ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
K overeniu podmienok stanovených v článku 27 služobného poriadku sa pristupuje na konci dvoch za sebou nasledujúcich postupov, ktorými sú úspešné absolvovanie výberového konania pre vstup do verejnej služby Európskej únie a absolvovanie skúšobnej doby umožňujúcej úspešnému uchádzačovi, aby bol vymenovaný za úradníka. Úspešný uchádzač výberového konania prijatý ako úradník v skúšobnej dobe tak môže byť vymenovaný za úradníka v stálej službe iba vtedy, ak úspešne absolvuje skúšobnú dobu upravenú v článku 34 služobného poriadku. Hoci na skúšobnú dobu, ktorá má umožniť posúdenie spôsobilosti a správania úradníka v skúšobnej dobe, nemožno hľadieť ako na dobu vzdelávania, napriek tomu je nevyhnutné, aby bolo dotknutej osobe počas tohto obdobia umožnené, aby preukázala svoje schopnosti. Táto podmienka, ktorá je neoddeliteľne spojená s pojmom skúšobnej doby, je nepriamo obsiahnutá v článku 34 ods. 3 služobného poriadku. V praxi táto podmienka znamená, že úradník v skúšobnej dobe má nárok nielen na primerané materiálne pracovné podmienky, ale aj na vhodné pokyny a rady so zreteľom na povahu vykonávaných úloh, aby sa mohol prispôsobiť špecifickým požiadavkám pracovného miesta, ktoré zastáva. V tejto súvislosti sa požadovaná miera týchto pokynov a rád nemá posudzovať abstraktne, ale konkrétne so zreteľom na povahu plnených úloh. Z tohto pohľadu nemožno nezohľadniť predchádzajúcu prax úradníka v skúšobnej dobe. Hoci totiž táto prax nemôže ako taká spochybniť užitočnosť skúšobnej doby, ktorá je určená na posúdenie spôsobilosti a správania dotknutej osoby, napriek tomu môže byť rozhodujúca pre stupeň riadenia, ktorý je potrebný na to, aby skúšobná doba splnila svoj účel.

(pozri body 52, 53, 55 a 56)

Súdny dvor: rozsudky Mirossevich/Vysoký úrad, 10/55, EU:C:1956:14, s. 387 až 389, a Patrinos/HSV, 3/84, EU:C:1985:202, body 20 a 21

Súd prvého stupňa: rozsudok Rozand-Lambiotte/Komisia, T-96/95, EU:T:1997:25, bod 95

Súd pre verejnú službu: rozsudky Krčová/Súdny dvor, F-112/06, EU:F:2007:178, bod 48; Doktor/Rada, F-73/07, EU:F:2008:42, body 31 a 33 až 36, a Giannini/Komisia, F-49/08, EU:F:2009:76, bod 65
130

V každom prípade žalobkyňa tvrdí, že na rozdiel od toho, čo naznačuje Parlament, menovací orgán nezveril poradnému výboru pre otázky obťažovania právomoci, ktoré má podľa článku 24 služobného poriadku. Ak by to tak bolo, bolo by potom každopádne nepochopiteľné, že menovací orgán v tomto prípade z úradnej povinnosti nepostúpil vec tomuto výboru. Žalobkyňa rovnako naznačuje, že menovací orgán mohol zveriť vedenie vyšetrovania nezávislej osobe alebo orgánu ad hoc.
4

Žalobca, úradník zaradený do platovej triedy AD 12, nastúpil do služby v Parlamente 1. júla 1983 a od tej doby tu zastával rôzne administratívne pozície. Konkrétne od 1. januára 2004 do mája 2008 bol pridelený do právnej služby, kde od 1. februára 2005 do 30. apríla 2008 pôsobil v oddelení, ktoré sa zaoberalo nárokmi podľa služobného poriadku.
Staff case summary



