NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA

prednesené 19. októbra 2016 ( 1 )

Vec C‑477/16 PPU

Openbaar Ministerie

proti

Ruslanasovi Kovalkovasovi

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank Amsterdam (Súd prvého stupňa Amsterdam, Holandsko)]

„Policajná a súdna spolupráca v trestných veciach — Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV — Európsky zatykač — Pojmy ‚súdny orgán‘ a ‚súdne rozhodnutie‘ — Európsky zatykač vydaný ministerstvom spravodlivosti členského štátu na účely výkonu trestu odňatia slobody“

1. Rechtbank Amsterdam (Súd prvého stupňa Amsterdam, Holandsko) kladie v tomto prejudiciálnom konaní rovnaké otázky, aké položil Súdnemu dvoru v inom prejudiciálnom konaní ( 2 ), ale ich znenie je modifikované, lebo predmetný európsky zatykač ( 3 ) vydalo Ministerstvo spravodlivosti Litovskej republiky. Zatiaľ čo vo veci Poltorak vydalo európsky zatykač generálne riaditeľstvo švédskej štátnej polície, v prejednávanej veci treba určiť, či litovské ministerstvo spravodlivosti môže spadať pod pojem „súdny orgán“ uvedený v článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584/SVV ( 4 ).

2. Vzhľadom na to, že otázky sú totožné, v týchto návrhoch budem musieť zopakovať veľkú časť úvah uvedených v návrhoch, ktoré v ten istý deň prednesiem vo veci Poltorak. Okrem toho litovské orgány v roku 2014 upravili svoj systém európskeho zatykača s cieľom prispôsobiť ho požiadavkám rámcového rozhodnutia, ako to navrhla Rada, z čoho vyplýva, že prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania má zo všeobecného hľadiska len „historický“ význam, ktorý je obmedzený na konkrétny európsky zatykač, o výkon ktorého ide.

I – Právny rámec

A – Právo Únie

1. Zmluva o EÚ

3. Podľa článku 6: „1. Únia uznáva práva, slobody a zásady uvedené v Charte základných práv… [ďalej len ‚Charta‘], ktorá má rovnakú právnu silu ako zmluvy. Ustanovenia charty žiadnym spôsobom nerozširujú právomoci Únie vymedzené v zmluvách. Práva, slobody a zásady v charte sa vykladajú v súlade so všeobecnými ustanoveniami hlavy VII charty, ktorými sa upravuje jej výklad a uplatňovanie a pri riadnom zohľadnení vysvetliviek, na ktoré sa v charte odkazuje a ktoré označujú zdroje týchto ustanovení. 2. Únia pristúpi k Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd [podpísanému v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len ‚EDĽP‘)]. Týmto pristúpením nie sú dotknuté právomoci Únie vymedzené v zmluvách. 3. Základné práva tak, ako sú zaručené [EDĽP] a ako vyplývajú z ústavných tradícií spoločných pre členské štáty, predstavujú všeobecné zásady práva Únie.“

2. Charta

4. Podľa článku 47, nazvaného „Právo na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces“: „Každý, koho práva a slobody zaručené právom Únie sú porušené, má za podmienok ustanovených v tomto článku právo na účinný prostriedok nápravy pred súdom. Každý má právo na to, aby jeho záležitosť bola spravodlivo, verejne a v primeranej lehote prejednaná nezávislým a nestranným súdom zriadeným zákonom. Každý musí mať možnosť poradiť sa, obhajovať sa a nechať sa zastupovať. …“

3. Rámcové rozhodnutie

5. V odôvodnení 5 sa uvádza: „Cieľ vytýčený pre Úniu stať sa zónou slobody, bezpečnosti a práva, vedie k zrušeniu vydávania osôb medzi členskými štátmi a k jeho nahradeniu systémom vydávania osôb medzi súdnymi orgánmi…“.

6. Podľa odôvodnenia 6: „Európsky zatykač zavedený týmto rámcovým rozhodnutím je prvým konkrétnym opatrením v oblasti trestného práva, ktorým sa vykonáva zásada vzájomného uznávania, označovaná Európskou radou ako ‚základný kameň‘ spolupráce v oblasti súdnictva“.

