NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

prednesené 23. novembra 2017 ( 1 )

Vec C‑572/16

INEOS Köln GmbH

proti

Bundesrepublik Deutschland

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgericht Berlín (Správny súd Berlín, Nemecko)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 2003/87/ES – Životné prostredie – Systém obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v Európskej únii – Článok 10a – Rozhodnutie 2011/278/EÚ – Prechodné pravidlá týkajúce sa bezodplatného prideľovania kvót – Právna úprava členského štátu, podľa ktorej žiadosť o pridelenie podlieha prekluzívnej lehote – Nemožnosť doplniť alebo opraviť žiadosť po uplynutí tejto lehoty – Neexistencia úplnej harmonizácie – Procesná autonómia – Zásady ekvivalencie a efektivity“

I. Úvod

1. Rozhodnutím z 3. novembra 2016, ktoré bolo Súdnemu dvoru doručené 14. novembra 2016, Verwaltungsgericht Berlin (Správny súd Berlín, Nemecko) požiadal Súdny dvor o rozhodnutie v prejudiciálnom konaní týkajúce sa výkladu článku 10a smernice 2003/87/ES ( 2 ) a rozhodnutia 2011/278/EÚ ( 3 ).

2. Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou INEOS Köln GmbH (ďalej len „INEOS“) a Bundesrepublik Deutschland (Spolková republika Nemecko), ktorú zastupuje Umweltbundesamt (Spolkový úrad pre životné prostredie, Nemecko), a týka sa zamietnutia návrhu uvedenej spoločnosti na opravu jej žiadosti o bezodplatné pridelenie emisných kvót skleníkových plynov na tretie obchodované obdobie (2013 až 2020) z dôvodu uplynutia prekluzívnej lehoty na podanie takýchto žiadostí vyplývajúcej z vnútroštátnej právnej úpravy.

3. Vnútroštátny súd kladie Súdnemu dvoru otázku o súlade uvedenej prekluzívnej lehoty a článku 10a smernice 2003/87, ako aj rozhodnutia 2011/278.

4. Navrhnem Súdnemu dvoru, aby na túto otázku odpovedal, že tieto ustanovenia spolu so zásadami ekvivalencie a efektivity sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia takej právnej úprave členského štátu, ktorá stanovuje prekluzívnu lehotu a vylučuje tak možnosť prevádzkovateľa, aby opravil alebo doplnil svoju žiadosť o bezodplatné pridelenie emisných kvót po uplynutí uvedenej lehoty, pod podmienkou že tento procesný postup nie je menej priaznivý ako postupy týkajúce sa podobných žiadostí vnútroštátnej povahy.

II. Právny rámec

A. Právo Únie

1. Smernica 2003/87

5. Článok 1 smernice 2003/87, nazvaný „Predmet“, uvádza: „Táto smernica zriaďuje systém obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v [Únii]… na podporu znižovania emisií skleníkových plynov finančne a ekonomicky výhodným spôsobom. …“

6. Článok 10a smernice 2003/87, nazvaný „Prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania platné v celom Spoločenstve“, stanovuje: „1. Do 31. decembra 2010 Komisia prijme plne harmonizované vykonávacie opatrenia pre celé Spoločenstvo na prideľovanie kvót… … 5. Maximálne ročné množstvo kvót, ktoré je základom na výpočet kvót pre zariadenia, na ktoré sa nevzťahuje odsek 3 a ktoré nie sú novými účastníkmi, nesmie prekročiť súčet: a) ročného celkového množstva pre cel[ú Úniu], ktoré sa určilo podľa článku 9, vynásobeného podielom emisií zo zariadení, na ktoré sa nevzťahuje odsek 3, v rámci celkových priemerných overených emisií za obdobie rokov 2005 až 2007 zo zariadení, na ktoré sa vzťahuje schéma Spoločenstva v období rokov 2008 až 2012, a b) celkových priemerných ročných overených emisií zo zariadení v období rokov 2005 až 2007, ktoré sú zahrnuté do schémy Spoločenstva až od roku 2013 a nevzťahuje sa na ne odsek 3, upravených o lineárny koeficient uvedený v článku 9. V prípade potreby sa uplatňuje jednotný medziodvetvový korekčný faktor. …“

7. Článok 11 tejto smernice s názvom „Vnútroštátne vykonávacie opatrenia“ uvádza: „1. Každý členský štát do 30. septembra 2011 uverejní a predloží Komisii zoznam zariadení na svojom území, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, ako aj každé bezodplatné pridelenie kvót každému zariadeniu na svojom území vypočítané podľa pravidiel uvedených v článku 10a ods. 1 a článku 10c. …“

2. Rozhodnutie 2011/278

8. Rozhodnutie 2011/278 v zmysle svojho článku 1 ustanovuje prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania emisných kvót podľa smernice 2003/87 platné v celej Únii od roku 2013.

9. Článok 7 tohto rozhodnutia, nazvaný „Získavanie základných údajov“, uvádza: „1. Za každé existujúce zariadenie oprávnené na bezodplatné prideľovanie emisných kvót podľa článku 10a smernice [2003/87]…, členské štáty za všetky roky obdobia od 1. januára 2005 do 31. decembra 2008, alebo podľa potreby od 1. januára 2009 do 31. decembra 2010, počas ktorých sa zariadenie prevádzkovalo, získavajú od prevádzkovateľa všetky príslušné informácie a údaje týkajúce sa každého parametra uvedeného v prílohe IV. … 7. Členské štáty vyžadujú, aby prevádzkovatelia predkladali úplné a jednotné údaje a aby zabezpečili, aby medzi podzariadeniami neexistovalo prekrývanie ani dvojité započítanie. Členské štáty predovšetkým zabezpečia, aby prevádzkovatelia uplatňovali povinnú starostlivosť a v záujme zabezpečenia primeranej istoty o integrite údajov predkladali údaje, ktoré zabezpečujú najvyššiu dosiahnuteľnú presnosť. Na tento účel členské štáty zabezpečia, aby každý prevádzkovateľ predložil aj metodickú správu, ktorá obsahuje najmä opis zariadenia, uplatnenú metodiku zostavovania, rôzne zdroje údajov, kroky výpočtu a tam, kde to prichádza do úvahy, prijaté predpoklady a metodiku použitú na priraďovanie emisií k príslušným podzariadeniam v súlade s odsekom 6. Členské štáty môžu nariadiť prevádzkovateľovi, aby preukázal presnosť a úplnosť poskytnutých údajov. 8. Ak údaje chýbajú, členské štáty vyžadujú, aby prevádzkovateľ riadne zdôvodnil chýbajúce údaje. Členské štáty vyžadujú, aby prevádzkovateľ pred overením alebo najneskôr počas overovania overovateľom nahradil všetky chýbajúce údaje konzervatívnymi odhadmi založenými najmä na osvedčených postupoch odvetvia a najnovších vedeckých a technických poznatkoch. …“

10. Článok 8 uvedeného rozhodnutia, nazvaný „Overovanie“, stanovuje: „1. V procese získavania údajov podľa článku 7 členské štáty akceptujú len údaje, ktoré boli overovateľom overené ako vyhovujúce. Proces overovania je spojený s metodickou správou a nahlásenými parametrami uvedenými v článku 7 a v prílohe IV. Overovanie sa zameriava na spoľahlivosť, dôveryhodnosť a presnosť údajov poskytnutých prevádzkovateľom a končí verifikačným stanoviskom, v ktorom sa s primeranou istotou stanoví, či predložené údaje neobsahujú podstatne skreslené údaje. … 4. Členské štáty nepridelia emisné kvóty bezodplatne zariadeniu, ak údaje týkajúce sa tohto zariadenia neboli overené ako vyhovujúce. …“

11. V článku 10 rozhodnutia 2011/278, nazvanom „Prideľovanie kvót na úrovni zariadení“, sa uvádza: „1. Členské štáty na základe údajov získaných v súlade s článkom 7 vypočítajú za každý rok množstvo emisných kvót bezodplatne pridelených od roku 2013 každému existujúcemu zariadeniu na ich území v súlade s odsekmi 2 až 8. 2. Na účel tohto výpočtu členské štáty najprv určia predbežné ročné množstvo bezodplatne pridelených emisných kvót samostatne pre každé podzariadenie… … 4. Na účel vykonávania článku 10a ods. 11 smernice [2003/87] sa koeficienty uvedené v prílohe VI uplatňujú na predbežné ročné množstvo bezodplatne pridelených emisných kvót určené pre každé podzariadenie podľa odseku 2 tohto článku na príslušný rok, ak procesy v týchto podzariadeniach slúžia pre odvetvia alebo pododvetvia, ktoré sa nepovažujú za odvetvia alebo pododvetvia, ktoré čelia vysokému riziku úniku uhlíka, ako sú určené v rozhodnutí 2010/2/EÚ. … 9. Konečné celkové ročné množstvo emisných kvót bezodplatne pridelených na každé existujúce zariadenie okrem zariadení, na ktoré sa vzťahuje článok 10a ods. 3 smernice [2003/87], je predbežné celkové ročné množstvo emisných kvót bezodplatne pridelených na každé zariadenie, určené v súlade s odsekom 7, vynásobené medziodvetvovým korekčným faktorom určeným v súlade s článkom 15 ods. 3. …“

12. Podľa článku 15 tohto rozhodnutia, nazvaného „Vnútroštátne vykonávacie opatrenia“: „1. V súlade s článkom 11 ods. 1 smernice [2003/87] členské štáty predložia Komisii do 30. septembra 2011 zoznam zariadení, ktoré patria do pôsobnosti smernice [2003/87] na ich území, vrátane zariadení určených podľa článku 5, s použitím elektronického vzoru ustanoveného Komisiou. … 3. Komisia po doručení zoznamu uvedeného v odseku 1 tohto článku posúdi zahrnutie každého zariadenia do zoznamu a súvisiace predbežné celkové ročné množstvá bezodplatne pridelených emisných kvót. Po oznámení predbežných celkových ročných množstiev emisných kvót bezodplatne pridelených počas obdobia od roku 2013 do roku 2020 všetkými členskými štátmi Komisia stanoví jednotný medziodvetvový korekčný faktor uvedený v článku 10a ods. 5 smernice [2003/87]. … 4. Ak Komisia nezamietne zápis zariadenia do tohto zoznamu, vrátane zodpovedajúcich predbežných celkových ročných množstiev emisných kvót bezodplatne pridelených na toto zariadenie, príslušný členský štát prikročí k určeniu konečného ročného množstva emisných kvót bezodplatne pridelených na každý rok počas obdobia od roku 2013 do roku 2020 v súlade s článkom 10 ods. 9 tohto rozhodnutia. …“