Staff case summary

Abstrakt

Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh – Voľná úvaha správnych orgánov – Rozsah – Autonómia inštitúcií – Úradník vykonávajúci medziinštitucionálnu mobilitu – Delená právomoc v oblasti hodnotenia zásluh a povyšovania – Neexistencia – Povinnosť uplatniť vnútorné ustanovenia bývalej inštitúcie týkajúce sa pridelenia bodov za zásluhy a na povýšenie – Neexistencia

(Služobný poriadok úradníkov, články 43, 45 a 110)

Hoci na základe zásady jednoty verejnej služby stanovenej v článku 9 ods. 3 Amsterdamskej zmluvy podliehajú všetci úradníci Únie všetkých inštitúcií Únie jednotnému služobnému poriadku, táto zásada neznamená, že inštitúcie musia rovnakým spôsobom využívať právomoc voľnej úvahy, ktorú im služobný poriadok priznáva. Naopak pri riadení pracovníkov sa na ne vzťahuje zásada autonómie. Článok 43 služobného poriadku navyše v tejto súvislosti odkazuje na všeobecné vykonávacie ustanovenia prijaté každou inštitúciou na účely stanovenia podmienok, za ktorých sú spôsobilosť, výkonnosť a správanie sa každého úradníka v službe predmetom hodnotiacej správy. Navyše článok 110 služobného poriadku všeobecne inštitúciám za určitých formálnych podmienok umožňuje prijať všeobecné vykonávacie ustanovenia stanovujúce spôsob vykonávania služobného poriadku, ak sú jeho ustanovenia natoľko nejasné alebo neurčité, že ich nemožno uplatniť spôsobom, ktorý nie je svojvoľný. Ako vyplýva z jeho článku 2 ods. 2, služobný poriadok nestanovuje delenú právomoc v oblasti hodnotenia zásluh a povyšovania pracovníkov, najmä v prípade medziinštitucionálneho preloženia, a každá z týchto inštitúcií môže prostredníctvom všeobecných vykonávacích ustanovení prijatých podľa článku 110 služobného poriadku na účely vykonania článkov 43 a 45 služobného poriadku prijať vlastné pravidlá.

Pokiaľ by v prípade úradníka, ktorý bol preložený do inej inštitúcie, nová inštitúcia mala povinnosť uplatniť vnútorné ustanovenia bývalej inštitúcie, pokiaľ ide o pridelenia bodov za zásluhy a na povýšenie, dochádzalo by pri hodnotení zásluh k rozdielnemu zaobchádzaniu medzi úradníkmi novej inštitúcie v závislosti od toho, či sa podieľali na medziinštitucionálnej mobilite. V tejto súvislosti inštitúciám prináleží overiť, že na jednej strane mobilita nenaruší priebeh služobného postupu úradníkov, ktorí sa na nej podieľali, a na druhej strane, že preložení úradníci neboli znevýhodnení v rámci povyšovania.

(pozri body 26 – 28 a 32)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 9. júla 1997, Echauz Brigaldi a i./Komisia, T‑156/95, bod 53

Súd pre verejnú službu: 5. júla 2011, V/Parlament, F‑46/09, bod 135
ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (prvá komora)

z 28. apríla 2009

Vec F‑115/07

Marie‑Thérèse Balieu‑Steinmetz a Lidia Noworyta

proti

Európskemu parlamentu

„Verejná služba – Úradníci – Odmena – Paušálna náhrada za prácu nadčas – Článok 3 prílohy VI služobného poriadku – Článok 56 služobného poriadku – Interné pravidlá týkajúce sa paušálnej náhrady za prácu nadčas – Interné pravidlá týkajúce sa náhrady za prácu nadčas – Rovnosť zaobchádzania“