7. Odôvodnenie 8 znie: „Rozhodnutia o výkone európskeho zatykača musia podliehať dostatočným kontrolám, čo znamená, že súdny orgán členského štátu, v ktorom bola požadovaná osoba zatknutá, vydá rozhodnutie o jej vydaní“.

8. Odôvodnenie 10 navyše zdôrazňuje: „Mechanizmus európskeho zatykača je založený na vysokej miere dôvery medzi členskými štátmi; jeho vykonávanie sa môže pozastaviť iba v prípade vážneho a pretrvávajúceho porušovania zásad uvedených v článku 6 ods. 1 Zmluvy o Európskej únii jedným z členských štátov, zisteného Radou v zmysle článku 7 ods. 1 uvedenej zmluvy, s následkami uvedenými v článku 7 ods. 2 zmluvy“.

9. Podľa článku 1, nazvaného „Definícia európskeho zatykača a povinnosť vykonať ho“: „1. Európsky zatykač je súdne rozhodnutie vydané členským štátom s cieľom zatknúť a vydať požadovanú osobu inému členskému štátu na účely vedenia trestného stíhania alebo výkonu trestu alebo ochranného opatrenia [s cieľom, aby iný členský štát zatkol a odovzdal vyžiadanú osobu na účely vedenia trestného stíhania alebo výkonu trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia spojeného s odňatím slobody – neoficiálny preklad]. 2. Členské štáty vykonajú každý európsky zatykač na základe zásady vzájomného uznávania a v súlade s ustanoveniami tohto rámcového rozhodnutia. 3. Toto rámcové rozhodnutie nebude meniť povinnosť rešpektovať základné práva a základné právne princípy zakotvené v článku 6 Zmluvy o Európskej únii.“

10. Článok 6 s názvom „Určenie príslušných súdnych orgánov“ stanovuje: „1. Vydávajúci súdny orgán bude súdny orgán vydávajúceho členského štátu [Súdny orgán vydávajúci zatykač bude súdny orgán členského štátu vydávajúceho zatykač – neoficiálny preklad], ktorý je oprávnený vydať európsky zatykač v zmysle právnych predpisov tohto štátu. 2. Vykonávajúci súdny orgán bude súdny orgán vykonávajúceho členského štátu, ktorý je oprávnený vykonať európsky zatykač v zmysle právnych predpisov tohto štátu. 3. Každý členský štát bude informovať Generálny sekretariát Rady o príslušnom súdnom orgáne podľa svojich právnych predpisov.“

11. V zmysle článku 7 týkajúceho sa ústredného orgánu: „1. Každý členský štát môže určiť ústredný orgán alebo, ak to umožňuje jeho právny systém, viac než jeden ústredný orgán, ktorý bude pomáhať súdnym orgánom. 2. Členský štát môže, ak to vyžaduje organizácia jeho vnútorného súdneho systému, preniesť na svoj ústredný orgán(‑y) zodpovednosť za administratívny prevod a preberanie [administratívne zasielanie a prijímanie – neoficiálny preklad] európskych zatykačov, ako aj za ďalšiu oficiálnu korešpondenciu, ktorá s nimi súvisí. …“

12. Pokiaľ ide o vzťah k iným právnym nástrojom, článok 31 ods. 1 písm. a) stanovuje: „1. Bez porušenia ich uplatňovania vo vzťahoch medzi členskými štátmi a tretími štátmi toto rámcové rozhodnutie s účinnosťou od 1. januára 2004 nahrádza príslušné ustanovenia nasledujúcich dohovorov v oblasti vydávania osôb vo vzťahoch medzi členskými štátmi: a) Európsky dohovor o vydávaní z 13. decembra 1957, jeho doplňujúci protokol z 15. októbra 1975, jeho druhý doplňujúci protokol zo 17. marca 1978 a Európsky dohovor o potláčaní terorizmu z 27. januára 1977, pokiaľ ide o vydávanie osôb; …“

B – Litovské právo

Europos arešto orderio išdavimo ir asmens perėmimo pagal Europos arešto orderį taisyklės (pravidlá vydávania európskych zatykačov a odovzdávania osôb na základe európskych zatykačov platné v roku 2013) ( 5 )

13. Podľa oddielu I bodu 4 vydá ministerstvo spravodlivosti európsky zatykač na účely zatknutia osoby, ktorej bol rozsudkom uložený trest odňatia slobody a ktorá sa skrýva, aby sa vyhla výkonu trestu, pokiaľ zostávajúca dĺžka trestu predstavuje aspoň štyri mesiace a existujú dôvody domnievať sa, že dotknutá osoba sa môže nachádzať v niektorom členskom štáte.