B. Nemecké právo

13. § 9 ods. 1 až 4 Gesetz über den Handel mit Berechtigungen zur Emission von Treibhausgasen (Treibhausgas‑Emissionshandelsgesetz – TEHG) (zákon o obchodovaní s emisnými kvótami skleníkových plynov) z 21. júla 2011 (BGBl. I S. 1475, ďalej len „TEHG“), stanovuje: „1. Prevádzkovateľom zariadení budú bezodplatne pridelené emisné kvóty podľa zásad stanovených jednak v článku 10a… smernice 2003/87… v jej platnom znení a jednak v rozhodnutí 2011/278… 2. Predpokladom pridelenia je žiadosť podaná na príslušnom orgáne. Žiadosť o bezodplatné pridelenie emisných kvót treba podať v rámci lehoty, ktorú príslušný orgán oznámi aspoň tri mesiace pred jej uplynutím v Bundesanzeiger [Spolkový vestník]. Lehota sa oznámi najskôr po nadobudnutí účinnosti nariadenia o pravidlách prideľovania podľa § 10. V prípade oneskorenej žiadosti nevzniká nárok na bezodplatné pridelenie. K žiadosti treba priložiť podklady potrebné na účely jej preskúmania. Pokiaľ nariadenie uvedené v § 10 nestanovuje inak, overovateľ podľa § 21 overí údaje uvedené v žiadosti o pridelenie. 3. Príslušný orgán vypočíta predbežné množstvo pridelených kvót, zverejní zoznam všetkých zariadení, na ktoré sa vzťahuje tento zákon, a predbežného množstva pridelených kvót v Bundesanzeiger, pričom zoznam nahlási Európskej komisii. Pri výpočte predbežného množstva pridelených kvót sa zohľadnia iba tie údaje prevádzkovateľa, ktorých správnosť je dostatočne preukázaná. … 4. Príslušný orgán pred začiatkom obchodovaného obdobia rozhodne o bezodplatnom pridelení emisných kvót pre zariadenia prevádzkovateľov, ktorí v rámci lehoty oznámenej podľa odseku 2 druhej vety podali žiadosť. Vo zvyšnej časti sa na postup prideľovania vzťahujú ustanovenia správneho poriadku.“

14. Zverejnením povinných právnych oznámení v nemeckom elektronickom vestníku (elektronischer Bundesanzeiger, eBAnz AT118 2011 B1, 20. október 2011), Deutsche Emissionshandelsstelle (Nemecký úrad pre obchodovanie s emisnými kvótami, ďalej len „DEHSt“) stanovil koniec lehoty uvedenej v § 9 ods. 2 TEHG na 23. január 2012.

15. § 15 Verordnung über die Zuteilung von Treibhausgas‑Emissionsberechtigungen in der Handelsperiode 2013 bis 2020 (Zuteilungsverordnung 2020 – ZuV 2020) (nemecké nariadenie o prideľovaní emisných kvót skleníkových plynov na obchodované obdobie 2013 až 2020) z 26. septembra 2011 (BGBl. I 2011, s. 1921), nazvaný „Získavanie základných údajov“, vo svojom odseku 1 stanovuje, že prevádzkovateľ zariadenia je povinný k žiadosti o bezodplatné pridelenie kvót pre existujúce zariadenia pripojiť najmä všeobecné informácie o zariadení, doplňujúce informácie o zariadení, všeobecné informácie o každom prvku pridelenia a doplňujúce informácie o prvkoch pridelenia v konkrétnych prípadoch.

III. Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

16. INEOS prevádzkuje krakovacie zariadenie, ktoré slúži na výrobu chemických výrobkov prostredníctvom parného krakovania nafty pri vysokej teplote. Od 1. januára 2008 sa naň vzťahuje povinnosť obchodovať s emisnými kvótami.

17. INEOS požiadala 23. januára 2012 DEHSt o bezodplatné pridelenie emisných kvót pre uvedené zariadenie podľa § 9 ods. 1 TEHG pre obchodované obdobie 2013 až 2020 na základe referenčného obdobia 2005 až 2008. Lehota na podanie tejto žiadosti bola stanovená na rovnaký deň v súlade s odsekom 2 uvedeného ustanovenia. Žiadosť overil overovateľ. INEOS v nej uviedla, že vychádza z ročného predbežného množstva 574 635 pridelených emisných kvót.

18. DEHSt rozhodnutím zo 17. februára 2014 pridelil spoločnosti INEOS v súvislosti s emisiami dotknutého zariadenia 3867032 kvót pre uvedené obchodované obdobie a konštatoval, že pridelenie vychádzalo z údajov, ktoré INEOS uviedla vo svojej žiadosti o pridelenie.

19. Dňa 11. marca 2014 podala INEOS na DEHSt námietku proti tomuto rozhodnutiu a v podstate tvrdila, že v prípade výpočtu priamych emisných kvót pre roky 2006 a 2007 mala DEHSt zohľadniť určité doplňujúce údaje.

20. DEHSt túto námietku 3. septembra 2015 zamietol a ako odôvodnenie najmä uviedol, že nové údaje nebolo možné na účely rozhodnutia o pridelení zohľadniť, keďže INEOS ich predložila až v apríli 2015 v rámci námietky, a teda viac ako tri roky potom, ako 23. januára 2012 uplynula lehota na podanie žiadosti. Podľa DEHSt jednak § 9 ods. 2 TEHG stanovuje prekluzívnu lehotu a jednak vnútroštátny postup úzko nadväzuje na európsky postup prideľovania, čo bráni akejkoľvek zmene údajov uvedených v žiadosti.

21. INEOS podala 29. septembra 2015 na Verwaltungsgericht Berlin (Správny súd Berlín) proti tomuto rozhodnutiu žalobu, pričom najmä tvrdila, že omylom neposkytla určité údaje týkajúce sa priamych emisií za roky 2006 a 2007 a nesprávne predpokladala, že DEHSt ich už má k dispozícii, aj keď dotknuté zariadenie podliehalo systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov až od 1. januára 2008. Podľa spoločnosti INEOS ju mal DEHSt vyzvať, aby doplnila alebo opravila údaje predložené na základe žiadosti o pridelenie.

22. Keďže podľa vnútroštátneho súdu právo Únie neobsahuje výslovne ustanovenia týkajúce sa právnych dôsledkov, ktoré je potrebné spájať s údajmi, ktoré prevádzkovateľ poskytne po uplynutí lehoty stanovenej vnútroštátnym právom na účely podania žiadosti o pridelenie, je potrebné objasniť otázku, či je § 9 ods. 2 TEHG, podľa ktorého neexistuje nárok na bezodplatné pridelenie v prípade oneskoreného podania žiadosti, v súlade s ustanoveniami smernice 2003/87 a rozhodnutia 2011/278.

23. Za týchto podmienok Verwaltungsgericht Berlin (Správny súd Berlín) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku: „Odporuje ustanoveniam článku 10a smernice [2003/87], ako aj ustanoveniam rozhodnutia Komisie [2011/278] právna úprava členského štátu, ktorá pre obchodované obdobie rokov 2013 – 2020 stanovuje hmotnoprávnu prekluzívnu lehotu pre žiadosti o bezodplatné pridelenie emisných kvót existujúcim zariadeniam, ktoré neboli podané včas, a pritom vylučuje možnosť opravy chýb alebo doplnenia (neúplných) údajov v žiadosti o pridelenie, ktoré boli zistené až po uplynutí lehoty stanovenej v právnej úprave členského štátu?“

IV. Konanie pred Súdnym dvorom

24. Návrh na začatie prejudiciálneho konania bol zapísaný do registra kancelárie Súdneho dvora 14. novembra 2016.

25. INEOS, nemecká vláda a Komisia predložili písomné pripomienky.

26. Na pojednávaní, ktoré sa konalo 14. septembra 2017, sa zúčastnili INEOS, Spolkový úrad pre životné prostredie, nemecká vláda a Komisia, pričom predniesli ústne pripomienky.

V. Analýza

27. Svojou otázkou sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora, či sa článok 10a smernice 2003/87 a rozhodnutie 2011/278 majú vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave členského štátu, ktorá stanovuje pre obchodované obdobie rokov 2013 až 2020 prekluzívnu lehotu pre podanie žiadostí o bezodplatné pridelenie kvót a vylučuje tak možnosť prevádzkovateľa, aby mohol opraviť alebo doplniť túto žiadosť po uplynutí uvedenej lehoty.

28. Na úvod zdôrazňujem, že táto otázka je položená v kontexte, pre ktorý je charakteristická jednak existencia chyby, ktorej sa dopustil prevádzkovateľ pri podaní svojej žiadosti o bezodplatné pridelenie kvót, a jednak vôľa prevádzkovateľa napraviť svoju chybu s cieľom získať vyšší počet bezodplatných kvót. ( 4 )

29. Práve na tento prípad obmedzím svoje ďalšie úvahy. Nebudem sa teda vyjadrovať k hypotéze chyby, ktorej sa dopustil príslušný orgán, ani k hypotéze opravy, ktorá má znížiť počet kvót pridelených bezodplatne. Hoci sú zaujímavé, prekračujú rámec sporu vo veci samej.

30. Následne preskúmam, či prekluzívna lehota v spore vo veci samej je v rozpore so zásadou efektivity práv vyplývajúcich z článku 10a smernice 2003/87. ( 5 ) Pred preskúmaním tejto otázky považujem za vhodné opísať hlavné črty systému, ktorý bol zavedený smernicou 2003/87.

A. O systéme, ktorý bol zavedený smernicou 2003/87

31. Systém zavedený smernicou 2003/87 možno opísať prostredníctvom jeho cieľov, ďalej prostredníctvom troch základných povinností, ktoré musia splniť prevádzkovatelia, a napokon prostredníctvom troch spôsobov získania emisných kvót.

