ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
76

Treba totiž uviesť, že Všeobecný súd v bodoch 45 až 49 napadnutých rozsudkov pripomenul relevantnú judikatúru, aby v prejednávanej veci určil, či používanie ochrannej známky, ktorej sa týkajú prihlášky, neprávom ťaží z dobrého mena skoršej ochrannej známky. V bodoch 50 a 51 týchto rozsudkov preskúmal povahu a stupeň podobnosti dotknutých výrobkov a služieb. V bode 53 v každom z uvedených rozsudkov potvrdil posúdenie odvolacieho senátu týkajúce sa existencie súvislosti, ktorá mohla byť stanovená medzi výrobkami, na ktoré sa vzťahuje skoršia ochranná známka, a výrobkami a službami označenými ochrannou známkou, ktorej sa týkajú prihlášky, konkrétne skutočnosť, že patria do oblasti luxusného tovaru. V bode 54 v každom z týchto istých rozsudkov Všeobecný súd potvrdil posúdenie odvolacieho senátu, podľa ktorého bolo vysoko pravdepodobné, že táto ochranná známka by neprávom ťažila z dobrého mena skoršej ochrannej známky tým, že by vychádzala z existencie súvislosti medzi výrobkami a službami, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce ochranné známky, veľmi dobrého mena skoršej ochrannej známky, vysokého stupňa podobnosti uvedených ochranných známok a sofistikovaného a emblematického obrazu vytváraného skoršou ochrannou známkou. Všeobecný súd v bode 56 napadnutého rozsudku vo veci C‑86/16 P dodal, že služby zaradené do tried 35 a 43 v zmysle Niceskej dohody, ktorých sa týka prihláška, sa však mohli javiť ako vedľajšie služby k výrobe a predaju vína.
23

Za týchto okolností Vredegerecht te Antwerpen (Zmierovací súd Antverpy, Belgicko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Je vnútroštátny súd, ktorý sa zaoberá žalobou proti spotrebiteľovi v súvislosti s plnením zmluvy a kedy má tento súd podľa vnútroštátneho procesného práva právomoc ex offo preskúmať, či je žaloba v rozpore s vnútroštátnymi predpismi verejného poriadku, rovnakým spôsobom, teda ex offo, aj v prípade, že sa spotrebiteľ nedostaví na pojednávanie, oprávnený preskúmať, či predmetná zmluva spadá do pôsobnosti [smernice 93/13] tak, ako bola táto smernica prebratá do belgického práva? 2. Má sa slobodné vzdelávacie zariadenie, ktoré spotrebiteľovi sprostredkúva verejne financované vzdelávanie, v súvislosti so zmluvou o poskytovaní tohto vzdelávania za študijné poplatky, prípadne vrátane sumy na úhradu nákladov, ktoré vynaložilo vzdelávacie zariadenie, považovať za podnik v zmysle európskeho práva? 3. Spadá zmluva medzi spotrebiteľom a slobodným verejne financovaným vzdelávacím zariadením, ktorá sa týka sprostredkovania verejne financovaného vzdelávania týmto zariadením, do rozsahu pôsobnosti [smernice 93/13] a má sa slobodné vzdelávacie zariadenie, ktoré spotrebiteľovi sprostredkúva verejne financované vzdelávanie, v súvislosti so zmluvou o danom sprostredkovaní vzdelávania, považovať za predajcu alebo dodávateľa v zmysle tejto smernice?“
47

V tejto súvislosti je potrebné usudzovať, že tým, že by sa zdaniteľným osobám umožnilo, aby si zvolili úpravu oslobodenia od dane po uplynutí stanovenej lehoty, by sa im priznala nenáležitá konkurenčná výhodu na úkor subjektov, ktoré riadne dodržali procesné povinnosti stanovené vnútroštátnou právnou úpravou dotknutou vo veci samej. Tieto zdaniteľné osoby by si totiž v dôsledku toho mohli dodatočne vybrať daňovú úpravu, ktorá sa im bude zdať najvýhodnejšia, pričom by mohli vychádzať z konkrétnych výsledkov svojej činnosti.
14

