24 Vnútroštátny súd uvádza, že ak sa štátna organizácia nemôže odvolávať na priame uplatnenie dotknutej smernice, nemôže sa odvolávať ani na prevod pracovných zmlúv voči svojim zamestnancom, pričom niektorí z jej zamestnancov sa môžu sami odvolávať na priamy účinok tejto smernice.

25 Za týchto okolností Oberster Gerichtshof rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

„1. Má sa považovať súkromnoprávna spoločnosť s ručením obmedzeným, ktorej jediným spoločníkom je verejnoprávne medzikomunálne združenie sociálnej pomoci (komunálne združenie) a ktorej boli zverené úlohy súkromnej správy (sociálna pomoc vo forme prevádzkovania dielne pre zdravotne postihnutých), za ‚štátnu organizáciu‘ v tom zmysle, že spojené ustanovenia článku 3 ods. 1 a článku a 1 ods. 1 písm. c) smernice 77/187/EHS, zmenenej a doplnenej smernicou 98/50/ES (v súčasnosti: smernica 2001/23/ES), ktoré neboli dostatočne prebraté do vnútroštátneho práva, sú voči nej priamo uplatniteľné, aj keď na základe zmluvy o prevode, ktorá závisí iba od súhlasu vedenia združenia, obchodné podiely medzikomunálneho združenia sociálnej pomoci musia byť prevedené na čisto súkromnú spoločnosť s ručením obmedzeným?

V prípade kladnej odpovede na túto otázku:

2. Môže sa medzikomunálne združenie sociálnej pomoci (komunálne združenie), ktoré prevádza svoj závod, dovolávať ako ‚štátna organizácia‘ v zmysle judikatúry Súdneho dvora Európskych spoločenstiev, v prípade nedostatočného prebratia ustanovení smernice uvedených v prvej otázke, priameho použitia spojených ustanovení článku 3 ods. 1 a článku 1 ods. 1 písm. c) uvedenej smernice voči svojim zamestnancom, ktorí vzniesli námietky proti prevodu ich pracovných zmlúv na nadobúdateľa (v zmysle prvej otázky) a trvajú na zachovaní ich pracovnoprávnych vzťahov s prevádzateľom, v tom zmysle, aby tieto pracovné zmluvy boli považované za prevedené na nadobúdateľa; zohráva v tomto ohľade nejakú úlohu skutočnosť, že prevádzateľ ‚štátna organizácia‘ nemá sám žiadnu právomoc vydať právne predpisy na prebratie smernice do vnútroštátneho práva, pričom táto právomoc patrí vyššej inštancii (spolkovej krajine)?“

O prejudiciálnych otázkach

26 Vzhľadom na to, že odpoveď na prejudiciálne otázky môže byť jednoznačne vyvodená z judikatúry, Súdny dvor v súlade s článkom 104 ods. 3 svojho rokovacieho poriadku oznámil vnútroštátnemu súdu, že má v úmysle rozhodnúť odôvodneným uznesením a vyzval zúčastnené osoby podľa článku 23 Štatútu Súdneho dvora na predloženie svojich prípadných pripomienok k tejto veci.

O prvej otázke

27 Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že osoby podliehajúce súdnej právomoci sa môžu odvolávať na uplatnenie bezpodmienečných a dostatočne jasných ustanovení smernice voči organizáciám alebo subjektom, ktoré spadajú pod právomoc alebo kontrolu takých verejných orgánov, akými sú obce (pozri rozsudky z 26. februára 1986, Marshall, 152/84, Zb. s. 723, body 46 a 49; Fratelli Costanzo, už citovaný, bod 31, a z 12. júla 1990, Foster a i., C‑188/89, Zb. s. I‑3313, bod 18).

28 Vzhľadom na to, že článok 3 ods. 1 a článok 1 ods. 1 písm. c), prvá veta smernice 2001/23 spĺňajú podmienky na to, aby mali priamy účinok, je teda možné sa na tieto ustanovenia odvolávať voči súkromnoprávnej spoločnosti s ručením obmedzeným, ktorej jediným spoločníkom je medzikomunálne združenie sociálnej pomoci verejného práva.

29 V tomto ohľade nie je relevantná skutočnosť, že na základe zmluvy o prevode, ktorá závisí iba od súhlasu vedenia združenia, obchodné podiely vo vlastníctve takéhoto združenia musia byť prevedené na spoločnosť s ručením obmedzeným, ktorej jediným spoločníkom je súkromnoprávne združenie. V skutočnosti ide o plán, ktorý sám osebe nie je spôsobilý meniť právnu povahu prvej spoločnosti.

30 Na prvú otázku treba teda odpovedať tak, že medzi subjekty, voči ktorým je možné uplatniť článok 3 ods. 1 a článok 1 ods. 1 písm. c) prvú vetu smernice 2001/23, patrí súkromnoprávna spoločnosť s ručením obmedzeným, ktorej jediným spoločníkom je verejnoprávne medzikomunálne združenie sociálnej pomoci.

O druhej otázke

31 V druhej otázke sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa štátna organizácia, ktorá prevádza svoj závod, môže odvolávať na spojené ustanovenia článku 3 ods. 1 a článku 1 ods. 1 písm. c) smernice 2001/23 voči zamestnancovi preto, aby mu uložila pokračovať v pracovnoprávnom vzťahu s nadobúdateľom.

32 V tomto smere je na mieste pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry (pozri najmä rozsudok z 26. septembra 1996, Arcaro, C‑168/95, Zb. s. I‑4705, bod 36, a tam citovanú judikatúru), smernica sama osebe nemôže ukladať povinnosti jednotlivcovi, a teda sa nemožno voči nemu odvolávať na ustanovenie smernice ako také.

33 Štátna organizácia preto nemôže uplatňovať smernicu 2001/23 voči zamestnancovi s cieľom, aby mu uložila pokračovať v pracovnoprávnom vzťahu s jedným alebo viacerými podnikmi, ktoré sú nadobúdateľmi.

34 V tejto súvislosti nie je dôležité, či dotknutá štátna organizácia je alebo nie je zodpovedná za neprebratie dotknutej smernice.

35 Na druhú otázku je teda opodstatnené odpovedať tak, že štátna organizácia, ktorá prevádza svoj závod, sa nemôže odvolávať na článok 3 ods. 1 a článok 1 ods. 1 písm. c) smernice 2001/23 voči zamestnancovi, aby mu uložila pokračovať v pracovnoprávnom vzťahu s nadobúdateľom.

O trovách

36 Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

1. Medzi subjekty, voči ktorým je možné uplatniť článok 3 ods. 1 a článok 1 ods. 1 písm. c) prvú vetu smernice Rady 2001/23/ES z 12. marca 2001 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov, patrí súkromnoprávna spoločnosť s ručením obmedzeným, ktorej jediným spoločníkom je verejnoprávne medzikomunálne združenie sociálnej pomoci.

2. Štátna organizácia, ktorá prevádza svoj závod, sa nemôže odvolávať na článok 3 ods. 1 a článok 1 ods. 1 písm. c) smernice 2001/23 voči zamestnancovi, aby mu uložila pokračovať v pracovnoprávnom vzťahu s nadobúdateľom.

Podpisy