ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
23.

Kritériá, na základe ktorých sa posudzuje, či ide o dôvod zamietnutia zápisu podľa článku 3 ods. 1 písm. c) smernice 2008/95 alebo totožný dôvod podľa článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009 ( 10 ), už boli dávno stanovené judikatúrou Súdneho dvora a Všeobecného súdu s ohľadom na všeobecný záujem, ktorý je základom tohto dôvodu zamietnutia, a to zabrániť tomu, aby označenia alebo údaje, ktorých sa uvedené ustanovenia týkajú, boli vyhradené pre jediný podnik z dôvodu ich zapísania ako ochrannej známky. ( 11 ) Bolo teda potvrdené, že posúdenie opisného charakteru označenia možno vykonať iba vo vzťahu k predmetným tovarom alebo službám na jednej strane a vo vzťahu k vnímaniu zo strany cieľovej skupiny verejnosti, ktorú predstavuje spotrebiteľ týchto tovarov alebo služieb, na strane druhej. ( 12 ) Tiež bolo spresnené, že označeniami a údajmi, ktorých sa týkajú vyššie uvedené ustanovenia, sú tie, ktoré môžu pri bežnom používaní z hľadiska cieľovej skupiny verejnosti slúžiť na označenie tovaru alebo služby, pre ktoré sa zápis požaduje, a to buď priamo alebo uvedením jednej z ich základných charakteristík ( 13 ), a že pre to, aby sa na označenie vzťahoval zákaz uvedený v týchto ustanoveniach, je potrebné, aby toto označenie malo dostatočne priamy a konkrétny vzťah k predmetným tovarom alebo službám, ktorý umožní dotknutej verejnosti hneď a bez ďalšieho uvažovania pochopiť opis predmetných tovarov a služieb alebo niektorej z ich charakteristických vlastností. ( 14 ) Ak aj uvedené kritériá boli uplatňované súdom Európskej únie často striktne ( 15 ), nič to nemení na skutočnosti, že zápis označenia je možné zamietnuť z dôvodu jeho opisného charakteru iba vtedy, ak možno rozumne predpokladať, že ho zainteresované kruhy skutočne identifikujú ako opis jednej z „vlastností“ tovarov alebo služieb, pre ktoré sa zápis požaduje, to znamená „zainteresovanými kruhmi ľahko rozpoznateľnej vlastnosti“ týchto tovarov alebo služieb ( 16 ).
23.

Takéto prehodnotenie jednoznačnej úpravy predĺženia lehôt by prichádzalo do úvahy nanajvýš vtedy, ak by v prospech toho nevyhnutne svedčil normatívny kontext alebo zjavné ciele opatrenia. Keďže to tak však nie je, názor Holandska je nezlučiteľný so zásadou právnej istoty.
142.

Na základe informácií, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, nič nepoukazuje na to, že by v konaní vo veci samej bolo vylúčené vykonať v súlade so smernicou 2000/43 výklad a uplatniť relevantné ustanovenia bulharského práva, konkrétne ustanovenia ZZD. Preto sa v tomto prípade nevynárajú žiadne podrobné otázky priameho horizontálneho účinku základných práv.
41.

Okrem toho pripomínam, že treba zabezpečiť primeranú rovnováhu medzi legitímnymi záujmami poľnohospodára a majiteľa dotknutých práv v súlade s cieľom uvedeným v článku 2 vykonávacieho nariadenia. Pokiaľ by však nebola presne určená lehota, poľnohospodár konajúci v zlej viere by mohol bez veľkých rizík donekonečna vyčkávať v nádeji vyhnúť sa platbe, ( 40 ) hoci je potrebné podnecovať poľnohospodárov, aby dodržiavali svoje povinnosti voči majiteľom práv Spoločenstva k odrodám rastlín. ( 41 ) Ako tvrdí spoločnosť STV, pokiaľ by poľnohospodár mohol dať do poriadku svoju situáciu aj po tom, čo majiteľ práv zistí utajené používanie, záujmy majiteľa práv by neboli dostatočne chránené. ( 42 ) Keby bolo možné také usporiadanie situácie, bolo by to navyše v rozpore s úmyslom normotvorcu Spoločenstva, ktorý v článku 94 základného nariadenia stanovil možnosť súdneho konania v prípade, že sa preukáže nesplnenie povinnosti vyplatiť spravodlivú odmenu v zmysle článku 14 uvedeného nariadenia. Treba teda pripustiť, že je logické, aby bola poľnohospodárovi, ktorý sa odvoláva na výnimku upravenú v poslednom uvedenom článku, určená lehota na zaplatenie.
34.