Námietka bola založená najmä na týchto skorších ochranných známkach (ďalej len „skoršie ochranné známky“): – medzinárodná obrazová ochranná známka vyobrazená nižšie, zapísaná 30. septembra 1983 pod číslom 480105, obnovená do roku 2023, s účinkami v krajinách Beneluxu, v Českej republike, vo Francúzsku, v Chorvátsku, v Taliansku, v Maďarsku, v Rakúsku, v Portugalsku, v Rumunsku, na Slovensku a v Slovinsku, označujúca výrobky patriace do tried 18, 25 a 28 a ktoré pre každú z týchto tried zodpovedajú tomuto opisu: – trieda 18: „Tašky cez rameno a cestovné tašky, kufre a cestovné tašky, najmä na športové potreby a odevy“; – trieda 25: „Odevy, vysoká obuv, topánky a papuče“; – trieda 28: „Hry, hračky; posilňovacie zariadenia, gymnastické a športové potreby (nezahrnuté do iných tried), vrátane športových lôpt“: – medzinárodná obrazová ochranná známka vyobrazená nižšie, zapísaná 17. júna 1992 pod číslom 593987 a obnovená do roku 2022, s účinkami v krajinách Beneluxu, v Bulharsku, v Českej republike, v Estónsku, v Grécku, v Španielsku, vo Francúzsku, v Chorvátsku, v Taliansku, na Cypre, v Lotyšsku, v Litve, v Maďarsku, v Rakúsku, v Poľsku, v Portugalsku, v Rumunsku, v Slovinsku a na Slovensku, vo Fínsku, v Spojenom kráľovstve, označujúca najmä nižšie vymenované výrobky patriace do tried 18, 25 a 28 a ktoré pre každú z týchto tried zodpovedajú tomuto popisu: – trieda 18: „Výrobky z kože a/alebo jej imitácie (zaradené v tejto triede); kabelky a iné puzdrá, ktoré nie sú prispôsobené tovarom, ktorý majú obsahovať, ako aj malé predmety z kože, najmä peňaženky, náprsné tašky, puzdrá na kľúče; kabelky,…“; – trieda 25: „Odevy, obuv a pokrývky hlavy; súčasti a komponenty obuvi, podrážky, protizápachové a ortopedické vložky do obuvi, podpätky, sáry čižiem;…“; – trieda 28: „Hry, hračky, vrátane zmenšenín topánok a lôpt (užívaných ako hračky); cvičebné stroje a zariadenia na tréning, gymnastické a športové predmety (zaradené v tejto triede); …“: .
56

Pokiaľ však odvolateľ spochybňuje výklad alebo uplatnenie práva Únie vykonané Všeobecným súdom, môžu sa právne otázky skúmané na prvom stupni v rámci odvolania nanovo prejednať. Ak by totiž odvolateľ nemohol založiť svoje odvolanie na dôvodoch a tvrdeniach už použitých pred Všeobecným súdom, odvolacie konanie by bolo zbavené časti svojho významu. Opravný prostriedok by mal totiž práve preskúmať právne závery Všeobecného súdu o tvrdeniach v prvostupňovom konaní (rozsudok z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, bod 47 a citovaná judikatúra).
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi MB a Secretary of State for Work and Pensions (minister práce a dôchodkov, Spojené kráľovstvo) vo veci zamietnutia priznať MB štátny starobný dôchodok po dosiahnutí zákonného veku odchodu do dôchodku osôb pohlavia, ktoré MB získala po zmene pohlavia.
9

Odôvodnenia 3 až 5 smernice 2009/29 znejú: „(3) Európska rada na svojom zasadnutí v marci 2007 stanovila záväzok do roku 2020 znížiť celkové množstvo emisií skleníkových plynov produkovaných v Spoločenstve aspoň o 20 % v porovnaní s úrovňami z roku 1990, a o 30 % v prípade, ak sa k podobných zníženiam emisií skleníkových plynov zaviažu aj ďalšie vyspelé krajiny a ekonomicky vyspelejšie rozvojové krajiny prispejú primerane v súlade so svojimi záväzkami a podľa svojich možností. Do roku 2050 by mala byť úroveň celosvetových emisií skleníkových plynov aspoň o 50 % nižšia než v roku 1990. Na dosiahnutí uvedeného zníženia emisií sa majú podieľať všetky hospodárske odvetvia vrátane medzinárodnej námornej a leteckej dopravy.… (4) Vo svojom uznesení z 31. januára 2008 o výsledkoch konferencie o klimatických zmenách na Bali (COP 13 a COP/MOP 3) [(Ú. v. ES C 68 E, 2009, s. 13)], Európsky parlament pripomenul svoje stanovisko, že priemyselné krajiny by sa mali zaviazať znížiť svoje emisie skleníkových plynov aspoň o 30 % do roku 2020 a o 60 až 80 % do roku 2050 v porovnaní s úrovňami z roku 1990. Vzhľadom na to, že tento plán predpokladá kladné výsledky rokovaní COP 15, ktoré sa uskutočnia v Kodani v roku 2009, by Európska únia v rámci svojho príspevku k budúcej medzinárodnej dohode o zmene klímy… mala začať vypracúvať ambicióznejšie ciele zníženia emisií do roku 2020 a na nasledujúce roky a mala by sa snažiť zabezpečiť, aby po roku 2013 umožňovala schéma Spoločenstva, ak je to potrebné, zaviesť prísnejšie emisné limity. (5) S cieľom prispieť k dosiahnutiu týchto dlhodobých cieľov je vhodné stanoviť predvídateľný postup, podľa ktorého by sa mali znižovať emisie zariadení patriacich do schémy Spoločenstva. Aby mohlo Spoločenstvo hospodárne uskutočniť svoj záväzok – znížiť emisie skleníkových plynov aspoň o 20 % v porovnaní s úrovňami z roku 1990, mali by sa týmto zariadeniam do roku 2020 prideľovať emisné kvóty nižšie o 21 % v porovnaní s úrovňou emisií týchto zariadení z roku 2005.“
14