Predmet: Žaloba podaná podľa článkov 236 ES a 152 AE, ktorou M. Balieu‑Steinmetz a L. Noworyta navrhujú jednak vyhlásiť za nezákonný článok 1 interných pravidiel týkajúcich sa paušálnej náhrady za prácu nadčas prijatých generálnym tajomníkom Parlamentu podľa článku 3 prílohy VI služobného poriadku, jednak zrušiť implicitné rozhodnutie Parlamentu z 13. novembra 2006, ktorým sa zamieta žiadosť M. Balieu‑Steinmetz z 13. júla 2006, ako aj rozhodnutie Parlamentu z 18. decembra 2006, ktorým sa zamieta žiadosť L. Noworyta z 5. júla 2006, pričom išlo o žiadosti na zaplatenie vyššie uvedenej paušálnej náhrady

Rozhodnutie: Rozhodnutie Parlamentu z 13. novembra 2006 o implicitnom zamietnutí žiadosti M. Balieu‑Steinmetz z 13. júla 2006, ako aj rozhodnutie Parlamentu z 18. decembra 2006, ktorým sa zamieta žiadosť L. Noworyta z 5. júla 2006, sa zrušujú. Parlament znáša všetky trovy konania.

Abstrakt

1. Úradníci – Žaloba – Žaloba proti všeobecne záväznému právnemu aktu

(Článok 236 ES; Služobný poriadok úradníkov, článok 90)

2. Úradníci – Rovnosť zaobchádzania – Hranice – Nezákonne priznaná výhoda – Zamietnutie priznania paušálnej náhrady úradníkovi napriek tomu, že iní úradníci v porovnateľnej situácii túto náhradu dostali

1. Súd pre verejnú službu Spoločenstva nemá právomoc rozhodovať o návrhoch, ktoré priamo smerujú k tomu, aby sa konštatovala protiprávnosť ustanovenia so všeobecnou pôsobnosťou, akým je ustanovenie služobného poriadku úradníkov.

(pozri bod 20)

2. Rozhodnutie inštitúcie o zamietnutí priznania paušálnej náhrady úradníkovi, hoci iní úradníci v porovnateľnej situácii takúto náhradu dostali, ktoré je založené na nezákonnosti vyplácania tejto náhrady týmto iným úradníkom, porušuje zásadu rovnosti zaobchádzania, ak dotknutá inštitúcia nemôže dostatočným spôsobom preukázať, že vyplatenie náhrady týmto iným úradníkom je bez právneho základu, keďže na akty inštitúcií Spoločenstva sa vzťahuje domnienka zákonnosti.

(pozri body 28 – 30, 32, 36 a 42)

Odkaz:

Súdny dvor: 9. októbra 1984, Witte/Parlament, 188/83, Zb. s. 3465, bod 13 až 15

Súd prvého stupňa: 14. mája 1991, Zoder/Parlament, T‑30/90, Zb. s. II‑207, bod 26; 19. novembra 1996, Brulant/Parlament, T‑272/94, Zb. VS s. I‑A‑513, II‑1397, bod 35; 22. februára 2000, Rose/Komisia, T‑22/99, Zb. VS s. I‑A‑27, II‑115, bod 39; 13. júla 2000, Griesel/Rada, T‑157/99, Zb. VS s. I‑A‑151, II‑699, bod 25; 8. júla 2003, Chetaud/Parlament, T‑65/02, neuverejnený v Zbierke, bod 44; 16. novembra 2006, Peróxidos Orgánicos/Komisia, T‑120/04, Zb. s. II‑4441, bod 77; 30. novembra 2006, J/Komisia, T‑379/04, Zb. VS s. I‑A‑2‑313, II‑A‑2‑1575, bod 79

Súd pre verejnú službu: 21. februára 2008, Skoulidi/Komisia, F‑4/07, Zb. VS s. I‑A‑1‑47, II‑A‑1‑229, bod 81
Staff case summary



Staff case summary

Abstrakt

1. Úradníci – Dočasné preloženie v záujme služby

[Služobný poriadok úradníkov, článok 37 prvý odsek písm. a) druhá zarážka]