Holandská vláda v podstate tvrdí, že ak by sa daňovníkovi, ktorý sa nachádza v situácii pána Kiebacka, umožnilo odpočítať od jeho základu dane úroky z hypotekárneho úveru týkajúceho sa bytu v inom členskom štáte, ktoré pripadajú na časť zdaňovacieho obdobia, počas ktorej dosiahol celý alebo takmer celý svoj príjem v Holandsku, vyvolalo by to značné praktické ťažkosti. Vyžadovalo by sa veľa informácií na určenie, či a do akej miery mal členský štát zamestnania zohľadniť osobné a rodinné pomery tohto daňovníka. Daňové orgány v tomto členskom štáte by spravidla nedisponovali takými informáciami.
33.

Treba však mať na pamäti, že rozhodnutia Súdneho dvora, v dôsledku ktorých bolo rozhodnuté o nezlučiteľnosti dane stanovenej v OUG č. 50/2008 s právom Únie a ktoré – ako som uviedol v bode 26 – sa uplatnia aj na daň stanovenú v zákone č. 343/2006, sa týkali práve ojazdených vozidiel. Súdny dvor totiž v týchto rozsudkoch konštatoval, že článok 110 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že mu odporuje, aby členský štát zaviedol daň vyberanú pri prvom prihlásení motorového vozidla do evidencie v tomto členskom štáte, pokiaľ je toto daňové opatrenie upravené takým spôsobom, že odrádza od uvádzania ojazdených vozidiel nadobudnutých v iných členských štátoch do prevádzky v tomto štáte, pričom zároveň neodrádza od nadobudnutia rovnako starých a opotrebovaných ojazdených vozidiel na vnútroštátnom trhu. ( 26 ) Situácia nových vozidiel je z tohto hľadiska iná, pretože nové vozidlo je v podstate vždy prihlasované po prvý raz ( 27 ) bez ohľadu na to, či bolo vyrobené v štáte, v ktorom sa uskutočňuje toto prihlasovanie, alebo bol dovezené zo zahraničia. Daň, ktorá sa v konkrétnom štáte vyberá pri prvom prihlásení, sa teda v súvislosti s novými vozidlami nepovažuje za diskriminačnú, ako je to pri ojazdených vozidlách.
77.

Poskytnuté tlmočenie môže mať v závislosti od osobitných vlastností prebiehajúceho konania rôzne formy. Tlmočenie môže byť samozrejme ústne, ak je tlmočník fyzicky prítomný a simultánne tlmočí vyjadrenia obhajoby alebo vyjadrenia, ktoré sú určené obhajobe. Môže mať aj formu tlmočenia do znakového jazyka napríklad v prípade, ak má prítomná osoba sluchové či rečové postihnutie a nemôže sa ústne vyjadriť. Článok 2 ods. 6 smernice 2010/64 stanovuje okrem iného možnosť použitia komunikačnej technológie, ako je videokonferencia, telefón alebo internet, pokiaľ sa nevyžaduje fyzická prítomnosť tlmočníka. Jazyková pomoc by mohla mať aj formu preloženého alebo dvojjazyčného tlačiva opravného prostriedku, ako navrhuje Komisia. ( 15 ) K rozhodnutiu o odsúdení v trestnom konaní, ktorého nutnosť preloženia na základe existujúceho jasného právneho základu nikto nespochybňuje, by sa tak pri jeho úradnom oznamovaní alebo zasielaní dotknutej osobe pripojilo tlačivo v jazyku tejto osoby, ktorá by ho už len vyplnila, ak by usúdila, že by tak mala urobiť, a zaslala späť na adresu súdu, na ktorý treba opravný prostriedok podať.
43.