1. Ciele sledované smernicou 2003/87

32. Nepokladám za nevyhnutné venovať priestor cieľom sledovaným smernicou 2003/87, napriek ich mimoriadnej dôležitosti, keďže jasne vyplývajú z právnej úpravy a z judikatúry Únie.

33. Z odôvodnení 3 až 5 smernice 2003/87 vyplýva, že jej cieľom je vytvoriť systém obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov, ktorý umožní prispieť k uskutočneniu záväzkov Únie v kontexte rámcového dohovoru OSN o klimatických zmenách ( 6 ), ktorý smeruje k zníženiu emisií v atmosfére na úroveň zabraňujúcu nebezpečnému antropogénnemu zasahovaniu do klimatického systému. ( 7 )

34. Tento cieľ zníženia antropogénnych emisií skleníkových plynov spadá do kontextu boja proti zmene klímy, ktorý je výslovne uvedený v článku 191 ods. 1 ZFEÚ ako jeden z cieľov politiky Únie v oblasti životného prostredia.

35. Ako vyplýva najmä z odôvodnení 3 a 5 smernice 2009/29 ( 8 ), smernica 2003/87 má za cieľ znížiť do roku 2020 „hospodársky účinným spôsobom“ celkové množstvo emisií skleníkových plynov produkovaných v Únii aspoň o 20 % v porovnaní s úrovňami z roku 1990. ( 9 )

36. Hospodárska účinnosť je totiž ďalším cieľom sledovaným smernicou 2003/87, ako uvádza jej článok 1. Práve to je dôvod, pre ktorý smernica zaviedla režim „cap and trade“. Možnosť predať kvóty („trade“), ktorých počet je obmedzený hornou hranicou v súvislosti so všetkými prevádzkami, ktoré podliehajú tomuto režimu („cap“), by mala podporiť obmedzenie emisií v zariadeniach, v ktorých takéto zníženie možno uskutočniť pri nižších nákladoch. ( 10 )

37. Ekonomická logika systému obchodovania s kvótami teda spočíva v tom, že cena zníženia emisií skleníkových plynov potrebného na dosiahnutie vopred určeného environmentálneho výsledku bude čo najnižšia. Najmä umožnením predaja pridelených kvót sa tento systém snaží podnietiť každého účastníka systému vypúšťať nižšie množstvo skleníkových plynov ako kvóty, ktoré mu boli pôvodne pridelené, aby mohol postúpiť nadbytok inému účastníkovi, ktorý vyprodukoval vyššie množstvo emisií ako udelené kvóty. ( 11 )

2. Tri základné povinnosti prevádzkovateľov, ktoré im ukladá smernica 2003/87

38. Pre lepšie pochopenie praktického fungovania systému zavedeného smernicou 2003/87 je užitočné opísať tri základné povinnosti prevádzkovateľov, ktorí spadajú do pôsobnosti smernice 2003/87, vymedzenej v jej článku 2 ods. 1.

39. Po prvé sú prevádzkovatelia stacionárnych zariadení povinní v zmysle článku 4 smernice 2003/87 mať povolenie na emisie skleníkových plynov, ktoré sa vydáva spôsobom stanoveným v článkoch 5 až 8 tejto smernice. ( 12 )

40. Po druhé majú prevádzkovatelia povinnosť monitorovať emisie a podávať o nich správy podľa článku 14 smernice 2003/87. ( 13 ) V tejto súvislosti chcem poukázať na to, že žiadosť o povolenie musí obsahovať opis opatrení stanovených na monitorovanie emisií a podávanie správ o emisiách, ( 14 ) a že príslušný orgán môže povolenie vydať, len ak sa domnieva, že prevádzkovateľ je spôsobilý svoje emisie monitorovať a podávať o nich správy. ( 15 )

41. Podľa článku 15 tejto smernice musia byť správy prevádzkovateľov okrem iného overené nezávislým overovateľom. ( 16 )

42. Po tretie sú prevádzkovatelia v zmysle článku 12 ods. 2a a 3 smernice 2003/87 povinní do 30. apríla každého roku „odovzdať“ množstvo kvót rovnajúce sa celkovým emisiám za prechádzajúci kalendárny rok, ktoré boli overené v zmysle článku 15 tejto smernice. Odovzdané kvóty následne členské štáty zrušia.

43. Táto povinnosť predstavuje základ systému, ktorý zaviedla smernica 2003/87. ( 17 ) Odovzdanie emisných kvót zo strany prevádzkovateľa bolo výstižne opísané ako konkrétny prejav „platby environmentálneho dlhu“, ( 18 ) teda splatenie dlhu, ktorý prevádzkovateľ naakumuloval v priebehu uplynulého kalendárneho roka. Presnejšie je prevádzkovateľ povinný odovzdať jednu kvótu za každú tonu ekvivalentu oxidu uhličitého vypustenú v priebehu toho obdobia. ( 19 )

44. Teraz je potrebné vysvetliť, ako môže prevádzkovateľ v praxi nadobudnúť kvóty, ktoré potrebuje, aby mohol splniť svoju každoročnú povinnosť odovzdania.

3. Tri spôsoby nadobudnutia emisných kvót s cieľom splniť každoročnú povinnosť odovzdania

45. Kým každoročná povinnosť odovzdania opísaná vyššie vytvára dopyt po emisných kvótach na strane prevádzkovateľov, ktorí podliehajú systému zavedenému v smernici 2003/87, ( 20 ) ponuka kvót pochádza z troch samostatných zdrojov. Existujú totiž tri spôsoby nadobudnutia kvót, pričom prvé dva z nich sú k dispozícii všetkým prevádzkovateľom a tretí len niektorým.

46. Prvý spôsob spočíva v nadobudnutí emisných kvót u akejkoľvek inej osoby, ktorá ich má. ( 21 ) Predpokladá sa, že takéto transakcie sa môžu týkať iba kvót, ktoré predtým vydali členské štáty. V tomto zmysle tieto transakcie predstavujú „sekundárny trh“ s emisnými kvótami.

47. Ďalšie dva spôsoby nadobudnutia sú naopak spojené s dvoma metódami, ktorými členské štáty prideľujú kvóty podľa smernice 2003/87, pričom ide o prideľovanie kvót prostredníctvom aukcie (to možno označiť ako „primárny trh“) a bezodplatné prideľovanie kvót. Tieto dve metódy prideľovania sú podrobne a technicky presne upravené v smernici a v aktoch, ktorými sa vykonáva, a v hrubých rysoch ich možno zhrnúť takto.

48. Po prvé počet kvót, ktoré sa každý rok pridelia, je obmedzený hornou hranicou vypočítanou pre celú Úniu. ( 22 ) Práve v tom spočíva jeden z podstatných aspektov systému „cap and trade“, ktorý zaviedla smernica 2003/87. V praxi závisí motivácia každého prevádzkovateľa podliehajúceho tomuto systému znížiť emisie skleníkových plynov na výške tejto hornej hranice. ( 23 )

49. Podľa článku 9 smernice 2003/87 je horná hranica emisií stacionárnych zariadení stanovená na úrovni, ktorá mierne prekračuje dve miliardy kvót za rok 2013. ( 24 ) Táto horná hranica sa každý rok znižuje o lineárny koeficient 1,74 % vypočítaný tak, aby Únia dodržala svoj záväzok znížiť všeobecné emisie o najmenej 20 % do roku 2020 v porovnaní s hodnotami, ktoré boli zaznamenané v roku 2005. ( 25 )

50. Po druhé počet kvót, ktorých horná hranica je takto vymedzená a ktoré sa majú vydať každý rok, sa musí rozdeliť na kvóty pridelené prostredníctvom aukcie a kvóty pridelené bezodplatne. Podľa článku 10 ods. 1 smernice 2003/87 so všetkými kvótami, ktoré nie sú pridelené bezodplatne, budú členské štáty od roku 2013 obchodovať formou aukcie. Množstvo kvót, s ktorými sa má obchodovať formou aukcie, teda závisí od množstva kvót pridelených bezodplatne. ( 26 )

51. Napokon po tretie opíšem „všeobecný“ ( 27 ) systém bezodplatného prideľovania kvót stanovený v článku 10a smernice 2003/87, ktorý pravdepodobne predstavuje ten najzložitejší aspekt systému zavedeného touto smernicou. Čítanie tohto článku totiž môže byť výzvou aj pre tých najskúsenejších právnikov.

52. Súdny dvor poukázal na to, že bezodplatné pridelenie emisných kvót nemá za cieľ priznať subvencie dotknutým výrobcom, ale zmierniť ekonomický dosah okamžitého a jednostranného zavedenia trhu s emisnými kvótami Úniou a vyhnúť sa strate konkurencieschopnosti určitých výrobných odvetví, na ktoré sa vzťahuje táto smernica. ( 28 )

53. Okrem toho bezodplatné pridelenie kvót úplne nepotlačuje motiváciu ich príjemcov znižovať kvóty. Súdny dvor v tejto súvislosti zdôraznil, že motivácia na zníženie emisií každého zariadenia spočíva v úžitku, ktorý možno spojiť so zníženou potrebou emisných kvót tohto zariadenia, ktorých ekonomické zhodnotenie je možné prostredníctvom ich predaja bez ohľadu na to, či boli pridelené bezodplatne alebo nie. ( 29 )

54. Pravdou však zostáva, že bezodplatné prideľovanie znižuje motiváciu zavádzať prax, ktorá vedie k znižovaniu emisií, pretože prevádzkovatelia, ktorým sa kvóty takto prideľujú, nemusia kupovať všetky kvóty, ktoré sú povinní každoročne odovzdať, alebo prinajmenšom ich časť. Z toho vyplýva, že ako spresnila generálna advokátka Kokott, zníženie množstva bezodplatne pridelených kvót posilňuje motiváciu obmedziť emisie a následne prispieva k ochrane životného prostredia a k boju proti zmene klímy podľa článku 191 ZFEÚ. ( 30 )