2. Úradníci – Žaloba – Záujem na konaní – Žaloba smerujúca proti zamietnutiu kandidatúry na pracovné miesto vedúceho zastúpenia Komisie – Zamietnutie kandidatúry na základe neprimeraného konania – Prípustnosť

1. „Politická a citlivá povaha“ funkcií vykonávaných vedúcimi zastúpenia Komisie nepostačuje ako taká na odôvodnenie použitia dočasného preloženia úradníka. Takýto výklad článku 37 prvého odseku písm. a) druhej zarážky služobného poriadku by umožnil dočasné preloženie ku komisárom všetkých úradníkov, ktorí vykonávajú „politické a citlivé“ funkcie v rámci inštitúcie, ktoré zvyčajne prináležia zamestnancom vyššieho riadenia, a zasahoval by tak do samotnej štruktúry európskej verejnej služby, tak ako bola stanovená v článku 35 služobného poriadku, čo by spochybnilo najmä čitateľnosť hierarchických vzťahov.

Okrem toho, dočasné preloženie úradníka v záujme služby k „osobe, ktorá zastáva funkciu, ustanovenú v zmluvách“ predpokladá existenciu vzťahu dôvery intuitu personae medzi poslednou uvedenou osobou a dočasne preloženým úradníkom, pričom tento vzťah implikuje možnosť neustáleho nadväzovania priamych a úzkych vzťahov medzi dotknutými osobami v závislosti od pracovných metód vlastných predmetnému členovi a celému jeho kabinetu. To, že správy vypracované vedúcim zastúpenia sú priamo adresované príslušnému komisárovi, že sa konajú telefonické kontakty, výmeny emailov alebo rokovania medzi vedúcim zastúpenia a komisárom alebo členmi jeho kabinetu, alebo ešte, že obsah týchto výmen informácií je dôverný, neumožňuje samo osebe preukázať povahu intuitu personae pracovného vzťahu medzi komisárom a vedúcim zastúpenia.

Uplatniteľnosť článku 37 prvého odseku písm. a) druhej zarážky služobného poriadku závisí výlučne od podmienok uvedených v tomto ustanovení, ale nie od administratívnych dôsledkov, ktoré by vyplývali z jeho uplatnenia. Akýkoľvek iný výklad by umožnil použitie článku 37 služobného poriadku s iným cieľom, ako je ten, na ktorý bol stanovený, a teda by ospravedlňoval zneužitie konania.

(pozri body 74, 77, 79 a 81)

Menovaciu právomoc pre pracovné miesta vedúceho zastúpenia Komisie má generálny riaditeľ Komisie pre styk s verejnosťou, zatiaľ čo pre tieto isté pracovné miesta, pokiaľ je vedúci zastúpenia preložený k členovi Komisie, táto právomoc prináleží členovi Komisie pre otázky personálu a administratívy so súhlasom predsedu Komisie, na základe rozhodnutia menovacieho orgánu. Keďže tento rozdiel sám osebe môže ovplyvniť výsledok každého konania o vymenovaní, záujem na konaní žalobcu, ktorého kandidatúra sa mala posúdiť v rámci jedného z týchto konaní a ktorá bola zamietnutá na základe druhého konania, pretrváva, aby sa nezopakovala predmetná protiprávnosť v rámci analogického výberového konania.

(pozri bod 85)

Odkaz:

Súdny dvor: 7. júna 2007, Wunenburger/Komisia, C‑362/05 P, Zb. s. I‑4333, bod 50

Súd prvého stupňa: 5. júla 2005, Wunenburger/Komisia, T‑370/03, Zb. VS s. I‑A‑189, II‑853, bod 20
Staff case summary



Staff case summary

Abstrakt

1. Úradníci – Voľné pracovné miesto – Upustenie menovacieho orgánu od konania na obsadenie pracovného miesta prehláseného za voľné v prospech preloženia úradníka s jeho pracovným miestom

(Služobný poriadok úradníkov, články 4 a 29)

2. Úradníci – Organizácia služieb –Určenie úrovne pracovného miesta, ktoré sa má obsadiť