Žalobcovia v konaní vo veci samej sú PKIPCP v zmysle smernice 85/611 so sídlom v Spojenom kráľovstve, resp. Luxembursku. Ich investície do spoločností so sídlom v Dánsku sú portfóliové investície a nepresahujú 10 % základného imania. Produkty, ktoré ponúkajú žalobcovia v konaní vo veci samej, sú dostupné zákazníkom s domicilom v Dánsku, ale nie sú aktívne uvádzané na trh v tomto členskom štáte. Okrem toho žalobcovia vo veci samej nepožiadali dánske daňové orgány o priznanie daňového štatútu fondov uvedených v § 16 C, ani neprispôsobili svoje stanovy predpisom uplatniteľným na takéto fondy až do daňového roku 2005.
34

Tento súd, ktorý sa tiež zaoberá otázkou, či sa osobitné mechanizmy týkajú predĺženia doby platnosti DOO, čo by v prípade kladnej odpovede malo za následok, že by sa žalovaná vo veci samej nemohla odvolávať na vyčerpanie práv, pokiaľ ide o obdobie od 1. februára do 1. augusta 2015, konštatuje, že znenie aktov o pristúpení sa obmedzuje na rozlišovanie medzi základným patentom a DOO a neodkazuje na nariadenie č. 1901/2006. Podľa vnútroštátneho súdu však rovnaký cieľ DOO a predĺženia doby jeho platnosti svedčí v prospech takejto kladnej odpovede. Tvrdí však, že táto téza by odporovala potrebe reštriktívneho výkladu osobitných mechanizmov, ako aj hierarchii noriem, a to v rozsahu, v akom by sekundárny právny akt, v prejednávanom prípade nariadenie č. 1901/2006, rozšíril – čiastočne a posteriori – rozsah pôsobnosti aktov primárneho práva, a síce aktov o pristúpení z rokov 2003, 2005 a 2012, ktoré stanovujú osobitné mechanizmy.
3.

V dôsledku toho treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 54 ods. 1 smernice 2004/39 sa má vykladať v tom zmysle, že informácie, ktoré majú k dispozícii orgány určené členskými štátmi na to, aby plnili úlohy stanovené touto smernicou, a ktoré môžu predstavovať obchodné tajomstvo, no sú staré päť a viac rokov, sa v dôsledku uplynutia času v zásade považujú za zastarané, a z tohto dôvodu stratili svoj tajný charakter, ibaže by účastník konania, ktorý sa odvoláva na tento charakter, výnimočne preukázal, že tieto informácie napriek ich veku stále predstavujú podstatné prvky jeho obchodného postavenia alebo postavenia tretej osoby. Takéto úvahy neplatia v prípade informácií, ktoré majú k dispozícií tieto orgány a ktorých dôvernosť možno odôvodniť inými dôvodmi, než je ich význam pre obchodné postavenie dotknutých podnikov.
50

Výklad tejto smernice, podľa ktorého by nelegálnosť pobytu bola vylúčená len z dôvodu existencie povolenia zostať do výsledku opravného konania proti zamietnutiu žiadosti o medzinárodnú ochranu, by pritom takto umožnenú kumuláciu zbavoval jej potrebného účinku, a preto by odporoval cieľu zavedenia účinnej politiky odsunu a repatriácie. Podľa takéhoto výkladu by totiž rozhodnutie o návrate mohlo byť prijaté až po výsledku opravného konania, čím by hrozilo značné omeškanie začatia konania o návrate a jeho komplikovanie.
39