55. Článok 10a ods. 11 smernice 2003/87 stanovuje ukončenie bezodplatného prideľovania kvót v roku 2027, pričom všetky kvóty určené pre stacionárne zariadenia budú musieť byť po tomto dátume prideľované prostredníctvom aukcií. Musím však zdôrazniť, že Komisia zrejme túto chvályhodnú ambíciu zavedenú v smernici 2009/29 opustila, pretože návrh smernice, ktorou sa uvedená smernica mení na štvrté obdobie (2021 až 2030) vymedzuje časť kvót, ktorá má byť pridelená prostredníctvom aukcie, na úrovni 57 % celkového množstva kvót. ( 31 )

56. Okrem toho bez ohľadu na prípadné ukončenie bezodplatného prideľovania kvót článok 10a ods. 3 smernice 2003/87 v každom prípade určitým stacionárnym zariadeniam, najmä výrobcom elektriny, ani nedáva možnosť takéhoto pridelenia kvót. Tieto zariadenia si teda musia na primárnych alebo sekundárnych trhoch kúpiť všetky kvóty potrebné na to, aby si splnili svoju každoročnú povinnosť odovzdania. ( 32 )

57. Pokiaľ ide o zariadenia, na ktoré sa vzťahuje možnosť bezodplatného pridelenia kvót v zmysle článku 10a smernice 2003/87, postup, ktorý umožňuje určiť množstvo týchto kvót, možno rozdeliť do troch etáp, ktoré vedú k základnému prideleniu, predbežnému prideleniu a ku konečnému prideleniu. ( 33 )

58. Základné pridelenie nie je založené na skutočných emisiách prijímateľa (tak ako je to pri povinnosti odovzdania) ( 34 ), ale na teoretických „referenčných úrovniach“, ktoré vypočítala Komisia podľa emisií 10 % zariadení, ktoré sú najvýkonnejšie v zmysle článku 10a ods. 2 smernice 2003/87. ( 35 ) Pri každom zariadení alebo podzariadení teda základné pridelenie vyplýva z vynásobenia platnej referenčnej úrovne a historickej úrovne činnosti, ktorá sa určuje podľa základných údajov poskytnutých prevádzkovateľmi podľa článkov 7 a 9 rozhodnutia 2011/278. Tento výpočet musia členské štáty uskutočniť podľa článku 10 ods. 1 a 2 tohto rozhodnutia. ( 36 )

59. Po druhé predbežné pridelenie sa vypočíta podľa redukčného koeficientu, ktorý sa uplatní na základné pridelenie podľa článku 10a ods. 11 smernice 2003/87. Tento redukčný koeficient, ktorého výška za rok 2013 dosahuje 0,8 (čo je zníženie o 20 %), sa každý rok znižuje o rovnakú časť, aby napokon dosiahol hodnotu 0,3 (čo je zníženie o 70 %) za rok 2020. ( 37 )

60. Musím však zdôrazniť, že toto zníženie sa netýka všetkých zariadení, ktorým boli kvóty bezodplatne pridelené. Podľa článku 10a ods. 12 smernice 2003/87 sa bezodplatné pridelenia kvót neznižujú v prípade odvetví, v ktorých je vysoké riziko premiestnenia do tretích krajín vzhľadom na environmentálne povinnosti vyplývajúce z tejto smernice. Inak povedané: rozsah environmentálnych povinností týchto odvetví sa znížil z dôvodu rizika premiestnenia, ktoré bolo zdržanlivo nazvané ako „vysoké riziko úniku uhlíka“. Podľa článku 10a ods. 13 až 18 tejto smernice Komisia vytvorila dlhý zoznam odvetví alebo pododvetví, v rámci ktorých sa vykonávajú činnosti vykazujúce takéto riziko premiestnenia. ( 38 )

61. Článok 11 ods. 1 smernice 2003/87 a článok 15 ods. 1 a 2 rozhodnutia 2011/278 ukladajú každému členskému štátu povinnosť uverejniť a predložiť Komisii zoznam zariadení a podzariadení na svojom území, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, a uviesť v súvislosti s každým z týchto zariadení a podzariadení výšku základného pridelenia kvót a tiež predbežného pridelenia kvót, ( 39 ) a to pokiaľ ide o celé tretie obdobie (2013 až 2020).

62. Tretia a posledná etapa výpočtu spočíva v prípadnom uplatnení druhého mechanizmu zníženia stanoveného v článku 10a ods. 5 smernice 2003/87. Konečné pridelenie sa tak bude rovnať buď predbežnému prideleniu (ak sa tento mechanizmus nemusí uplatniť), alebo zníženému predbežnému prideleniu (v opačnom prípade).

63. Na základe zoznamov, ktoré predložili členské štáty, je Komisia povinná uistiť sa, že celková výška základných pridelení – a nie predbežných pridelení ( 40 ) – vypočítaná v súvislosti so zariadeniami prítomnými na území Únie, neprekračuje parciálnu hornú hranicu definovanú v článku 10a ods. 5 smernice 2003/87, ( 41 ) ktorá zodpovedá časti celkového množstva kvót definovaného v článku 9 tejto smernice. ( 42 )

64. V prípade prekročenia tejto hornej hranice je Komisia povinná pristúpiť k pomernému zníženiu pri uplatnení „jednotného medziodvetvového korekčného faktora“ na pridelenia stanovené členskými štátmi, ktoré zodpovedajú pomeru medzi uvedenou hornou hranicou a výškou základného pridelenia. ( 43 )

65. Zdôrazňujem, že Komisia naozaj bola povinná definovať medziodvetvový korekčný faktor pre tretie obdobie (2013 až 2020). ( 44 ) V nadväznosti na toto rozhodnutie členské štáty mohli pristúpiť ku konečným prideleniam a uplatniť pritom tento korekčný faktor alebo, aby som bol presnejší, zníženie, na predbežné pridelenia, ktoré Komisia neodmietla. ( 45 )

B. O otázke položenej vnútroštátnym súdom

66. Na úvod zdôrazňujem, že otázka, ktorú položil Súdny dvor, ( 46 ) sa netýka povinnosti podávať správy o ročných emisiách, ktorá prináleží prevádzkovateľom v zmysle článku 14 smernice 2003/87, ( 47 ) ale základných údajov, ktoré členské štáty získavajú od prevádzkovateľov podľa článku 7 rozhodnutia 2011/278 s cieľom stanoviť historickú úroveň činností stanovenú v článku 9 tohto rozhodnutia, ktorá slúži na výpočet základného pridelenia. ( 48 )

67. Problém, s ktorým sa stretla INEOS v rámci sporu vo veci samej, je spôsobený tým, že za roky 2006 a 2007 neoznámila úplné základné údaje, čo spôsobilo zníženie výšky základného pridelenia vypočítaného príslušným orgánom, a teda aj počtu kvót, ktoré boli spoločnosti INEOS bezodplatne pridelené. ( 49 )

68. Pri odpovedi na položenú otázkou musím v prvom rade poukázať na to, že smernica 2003/87 a rozhodnutie 2011/278 nevykonávajú úplnú harmonizáciu procesných postupov pri podávaní žiadostí o bezodplatné pridelenie kvót. V druhom rade vysvetlím dôvody, pre ktoré sa domnievam, že prekluzívna lehota a nemožnosť opráv po jej uplynutí, teda skutočnosti, ktorých sa týka spor vo veci samej, nie sú v rozpore so zásadou efektivity, tak ako ju vykladá ustálená judikatúra Súdneho dvora.

1. O neexistencii úplnej harmonizácie procesných postupov pri podávaní žiadostí o bezodplatné pridelenie kvót

69. INEOS tvrdí, že v právnej úprave Únie bola uskutočnená úplná harmonizácia všetkých, aj procesných aspektov podávania žiadostí o bezodplatné pridelenie kvót, takže členské štáty nemajú v tejto súvislosti nijakú voľnú úvahu. Nemecká vláda a Komisia toto stanovisko spochybňujú.

70. Súhlasím s nemeckou vládou a Komisiou. Je síce pravda, že podľa článku 10a ods. 1 smernice 2003/87 Komisia prijíma „plne harmonizované vykonávacie opatrenia pre celé Spoločenstvo na prideľovanie kvót uvedených v odsekoch 4, 5, 7 a 12“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát). Práve na tomto základe Komisia prijala rozhodnutie 2011/278 a z môjho pohľadu neexistuje nijaká pochybnosť o tom, že toto rozhodnutie v spojení s článkom 10a uvedenej smernice vykonáva úplnú harmonizáciu hmotnoprávnych aspektov bezodplatného pridelenia kvót, ( 50 ) ktorého hlavné črty som opísal vyššie. ( 51 )

71. Naopak tieto právne nástroje neobsahujú nijaké ustanovenie, ktoré by výslovne upravovalo procesné aspekty tohto pridelenia, najmä lehotu, v ktorej sa má žiadosť o bezodplatné pridelenie kvót podať alebo tiež možnosť opraviť žiadosť po uplynutí tejto lehoty.

72. Osobitne článok 7 rozhodnutia 2011/278, ktorý sa týka získavania základných údajov členskými štátmi, neobsahuje v tejto súvislosti nijaké spresnenie. Článok 7 ods. 8 tohto rozhodnutia konkretizuje, že prevádzkovateľ je povinný zdôvodniť „chýbajúce údaje“ a „čiastočne dostupné údaje“ je povinný nahradiť konzervatívnym odhadom, pričom však neupravuje postup, na základe ktorého by bolo možné získané údaje opraviť alebo doplniť. V rovnakom zmysle článok 8 tohto rozhodnutia zakazuje členským štátom, aby prijímali údaje, ktoré neboli overovateľom overené ako vyhovujúce, pričom však neustanovuje lehotu alebo postup opravy, pokiaľ ide o údaje, ktoré vyhovujúce nie sú.