(Služobný poriadok úradníkov, článok 7 ods. 1; príloha I oddiel A)

3. Úradníci – Žaloba – Žaloba o náhradu škody – Zrušenie napadnutého nezákonného aktu – Primerané odškodnenie nemajetkovej ujmy

(Služobný poriadok úradníkov, článok 91)

1. Napriek tomu, že menovací orgán disponuje v tejto súvislosti širokou mierou voľnej úvahy, môže upustiť od konania na obsadenie pracovného miesta prehláseného za voľné a prijať opatrenie spočívajúce v preložení úradníka s jeho pracovným miestom, ktoré nepodlieha ustanoveniam článkov 4 a 29 služobného poriadku iba v prípade, že sú dané objektívne dôvody týkajúce sa záujmu služby, ktoré musí vysvetliť.

(pozri body 49 a 50)

Odkaz:

Súdny dvor: 9. februára 1984, Kohler/Dvor audítorov, 316/82 a 40/83, Zb. s. 641, bod 22

Súd prvého stupňa: 6. júla 1993, Rasmussen/Komisia, T‑32/92, Zb. s. II‑765, bod 37; 27. novembra 2003, Bories a i./Komisia, T‑331/00 a T‑115/01, Zb. VS s. I‑A‑309, II‑1479, body 150 až 153

2. S výnimkou funkcie vedúceho sekcie, pre ktorú služobný poriadok vo svojej prílohe I oddiele A stanovuje osobitné pravidlá pre určenie úrovne obsadzovaného pracovného miesta, zo všeobecných právnych zásad, ktorými sa riadi organizácia verejnej služby Spoločenstva, vyplýva, že sa úroveň obsadzovaného pracovného miesta má určiť s prihliadnutím na dôležitosť úloh udelených predmetnej funkcii a výlučne vzhľadom na záujem služby. Článok 7 ods. 1 služobného poriadku výslovne stanovuje túto poslednú požiadavku.

(pozri bod 83)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 17. mája 1995, Kratz/Komisia, T‑10/94, Zb. s. II‑1455, body 56 až 60; 16. októbra 1996, Capitanio/Komisia, T‑36/94, Zb. VS s. I‑A‑449, II‑1279, bod 57; 16. októbra 1996, Benecos/Komisia, T‑37/94, Zb. VS s. I‑A‑461, II‑1301, bod 56; 19. februára 1998, Campogrande/Komisia, T‑3/97, Zb. VS s. I‑A‑89, II‑215, bod 30

Súd pre verejnú službu: 14. decembra 2006, Economidis/Komisia, F‑122/05, Zb. VS s. I‑A‑1‑179, II‑A‑1‑725

3. Okrem výnimočných prípadov, je zrušenie napadnutého rozhodnutia samo osebe primeraným a v zásade dostatočným odškodnením za nemajetkovú ujmu, ktorá bola úradníkovi spôsobená.

(pozri bod 114)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 27. februára 1992, Plug/Komisia, T‑165/89, Zb. s. II‑367, bod 118; 28. septembra 1999, Hautem/EIB, T‑140/97, Zb. VS s. I‑A‑171, II‑897, bod 82; 11. septembra 2002, Willeme/Komisia, T‑89/01, Zb. VS s. I‑A‑153, II‑803, bod 97
Staff case summary



Staff case summary

Abstrakt

Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Systém povyšovania zavedený Komisiou – Sťažnosť proti zoznamu povýšených úradníkov a proti stanovenej výške bodov pridelených úradníkom – Rozhodnutie o zamietnutí – Odôvodnenie

(Služobný poriadok úradníkov, článok 25 druhý odsek, článok 45 a článok 90 ods. 2)

V rámci systému povyšovania zavedeného vnútornými predpismi Komisie, v ktorom povyšovanie sa skončí aktom, ktorý obsahuje dve samostatné rozhodnutia menovacieho orgánu, jedno o stanovení zoznamu povýšených úradníkov a druhé o stanovení celkového počtu bodov úradníkov, pričom ani jedno z nich nemusí byť odôvodnené. Povinnosť odôvodnenia je splnená, keď menovací orgán odôvodní svoje rozhodnutie týkajúce sa zamietnutia sťažnosti smerujúcej proti uvedeným rozhodnutiam a podanej podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku.

