ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
63

Ako to správne zdôrazňuje Komisia, otázka, či tieto vozidlá boli, alebo neboli od roku ich výroby upravené takým spôsobom, že by sa mali považovať za nové vozidlá, čo by predpokladalo ich možné jednotlivé schválenie, vo veci samej nevzniká, keďže je nesporné, že uvedené vozidlá medzi dátumami registračných osvedčení a dátumami žiadostí o zápis do holandského registra motorových vozidiel neboli nijako významne zmenené.
3

Odôvodnenia 6 až 8, 10 a 11 nariadenia č. 1231/2010 stanovujú: „(6) Nariadením [Európskeho parlamentu a Rady] (ES) č. 883/2004 [z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 166, 2004, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72)] a nariadením [č. 987/2009] sa výrazne aktualizujú a zjednodušujú pravidlá koordinácie pre poistencov, ako aj pre inštitúcie sociálneho zabezpečenia. V prípade týchto inštitúcií je cieľom aktualizovaných pravidiel koordinácie zrýchlenie a uľahčenie spracovania údajov o nároku poistencov na dávky a zníženie súvisiacich administratívnych nákladov. (7) Presadzovanie vysokej miery sociálnej ochrany a zvyšovanie životnej úrovne a kvality života v členských štátoch sú cieľmi Únie. (8) V záujme zabránenia tomu, aby zamestnávatelia a vnútroštátne orgány sociálneho zabezpečenia museli riešiť zložité právne a administratívne záležitosti týkajúce sa obmedzenej skupiny osôb, je dôležité plnohodnotne zúročiť aktualizáciu a zjednodušenie v oblasti sociálneho zabezpečenia využívaním jediného koordinačného právneho nástroja spojením nariadenia [č. 883/2004] a nariadenia [č. 987/2009]. … (10) Uplatňovanie nariadenia [č. 883/2004] a nariadenia [č. 987/2009] na štátnych príslušníkov tretích krajín, na ktorých sa uvedené nariadenia ešte nevzťahujú výhradne z dôvodu ich štátnej príslušnosti, ich nesmie oprávňovať na vstup do členského štátu, na krátkodobý alebo dlhodobý pobyt v ňom ani na prístup na jeho trh práce. Preto by uplatňovaním nariadenia [č. 883/2004] a nariadenia [č. 987/2009] nemalo byť dotknuté právo členských štátov zamietnuť, vziať späť alebo odmietnuť obnoviť povolenie na vstup, krátkodobý alebo dlhodobý pobyt alebo prácu v dotknutom členskom štáte v súlade s právom Únie. (11) Nariadenie [č. 883/2004] a nariadenie [č. 987/2009] by sa mali podľa tohto nariadenia uplatňovať len vtedy, ak už má dotknutá osoba riadny pobyt na území niektorého členského štátu. Riadny pobyt by mal byť teda nevyhnutným predpokladom uplatňovania uvedených nariadení.“
59

Rovnako tak treba v súvislosti s mierou nezávislosti vnútroštátnych súdov pripomenúť, že dôsledkom rozhodnutia Komisie vyhlasujúceho neoznámenú pomoc za zlučiteľnú s vnútorným trhom nie je legalizácia a posteriori vykonávacích aktov, ktoré sú neplatné z dôvodu, že boli prijaté v rozpore so zákazom uvedeným v článku 93 ods. 3 poslednej vete Zmluvy o EHS, pretože by mohlo dôjsť k ohrozeniu priameho účinku tohto ustanovenia a porušeniu záujmov osôb podliehajúcich právomoci vnútroštátnych súdov, ktorých ochrana je úlohou týchto súdov. Akýkoľvek iný výklad by viedol k zvýhodneniu nedodržania tohto ustanovenia dotknutým členským štátom a zbavil by ho potrebného účinku (rozsudok z 5. októbra 2006, Transalpine Ölleitung in Österreich, C‑368/04, EU:C:2006:644, bod 41 a citovaná judikatúra).
6