14. V súlade s oddielom II bodom 7 v prípade odsúdenia v neprítomnosti odsúdeného doručí súd ministerstvu spravodlivosti rovnopis odsudzujúceho rozsudku spolu s návrhom európskeho zatykača s prihliadnutím na kritériá na vydanie európskeho zatykača, ktoré sú uvedené v pravidlách týkajúcich sa európskych zatykačov.

15. Podľa oddielu II bodu 8 v prípade, ak sa odsúdený skrýva, zašle žiadosť o vydanie európskeho zatykača ministerstvu spravodlivosti ústav na výkon trestu.

16. Na základe oddielu III bodu 12 ministerstvo spravodlivosti preskúma dokumentáciu predloženú súdnym orgánom alebo ústavom na výkonu trestu, a ak táto dokumentácia spĺňa podmienky stanovené v pravidlách týkajúcich sa európskych zatykačov, vydá európsky zatykač, pričom zohľadní závažnosť a druh trestného činu, ako aj osobu odsúdeného. Ak ministerstvo spravodlivosti nezistí dôvody na vydanie európskeho zatykača, vráti žiadosť inštitúcii, ktorá ju podala.

17. V súlade s oddielom III bodom 16, ak sa vydá európsky zatykač, musí ho podpísať minister spravodlivosti alebo ním poverená osoba.

II – Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

18. Dňa 29. júna 2016 prokurátor na Rechtbank Amsterdam (Súd prvého stupňa Amsterdam) požiadal tento súd, aby vyhovel európskemu zatykaču, ktorý v auguste 2013 v bližšie neurčený deň vydalo Ministerstvo spravodlivosti Litovskej republiky a ktorý sa týkal zatknutia a odovzdania pána Kovalkovasa, litovského štátneho príslušníka, ktorý nemá v Holandsku bydlisko ani pobyt a v súčasnosti je umiestnený v ústave na výkon väzby v Zwaagu (Holandsko).

19. Predmetom tohto európskeho zatykača je výkon rozsudku Okresného súdu Jonava (Litva) z 13. februára 2012, ktorým bol pánovi Kovalkovasovi uložený trest odňatia slobody na štyri roky a šesť mesiacov ako páchateľovi viacerých trestných činov ublíženia na zdraví.

20. Vnútroštátny súd chce vedieť, či uvedený európsky zatykač vydal „súdny orgán“ v zmysle článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia, a teda či ide o „súdne rozhodnutie“ v zmysle článku 1 ods. 1 tohto rozhodnutia.

21. Za týchto okolností Rechtbank Amsterdam (Súd prvého stupňa Amsterdam) rozhodol o prerušení konania a položil Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky: „1. Sú pojmy ‚súdny orgán‘ v zmysle článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia… a ‚súdne rozhodnutie‘ uvedený v článku 1 ods. 1 rámcového rozhodnutia… autonómne pojmy práva Únie? 2. V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, na základe akých kritérií možno určiť, či je orgán členského štátu vydávajúceho zatykač ‚súdnym orgánom‘ tohto druhu a či európsky zatykač, ktorý tento orgán vydal, predstavuje z tohto dôvodu ‚súdne rozhodnutie‘ takejto povahy? 3. V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, spadá Ministerstvo spravodlivosti Litovskej republiky pod pojem ‚súdny orgán‘ uvedený v článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia… a je európsky zatykač vydaný týmto orgánom z tohto dôvodu ‚súdnym rozhodnutím‘, ako sa uvádza v článku 1 ods. 1 rámcového rozhodnutia…? 4. V prípade zápornej odpovede na prvú otázku, je určenie orgánu, akým je Ministerstvo spravodlivosti Litovskej republiky, za súdny orgán vydávajúci zatykač v súlade s právom Únie?“