Na rozdiel od článku 2 ods. 2 rozhodnutia 1999/468, článok 290 ods. 1 ZFEÚ – rovnako ako predtým článok I‑36 Zmluvy o Ústave pre Európu – rozlišuje medzi opatreniami, ktoré „dopĺňajú“ základný akt, a opatreniami, ktoré ho „menia“. Vzhľadom na systematizačný zámer sledovaný autormi Lisabonskej zmluvy pri reforme mechanizmu legislatívneho delegovania v rámci Únie je logické sa domnievať, že odlišné rozhodnutie týkajúce sa znenia príslušného ustanovenia zodpovedá vôli stanoviť dve kategórie delegovaných aktov s odlišnou funkciou. Prvá kategória by zahŕňala opatrenia zamerané na uskutočnenie formálnych zmien znenia legislatívneho aktu, v druhej kategórii by boli opatrenia doplňujúce normatívny obsah legislatívneho aktu bez zásahu do jeho znenia. Z tohto hľadiska a v závislosti od zvolenej techniky by pridanie nových nepodstatných prvkov k základnému aktu predstavovalo na účely článku 290 ZFEÚ „zmenu“, ak by sa uvedené prvky začlenili do textu daného aktu (do normatívnej časti alebo do prílohy), a „doplnenie“, ak by sa nemali fyzicky začleniť do základného aktu, ale zostali by upravené v odlišnom právnom akte. ( 28 ) Voľba jednej alebo druhej techniky záleží okrem iného od rozsahu požadovaného doplnenia: zmena textu môže byť výhodnejšia, ak ide o presné doplnenie, napríklad v prílohe aktu, nie však v prípade, ak je potrebné vypracovať komplexný podrobný predpis.
126.

Alternatívne možno vziať do úvahy premlčacie doby daňových trestných činov, ktoré boli medzitým nanovo upravené a predĺžené o tretinu tak, ako teraz vyplývajú zo zákona č. 148/2011 ( 81 ) v Taliansku. ( 82 ) Napokon by prichádzalo do úvahy ešte to, aby sa skoršia právna úprava premlčania, ako vyplýva z c. p. v znení pred zákonom č. 251/2005, považovala za naďalej platnú vzhľadom na prejednávaný prípad.
57.

Zastrešujúce zdanenie predstavuje na jednej strane diskriminačný daňový režim v rozpore s článkom 9 prílohy I Dohody. Pán Bukovansky je podľa vnútroštátneho súdu voči Spolkovej republike Nemecko v porovnateľnom postavení ako pracovník so švajčiarskym občianstvom vykonávajúci pracovnú činnosť na území Nemecka, ktorý sa presťahoval do Švajčiarska. Mohol by sa preto dovolávať uplatnenia článku 9 ods. 2 prílohy I Dohody s cieľom požadovať získanie rovnakých daňových výhod, na aké by mal nárok švajčiarsky pracovník v jeho postavení, pričom by z tohto dôvodu žiadal, aby sa na neho nevzťahovalo zastrešujúce zdanenie. Toto diskriminačné zdanenie predstavuje podľa vnútroštátneho súdu prekážku voľného pohybu, keďže presťahovanie zamestnancov bez švajčiarskeho občianstva do Švajčiarska je v jeho dôsledku menej atraktívne, čím marí účel Dohody, ktorý spočíva v pokračujúcom úsilí zabezpečiť voľný pohyb.
45.

V tejto súvislosti treba najprv poukázať na to, že vnútroštátny súd a všetci účastníci konania, ktorí predložili pripomienky, zrejme predpokladajú, že článok 21 ods. 2 zákona č. 554/2004 nemožno uplatniť v civilnom konaní. Považujem to za logické za predpokladu, že rumunské procesné právo prísne odlišuje rôzne formy súdneho konania. V takom prípade by neexistoval priestor na výklad ustanovení vymedzujúcich rozsah pôsobnosti zákona č. 554/2004 spôsobom, ktorý by umožnil jeho uplatnenie civilnými súdmi v sporoch, ktoré z hľadiska ratione materiae spadajú do oblasti správneho alebo daňového práva. Ak by však existoval taký priestor, potom by vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, bol povinný vyložiť príslušné vnútroštátne ustanovenia spôsobom, ktorý pomôže dosiahnuť súlad s právom EÚ. ( 45 )
9.