Odôvodnenia 3 až 5, 7, 34, 36 a 44 smernice 2011/83 stanovujú: „(3) V článku 169 ods. 1 a v článku 169 ods. 2 písm. a) [ZFEÚ] sa ustanovuje, že Únia prispieva k dosiahnutiu vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa prostredníctvom opatrení prijímaných podľa článku 114 [ZFEÚ]. (4) … Harmonizácia určitých aspektov spotrebiteľských zmlúv uzavretých na diaľku a mimo prevádzkových priestorov je potrebná na podporu skutočného spotrebiteľského vnútorného trhu vytvorením správnej rovnováhy medzi vysokou úrovňou ochrany spotrebiteľa a konkurencieschopnosťou podnikov pri zabezpečení dodržiavania zásady subsidiarity. (5) … Úplná harmonizácia informácií pre spotrebiteľov a práva na odstúpenie od zmluvy uzatvorenej na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov preto prispeje k vysokej úrovni ochrany spotrebiteľa a lepšiemu fungovaniu vnútorného trhu. … (7) Úplná harmonizácia niektorých kľúčových regulačných aspektov by mala podstatne zvýšiť právnu istotu pre spotrebiteľov i obchodníkov. … Spotrebitelia by navyše mali mať možnosť čerpať výhody z vysokej spoločnej úrovne ochrany v celej Únii. … (34) Obchodník by mal dať spotrebiteľovi jasné a zrozumiteľné informácie predtým, než bude spotrebiteľ viazaný zmluvou uzavretou na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov, inou zmluvou, než je zmluva uzavretá na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov, alebo akoukoľvek príslušnou ponukou. … … (36) V prípade zmlúv na diaľku by sa mali požiadavky na informácie upraviť s cieľom zohľadniť technické obmedzenia určitých médií, ako sú obmedzenia počtu znakov na obrazovkách určitých mobilných telefónov alebo časové obmedzenia televíznych reklamných šotov. V takýchto prípadoch by mal obchodník spĺňať minimálny súbor požiadaviek na informácie a mal by odkázať spotrebiteľa na iný zdroj informácií, napríklad poskytnutím čísla na bezplatnú telefónnu linku alebo hypertextového odkazu na internetovú stránku obchodníka, kde je príslušná informácia priamo k dispozícii a je ľahko dostupná. … … (44) Rozdiely v spôsobe, akým sa právo na odstúpenie od zmluvy uplatňuje v členských štátoch, spôsobili náklady pre obchodníkov zaoberajúcich sa cezhraničným obchodom. Zavedením harmonizovaného vzorového formulára na odstúpenie od zmluvy, ktorý spotrebiteľ môže využiť, by sa mal uľahčiť proces odstúpenia od zmluvy a zabezpečiť právna istota. Z týchto dôvodov by členské štáty nemali do vzorového formulára platného pre celú Úniu dopĺňať žiadne ďalšie prezentačné požiadavky týkajúce sa napríklad veľkosti písma. Spotrebiteľ by však mal mať naďalej možnosť odstúpiť od zmluvy prostredníctvom vyhlásenia formulovaného vlastnými slovami za predpokladu, že jeho vyhlásenie o rozhodnutí odstúpiť od zmluvy určené obchodníkovi je jednoznačné. List, telefonický hovor alebo vrátenie tovaru spolu s jasným vyhlásením by mohli túto požiadavku spĺňať, ale dôkazné bremeno týkajúce sa skutočnosti, že sa od zmluvy odstúpilo v rámci lehoty ustanovenej v smernici, by mal znášať spotrebiteľ. …“
12