73. Podľa ustálenej judikatúry v prípade neexistencie úplnej harmonizácie sú uplatniteľné procesné podmienky vecou vnútroštátneho právneho poriadku každého členského štátu podľa zásady procesnej autonómie členských štátov, a to pod podmienkou, že takéto pravidlá nie sú menej priaznivé ako pravidlá upravujúce obdobné situácie vnútroštátnej povahy (zásada ekvivalencie) a že nevedú k praktickej nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu výkonu práv priznaných právnym poriadkom Únie (zásada efektivity). ( 52 )

74. Pokiaľ ide o zásadu ekvivalencie, z nijakého spisového dokumentu predloženého Súdnemu dvoru nevyplýva, a ani pred Súdnym dvorom nikto netvrdil, že prekluzívna lehota, ktorej sa týka vec sama, by bola v rozpore s touto zásadou. V každom prípade rozhodnutie v tejto súvislosti prináleží vnútroštátnemu súdu, tak ako to správne uviedla Komisia. ( 53 )

75. Moja analýza sa preto ďalej zameria na súlad prekluzívnej lehoty, ktorej sa týka spor vo veci samej, a zásady efektivity.

76. Chcel by som v tejto súvislosti spresniť, že podľa mňa nemožno prijať prístup, ktorý navrhuje INEOS a spočíva v „priamom“ posúdení súladu dotknutej prekluzívnej lehoty a niektorých ustanovení smernice 2003/87 alebo rozhodnutia 2011/278.

77. Z už citovanej judikatúry totiž vyplýva, že súlad procesných ustanovení, ktoré boli prijaté členskými štátmi, a práva Únie, sa musí posúdiť s ohľadom na zásadu ekvivalencie a zásadu efektivity. Z toho vyplýva, že obsah ustanovení smernice 2003/87 alebo rozhodnutia 2011/278 sa musí zohľadniť v rámci preskúmania súladu prekluzívnej lehoty, ktorej sa týka spor vo veci samej, so zásadou efektivity. ( 54 )

2. O súlade prekluzívnej lehoty, ktorej sa týka spor vo veci samej

78. Na úvod chcem spresniť, že Komisia navrhla osobitne preskúmať možnosť členských štátov stanoviť prekluzívnu lehotu na podanie žiadostí o bezodplatné pridelenie kvót na základe článku 10a smernice 2003/87 na jednej strane a neexistenciu možnosti prevádzkovateľov opraviť svoju žiadosť po uplynutí tejto lehoty na strane druhej.

79. Vnímam to však tak, že uvedené dva aspekty sú neoddeliteľné, ako to vyplýva zo znenia položenej otázky. ( 55 ) Skutočnosť, že INEOS v rámci sporu vo veci samej nemohla doplniť alebo opraviť svoju žiadosť o bezodplatné pridelenie kvót, vychádza z toho, že vo vnútroštátnom právnom poriadku bola na podanie takýchto žiadostí stanovená prekluzívna lehota, a nie len indikatívna lehota. Oba uvedené aspekty preto ďalej preskúmam spoločne.

80. Pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry sa každý prípad, v ktorom vzniká otázka, či vnútroštátne procesné ustanovenie znemožňuje alebo nadmerne sťažuje uplatňovanie práva Únie, musí skúmať s prihliadnutím na postavenie tohto ustanovenia v celom konaní, na priebeh konania a jeho osobitosti na rôznych stupňoch vnútroštátnych súdov. Z tohto hľadiska treba v prípade potreby vziať do úvahy najmä ochranu práva na obranu, zásadu právnej istoty a riadny priebeh konania. ( 56 )

81. Pokiaľ ide konkrétne o zavedenie prekluzívnych lehôt členskými štátmi, Súdny dvor už dávno rozhodol, že zásada efektivity takýmto lehotám nebráni, za predpokladu, že sú „primerané“ ( 57 ).

82. V súvislosti s primeranou povahou prekluzívnych lehôt Súdny dvor tiež rozhodol, že vo vnútroštátnych právnych úpravách, ktoré patria do pôsobnosti práva Únie, sú to práve členské štáty, ktoré majú určiť lehoty, najmä vzhľadom na význam rozhodnutí, ktoré sa majú prijať, pre zúčastnené osoby, na komplexnosť postupov a právnych predpisov, ktoré sa majú uplatniť, počet osôb, ktoré môžu byť dotknuté, a ďalšie verejné a súkromné záujmy, na ktoré treba prihliadnuť. ( 58 )

83. V zmysle týchto zásad má Súdny dvor v praxi tendenciu skúmať relatívne dlhé lehoty relatívne krátko ( 59 ) a relatívne krátke lehoty relatívne dlho. ( 60 ) V zásade môžu len posledné menované lehoty v praxi znemožniť alebo nadmerne sťažiť výkon práv, ktoré priznáva právny poriadok Únie v zmysle judikatúry pripomenutej v bode 73 vyššie, čo je dôvod na podrobnejšie preskúmanie ich primeranosti.

84. Zo skutočností, ktoré uviedol vnútroštátny súd, vyplýva, že lehota na podanie žiadostí o bezodplatné pridelenie kvót, ktorej sa týka spor vo veci samej, uplynula 23. januára 2012 a že tento dátum bol úradne zverejnený 20. októbra 2011. ( 61 ) Z pripomienok predložených nemeckou vládou okrem toho vyplýva, že uvedený dátum bol 20. októbra 2011 oznámený aj prostredníctvom e‑mailu zaslaného prevádzkovateľom zariadení a v rovnaký deň aj v tlačovej správe. To znamená, že lehota určená prevádzkovateľom na podanie žiadostí o bezodplatné pridelenie kvót mala o niečo viac ako tri mesiace.

85. Trojmesačná lehota je v zmysle už citovanej judikatúry pomerne krátka, ( 62 ) a jej primeranosť preto musí byť predmetom podrobnejšieho preskúmania.

86. Po prvé právo vyplývajúce z právneho poriadku Únie, ktoré je predmetom sporu vo veci samej, je právo na bezodplatné pridelenie kvót na základe článku 10a smernice 2003/87 a rozhodnutia 2011/278. Je preto potrebné preskúmať, či trojmesačná prekluzívna lehota, akou je tá v spore vo veci samej, môže v praxi znemožniť alebo nadmerne sťažiť výkon uvedeného práva.

87. Spis, ktorý bol predložený Súdnemu dvoru, však neobsahuje nič, čo by mohlo viesť k záveru, že takáto lehota by v praxi najmä z dôvodu svojej krátkosti znemožnila alebo nadmerne sťažila výkon práva na bezodplatné pridelenie kvót. Pripomínam, že podanie takej žiadosti si vyžaduje, aby prevádzkovateľ, akým je INEOS, predložil základné údaje uvedené v článku 7 rozhodnutia 2011/278, pričom tieto údaje musia okrem iného byť predmetom overenia podľa článku 8 tohto rozhodnutia. ( 63 )

88. Ako správne zdôraznila nemecká vláda, INEOS vôbec netvrdila, že uvedená lehota bola na predloženie jej žiadosti príliš krátka. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania totiž vyplýva, že INEOS omylom nezaslala určité údaje týkajúce sa rokov 2006 a 2007, lebo nesprávne predpokladala, že ich DEHSt už má k dispozícii. ( 64 ) INEOS teda v spore vo veci samej nekritizuje dĺžku lehoty, ale skutočnosť, že po uplynutí tejto lehoty nemohla opraviť základné údaje, ktoré uviedla v pôvodnej žiadosti.

89. Súdny dvor v tejto súvislosti pri viacerých príležitostiach spresnil, že prekluzívna lehota v podstate je v súlade so zásadou efektivity, a to napriek tomu, že jej uplynutie môže vzhľadom na jej povahu zabrániť dotknutým osobám, aby si úplne alebo čiastočne uplatnili svoje práva. ( 65 ) V kontexte sporu vo veci samej chcem doplniť, že možnosť prevádzkovateľov opraviť alebo pozmeniť ich žiadosť po uplynutí predmetnej prekluzívnej lehoty by im dovolila obísť prekluzívne účinky tejto lehoty.

90. Po druhé INEOS uplatnila argument založený na povinnosti členských štátov vychádzať z čo najpresnejších a najúplnejších základných údajov v zmysle smernice 2003/87 a rozhodnutia 2011/278. Podľa spoločnosti INEOS z tejto povinnosti vyplýva, že príslušné úrady sú povinné s cieľom zaručiť účinné uplatňovanie práva Únie odstrániť akýkoľvek procesný prvok, ktorý by bránil opraviť nepresné údaje alebo doplniť chýbajúce údaje, akým je v spore vo veci samej práve prekluzívna lehota.

91. V tejto súvislosti je pravda, že článok 7 ods. 7 rozhodnutia 2011/278 ukladá členským štátom povinnosť, aby získali „úplné a jednotné“ základné údaje, ktoré „zabezpečujú najvyššiu dosiahnuteľnú presnosť“. Okrem toho článok 7 ods. 8, ako aj článok 8 ods. 1 a 4 tohto rozhodnutia stanovujú viaceré povinnosti, ktoré podporujú požiadavku presnosti údajov používaných pri výpočte bezodplatného prideľovania kvót.

92. Pripomínam však, že posúdenie súladu so zásadou efektivity v zmysle judikatúry pripomenutej v bode 73 vyššie spočíva v určení, či prekluzívna lehota, ktorej sa týka spor vo veci samej, znemožňuje alebo nadmerne sťažuje výkon práva, ktoré je priznané prevádzkovateľovi, akým je INEOS.

93. Nie všetky povinnosti, ktoré právo Únie ukladá členským štátom, však majú za následok vznik práv na strane jednotlivcov. ( 66 ) Nie je to tak ani v prípade povinnosti členských štátov získavať čo najpresnejšie základné údaje. Naopak, podľa mňa zo znenia už citovaných ustanovení rozhodnutia 2011/278 vyplýva, že požiadavka presnosti základných údajov spadá do rámca spoločnej zodpovednosti členských štátov a prevádzkovateľov.

94. Z toho vyplýva, že prevádzkovateľ, akým je INEOS, nemôže proti príslušným vnútroštátnym orgánom uplatniť údajné právo na presnosť základných údajov, aby sa vyhol uplynutiu prekluzívnej lehoty. Ak takéto právo neexistuje, je potrebné zamietnuť argumentáciu spoločnosti INEOS, podľa ktorej nemožnosť opraviť pôvodnú žiadosť po uplynutí prekluzívnej lehoty nie je v súlade so zásadou efektivity.