Požiadavky na označovanie upravené v článku 4 ods. 1 sú takéto: „…informácie o materiáli, určenom v súlade s prílohou I, ktorý tvorí najmenej 80 % plochy vrchu, podšívky a výstelky obuvi a najmenej 80 % objemu podošvy. Ak žiadny z materiálov nedosahuje najmenej 80 %, mala by byť uvedená informácia o dvoch hlavných materiáloch použitých v zložení obuvi.“ Článok 4 ods. 2 stanovuje, že informácie musia byť na obuvi uvedené „buď [ako] piktogramy, alebo písomné údaje aspoň v tom jazyku alebo jazykoch, ktoré môžu byť v súlade so zmluvou stanovené členským štátom, v ktorom dochádza ku spotrebe, ako je uvedené a znázornené v prílohe I“. Členské štáty musia zabezpečiť, aby boli spotrebitelia primerane informovaní o význame piktogramov, no také opatrenia nesmú vytvárať prekážky pre obchod. Označenie musí byť pripojené najmenej k jednému kusu obuvi z každého páru; musí byť viditeľné, dobre pripevnené na dotknutú obuv a prístupné; označenie nesmie uvádzať spotrebiteľa do omylu (článok 4 ods. 3 a 4).
8.

Do druhého piliera nemôžu vstúpiť osoby staršie ako 45 rokov alebo osoby, ktoré neplatia príspevky do verejného dôchodkového systému (prvý pilier). Osoby vo veku 35 až 45 rokov, ktoré platia príspevky do prvého piliera, si môžu vybrať, či budú alebo nebudú sporiť v druhom pilieri (článok 30 ods. 2 zákona č. 411/2004). Bez ohľadu na prispievanie do prvého a druhého piliera môže každá fyzická osoba platiť príspevky do tretieho piliera, hoci to nemôže nahradiť príspevok do prvého alebo druhého piliera v prípade osôb, ktoré sú povinné platiť príspevky do týchto dôchodkových systémov.
46.

Odôvodnenie 5 totiž nemožno posudzovať izolovane a absolútne. Keďže terminológia dohody má byť už podľa znenia tohto odôvodnenia zavedená do základného nariadenia „v miere, v akej je to možné“, skôr je v ňom samom vyjadrené, že normotvorca Únie pri prijatí svojho právneho aktu zohľadnil možnosť, že úplné prevzatie dohody do práva Únie by mohlo byť v rozpore s opačnými úvahami Únie.
37.

V právnom spore vo veci samej by sa právo na odpočítanie dane mohlo potvrdiť bez ohľadu na odpoveď na konkrétnu prejudiciálnu otázku, keďže zriadenie náučného chodníka spoločnosti Sveda už predstavuje zdaniteľné plnenie na výstupe. V prípade zriadenia náučného chodníka by totiž mohlo ísť o službu za protihodnotu vo vzťahu k Národnej platobnej agentúre, ktoré by bolo zdaniteľné podľa článku 2 písm. a) alebo c) smernice o DPH.
112.

Napokon konštatujem, že Súdny dvor vo svojom rozsudku Komisia/Nemecko ( 37 ) uviedol, že na to, aby bol zásah zákonodarného orgánu v súlade so smernicou, nemôže obmedzovať úlohy, ktoré smernice výslovne priznávajú NRO, ani ich odstraňovať. ( 38 ) Vnútroštátny zákonodarca nemôže vylúčiť NRO z definície a skúmania nových trhov, pretože by tak týmto orgánom odobral možnosť, ktorú im smernice výslovne priznávajú. ( 39 ) Preto, a vyplýva to aj z novšej judikatúry, vnútroštátna právna úprava nemôže zasahovať do právomocí NRO vyplývajúcich priamo z NRR. ( 40 )
48.

Na získanie presvedčenia o správnosti tohto záveru si stačí uvedomiť, že právna logika takéhoto systému by viedla k tomu, že súd s právomocou rozhodovať o otázke výživného by musel čakať až do vydania právoplatného rozhodnutia o ukončení spolužitia (rozluke alebo rozvode). Z toho by nevyhnutne vyplývala čakacia doba, v priebehu ktorej by bol osud detí nejasný.
51.