Odôvodnenia 13 až 17 tohto nariadenia stanovujú: „(13) V súlade s Dohovorom Organizácie Spojených národov o právach dieťaťa z roku 1989 a [Chartou] by členské štáty pri uplatňovaní tohto nariadenia mali predovšetkým zvažovať najlepšie záujmy dieťaťa. … (14) V súlade s [EDĽP] a [Chartou] by členské štáty pri uplatňovaní tohto nariadenia mali predovšetkým zvažovať rešpektovanie rodinného života. (15) Súčasné vybavenie žiadostí o medzinárodnú ochranu členov jednej rodiny jedným členským štátom umožní zabezpečiť, aby boli tieto žiadosti dôkladne posúdené, aby rozhodnutia prijaté vo vzťahu k nim boli zhodné a aby členovia jednej rodiny neboli odlúčení. (16) V záujme zabezpečenia úplného dodržiavania zásady jednoty rodiny a najlepších záujmov dieťaťa by sa mala existencia závislého vzťahu medzi žiadateľom a jeho dieťaťom, súrodencom alebo rodičom z dôvodov tehotenstva alebo materstva žiadateľky, zdravotného stavu alebo vysokého veku stať záväzným kritériom zodpovednosti. Keď je žiadateľom maloletá osoba bez sprievodu, malo by sa záväzným kritériom zodpovednosti stať aj to, že rodinný príslušník alebo príbuzný, ktorý sa o ňu môže postarať, sa nachádza na území iného členského štátu. (17) Každý členský štát by mal mať možnosť odchýliť sa od kritérií zodpovednosti, a to najmä z humanitárnych dôvodov a dôvodov súcitu, aby sa umožnilo zlúčenie rodinných príslušníkov, príbuzných alebo iných osôb blízkych rodine, a posúdiť žiadosť o medzinárodnú ochranu podanú v tomto alebo v inom členskom štáte, aj keď za takéto posúdenie nie je zodpovedný podľa záväzných kritérií stanovených v tomto nariadení.“
21

Z toho vyplýva, že situácia pani Zylovej, poľskej štátnej príslušníčky, ktorá sa premiestnila do Holandska na účely výkonu zamestnania od 1. januára 2013 do 21. júna 2013, spadá do pôsobnosti článku 45 ZFEÚ.
7

Smernica Rady 2008/8/ES z 12. februára 2008, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2006/112/ES, pokiaľ ide o miesto poskytovania služieb (Ú. v. EÚ L 44, 2008, s. 11), stanovuje v odôvodneniach 3 a 6: „(3) Pre každé poskytovanie služieb by miestom zdaňovania malo byť v zásade miesto, kde dochádza ku skutočnej spotrebe. Ak by sa malo všeobecné pravidlo o mieste poskytovania služieb takto zmeniť, z administratívnych aj politických dôvodov by boli stále potrebné niektoré výnimky z tohto všeobecného pravidla. … (6) Za určitých okolností sa všeobecné pravidlá, pokiaľ ide o miesto poskytovania služieb zdaniteľným aj nezdaniteľným osobám, neuplatňujú a namiesto nich by sa mali uplatňovať osobitné výnimky. Tieto výnimky by sa mali vo veľkej miere zakladať na existujúcich kritériách, mali by odrážať zásadu zdaňovania v mieste spotreby a zároveň neuvaľovať neprimerané administratívne zaťaženie na určité hospodárske subjekty.“
40

Na rozdiel od toho, čo tvrdí zamestnanecká rada spoločnosti Eurothermen a Komisia, vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, nie je spôsobilá odrádzať rakúskych pracovníkov, ktorí by zamýšľali odísť od svojho súčasného zamestnávateľa, aby pracovali u zamestnávateľa v inom členskom štáte, ale chceli by sa následne vrátiť k pôvodnému zamestnávateľovi. Treba poznamenať, rovnako ako to urobil generálny advokát v bodoch 60 až 62 svojich návrhov, že takáto argumentácia spočíva na súbore okolností, ktoré sú príliš náhodné a nepriame na to, aby takúto právnu úpravu bolo možné považovať za úpravu obmedzujúcu voľný pohyb pracovníkov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. januára 2000, Graf, C‑190/98, EU:C:2000:49, bod 25).
27