22. Vnútroštátny súd odôvodnil prejednávané prejudiciálne otázky na základe dôvodov uvedených v návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo veci Poltorak (C‑452/16 PPU), ku ktorým doplnil viaceré pripomienky. ( 6 )

23. V prvom rade uvádza, že podľa návrhu rámcového rozhodnutia Rady sa systém európskeho zatykača vyznačuje svojou zásadne súdnou povahou, pričom sa ruší politická fáza príznačná pre vydávacie konanie.

24. V druhom rade zdôrazňuje, že vzhľadom na odôvodnenia 5 a 6 rámcového rozhodnutia je cieľom tohto rozhodnutia vylúčiť účasť zodpovedných politických predstaviteľov na prijímaní rozhodnutí o vydávaní a výkone európskych zatykačov.

25. V treťom rade skutočnosť, že rámcové rozhodnutie neobsahuje definíciu pojmu „súdny orgán“, neumožňuje dospieť k záveru, že ministerstvo spravodlivosti možno zaradiť pod taký pojem, a to ani za predpokladu, že uvedený pojem je vlastnou kategóriou vnútroštátnych právnych poriadkov, ani za predpokladu, že ide o autonómny pojem práva Únie.

26. Podľa vnútroštátneho súdu by okolnosť, že európsky zatykač vychádza zo súdneho rozhodnutia, mohla byť relevantná, lebo by bolo možné domnievať sa, že tento zatykač sa zakladá na „súdnom rozhodnutí“ v zmysle článku 8 ods. 1 písm. c) rámcového rozhodnutia, a teda že ministerstvo spravodlivosti ho vydalo na žiadosť litovského súdu. Rechtbank Amsterdam (Súd prvého stupňa Amsterdam) sa v tejto súvislosti odvoláva na rozsudok Supreme Court (Najvyšší súd, Spojené kráľovstvo), ktorý stanovuje podmienky, za ktorých sa možno domnievať, že európsky zatykač, ktorý vydal minister, bol vydaný súdnym orgánom. ( 7 ) Keďže tento rozsudok predchádzal rozsudku Súdneho dvora vo veci Bob‑Dogi ( 8 ), podľa názoru Rechtbank Amsterdam (Súd prvého stupňa Amsterdam) sú prejudiciálne otázky relevantné, keďže v tomto poslednom uvedenom rozsudku Súdny dvor zdôraznil, že európsky zatykač môže vydať len orgán, ktorého postavenie a právomoci mu umožňujú poskytovať dostatočnú súdnu ochranu.

III – Konanie na Súdnom dvore

27. Návrh na začatie prejudiciálneho konania bol doručený do kancelárie Súdneho dvora 2. septembra 2016 spolu so žiadosťou o jeho prejednanie v rámci naliehavého prejudiciálneho konania (článok 267 štvrtý odsek ZFEÚ).

28. Na administratívnom zasadnutí z 12. septembra 2016 Súdny dvor rozhodol, že vec prejedná v rámci naliehavého prejudiciálneho konania spolu s vecou Poltorak (C‑452/16 PPU). Na základe článku 111 rokovacieho poriadku tiež rozhodol, že sa upustí od písomnej časti konania, a v súlade s článkom 109 rokovacieho poriadku vyzval Litovskú republiku, aby poskytla určité spresnenia týkajúce sa jej systému európskeho zatykača.

29. Informácie vyžiadané od Litovskej republiky boli poskytnuté v liste litovskej vlády, ktorý bol doručený do kancelárie Súdneho dvora 23. septembra 2016.

30. Dňa 5. októbra 2016 sa konalo spoločné pojednávanie s vecou C‑452/16, na ktorom za zúčastnil právny zástupca pána Poltoraka, holandská, nemecká, grécka, fínska a švédska vláda, ako aj Komisia.

