Vec C-418/07

Société Papillon

proti

Ministère du Budget, des Comptes publics et de la Fonction publique

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Conseil d’État (Francúzsko)]

„Sloboda usadiť sa — Priame dane — Daň z príjmov právnických osôb — Režim zdanenia skupiny — Materská spoločnosť rezident — Poddcérske spoločnosti rezidenti vlastnené prostredníctvom dcérskej spoločnosti nerezidenta“

Návrhy prednesené 4. septembra 2008 — generálna advokátka J. Kokott I ‐ 8950

Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 27. novembra 2008 I ‐ 8965

Abstrakt rozsudku

Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Daňová právna úprava – Dane z príjmov právnických osôb

[Zmluva ES, článok 52 (zmenený, teraz článok 43 ES)]

Článok 52 Zmluvy (zmenený, teraz článok 43 ES) sa má vykladať v tom zmysle, že bráni právnym predpisom členského štátu, na základe ktorých je režim zdanenia skupiny priznaný materskej spoločnosti, ktorá je rezidentom tohto členského štátu a vlastní dcérske spoločnosti a poddcérske spoločnosti, ktoré sú tiež rezidentmi uvedeného členského štátu, ale je vylúčený v prípade takej materskej spoločnosti, ktorá vlastní svoje poddcérske spoločnosti rezidentov prostredníctvom dcérskej spoločnosti, ktorá je rezidentom iného členského štátu.

Takéto právne predpisy totiž vytvárajú nerovnosť v zaobchádzaní z dôvodu miesta, kde sa nachádza sídlo dcérskej spoločnosti, prostredníctvom ktorej materská spoločnosť vlastní svoje poddcérske spoločnosti. Keďže predmetné ustanovenia znevýhodňujú z daňového hľadiska situácie týkajúce sa Spoločenstva oproti čisto vnútroštátnym situáciám, ktoré sú objektívne porovnateľné vzhľadom na cieľ sledovaný týmito právnymi predpismi, predstavujú obmedzenie, ktoré v zásade zakazujú ustanovenia Zmluvy o slobode usadiť sa.

Uvedené obmedzenie by nemohlo byť odôvodnené rozdelením daňovej právomoci medzi členskými štátmi, pretože otázka zohľadnenia ziskov a strát spoločností, ktoré patria do skupiny, sa kladie len v prípade spoločností, ktoré sú rezidentmi jedného členského štátu, čo tiež a priori vylučuje daňový únik.

Tieto právne predpisy okrem toho nemožno odôvodniť potrebou zachovania súdržnosti daňového systému. Je pravda, že uvedené právne predpisy tým, že nepripúšťajú, aby materská spoločnosť rezident, ktorá chce do režimu daňovej integrácie zahrnúť poddcérske spoločnosti rezidentov, keď ich vlastní prostredníctvom dcérskej spoločnosti nerezidenta, mohla využiť tento režim daňovej integrácie, môžu zachovať súdržnosť uvedeného režimu. Za predpokladu, že dcérska spoločnosť je nerezidentom, straty, ktoré vznikli poddcérskej spoločnosti, sú totiž dvakrát zohľadnené, prvýkrát vo forme priamych strát, ktoré vznikli poddcérskej spoločnosti, a druhýkrát vo forme krytia, ktoré vytvára materská spoločnosť na to, aby znížila hodnotu svojej účasti v uvedenej dcérskej spoločnosti, pretože vnútorné operácie nie sú neutralizované, keďže na dcérsku spoločnosť nerezidenta sa nevzťahuje režim daňovej integrácie. Za takéhoto predpokladu spoločnosti rezidenti využívajú výhody režimu daňovej integrácie v zmysle konsolidácie výsledkov a okamžitého zohľadnenia strát všetkých spoločností, na ktoré sa vzťahuje tento daňový režim, bez toho, aby straty poddcérskej spoločnosti a krytia materskej spoločnosti mohli byť neutralizované. Preto priamy vzťah, ktorý existuje medzi daňovými výhodami a neutralizáciou operácií v rámci skupiny, umožňujúci najmä vyhnúť sa dvojitému zohľadneniu strát na úrovni spoločností rezidentov, na ktoré sa vzťahuje režim daňovej integrácie, je takto odstránený, čo má vplyv na súdržnosť uvedeného režimu.

V každom prípade, keďže na to, aby sa dosiahol cieľ, akým je súdržnosť daňového systému, existujú opatrenia, ktoré menej obmedzujú slobodu usadiť sa, takéto právne predpisy presahujú to, čo je na dosiahnutie tohto cieľa nevyhnutné. V prvom rade praktické ťažkosti, akými je ťažkosť overiť existenciu rizika dvojitého zohľadnenia strát, keď spoločnosť nerezident stojí medzi materskou spoločnosťou a jej poddcérskymi spoločnosťami, nemôžu samy osebe odôvodniť zásah do slobody, ktorú zaručuje Zmluva. Ďalej členské štáty môžu vyžadovať od príslušných úradov iných členských štátov všetky informácie, ktoré môžu byť relevantné na presný výpočet najmä predmetnej dane z príjmov právnických osôb. Napokon, pokiaľ sa materské spoločnosti rezidenti členského štátu domáhajú využitia režimu daňovej integrácie s poddcérskymi spoločnosťami rezidentmi vlastnenými prostredníctvom dcérskych spoločností, ktoré sú rezidentmi iného členského štátu, môžu daňové úrady prvého štátu požadovať od týchto dcérskych spoločností poskytnutie dôkazov, ktoré považujú za nevyhnutné na to, aby bola zabezpečená plná transparentnosť krytí, ktoré uskutočnili posledné uvedené spoločnosti. Dotknuté právne predpisy sú však za každých okolností prekážkou toho, aby spoločnosti rezidenti mohli preukázať, že neexistuje dvojité zohľadnenie strát v rámci režimu daňovej integrácie.

(pozri body 30 — 32, 39, 40, 46, 48 — 51, 53 — 55, 58, 60 — 63 a výrok)