V tejto súvislosti, keďže povýšenie sa koná na základe výberu, menovací orgán nie je povinný oznámiť neúspešnému uchádzačovi, ako ho posúdil v porovnaní s iným uchádzačom vybraným na povýšenie. Preto stačí, aby v odpovedi na sťažnosť bolo uvedené, ako boli v konkrétnej situácii úradníka uplatnené podmienky povyšovania stanovené v právnych predpisoch a služobnom poriadku, aby bola povinnosť odôvodnenia splnená.

(pozri body 89 a 91)

Odkaz:

Súdny dvor: 7. februára 1990, Culin/Komisia, C‑343/87, Zb. s. I‑225, bod 13

Súd prvého stupňa: 25. februára 1992, Schloh/Rada, T‑11/91, Zb. s. II‑203, body 73, 85 a 86; 29. mája 1997, Contargyris/Rada, T‑6/96, Zb. VS s. I‑A‑119, II‑357, body 147 a 148; 14. júna 2001, McAuley/Rada, T‑230/99, Zb. VS s. I‑A‑127, II‑583, body 50 až 52; 29. novembra 2005, Napoli Buzzanca/Komisia, T‑218/02, Zb. VS s. I‑A‑267, II‑1221, bod 59; 19. októbra 2006, Buendía Sierra/Komisia, T‑311/04, Zb. s. II‑4137, bod 147
Staff case summary



Staff case summary

Abstrakt

Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh

Pokiaľ menovací orgán vykonáva porovnávacie hodnotenie zásluh kandidátov na povýšenie podľa článku 45 služobného poriadku, má povinnosť starostlivo a nestranne preskúmať všetky relevantné prvky každej kandidatúry.

Prvok, ktorý je potrebné zohľadniť, je skutočnosť, že úradník bol v predchádzajúcom období pre povýšenie navrhnutý na povýšenie, ale nebol povýšený. To totiž predstavuje relevantnú zásluhu za predpokladu, že sa zásluhy dotknutej osoby medzitým nezmenšili.

Všeobecné vykonávacie ustanovenia k článku 45 služobného poriadku prijaté Komisiou, ktoré stanovujú, že sa povýšenie musí vykonať po porovnaní trvalých individuálnych zásluh, potvrdzujú záväzný charakter tohto zohľadnenia.

Okrem toho by nezohľadnenie týchto skorších návrhov mohlo viesť k rovnakému zaobchádzaniu s rozdielnymi situáciami.

Pokiaľ by sa ukázalo, že kritéria pre udelenie prednostných bodov, z ktorých vychádzal výbor pre povyšovanie, boli prekážkou pre zohľadnenie tohto osobitného hľadiska zásluh, je menovací orgán, ktorý má povinnosť dodržiavať pravidlá práva vyššej právnej sily, povinný uvedené kritéria neuplatňovať.

(pozri body 67, 68, 71 – 76 a 103)

Odkaz:

Súdny dvor: 21. novembra 1991, Technische Universität München, C‑269/90, Zb. s. I‑5469, bod 14

Súd prvého stupňa: 11. decembra 1991, Frederiksen/Parlament, T‑169/89, Zb. s. II‑1403, bod 69; 4. mája 2005, Sena/EASA, T‑30/04, Zb. VS s. I‑A‑113, II‑519, bod 80; 15. septembra 2005, Casini/Komisia, T‑132/03, Zb. VS s. I‑A‑253, II‑1169, bod 69; 6. júna 2007, Parlante/Komisia, T‑432/04, Zb. VS s. I‑A-2-0000, II‑A-2-0000, bod 97
Staff case summary