95. Po tretie sa domnievam, že ponúknuť prevádzkovateľom možnosť doplniť alebo opraviť základné údaje s cieľom získať dodatočné bezodplatné pridelenie kvót by v skutočnosti mohlo výkon tohto práva získať uvedené kvóty výrazne sťažiť vzhľadom na právnu neistotu, ktorá z tejto možnosti vyplýva.

96. Ako som už vysvetlil vyššie, ( 67 ) premena predbežných pridelení na konečné si vyžaduje overenie Komisiou, ktorého cieľom je zaručiť, aby počet bezodplatne pridelených kvót neprekročil hornú hranicu stanovenú v článku 10a ods. 5 smernice 2003/87. V prípade prekročenia tejto hranice je Komisia povinná definovať medziodvetvový korekčný faktor, ktorý umožní pomerne znížiť všetky predbežné pridelenia stanovené členskými štátmi a stanoviť tak výšku konečných pridelení pre každé zariadenie v rámci Únie, ktorému budú kvóty pridelené.

97. Ak by však Súdny dvor prijal stanovisko spoločnosti INEOS, každé dodatočné pridelenie, ku ktorému by došlo potom, ako prevádzkovateľ opraví svoje základné údaje, by si vyžadovalo, aby Komisia pristúpila k novému overeniu, a prípadne, aby upravila korekčný faktor. ( 68 ) Takúto úpravu jednak relevantné ustanovenia smernice 2003/87 a rozhodnutia 2011/278 nestanovujú, a jednak by z nej vyplývalo zníženie výšky konečného pridelenia pre každého príjemcu kvót. Inak povedané: príjemca bezodplatného pridelenia kvót by počet kvót, ktoré mu boli pridelené, nikdy nemohol považovať za konečný.

98. Ako správne zdôraznila nemecká vláda a Komisia, takáto situácia je len ťažko zlučiteľná so zásadou právnej istoty. Nadmerne by preto sťažovala výkon práva na bezplatné pridelenie kvót. V tomto kontexte spočíva účinok prekluzívnej lehoty v spore vo veci samej práve v zachovaní právnej istoty v prospech všetkých dotknutých osôb. Ako Súdny dvor viackrát spresnil, určenie prekluzívnych lehôt je v zásade v súlade s požiadavkou efektivity, keďže predstavuje uplatnenie základnej zásady právnej istoty, ktorá chráni zároveň dotknutú osobu, aj správny orgán. ( 69 )

99. Po štvrté sa domnievam, že možnosť prevádzkovateľov upraviť ich žiadosť o bezodplatné pridelenie kvót, nie je zlučiteľná s postupom stanoveným v článku 10a smernice 2003/87 a v rozhodnutí 2011/278 na účely určenia existencie a rozsahu práva na takéto pridelenie.

100. Ako som vysvetlil vyššie, ( 70 ) tento postup prebieha progresívne, keďže každá jeho etapa výpočtu sa musí uzatvoriť predtým, ako sa postúpi do ďalšej etapy. Prístup, ktorý navrhuje INEOS a ktorý umožňuje prevádzkovateľom opraviť alebo doplniť ich základné údaje bez ohľadu na lehotu, by však v podstate znamenal nekonečné otváranie prvej etapy výpočtu, ktorou je určenie základného pridelenia podľa historickej úrovne činnosti a podľa platného koeficientu. ( 71 ) Predbežné pridelenie (druhá etapa) a konečné pridelenie (tretia etapa) by tak pri každej oprave základných údajov museli byť nanovo vypočítané.

101. Takýto prístup je podľa mňa nezlučiteľný s riadnym priebehom uvedeného postupu, keďže by z neho pre členské štáty a Komisiu vyplývala neprimeraná administratívna záťaž. ( 72 )

102. Po piate zdôrazňujem v rozsahu, v akom je to nevyhnutné, že výklad, ktorý navrhujem, je v súlade s hlavným cieľom systému zavedeného smernicou 2003/87, teda s ochranou životného prostredia znížením emisií skleníkových plynov.

103. Takýto výklad totiž vylučuje možnosť prevádzkovateľov opraviť alebo doplniť základné údaje s cieľom získať dodatočné kvóty. V praxi bude tento výklad viesť k situáciám „zníženého prideľovania kvót“ v prípade prevádzkovateľov, ktorí mohli bezodplatne získať vyšší počet kvót, ak by ich žiadosť bola vypracovaná správne. Z toho vyplýva, že títo prevádzkovatelia si budú musieť kúpiť vyšší počet kvót, aby mohli splniť svoju povinnosť odovzdania, čo zvyšuje ich motiváciu znížiť svoje emisie. ( 73 )

VI. Návrh

104. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálnu otázku, ktorú položil Verwaltungsgericht Berlin (Správny súd Berlín, Nemecko), takto: Článok 10a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/87/ES z 13. októbra 2003, o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v spoločenstve a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 96/61/ES, zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/29/ES z 23. apríla 2009, a rozhodnutie Komisie 2011/278/EÚ z 27. apríla 2011, ktorým sa ustanovujú prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania emisných kvót podľa článku 10a smernice 2003/87, platné v celej Únii, zmenené rozhodnutím Komisie 2012/498/EÚ zo 17. augusta 2012, v spojení so zásadami ekvivalencie a efektivity sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia právnej úprave členského štátu, ktorá stanovuje pre obchodované obdobie rokov 2013 až 2020 prekluzívnu lehotu pre podanie žiadostí o bezodplatné pridelenie emisných kvót a vylučuje tak možnosť prevádzkovateľa, aby mohol opraviť alebo doplniť túto žiadosť po uplynutí uvedenej lehoty, pod podmienkou, že tento procesný postup nie je menej priaznivý ako v prípade podobných žiadostí vnútroštátnej povahy.

( 1 ) Jazyk prednesu: francúzština.

( 2 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 13. októbra 2003 o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v spoločenstve a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 96/61/ES (Ú. v. EÚ L 275, 2003, s. 32; Mim. vyd. 15/007, s. 631), zmenená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/29/ES z 23. apríla 2009 (Ú. v. EÚ L 140, 2009, s. 63) (ďalej len „smernica 2003/87“).

( 3 ) Rozhodnutie Komisie z 27. apríla 2011, ktorým sa ustanovujú prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania emisných kvót podľa článku 10a smernice 2003/87, platné v celej Únii (Ú. v. EÚ L 130, 2011, s. 1), zmenené rozhodnutím Komisie 2012/498/EÚ zo 17. augusta 2012 (Ú. v. EÚ L 241, 2012, s. 52) (ďalej len „rozhodnutie 2011/278“).

( 4 ) Pozri body 19 až 21 vyššie.

( 5 ) Pozri body 78 až 103 nižšie.

( 6 ) Rozhodnutie Rady 94/69/ES z 15. decembra 1993 o uzavretí Rámcového dohovoru Organizácie Spojených národov o klimatických zmenách (Ú. v. ES L 33, 1994, s. 11; Mim. vyd. 11/019, s. 167). Kjótsky protokol sa v zmysle svojho článku 3 vzťahuje iba na obdobie 2008 až 2012. Pozri rozhodnutie Rady 2002/358/ES z 25. apríla 2002, ktoré sa týka schválenia Kjótskeho protokolu k Rámcovému dohovoru Organizácie Spojených národov o klimatických zmenách a spoločnom plnení záväzkov z neho vyplývajúcich v mene Európskeho spoločenstva (Ú. v. ES L 130, 2002, s. 1; Mim. vyd. 11/042, s. 24).

( 7 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. januára 2017, Schaefer Kalk (C‑460/15, EU:C:2017:29, bod 28).

( 8 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/29/ES z 23. apríla 2009, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2003/87/ES s cieľom zlepšiť a rozšíriť schému Spoločenstva na obchodovanie s emisnými kvótami skleníkových plynov (Ú. v. EÚ L 140, 2009, s. 63).

( 9 ) Rozsudok z 28. apríla 2016, Borealis Polyolefine a i. (C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 a C‑391/14 až C‑393/14, EU:C:2016:311, bod 81).

( 10 ) Pozri rozsudok zo 17. októbra 2013, Iberdrola a i. (C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 a C‑640/11, EU:C:2013:660, bod 49): „Ako sa uvádza v článku 1 tejto smernice, podpora znižovania emisií má byť finančne a ekonomicky výhodná, keďže výrobca sa môže rozhodnúť, či investuje do účinnejších technológií, ktoré produkujú menej skleníkových plynov, využije viac emisných kvót alebo zníži svoju výrobu, pričom si môže vybrať ekonomicky najvýhodnejšiu možnosť“.

( 11 ) Rozsudky zo 16. decembra 2008, Arcelor Atlantique et Lorraine a i. (C‑127/07, EU:C:2008:728, bod 32); z 19. januára 2017, Schaefer Kalk (C‑460/15, EU:C:2017:29, bod 29), ako aj z 8. marca 2017, ArcelorMittal Rodange a Schifflange (C‑321/15, EU:C:2017:179, bod 22).

( 12 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. júla 2016, Vattenfall Europe Generation (C‑457/15, EU:C:2016:613, bod 29). Podľa článku 3 h smernice 2003/87 sa ustanovenia kapitoly 3 uvedenej smernice neuplatňujú na činnosti leteckej dopravy. Uvedená povinnosť mať povolenie stanovená v kapitole 3 sa teda týchto činností netýka.

( 13 ) Článok 14 smernice 2003/87 predpokladá, že Komisia prijme nariadenie o monitorovaní emisií a podávaní správ o emisiách. Komisia prijala nariadenie (EÚ) č. 601/2012 z 21. júna 2012 o monitorovaní a nahlasovaní emisií skleníkových plynov podľa smernice 2003/87 (Ú. v. EÚ L 181, 2012, s. 30), ktoré sa v zmysle svojho článku 77 uplatňuje od 1. januára 2013.

( 14 ) Článok 5 prvý odsek písm. d) smernice 2003/87.

( 15 ) Článok 6 ods. 1 smernice 2003/87.