IV – Analýza

31. Ako som už uviedol v úvode týchto návrhov, otázky, ktoré položil Rechtbank Amsterdam (Súd prvého stupňa Amsterdam), sú podobné otázkam položeným vo veci Poltorak. Tieto otázky sú v skutočnosti úplne totožné, aj keď podľa uvedeného súdu má nový návrh na začatie prejudiciálneho konania „osobitný rozmer“, keďže európsky zatykač bol vydaný „politickým predstaviteľom, ktorý konal ako zástupca ministerstva spravodlivosti“. ( 9 )

32. Domnievam sa však, že táto okolnosť nie je kvalitatívne odlišná od okolností veci Poltorak. Žiadnemu z orgánov, ktoré vydali európsky zatykač v jednej alebo druhej veci, nemožno priznať postavenie „súdneho orgánu“ v zmysle rámcového rozhodnutia, a to buď preto, lebo ide o „policajný“ orgán, ako je to v prvom uvedenom prípade, alebo preto, lebo ide o „politický“ orgán, ako je to v prejednávanej veci. Tieto orgány v konečnom dôsledku nemôžu zaručiť rešpektovanie základných práv a slobôd, čo tvorí základ vzájomnej dôvery, na ktorej spočíva systém rámcového rozhodnutia.

33. Z dôvodov, ktoré som uviedol v bodoch 27 až 30 svojich návrhov vo veci Poltorak, teda zastávam názor, že na prvú otázku položenú vnútroštátnym súdom treba odpovedať kladne, a preto pojem „súdny orgán“ v zmysle článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia a pojem „súdne rozhodnutie“ v zmysle článku 1 ods. 1 rámcového rozhodnutia predstavujú autonómne pojmy práva Únie a majú sa vykladať v celej Európskej únii jednotne.

34. Na druhú a tretiu otázku treba v súlade s úvahami, ktoré som uviedol v bodoch 34 až 54 svojich návrhov vo veci Poltorak, odpovedať tak, že orgán, akým je Ministerstvo spravodlivosti Litovskej republiky, nespĺňa nevyhnutné podmienky na to, aby bol považovaný za „súdny orgán“ v zmysle článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia. Úvahy uvedené v súvislosti so švédskym policajným generálnym riaditeľstvom možno mutatis mutandis uplatniť na litovské ministerstvo spravodlivosti, ktoré v oblastiach, ktoré patria do jeho pôsobnosti, „určuje a… vykonáva politiku štátu“. ( 10 )

35. Podľa informácií, ktoré poskytol vnútroštátny súd na základe hodnotiacej správy Rady z roku 2007 ( 11 ), je vydanie európskeho zatykača Litovskou republikou podmienené existenciou vnútroštátneho zatykača alebo právoplatného odsudzujúceho rozsudku. V tomto prípade vykonávací súd alebo – v prípade, ak sa odsúdený skrýva – ústav na výkon trestu môžu požiadať ministerstvo spravodlivosti, aby vydalo európsky zatykač. Ministerstvo spravodlivosti vydá európsky zatykač po preskúmaní príslušných listín a overí, či existujú dôvody na jeho vydanie.

36. Tento systém podľa môjho názoru nie je v súlade s rámcovým rozhodnutím. ( 12 ) Ako som vysvetlil v bode 60 svojich návrhov vo veci Poltorak, posudzovaný model by mohol byť založený na rámcovom rozhodnutí len vtedy, ak by litovské ministerstvo spravodlivosti „spĺňa[lo] nasledujúce požiadavky, ktoré považujem za nevyhnutné na zachovanie úrovne súdnych záruk, na ktorej je založený systém európskych zatykačov: a) muse[lo] by konať na základe poverenia a pod dohľadom súdneho orgánu v zmysle článku 6 rámcového rozhodnutia a b) nemoh[lo] by mať diskrečné oprávnenia ani voľnú úvahu, pokiaľ ide o vydanie európskeho zatykača, pričom by sa muse[lo] riadiť poverením udeleným súdnym orgánom. V prípade pochybností týkajúcich sa zatykača by navyše súdnemu orgánu prináležalo podať návrh na začatie prejudiciálneho konania na Súdnom dvore týkajúci sa výkladu rámcového rozhodnutia“.