Staff case summary

Abstrakt

1. Úradníci – Prijímanie – Fyzická spôsobilosť – Rešpektovanie práva na obranu

(Služobný poriadok úradníkov, článok 33 druhý odsek; podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 13)

2. Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti

[Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 44 ods. 1 písm. c)]

1. V rámci postupu pri prijímaní do zamestnania, postup pri vyhotovení lekárskeho stanoviska, ktorý nezaručuje to, že pri príprave konečného lekárskeho stanoviska bude zohľadnené stanovisko lekára, ktorého si voľne vybral dotknutý uchádzač, porušuje ustanovenia článku 33 druhého odseku služobného poriadku, so zreteľom na to, že cieľom tohto článku je zaručiť rešpektovanie práva na obranu, a keďže neexistujú pravidlá upravujúce samostatné konanie či iné relevantné dôvody, ustanovenia daného článku sa uplatňujú na dočasných zamestnancov pracujúcich v tretej krajine.

(pozri body 70 a 76)

2. Podľa článku 44 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa musí každá žaloba okrem iného obsahovať predmet konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je založená. Na splnenie týchto požiadaviek musí žaloba o náhradu škody spôsobenej inštitúciou Spoločenstva obsahovať skutočnosti, ktoré umožňujú identifikovať konanie, ktoré žalobca inštitúcii vytýka, dôvody, pre ktoré sa domnieva, že existuje príčinná súvislosť medzi konaním a ujmou, ktorú, ako tvrdí, utrpel, ako aj povahu a rozsah tejto ujmy. Naopak, návrh smerujúci k získaniu náhrady škody, ktorému chýba potrebná presnosť, musí byť považovaný za neprípustný.

To je aj v prípade, keď žalobca obmedzí svoj návrh na priznanie nároku na náhradu údajne utrpenej ujmy, ktorej výšku vyčísli neskôr, bez toho, aby uviedol skutočnosti, na základe ktorých je možné zistiť jej výšku, ako ani nedokázal a ani len neuviedol, že existujú osobitné okolnosti, ktoré by ho mohli oslobodiť od povinnosti predložiť uvedené údaje.

Pokiaľ ide o nemajetkovú ujmu, bez ohľadu na to, či sa požaduje náhrada v symbolickej výške alebo náhrada skutočnej ujmy, prislúcha žalobcovi, aby spresnil povahu údajnej nemajetkovej ujmy so zreteľom na konanie vytýkané inštitúcii a ďalej aby spresnil, hoci iba približne, výšku celej tejto ujmy.

(pozri body 86 – 88, 90, 91)

Odkaz:

Súdny dvor: 2. decembra 1971, Zuckerfabrik Schöppenstedt/Rada, 5/71, Zb. s. 975, bod 9; 23. septembra 2004, Hectors/Parlament, C‑150/03 P, Zb. s. I‑8691, bod 62

Súd prvého stupňa: 1. júla 1994, Osório/Komisia, T‑505/93, Zb. VS s. I‑A‑179, II‑581, body 33 a 35; 15. februára 1995, Moat/Komisia, T‑112/94, Zb. VS s. I‑A‑37, II‑135, body 32, 35, 37 a 38; 7. februára 2007, Gordon/Komisia, T‑175/04, Zb. VS s. I‑A‑2‑0000, II‑A‑2‑0000, body 42 a 45
C 262/25

Uznesenie Všeobecného súdu z 11. júna 2020 – VDV eTicket Service/Komisia a INEA

(Vec T-516/19) (1)

(„Arbitrážna doložka - Rámcový program pre výskum a inovácie Horizont 2020 (2014-2020) - Projekt ‚European Travellers Club: Account-Based Travelling across the European Union – ETC‘ - Dohoda o grante - Rozhodnutie INEA, ktorým sa určité náklady vynaložené v rámci subdodávateľských zmlúv vyhlasujú za neoprávnené - Nesprávne označenie žalovaného - Akt, ktorý patrí výlučne do zmluvného rámca, od ktorého je neoddeliteľný - Legitímna dôvera - Žaloba sčasti neprípustná a sčasti zjavne bez právneho základu“)