Na účely prejednávanej veci je rozhodujúce, že článok 5 ods. 1 bráni orgánu v tom, aby vyberal akékoľvek poplatky od toho, kto hľadá prístup do takýchto registrov a zoznamov a nazerá do požadovaných informácií o životnom prostredí na mieste. Orgán preto nesmie vyberať poplatky za náklady, ktoré vynaložil na udržiavanie a sprístupňovanie i) týchto registrov a zoznamov a ii) základných informácií o životnom prostredí, na ktoré tieto registre alebo zoznamy odkazujú alebo do ktorých chce žiadateľ nazerať na mieste. Zatiaľ čo podľa článku 5 ods. 2 môžu byť od žiadateľov vyberané poplatky za požadovaný prístup vo forme poskytovania informácií o životnom prostredí, nevidím žiadny dôvod na to, aby sa náklady vykladali v tom zmysle, že zahrnujú obidva druhy nákladov. Je tomu tak preto, že tieto náklady boli vynaložené na účely splnenia povinností podľa smernice 2003/4, najmä povinnosti poskytovať prístup na základe žiadosti, a tým umožniť žiadateľovi hľadať a získať prístup k informáciám bez ohľadu na formu tohto prístupu. ( 35 ) V skutočnosti, ak sa má „poskytovanie“ vykladať v tom zmysle, že zahŕňa ustanovenie a udržiavanie registra, zoznamu alebo databázy obsahujúcich informácie o životnom prostredí (či už v papierovom, alebo inom formáte), výsledkom by bolo rozdielne zaobchádzanie s jednotlivými členmi zainteresovanej verejnosti, ktorí žiadajú o poskytnutie, a tými, ktorí žiadajú len o sprístupnenie v zmysle článku 5 ods. 1 alebo ktorým bol prístup umožnený v dôsledku šírenia. Obidve skupiny majú prístup k rovnakým informáciám zaznamenaným v tom istom registri alebo zozname a uchovávaným v rovnakej databáze. Napriek tomu by bol od prvej skupiny vyberaný poplatok za udržiavanie registra a databázy, zatiaľ čo od druhej skupiny (správne) by vyberaný nebol. Z rovnakých dôvodov si orgán nemôže od žiadateľa uplatňovať návratnosť nákladov vynaložených na splnenie povinnosti podľa článku 3 ods. 4, aby vykonal primerané úsilie na uchovávanie a organizovanie informácie o životnom prostredí v ľahko reprodukovateľnej a prístupnej forme.
28.

IFN‑Holding sa však domnieva, že odpis goodwillu jej nemožno odoprieť ani v prípade, keď rakúska právna úprava predstavuje pomoc, pokiaľ jej sloboda usadiť sa takýto odpis umožňuje. Úlohou vnútroštátnych súdov v rámci právnej úpravy pomoci je totiž iba to, aby chránili práva jednotlivcov do rozhodnutia Komisie. Ak by súd konajúci vo veci svojou prvou prejudiciálnou otázkou zamýšľal na základe zákazu vykonať pomoc odoprieť daňovníkovi právnu ochranu vyplývajúcu zo slobody usadiť sa, prekročil by tým svoje právomoci.
31.

Ani výnimočná povaha sudcovského povolania, ktorá sa vyznačuje vymenovaním na doživotie a sudcovskou nezávislosťou pri výkone povolania, nebráni zahrnutiu sudcu pod smernicu o rodičovskej dovolenke. Preto nie je jasné, do akej miery by zo špecifickej povahy tohto zamestnania mohli vzniknúť v súvislosti s problematikou rodičovskej dovolenky osobitosti, ktoré by odôvodňovali iné zaobchádzanie so sudcom ako so zamestnancom vo verejných službách a inými pracovníkmi.
9.