37. Oprávnenie ústavu na výkon trestu podať žiadosť o vydanie európskeho zatykača bez účasti súdneho orgánu znamená, že prvá z uvedených požiadaviek nie je dodržaná.

38. Ak naopak žiadosť podá súdny orgán, ministerstvo spravodlivosti má určitú mieru voľnej úvahy pri rozhodovaní o tom, či napokon vydá európsky zatykač, pričom jeho rozhodnutie nemôže byť predmetom súdneho preskúmania.

39. Litovská vláda vo svojej odpovedi na žiadosť Súdneho dvora o informácie uvádza, že ministerstvo spravodlivosti môže rozhodnúť o európskom zatykači až vtedy, keď súd dospeje k záveru, že jeho vydanie je v súlade so zásadami proporcionality a hospodárnosti konania. ( 13 ) Ak má ministerstvo spravodlivosti v tomto smere pochybnosti, môže požiadať súd, aby presnejšie odôvodnil súlad žiadosti o vydanie európskeho zatykača s uvedenými zásadami. ( 14 ) Litovská vláda do určitej miery nejasne ďalej vysvetlila, že v prípade, ak dostane „od súdu zápornú odpoveď na otázku, či je vydanie [európskeho zatykača] v súlade so zásadami proporcionality a hospodárnosti…“, európsky zatykač nebude vydaný. Ak naopak dostane „odpoveď, podľa ktorej je vydanie [európskeho zatykača]“ v súlade s týmito zásadami, európsky zatykač bude vydaný. ( 15 )

40. Uviedol som, že tvrdenie litovskej vlády je do určitej miery nejasné, lebo z jej vysvetlení možno vyvodiť záver, že posúdenie proporcionality prináleží výslovne súdu. Rozhodujúca však nie je „odpoveď“ súdu, ale skôr to, ako ju posúdi samotné ministerstvo spravodlivosti. Inak nemožno pochopiť, ako by súd mohol dať „zápornú odpoveď na otázku, či je vydanie [európskeho zatykača] v súlade so zásadami proporcionality a hospodárnosti“. Táto zápornosť je skôr výsledkom posúdenia uvedenej odpovede ministerstvom spravodlivosti, ktoré – ako vyplýva z bodu 12 pravidiel týkajúcich sa európskych zatykačov – s konečnou platnosťou rozhoduje o tom, či je namieste vydať európsky zatykač.

41. Za týchto okolností nie je splnená podmienka, ktorú som spomenul v bode 66 svojich návrhov vo veci Poltorak, teda podmienka, aby orgán vydávajúci európsky zatykač konal „na základe poverenia a pod dohľadom skutočného súdneho orgánu, ktorý [ho] bude kontrolovať“. ( 16 )

42. V nadväznosti na vyššie uvedené musím ešte spomenúť jednu okolnosť, ktorá odlišuje prejednávanú vec od veci Poltorak. Ide o informáciu, ktorá nesúvisí s politickým „osobitným rozmerom“ orgánu, ktorý vydal európsky zatykač, ale s tým, že – ako uviedol samotný vnútroštátny súd ( 17 ) a ako potvrdila litovská vláda – Litovská republika 6. februára 2014 oznámila Rade, že európsky zatykač už môžu vydávať len určité súdy, a teda nemôže ho vydať ministerstvo spravodlivosti.

43. Hoci táto informácia sama osebe neznamená, že prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania je bezpredmetný (lebo európsky zatykač, o ktorý ide v konaní vo veci samej, bol vydaný v súlade s predchádzajúcim systémom a nezdá sa, že by litovské súdne orgány vydali iný zatykač, ktorý by ho nahradil), je určite relevantná, keďže zmena právnej úpravy: a) spôsobuje, že – na rozdiel od toho, čo bolo podľa môjho názoru vo veci Poltorak nevyhnutné – netreba vôbec zasahovať do procesnej autonómie členského štátu a b) samotná Litovská republika sa rozhodla prispôsobiť svoj systém požiadavkám vyplývajúcim z rámcového rozhodnutia.