(2020/C 262/33)

Jazyk konania: nemčina

Účastníci konania

Žalobkyňa: VDV eTicket Service GmbH & Co. KG (Kolín, Nemecko) (v zastúpení: A. Bartosch, advokát);

Žalované: Európska komisia (v zastúpení: R. Pethke a M. Siekierzyńska, splnomocnení zástupcovia), Výkonná agentúra pre inovácie a siete (v zastúpení: I. Ramallo a P. Rosa Plaza, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci R. van der Hout a C. Wagner, advokáti)

Predmet veci

Po prvé návrh na základe článku 272 ZFEÚ na určenie, že neuznanie nákladov vo výške 407 443,04 eura v rámci programu Horizon 2020 prostredníctvom listu INEA Ares(2019)3151305 z 13. mája 2019 je protiprávne, a, po druhé a subsidiárne, návrh na základe článku 263 ZFEÚ na vyhlásenie neplatnosti toho istého listu v rozsahu, v akom sa v ňom uvedené náklady vyhlasujú v uvedenej sume za neoprávnené

Výrok

1. Žaloba sa zamieta sčasti ako neprípustná a sčasti ako zjavne bez právneho základu.

2. VDV eTicket Service GmbH & Co. KG je povinná nahradiť trovy konania.

(1) Ú. v. EÚ C 319, 23.9.2019.
C 247/14

Uznesenie Všeobecného súdu z 20. mája 2020 – Nord Stream/Parlament a Rada

(Vec T-530/19) (1)

(„Žaloba o neplatnosť - Energetika - Vnútorný trh so zemným plynom - Smernica (EÚ) 2019/692 - Doplnenie článku 49a do smernice 2009/73/ES, ktorý sa týka prijímania rozhodnutí o výnimke z určitých ustanovení smernice - Uplatňovanie smernice 2009/73 na plynovody do tretích krajín a z nich - Spochybnenie konečného termínu 24. mája 2020 na udelenie výnimiek z povinností stanovených v smernici 2009/73 - Neexistencia priamej dotknutosti - Neexistencia osobnej dotknutosti - Neprípustnosť“)

(2020/C 247/21)

Jazyk konania: angličtina

Účastníci konania

Žalobkyňa: Nord Stream AG (Zoug, Švajčiarsko) (v zastúpení: M. Raible, C. von Köckritz a J. von Andreae, avocats)

Žalovaní: Európsky parlament (v zastúpení: L. Visaggio, J. Etienne a I. McDowell, splnomocnení zástupcovia), Rada Európskej únie (v zastúpení: A. Lo Monaco a S. Boelaert, splnomocnení zástupcovia)

Predmet veci

Návrh podaný na základe článku 263 ZFEÚ na čiastočné zrušenie smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/692 zo 17. apríla 2019, ktorou sa mení smernica 2009/73/ES o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom (Ú. v. EÚ L 117, 2019, s. 1)

Výrok

1. Žaloba sa zamieta ako neprípustná.

2. Konanie o návrhoch Estónskej republiky, Lotyšskej republiky, Litovskej republiky, Poľskej republiky a Komisie na vstup vedľajšieho účastníka do konania sa zastavuje.

3. Nord Stream AG je povinná nahradiť trovy konania Európskeho parlamentu a Rady Európskej únie s výnimkou trov konania spojených s návrhmi na vstup vedľajšieho účastníka do konania.

4. Nord Stream, Parlament a Rada, ako aj Estónska republika, Lotyšská republika, Litovská republika, Poľská republika a Komisia znášajú vlastné trovy konania spojené s návrhmi na vstup vedľajšieho účastníka do konania.

(1) Ú. v. EÚ C 312, 16.9.2019.