( 16 ) Komisia prijala podľa článku 15 smernice 2003/87 nariadenie (EÚ) č. 600/2012 z 21. júna 2012 o overovaní správ o emisiách, správ o tonokilometroch a akreditácii overovateľov podľa smernice 2003/87 (Ú. v. EÚ L 181, 2012, s. 1), ktoré sa v zmysle jeho článku 78 uplatňuje od 1. januára 2013. Súdny dvor poukázal na to, že overenie správ o emisiách predstavuje nevyhnutnú podmienku pre odovzdanie kvót. Prevádzkovateľ, ktorého správa nebola overená a posúdená ako vyhovujúca, totiž môže odovzdať kvóty až vtedy, keď jeho správa bude posúdená ako vyhovujúca (pozri rozsudok z 29. apríla 2015, Nordzucker,C‑148/14, EU:C:2015:287, bod 32).

( 17 ) Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. októbra 2013, Billerud Karlsborg a Billerud Skärblacka (C‑203/12, EU:C:2013:664, bod 25); z 29. apríla 2015, Nordzucker (C‑148/14, EU:C:2015:287, bod 29), ako aj z 19. januára 2017, Schaefer Kalk (C‑460/15, EU:C:2017:29, bod 30).

( 18 ) CHENEVIERE, C.: Le système d’échange de quotas d’émission de gaz à effet de serre: lutter contre les changements climatiques sans sacrifier l’égalité et la libre concurrence dans le marché intérieur. Dizertačná práca. Université Catholique de Louvain, Louvain‑la‑Neuve, 2017, s. 24.

( 19 ) Pozri definíciu pojmu „kvóta“ v článku 3 písm. a) smernice 2003/87 v spojení s článkom 12 ods. 2a a 3 tejto smernice.

( 20 ) K tomuto dopytu tiež prispieva každý, kto má v úmysle prostredníctvom nadobudnutia takýchto kvót finančne investovať.

( 21 ) Podľa článku 12 ods. 1 smernice 2003/87 musí byť možné kvóty prenášať najmä medzi osobami v Únii.

( 22 ) Článok 3c a článok 9 smernice 2003/87 stanovujú dve samostatné horné hranice pre činnosti leteckej dopravy a stacionárne zariadenia. V snahe o zrozumiteľnosť sa v nasledujúcich úvahách obmedzím na stacionárne zariadenia, keďže spor vo veci samej sa netýka činností leteckej dopravy.

( 23 ) Motivácia znížiť emisie je tým silnejšia, čím je počet kvót, ktoré sú k dispozícii, nižší. Pokiaľ ide o stále emisie, spôsobuje zníženie disponibilných kvót zvýšenie ich cien, čo by malo zvýšiť motiváciu prevádzkovateľov, aby svoje emisie znížili. Súdny dvor v tejto súvislosti spresnil, že dosah systému obchodovania s kvótami na ochranu životného prostredia závisí od prísnosti, s akou je určené celkové množstvo pridelených kvót, ktoré predstavuje celkový limit emisií povolených uvedeným systémom (rozsudok zo 17. októbra 2013, Billerud Karlsborg a Billerud Skärblacka, C‑203/12, EU:C:2013:664, bod 26).

( 24 ) Rozhodnutie Komisie 2010/634/EÚ z 22. októbra 2010, ktorým sa upravuje množstvo kvót pre celú Úniu, ktoré sa majú vydať v rámci systému Únie na rok 2013, a ktorým sa zrušuje rozhodnutie 2010/384/EÚ (Ú. v. EÚ L 279, 2010, s. 34), zmenené rozhodnutím Komisie 2013/448/EÚ z 5. septembra 2013 (Ú. v. EÚ L 240, 2013, s. 27).

( 25 ) Pozri odôvodnenia 13 a 14 smernice 2009/29. V absolútnych číslach predstavuje ročné zníženie 38264246 kvót, takže horná hranica kvót bude v roku 2020 na úrovni 1816452135. Pozri správu Komisie adresovanú Európskemu parlamentu a Rade, o fungovaní európskeho trhu s uhlíkom, 1. február 2017, COM(2017) 48 final, s. 10.

( 26 ) Keď je určené množstvo kvót, s ktorými sa má obchodovať formou aukcie, rozdelí sa medzi členské štáty podľa troch kritérií, ktoré sú určené v článku 10 ods. 2 smernice 2003/87. Členské štáty rozdelia príjmy z aukcie, avšak ich manévrovací priestor v tejto súvislosti je obmedzený článkom 10 ods. 3 tejto smernice. V roku 2015 sa v rámci Únie na základe aukcie predalo 632725500 kvót za celkovú sumu 4,9 miliardy eur. Pozri správu Komisie adresovanú Európskemu parlamentu a Rade, o fungovaní európskeho trhu s uhlíkom, 1. február 2017, COM(2017) 48 final, s. 16 a 17.

( 27 ) Keďže „osobitné“ systémy bezodplatného prideľovania kvót stanovené v smernici 2003/87, ako napríklad systémy stanovené pre nových účastníkov (článok 10a ods. 7), demonštračné projekty (článok 10a ods. 8) alebo modernizácia výroby elektrickej energie (článok 10c), nie sú predmetom veci samej, nebudem sa nimi zaoberať.

( 28 ) Rozsudok zo 17. októbra 2013, Iberdrola a i. (C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 a C‑640/11, EU:C:2013:660, body 39 a 45).

( 29 ) Rozsudok zo 17. októbra 2013, Iberdrola a i. (C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 a C‑640/11, EU:C:2013:660, bod 55). Na jednej strane totiž môže byť počet kvót, ktoré prevádzkovateľ získa bezodplatne, nedostatočný na to, aby splnil svoju povinnosť každoročného odovzdania kvót, takže bude povinný dokúpiť chýbajúci počet kvót na primárnom alebo sekundárnom trhu. Na druhej strane má prevádzkovateľ možnosť predať svoje prebytočné kvóty na sekundárnom trhu, a to vrátane kvót, ktoré získal bezodplatne.

( 30 ) Návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veciach Borealis Polyolefine a i. (C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 a C‑391/14 až C‑393/14, EU:C:2015:754, bod 63).

( 31 ) Pozri návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa mení smernica 2003/87 s cieľom zlepšiť nákladovo efektívne zníženie emisií a investície do nízkouhlíkových technológií, 15. júla 2015, COM(2015) 337 final. Navrhuje sa v ňom pridať do článku 10 ods. 1 smernice 2003/87 nasledujúci pododsek: „Od roku 2021 bude predstavovať časť kvót, ktorá bude pridelená na základe aukcie, 57 %“ (s. 20). Okrem toho z dokumentu vyplýva návrh zrušiť v článku 10a ods. 11 tejto smernice výraz „s cieľom dosiahnuť ukončenie bezodplatného prideľovania v roku 2027“ (s. 23). Pozri v tejto súvislosti vysvetlenia uvedené v odôvodnení 6 (s. 15).

( 32 ) Odôvodnenie 19 smernice 2009/29 spresňuje, že toto vylúčenie možnosti bolo odôvodnené schopnosťou výrobcov elektriny získať späť náklady na kvóty od spotrebiteľov, aj keď boli uvedené kvóty pridelené bezodplatne. Súdny dvor v tejto súvislosti uviedol, že konkurenčný tlak nebol dostatočne silný, aby obmedzil premietnutie hodnoty emisných kvót do cien elektriny, čo viedlo k neočakávaným ziskom výrobcov elektriny (rozsudok zo 17. októbra 2013, Iberdrola a i., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 a C‑640/11, EU:C:2013:660, bod 40). Článok 10c smernice 2003/87 však stanovuje výnimku, ktorá umožňuje bezodplatné prideľovanie kvót na účely modernizácie výroby elektriny.

( 33 ) Komisia používa túto terminológiu najmä v Guidance Document no2 on the harmonized free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012 – Guidance on allocation methodologies, 29. jún 2011, s. 23, ktorý je k dispozícii na tomto internetovom odkaze: https://ec.europa.eu/clima/sites/clima/files/ets/allowances/docs/gd2_allocation_methodologies_en.pdf.

( 34 ) Pozri body 42 a 43 vyššie.

( 35 ) V podstate „v prípade referenčných úrovní ide o určité množstvo emisií…, ktoré Komisia uznala za nevyhnutné pri výrobe určitého množstva daného výrobku“ pozri návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veciach Borealis Polyolefine a i. (C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 a C‑391/14 až C‑393/14, EU:C:2015:754, bod 40). Pokiaľ ide o použitie týchto referenčných úrovní, pozri rozsudok z 8. septembra 2016, Borealis a i. (C‑180/15, EU:C:2016:647, body 61 až 71).

( 36 ) Pozri rozsudky z 8. septembra 2016, Borealis a i. (C‑180/15, EU:C:2016:647, bod 61), ako aj z 8. septembra 2016, E.ON Kraftwerke (C‑461/15, EU:C:2016:648, bod 26).

( 37 ) Tieto redukčné koeficienty sú uvedené v prílohe VI rozhodnutia 2011/278 v zmysle článku 10 ods. 4 tohto rozhodnutia.

( 38 ) Rozhodnutie Komisie 2010/2/EÚ z 24. decembra 2009, ktorým sa podľa smernice 2003/87 určuje zoznam odvetví a pododvetví, ktoré sa považujú za odvetvia a pododvetvia, ktoré čelia vysokému riziku úniku uhlíka (Ú. v. EÚ L 1, 2010, s. 10). Toto rozhodnutie bolo zrušené s účinnosťou od 1. januára 2015 rozhodnutím Komisie 2014/746/EÚ z 27. októbra 2014, ktorým sa podľa smernice 2003/87 určuje zoznam odvetví a pododvetví, ktoré sa považujú za odvetvia a pododvetvia vystavené vysokému riziku úniku uhlíka medzi rokmi 2015 až 2019 (Ú. v. EÚ L 308, 2014, s. 114).

( 39 ) Pozri článok 15 ods. 2 písm. e) a f) rozhodnutia 2011/278.

( 40 ) Pozri článok 15 ods. 3 druhý pododsek rozhodnutia 2011/278 („bez použitia koeficientov uvedených v prílohe VI“). Pozri okrem toho Guidance Document no2 on the harmonized free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012 – Guidance on allocation methodologies, s. 23: „Although [the basic allocation] does not necessarily reflect the preliminary amount allocated to installations, it should be included in the [national implementation measures] as it will be used for the determination of the cross‑sectoral reduction factor“. Presnosť je z aritmetického hľadiska dôležitá, pretože výška predbežného pridelenia je z podstaty veci nižšia ako výška základného pridelenia.