Vnútroštátny súd uvádza, že pokiaľ ide o tovar pochádzajúci od spoločnosti GE Hungary so sídlom v Maďarsku, ako aj tovar od spoločností GE Polska a Elester so sídlom v Poľsku, Suez II nepredložila dokumenty preukazujúce prepustenie tovaru do voľného obehu s udelením z toho plynúceho štatútu tovaru Spoločenstva ani predbežné colné vyhlásenie pred colnými orgánmi, a obmedzila sa na predloženie faktúr vystavených v priebehu roka 2000 dodávateľmi so sídlom v týchto tretích krajinách, to znamená mimo colného územia Únie.
12

Odôvodnenia 1, 2, 5, 28 a 29 nariadenia č. 800/2008 stanovujú: „(1) Na základe nariadenia [Rady] (ES) č. 994/98 [zo 7. mája 1998 o uplatňovaní článkov (107 a 108 ZFEÚ) na určité kategórie horizontálnej štátnej pomoci (Ú. v. ES L 142, 1998, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 312)] je Komisia oprávnená vyhlásiť v súlade s článkom [107 ZFEÚ], že za určitých podmienok pomoc pre malé a stredné podniky (ďalej len „MSP“), pomoc na výskum a vývoj, pomoc na ochranu životného prostredia, pomoc na podporu zamestnanosti, pomoc na podporu vzdelávania a pomoc, ktorá je v súlade s mapou schválenou Komisiou pre každý členský štát na poskytnutie regionálnej pomoci, je zlučiteľná so spoločným trhom a nepodlieha notifikačnej povinnosti podľa článku [108] ods. 3 [ZFEÚ]. (2) Komisia uplatnila články [107] a [108 ZFEÚ] pri mnohých rozhodnutiach a nadobudla dostatočné skúsenosti na stanovenie všeobecných kritérií zlučiteľnosti, pokiaľ ide o pomoc pre MSP vo forme investičnej pomoci v podporovaných oblastiach a mimo nich, vo forme schém rizikového kapitálu a v oblasti výskumu, vývoja a inovácií,… … (5) Toto nariadenie by malo oslobodiť od notifikačnej povinnosti každú pomoc, ktorá spĺňa všetky príslušné podmienky tohto nariadenia, a každú schému pomoci za predpokladu, že každá individuálna pomoc, ktorá by mohla byť poskytnutá podľa tejto schémy, spĺňa všetky príslušné podmienky tohto nariadenia. … … (28) Aby bolo zaručené, že pomoc je potrebná a pôsobí stimulujúco na rozvoj ďalších činností alebo projektov, nemalo by sa toto nariadenie uplatňovať na pomoc určenú na činnosti, do ktorých by sa príjemca zapojil v rámci trhových podmienok aj bez pomoci. V prípade akejkoľvek pomoci pre určitý MSP podľa tohto nariadenia by sa prítomnosť takéhoto stimulujúceho prvku mala pokladať za preukázanú, ak MSP predloží žiadosť členskému štátu ešte pred začatím aktivít týkajúcich sa implementácie podporovaného projektu alebo činností. … (29) V prípade akejkoľvek pomoci patriacej do pôsobnosti tohto nariadenia a poskytnutej príjemcovi, ktorým je veľký podnik, členský štát by mal, okrem podmienok uplatňovaných na MSP, zabezpečiť aj to, aby príjemca v internom dokumente analyzoval životaschopnosť podporovaného projektu alebo činnosti s pomocou a bez pomoci. …“
61

V prípade, že by v spore vo veci samej išlo o takýto prípad, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu, úloha BUAK nemôže byť v tomto osobitnom kontexte charakterizovaná ako úloha, ktorú má samotný kolektívny orgán verejného práva, ktorého úlohou je zhromažďovať prostriedky určené na zaplatenie náhrady stanovenej BUAG. V takomto prípade by sa totiž BUAK mal považovať za orgán konajúci v rámci výkonu verejnej moci v rámci sporu, ktorý viedol k vydaniu rozsudku 28. apríla 2017, čo by malo významný vplyv na spôsoby výkonu, a teda na samotnú povahu tohto konania, takže uvedený spor by nepatril pod pojem „občianske a obchodné veci“ a v dôsledku toho ani do pôsobnosti nariadenia č. 1215/2012.
9