44. Pokiaľ ide napokon o žiadosť litovskej vlády ( 18 ), ktorú na pojednávaní podporila holandská vláda a Komisia, týkajúcu sa obmedzenia časových účinkov rozsudku Súdneho dvora, ak by Súdny dvor rozhodol, že európsky zatykač vydaný ministerstvom spravodlivosti nemá povahu súdneho rozhodnutia, odkazujem na body 68 až 70 svojich návrhov vo veci Poltorak, kde som vysvetlil dôvody, pre ktoré sa domnievam, že také obmedzenie nie je potrebné.

V – Návrh

45. Na základe uvedených úvah navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky, ktoré položil Rechtbank Amsterdam (Súd prvého stupňa Amsterdam, Holandsko), takto: 1. Pojem „súdne rozhodnutie“ uvedený v článku 1 ods. 1 rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi v znení zmenenom a doplnenom rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009 a pojem „súdny orgán“ uvedený v článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584/SVV sú autonómnymi pojmami práva Únie a majú sa vykladať v celej Európskej únii jednotne. 2. Orgán, ktorého právomoci sú vymedzené ako právomoci Ministerstva spravodlivosti Litovskej republiky, nespĺňa podmienky na to, aby bol považovaný za „súdny orgán“ v zmysle článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584/SVV, a európsky zatykač, ktorý tento orgán vydal v prejednávanom prípade, nemá povahu „súdneho rozhodnutia“ v zmysle článku 1 ods. 1 uvedeného rámcového rozhodnutia.

( 1 ) Jazyk prednesu: španielčina.

( 2 ) Vec Poltorak, C‑452/16 PPU, ktorú prejednáva Súdny dvor.

( 3 ) Táto poznámka pod čiarou sa netýka slovenského znenia návrhov.

( 4 ) Rámcové rozhodnutie Rady z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34) v znení zmenenom a doplnenom rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009 (Ú. v. EÚ L 81, 2009, s. 24) (ďalej len „rámcové rozhodnutie“).

( 5 ) Nariadenie č. 1R‑195/I‑114 z 26. augusta 2004 (ďalej len „pravidlá týkajúce sa európskych zatykačov“).

( 6 ) Bod 4.2 rozhodnutia vnútroštátneho súdu.

( 7 ) Bucnys v. Ministry of Justice [2013] UKSC 71 (20. novembra 2013), bod 66: „A European arrest warrant issued by a Ministry in respect of a convicted person with a view to his or her arrest and extradition can be regarded as issued by a judicial authority for the purposes of Council Framework Decision 2002/584/JHA and Part 1 of the Extradition Act 2003 if the Ministry only issues the warrant at the request of, and by way of endorsement of a decision that the issue of such a warrant is appropriate made by: a) the court responsible for the sentence.“

( 8 ) Rozsudok z 1. júna 2016 (C‑241/15, EU:C:2016:385).

( 9 ) Bod 4.1 in fine rozhodnutia vnútroštátneho súdu.

( 10 ) Odpoveď litovskej vlády, bod 15.

( 11 ) Evaluation report on the fourth round of mutual evaluations „the practical application of the European Arrest Warrant and corresponding surrender procedures between Member States“ (dokument Rady č. 12399/1/07 REV 1) (ďalej len „hodnotiaca správa“).

( 12 ) Rada to tiež konštatovala vo svojej hodnotiacej správe (s. 30, bod 7.2.1.1).

( 13 ) Odpoveď litovskej vlády, bod 38.

( 14 ) Tamže, bod 39. Litovská vláda označuje túto možnosť ako „právo“ ministerstva spravodlivosti. Z bodu 12 pravidiel týkajúcich sa európskych zatykačov však podľa všetkého vyplýva, že ide skôr o povinnosť.

( 15 ) Tamže, bod 40.

( 16 ) Okrem toho sa domnievam, že to je zmyslom britskej judikatúry, na ktorú sa odvoláva vnútroštátny súd a ktorú som spomenul v poznámke pod čiarou 7.

( 17 ) Bod 4.1 rozhodnutia vnútroštátneho súdu.

( 18 ) Bod 48 odpovede litovskej vlády na otázky Súdneho dvora.