Vnútroštátny súd sa v oboch veciach, ktoré mu boli predložené, domnieva, že služby, ktoré sa odobrali od holdingov a súčasne sa použili na hospodárske činnosti a činnosti, ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami, zakladajú právo na odpočet len v rozsahu, v akom náklady na ne možno priradiť k hospodárskej činnosti holdingov. Vnútroštátny súd sa preto nazdáva, že právo na úplný odpočet nevzniklo, pričom si kladie otázku, či zásady stanovené Súdnym dvorom v rozsudku Cibo Participations (C‑16/00, EU:C:2001:495) nebránia tomuto konštatovaniu. Vnútroštátny súd však nepoložil otázku v tomto zmysle priamo Súdnemu dvoru. Svojou prvou prejudiciálnou otázkou v skutočnosti len žiada o spresnenie spôsobov odpočtu DPH zaplatenej na vstupe, ktoré by v prípade holdingov umožnili objektívne odzrkadliť podiel vstupných výdavkov, ktorý skutočne pripadá na hospodárske činnosti a činnosti, ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami. Po druhé, ak by sa otázka odpočtu DPH zaplatenej na vstupe holdingami mala riešiť so zreteľom na zdaniteľné plnenia na výstupe uskutočnené dcérskymi spoločnosťami vo vzťahu k tretím osobám, v takom prípade si vnútroštátny súd kladie otázku pôsobnosti článku 4 ods. 4 druhého pododseku šiestej smernice týkajúceho sa skupinovej registrácie na účely DPH, na ktorý sa prvýkrát odvolali spoločnosť Larentia + Minerva a spoločnosť Marenave v rámci konania o opravnom prostriedku „Revision“. V tejto súvislosti má vnútroštátny súd pochybnosti, či je vnútroštátne právo zlučiteľné s týmto ustanovením, najmä keď vylučuje takúto možnosť v prípade osobných spoločností, a či sa v prípade zápornej odpovede môžu zdaniteľné osoby priamo odvolávať na článok 4 ods. 4 druhý pododsek šiestej smernice.
33.

Je pravda, že vzhľadom na to, že oslobodenia od daní sú výnimkami zo zásady zosúladenej spotrebnej dane, mali by sa vykladať reštriktívne. V prejednávanom prípade však podľa môjho názoru ide o niečo iné. Treba rozhodnúť, či prípad, ktorý Súdnemu dvoru predkladá vnútroštátny súd, spadá pod režim povinných oslobodení od daní, alebo pod režim voliteľných oslobodení od daní. V prípade pochybnosti by požiadavka jednotného uplatňovania práva Únie podľa môjho názoru mala viesť Súdny dvor k tomu, aby uprednostnil režim povinných oslobodení od daní, ktoré sú vymedzené na úrovni Únie, a to tým skôr, ak sa tieto povinné oslobodenia od daní výslovne týkajú kategórie výrobkov, o ktoré ide vo veci samej, konkrétne liekov. Článok 27 ods. 1 písm. d) smernice 92/83 má teda povahu lex specialis vo vzťahu k článku 27 ods. 2 písm. d) tejto smernice. Okrem toho treba vziať do úvahy skutočnosť, že Súdny dvor viackrát zdôraznil, že „oslobodenie výrobkov uvedených v článku 27 ods. 1 smernice 92/83 predstavuje zásadu a odmietnutie tohto oslobodenia výnimku“ ( 11 ).
58.

Prichádzalo by do úvahy použiť ako kritérium okolnosť, či je doručenie písomnosti viazané na nejakú formálnu požiadavku. Ak je doručenie písomnosti podľa vnútroštátneho práva odosielajúceho členského štátu viazané na osobitnú formálnu požiadavku, bolo by možne doručiť ju v zahraničí pomocou postupov stanovených nariadením č. 1393/2007. Ak by naopak spôsoby doručovania neboli obmedzené, pri odosielaní do zahraničia by nebolo možné použiť tieto postupy. Toto rozlišovacie kritérium však nepovažujem za postačujúce, lebo vyžaduje posúdenie konkrétnej písomnosti na základe práva odosielajúceho členského štátu s cieľom určiť, či je doručenie viazané na osobitnú formálnu požiadavku.
Naopak v anglickej verzii a vo všetkých ostatných jazykových verziách patriacich do druhej skupiny jazykových verzií bol článok 132 ods. 2 posledný pododsek nariadenia č. 73/2009 opravený tak, že zmienka o roku 2012 na konci vety bola presunutá:„The total direct support which a farmer may be granted in the new Member States after accession under the relevant direct payment, including all complementary national direct payments, shall not exceed the level of direct support a farmer would be entitled to receive under the corresponding direct payment then applicable to the Member States in the Member States other than the new Member States, from 2012, taking into account, from 2012, the application of Article 7 in conjunction with Article 10[ ( 60 )].“
28.