Článok 45 tejto smernice s názvom „Plánovanie“ vo svojich odsekoch 1 a 2 stanovuje: „1. Manažér infraštruktúry, pokiaľ je to možné, vyhovie všetkým žiadostiam o kapacitu infraštruktúry vrátane žiadostí o vlakové trasy zasahujúce do niekoľkých sietí a zohľadní, pokiaľ je to možné, všetky obmedzenia týkajúce sa žiadateľov vrátane ekonomického vplyvu na ich podnikanie. 2. Manažér infraštruktúry môže uprednostniť špecifické dopravné služby v procese plánovania a koordinácie len v prípadoch uvedených v článkoch 47 a 49.“
6

V odôvodneniach 10 až 12 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008 z 24. septembra 2008 o spoločných pravidlách prevádzky leteckých dopravných služieb v Spoločenstve (Ú. v. EÚ L 293, 2008, s. 3) sa uvádza: „(10) V snahe dobudovať vnútorný letecký trh by sa mali zrušiť stále existujúce obmedzenia platné medzi členskými štátmi, ako sú napr. obmedzenia pri spoločnom označovaní liniek na trasách do tretích krajín alebo pri stanovovaní cien na trasách do tretích krajín s medzipristátím v inom členskom štáte… (11) Aby sa zohľadnili osobitné vlastnosti a obmedzenia najodľahlejších regiónov, najmä ich odľahlosť, izolovanosť a malá rozloha, ako aj potreba ich riadneho prepojenia s centrálnymi regiónmi Spoločenstva, osobitné opatrenia týkajúce sa pravidiel počas platnosti zmlúv na záväzky služby vo verejnom záujme, ktoré sa vzťahujú na trasy do takých regiónov, by preto mohli byť odôvodnené. (12) Podmienky, za ktorých sa ukladajú záväzky služby vo verejnom záujme, by sa mali definovať jasne a jednoznačne a príslušné postupy verejnej súťaže by mali umožniť účasť na verejnej súťaži dostatočnému počtu konkurentov. Komisia by mala mať k dispozícii toľko informácií, aby mohla posúdiť ekonomické opodstatnenie záväzkov služby vo verejnom záujme v jednotlivých prípadoch.“
29

Tento súd má pochybnosti, či dotknutý daňový systém, ktorý stanovuje zdanenie nerealizovaných kapitálových ziskov z podielov v obchodnej spoločnosti bez odkladu platby splatnej dane v prípade, že štátny príslušník dotknutého členského štátu zmení svoje bydlisko do Švajčiarska, je v súlade s preambulou DVPO a jej článkami 1, 2, 4, 6, 7, 16 a 21, ako aj článkom 9 prílohy I k tejto dohode, keďže v prípade, že takýto štátny príslušník zmení svoje bydlisko do iného členského štátu, než je Spolková republika Nemecko, alebo do tretieho štátu, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, tento systém umožňuje odloženie platby takejto dane bez úroku a bez zloženia zábezpeky až do skutočného prevodu dotknutého podielu, pokiaľ na jednej strane hostiteľský štát poskytuje Spolkovej republike Nemecko pomoc a podporu v oblasti vymáhania daňových pohľadávok a na druhej strane daňovník podlieha v tomto hostiteľskom štáte dani porovnateľnej s daňovou povinnosťou pri nemeckej dani z príjmov.
83

Vzhľadom na to, pokiaľ ide o otázku výslovne uvedenú vnútroštátnym súdom, teda aké kvalitatívne a kvantitatívne požiadavky musí spĺňať účasť daňovníka rezidenta v spoločnosti so sídlom v tretej krajine, aby ju nebolo možné považovať za „vyslovene umelú“, treba pripomenúť, že voľný pohyb kapitálu medzi členskými štátmi a tretími krajinami nemá za cieľ upraviť podmienky, za ktorých sa spoločnosti môžu usadiť na vnútornom trhu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. novembra 2012, Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑35/11, EU:C:2012:707, bod 100), ale vykonať liberalizáciu cezhraničných kapitálových pohybov (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. decembra 1995, Sanz de Lera a i., C‑163/94, C‑165/94 a C‑250/94, EU:C:1995:451, bod 19, ako aj z 10. februára 2011, Haribo Lakritzen Hans Riegel a Österreichische Salinen, C‑436/08 a C‑437/08, EU:C:2011:61, bod 46).
3