( 41 ) Pozri článok 10 ods. 9 prvý pododsek a článok 15 ods. 3 rozhodnutia 2011/278. Pozri tiež návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veciach Borealis Polyolefine a i. (C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 a C‑391/14 až C‑393/14, EU:C:2015:754, najmä body 44 až 60), ako aj rozsudok z 28. apríla 2016, Borealis Polyolefinea a i. (C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 a C‑391/14 až C‑393/14, EU:C:2016:311).

( 42 ) Pozri bod 49 vyššie.

( 43 ) Jednoduchý číselný príklad ukazuje, že ak je výška základného pridelenia 100 a uvedená horná hranica je 90, Komisia musí na predbežné pridelenia, ktoré navrhli členské štáty, uplatniť medziodvetvový korekčný faktor 0,9.

( 44 ) Uvedený faktor prvýkrát stanovilo rozhodnutie Komisie 2013/448/EÚ z 5. septembra 2013 o vnútroštátnych vykonávacích opatreniach na prechodné bezodplatné pridelenie emisných kvót skleníkových plynov v súlade s článkom 11 ods. 3 smernice 2003/87 (Ú. v. EÚ L 240, 2013, s. 27). Tento prvý faktor však Súdny dvor zrušil v rozsudku z 28. apríla 2016, Borealis Polyolefine a i. (C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 a C‑391/14 až C‑393/14, EU:C:2016:311). V nadväznosti na tento rozsudok Komisia stanovila nový korekčný faktor v rozhodnutí Komisie (EÚ) 2017/126 z 24. januára 2017, ktorým sa mení rozhodnutie 2013/448, pokiaľ ide o stanovenie jednotného medziodvetvového korekčného faktora v súlade s článkom 10a smernice 2003/87 (Ú. v. EÚ L 19, 2017, s. 93). Tento faktor predstavoval pre rok 2013 89,207101 %. Následne sa každý rok znižoval, čo znamená výraznejšie zníženie predbežných pridelení, aby sa v roku 2020 dosiahla hodnota 78,009186 %.

( 45 ) Pozri v tejto súvislosti články 1 a 2, ako aj prílohu I rozhodnutia 2013/448.

( 46 ) Pozri bod 27 vyššie.

( 47 ) Pozri body 40 až 42 vyššie. Predpoklad oznámenia menšieho množstva emisií Súdny dvor preskúmal v rozsudku z 29. apríla 2015, Nordzucker (C‑148/14, EU:C:2015:287, bod 27 a nasl.).

( 48 ) Pozri bod 58 vyššie.

( 49 ) Pozri body 19 až 21 vyššie. Toto pridelenie nižšieho množstva kvót môže spoločnosti INEOS spôsobiť finančnú ujmu, a to buď tým, že INEOS musí kúpiť viac kvót, aby splnila svoju každoročnú povinnosť odovzdania, alebo tým, že na sekundárnom trhu nemôže predať prebytočné kvóty, ktoré mohla získať bezodplatne.

( 50 ) Pozri rozsudok z 22. júna 2016, DK Recycling und Roheisen/Komisia (C‑540/14 P, EU:C:2016:469, body 52 až 55).

( 51 ) Pozri body 51 až 65 vyššie.

( 52 ) Pozri najmä rozsudky zo 7. januára 2004, Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12, bod 67); z 26. novembra 2015, MedEval (C‑166/14, EU:C:2015:779, bod 37), a z 20. októbra 2016, Danqua (C‑429/15, EU:C:2016:789, bod 29).

( 53 ) Pozri v tomto zmysle rozsudky z 10. júla 1997, Palmisani (C‑261/95, EU:C:1997:351, body 33 a 40), ako aj z 8. septembra 2011, Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, body 90 a 91).

( 54 ) Pozri body 90 až 103 nižšie.

( 55 ) Pozri bod 23 vyššie (najmä výraz „a pritom vylučuje“).

( 56 ) Pozri najmä rozsudky zo 14. decembra 1995, Peterbroeck (C‑312/93, EU:C:1995:437, bod 14); z 20. októbra 2016, Danqua (C‑429/15, EU:C:2016:789, bod 42), a z 21. decembra 2016, TDC (C‑327/15, EU:C:2016:974, bod 97).

( 57 ) Pozri najmä rozsudky zo 16. decembra 1976, Rewe‑Zentralfinanz a Rewe‑Zentral (33/76, EU:C:1976:188, bod 5); zo 16. decembra 1976, Comet (45/76, EU:C:1976:191, bod 17), ako aj z 29. októbra 2015, BBVA (C‑8/14, EU:C:2015:731, bod 28).

( 58 ) Rozsudky z 29. októbra 2009, Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, bod 48); z 8. júla 2010, Bulicke (C‑246/09, EU:C:2010:418, bod 36), a z 21. decembra 2016, TDC (C‑327/15, EU:C:2016:974, bod 98).

( 59 ) Pozri najmä rozsudky z 10. júla 1997, Palmisani (C‑261/95, EU:C:1997:351, bod 29), ročná lehota; z 15. septembra 1998, Edis (C‑231/96, EU:C:1998:401, bod 35), trojročná lehota; z 28. novembra 2000, Roquette Frères (C‑88/99, EU:C:2000:652, bod 24), štvor‑ až päťročná lehota; z 24. septembra 2002, Grundig Italiana (C‑255/00, EU:C:2002:525, bod 34), trojročná lehota; z 8. mája 2008, Ecotrade (C‑95/07 a C‑96/07, EU:C:2008:267, bod 48), dvojročná lehota; z 15. apríla 2010, Barth (C‑542/08, EU:C:2010:193, bod 29), trojročná lehota; z 8. septembra 2011, Q‑Beef a Bosschaert (C‑89/10 a C‑96/10, EU:C:2011:555, bod 37), päťročná lehota, a z 28. júla 2016, Astone (C‑332/15, EU:C:2016:614, bod 38), dvojročná lehota.

( 60 ) Pozri najmä rozsudky zo 14. decembra 1995, Peterbroeck (C‑312/93, EU:C:1995:437, body 16 až 21), lehota 60 dní; z 27. februára 2003, Santex (C‑327/00, EU:C:2003:109, body 54 až 61), lehota 60 dní; zo 17. júna 2004, Recheio – Cash & Carry (C‑30/02, EU:C:2004:373, body 19 až 22), lehota 90 dní; z 29. októbra 2009, Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, body 60 až 67), pätnásťdňová lehota; z 8. júla 2010, Bulicke (C‑246/09, EU:C:2010:418, body 37 až 42), dvojmesačná lehota; z 12. júla 2012, EMS‑Bălgarija Transport (C‑284/11, EU:C:2012:458, body 52 až 64), troj‑ až štvormesačná lehota; z 20. októbra 2016, Danqua (C‑429/15, EU:C:2016:789, body 43 až 49), pätnásťdňová lehota, a z 21. decembra 2016, TDC (C‑327/15, EU:C:2016:974, body 99 až 106), trojmesačná lehota.

( 61 ) Pozri bod 14 vyššie.

( 62 ) Pozri judikatúru citovanú v poznámke pod čiarou 60.

( 63 ) Základné údaje, ktoré overovateľ vyhodnotí ako vyhovujúce, sa následne vynásobia príslušným koeficientom a vypočíta sa tak základné pridelenie. Pozri bod 58 vyššie.

( 64 ) Pozri bod 21 vyššie.

( 65 ) Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. mája 2000, Preston a i. (C‑78/98, EU:C:2000:247, bod 34); z 28. novembra 2000, Roquette Frères (C‑88/99, EU:C:2000:652, bod 25); z 18. septembra 2003, Pflücke (C‑125/01, EU:C:2003:477, bod 35), ako aj z 8. septembra 2011, Q‑Beef a Bosschaert (C‑89/10 a C‑96/10, EU:C:2011:555, bod 36).

( 66 ) Pozri v tomto zmysle, pokiaľ ide o povinnosť lojálnej spolupráce stanovenej v článku 4 ods. 3 ZEÚ, rozsudok z 15. januára 1986, Hurd (44/84, EU:C:1986:2, body 46 až 49).

( 67 ) Pozri body 62 až 65 vyššie.

( 68 ) Chcem spresniť, že podľa mňa vzhľadom na znenie článku 10a ods. 5 smernice 2003/87 nie je možné, aby sa pristúpilo k takému dodatočnému prideleniu bez toho, aby Komisia overila, či horná hranica stanovená v tomto ustanovení bola prekročená, a prípadne, či nemení medziodvetvový korekčný faktor.

( 69 ) Pozri najmä rozsudky z 10. júla 1997, Palmisani (C‑261/95, EU:C:1997:351, bod 28); zo 17. júna 2004, Recheio – Cash & Carry (C‑30/02, EU:C:2004:373, bod 18); z 8. septembra 2011, Q‑Beef a Bosschaert (C‑89/10 a C‑96/10, EU:C:2011:555, bod 36), ako aj z 21. decembra 2016, TDC (C‑327/15, EU:C:2016:974, bod 98).

( 70 ) Pozri body 57 až 65 vyššie.

( 71 ) Pozri bod 58 vyššie.

( 72 ) Ako príklad možno uviesť údaje predložené nemeckou vládou, podľa ktorých by si akákoľvek zmena medziodvetvového korekčného faktora vyžadovala zmenu viac ako 9000 rozhodnutí o pridelení. V rovnakej myšlienkovej línii Súdny dvor rozhodol v rozsudku zo 16. decembra 2008, Arcelor Atlantique et Lorraine a i. (C‑127/07, EU:C:2008:728, body 64 až 69), že odlišné zaobchádzanie medzi oceliarskym odvetvím, ktoré bolo zahrnuté v systéme zavedenom v smernici 2003/87 už od začiatku jej uplatňovania, a chemickým odvetvím, ktoré bolo pôvodne vylúčené, je odôvodnené vzhľadom na administratívnu záťaž a na ohrozenie dobrého fungovania systému, ktoré by okamžité zahrnutie chemického odvetvia znamenalo.

( 73 ) Pozri bod 54 vyššie.