Vzhľadom na tieto ustanovenia a na chýbajúcu jasnú definíciu v právnych textoch sa domnievam, že „služby v oblasti dopravy“ musia pozostávať alebo musia byť neodmysliteľne spojené s fyzickým aktom presunu osôb alebo tovaru z jedného miesta na druhé, a to prostredníctvom vozidla, lietadla alebo vodného plavidla. Ak dotknutá služba nezahŕňa predovšetkým skutočnú dopravu, potom samotná skutočnosť, že táto služba môže byť určitým spôsobom spojená s dopravou, sama osebe neznamená, že by tak mala označovať. Takéto označenie by viedlo k riziku, že článku 2 ods. 2 písm. d) smernice o službách by sa priznal príliš široký rozsah pôsobnosti a uvedenú smernicu by to pozbavilo jej účelu. Ako príklad uvediem to, čo je možno zrejmé, a to že služby všeobecnej spotreby, zvyčajne umiestnené na rušnej hlavnej železničnej stanici, akými sú oprava obuvi a kľúčov, až na svoje umiestnenie nie sú spojené s dopravou.
38.

Efekt príťažlivosti je, prirodzene, o to väčší, čím vyššie sú poskytované zľavy a čím dlhšie je referenčné obdobie, na ktoré sa zľavy pri dosiahnutí každej novej hraničnej hodnoty vzťahujú. Ak sa na porovnanie poskytnú vysoké zľavy od 6 % do 16 %, ako je to v prejednávanom prípade, a to so spätnou účinnosťou počas pomerne dlhého jednoročného referenčného obdobia, ( 24 ) poukazuje to na silný efekt príťažlivosti. Tento efekt príťažlivosti je v prejednávanom prípade ešte zosilnený tým, že zľavy platili bez rozdielu tak pre spornú, ako aj pre nespornú časť dopytu, takže najmä pre listové zásielky do 50 g, na ktoré sa vzťahoval zákonný monopol der Post Danmark.
68.

Ak by súbežná platnosť viacerých úprav mala vyvolať pochybnosti o norme, ktorú treba dodržiavať, viedlo by to k vzniku otázok týkajúcich sa práva Únie len vtedy, ak by boli dotknuté pravidlá stanovené právom Únie. V tomto prípade by v tejto súvislosti prichádzali do úvahy špecifikácie v smernici o palivách, ale návrh na začatie prejudiciálneho konania neobsahuje nijaký odkaz na to, že by sa ich uplatňovanie v Maďarsku obmedzovalo. Smernica 98/34 rozhodne neobsahuje nijaké ustanovenie o tomto type kolidujúcich úprav.
17.

V § 73 VwVfG sa uvádza: „1. Predkladateľ projektu musí doručiť plán konzultačnému orgánu na vykonanie konzultačného postupu. … 2. Konzultačný orgán do jedného mesiaca od doručenia úplného plánu vyzve správne orgány, ktorých oblasť pôsobnosti je projektom dotknutá, aby predložili svoje pripomienky, a zabezpečí, aby bol plán uverejnený v obciach, v ktorých projekt môže vyvolávať účinky. 3. Obce uvedené v odseku 2 musia sprístupniť plán verejnosti do troch týždňov od doručenia, a to na jeden mesiac. Od predloženia na nahliadnutie možno upustiť, ak je okruh dotknutých osôb známy a ak sa im umožní nahliadnuť do plánu v primeranej lehote. … 4. Každý, koho záujmy sú projektom dotknuté, môže do dvoch týždňov po uplynutí lehoty na uverejnenie vzniesť písomne alebo do zápisnice námietky proti plánu u obce alebo na konzultačnom orgáne. V prípade uvedenom v odseku 3 druhej vete konzultačný orgán určí lehotu na vznesenie námietok. Uplynutím lehoty na vznesenie námietok sú vylúčené všetky námietky, ktoré nespočívajú na osobitných súkromnoprávnych nárokoch. Uvedie sa to vo verejnom oznámení o uverejnení alebo pri oznámení lehoty na vznesenie námietok. …“