Smernica 95/46, ktorej predmetom podľa jej článku 1 je ochrana základných práv a slobôd fyzických osôb, najmä ich práva na ochranu súkromia pri spracovaní osobných údajov, ako aj odstránenie prekážok voľného pohybu týchto údajov, pred jej zruším nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov (Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 1) vo svojich odôvodneniach 2, 14, 15, 17, 27 a 37 uvádzala: „(2) keďže systémy spracovania údajov sú určené na to, aby slúžili človeku; keďže tieto systémy musia, nech je akákoľvek štátna príslušnosť fyzických osôb a ich bydlisko, rešpektovať ich základné práva a slobody, najmä právo na súkromie, a prispievať k hospodárskemu a sociálnemu pokroku, rozvoju obchodu a blahobytu jednotlivcov; … (14) keďže, vzhľadom na význam neustáleho vývoja činností v rámci informačnej spoločnosti, metód používaných na zber, prenos, manipuláciu, záznam alebo komunikovanie zvukových a obrazových údajov vo vzťahu k fyzickým osobám, by sa táto smernica mala týkať spracovania vrátane zahrnutia týchto údajov; (15) keďže táto smernica sa vzťahuje na spracovanie týchto údajov iba vtedy, ak ide o automatizované spracovanie, alebo ak spracované údaje sú obsiahnuté, alebo existuje zámer, aby boli obsiahnuté v registračnom systéme štruktúrovanom podľa špecifických kritérií vo vzťahu k jednotlivcom tak, aby umožňoval ľahký prístup k príslušným osobným údajom; … (17) keďže pokiaľ ide o spracovanie zvukových a obrazových údajov vykonávané na novinárske účely alebo na účely literárneho alebo umeleckého vyjadrovania, najmä v audiovizuálnej oblasti, sa zásady smernice uplatňujú v obmedzenej miere, a to podľa ustanovení uvedených v článku 9; … (27) keďže ochrana jednotlivcov sa musí vzťahovať rovnako na automatizované spracovanie údajov, ako aj na manuálne spracovanie; keďže rozsah tejto ochrany nesmie v skutočnosti závisieť od použitých metód, inak by to vytvorilo vážne riziko obchádzania; keďže, pokiaľ ide o manuálne spracovanie, táto smernica sa vzťahuje iba na registračné systémy, t. j. nie neštruktúrované súbory;… … (37) keďže spracovanie osobných údajov na účely žurnalistiky alebo na účely literárneho alebo umeleckého stvárnenia, najmä v audiovizuálnej oblasti, by malo oprávňovať k výnimkám z požiadaviek vyplývajúcich z určitých nariadení [ustanovení – neoficiálny preklad] tejto smernice do tej miery, ako je to nutné pre zladenie základných práv jednotlivcov so slobodou informácií a najmä s právom získavať a odovzdávať informácie, ako to zaručuje najmä článok 10 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd [, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950]; keďže členské štáty by preto mali stanoviť výnimky a odchýlky nutné pre rovnováhu medzi základnými právami, pokiaľ ide o všeobecné opatrenia k zákonnosti spracovania údajov…“
23

Okrem toho, ak by sa normotvorca Únie domnieval, že situácie, v ktorých má jedna zo strán iba čiastočný úspech, majú tiež patriť do pôsobnosti článku 16 nariadenia č. 861/2007, takéto spresnenie by malo byť zahrnuté do tohto nariadenia, a to o to viac, že uvedené nariadenie vykonáva len čiastočnú harmonizáciu procesných pravidiel, ktoré upravujú konanie vo veciach s nízkou hodnotou sporu.
35

V druhom rade sa uvedený pojem týka akejkoľvek činnosti súvisiacej s obchodom, podnikaním alebo povolaním, a to „bez ohľadu na to, či má verejnú alebo súkromnú formu vlastníctva“. Článok 2 písm. c) smernice 93/13 sa preto môže uplatniť na subjekty, ktorých cieľom je alebo nie je dosiahnutie zisku, bez vylúčenia subjektov, ktoré sledujú cieľ všeobecného záujmu (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. mája 2018, Karel de Grote – Hogeschool Katholieke Hogeschool Antwerpen, C‑147/16, EU:C:2018:320, body 50 a 51).
3

Odôvodnenia 28, 117 a 118 smernice 2014/24 stanovujú: „(28) Táto smernica by sa nemala uplatňovať na niektoré pohotovostné služby, ak ich poskytujú neziskové organizácie alebo združenia, keďže by bolo ťažké zachovať osobitnú povahu týchto organizácií, ak by poskytovatelia služieb museli byť vybraní v súlade s postupmi stanovenými v tejto smernici. Toto vylúčenie by však nemalo presahovať prísne nevyhnutné hranice. Malo by sa preto výslovne stanoviť, že služby prepravy pacientov sanitárnymi vozidlami by sa nemali vylúčiť. V tejto súvislosti je ďalej nevyhnutné spresniť, že CPV skupina [Common Procurement Vocabulary (spoločný slovník verejného obstarávania)] 601 ‚Služby cestnej dopravy‘ nezahŕňa služby sanitárnych vozidiel uvedené v CPV triede 8514. Malo by sa preto spresniť, že na služby, na ktoré sa vzťahuje kód CPV 85143000‑3 a ktoré pozostávajú výlučne zo služieb prepravy pacientov sanitárnymi vozidlami, by sa mal vzťahovať osobitný režim stanovený pre sociálne a iné osobitné služby (ďalej len ‚zjednodušený režim‘). Následne na zmiešané zákazky na poskytovanie služieb sanitárnych vozidiel by sa mal všeobecne tiež vzťahovať zjednodušený režim, ak je hodnota služieb prepravy pacientov sanitárnymi vozidlami väčšia ako hodnota iných služieb sanitárnych vozidiel. … (117) Skúsenosti ukázali, že rad ďalších služieb, ako sú napríklad záchranné služby, požiarnické služby a väzenské služby obvykle predstavujú určitý cezhraničný záujem len od okamihu, v ktorom dosiahnu dostatočný kritický objem prostredníctvom relatívne vysokej hodnoty. Pokiaľ nie sú vylúčené z pôsobnosti tejto smernice, mali by sa zahrnúť do zjednodušeného režimu. Iné kategórie služieb, ako sú napríklad vládne služby alebo poskytovanie komunálnych služieb, pokiaľ sa ich poskytovanie skutočne zakladá na zmluvách, by obvykle pravdepodobne predstavovali cezhraničný záujem len od finančného limitu 750000 [eur], a v dôsledku toho by len vtedy mali podliehať zjednodušenému režimu. (118) S cieľom zabezpečiť kontinuitu verejných služieb by sa v tejto smernici malo umožniť, aby účasť na postupoch obstarávania týkajúcich sa určitých služieb v oblasti zdravotníctva, sociálnych a kultúrnych služieb mohla byť vyhradená pre organizácie, ktoré sú založené na zamestnaneckom vlastníctve alebo aktívnej účasti zamestnancov na ich riadení, a pre existujúce organizácie, ako sú družstvá, s cieľom zúčastniť sa na poskytovaní týchto služieb koncovým užívateľom. Rozsah pôsobnosti tohto ustanovenia sa obmedzuje na určité zdravotnícke, sociálne a súvisiace služby, určité služby v oblasti vzdelávania a odbornej prípravy, knihovnícke, archívne, múzejné a iné kultúrne služby, športové služby a služby pre domácnosti, pričom sa nemá vzťahovať na akékoľvek z vylúčení inak ustanovených v tejto smernici. Na tieto služby by sa mal vzťahovať len zjednodušený režim.“