Súdny dvor, ktorý mal síce podať výklad článku 5 ods. 1 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, 1977, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23), ktorého znenie je totožné so znením článku 14 ods. 1 smernice o DPH, rozhodol, že tento článok 5 ods. 1 sa má vykladať v tom zmysle, že za „dodanie tovaru“ sa považuje prevod práva nakladať s hmotným majetkom ako vlastník, aj keď nedôjde k prevodu vlastníctva majetku v právnom zmysle (rozsudok z 8. februára 1990, Shipping and Forwarding Enterprise Safe, C‑320/88, EU:C:1990:61, bod 9). V rámci tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania však vnútroštátny súd položil otázku, či môže ísť o „dodanie tovaru“ v zmysle článku 14 ods. 2 písm. a) smernice o DPH v prípade, že k samotnému prevodu vlastníctva majetku v právnom zmysle došlo za náhradu, pričom nositeľ hospodárskej moci k predmetnému majetku zostal ten istý. Špecifickosť vyplývajúca z poľského správneho práva, podľa ktorej v prípade vyvlastnenia nehnuteľností mestského okresu štátnou pokladnicou budú tieto nehnuteľnosti naďalej spravované tým istým subjektom, ktorý zastupuje starosta, by totiž mohla prevod predmetného majetku zbaviť, prinajmenšom čiastočne, jeho ekonomickej povahy, a to z dôvodu, že vyvlastňovací orgán nemá právomoc nakladať s predmetným majetkom ako vlastník.
6

Odôvodnenie 25 nariadenia č. 1380/2013 stanovuje: „Smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/147/ES [z 30. novembra 2009 o ochrane voľne žijúcich vtákov (Ú. v. EÚ L 20, 2010, s. 7)], smernicou Rady 92/43/EHS [z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (Ú. v. ES L 206, 1992, s. 7)] a smernicou [Európskeho parlamentu a Rady] 2008/56/ES [zo 17. júna 2008, ktorou sa ustanovuje rámec pre činnosť Spoločenstva v oblasti morskej environmentálnej politiky (rámcová smernica o morskej stratégii) (Ú. v. EÚ L 164, 2008, s. 19)] sa členským štátom ukladajú určité povinnosti, pokiaľ ide o osobitne chránené územia, osobitné chránené územia a chránené morské oblasti. Takéto opatrenia si môžu vyžiadať prijatie opatrení, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti spoločnej rybárskej politiky. Je preto vhodné povoliť členským štátom, aby vo vodách, ktoré patria pod ich zvrchovanosť alebo právomoc, prijali ochranné opatrenia nevyhnutné na splnenie ich povinností, ktoré im vyplývajú z uvedených aktov Únie, keď takéto opatrenia neovplyvnia rybolovné záujmy iných členských štátov. V prípade, že by takéto opatrenia mohli ovplyvniť rybolovné záujmy iných členských štátov, právomoc prijať takéto opatrenia by sa mala udeliť Komisii a mala by sa využiť regionálna spolupráca medzi dotknutými členskými štátmi.“
3

Odôvodnenie 24 smernice 2004/49 stanovuje: „bezpečnostné vyšetrovanie by malo prebiehať nezávisle od súdneho vyšetrovania tej istej udalosti, pričom by sa [vyšetrovateľom – neoficiálny preklad] mal poskytnúť prístup k dôkazom a svedkom. Vyšetrovanie by mal robiť stály orgán nezávislý od aktérov železničného sektora. Tento orgán by mal fungovať tak, aby zabránil každému konfliktu záujmov a každej možnosti zapojiť sa do príčin [tak, aby sa predišlo akémukoľvek konfliktu záujmov a akejkoľvek prípadnej väzbe s príčinami – neoficiálny preklad] vyšetrovanej udalosti; predovšetkým nesmie byť negatívne ovplyvňovaná jeho funkčná nezávislosť ak má z organizačného a právneho hľadiska úzke väzby s národným bezpečnostným orgánom alebo regulátorom železníc. Jeho vyšetrovania by sa mali vykonávať s maximálnou otvorenosťou. Vyšetrovací orgán by mal pre každú udalosť zostaviť príslušnú vyšetrovaciu skupinu, ktorá má potrebné odborné znalosti na zisťovanie bezprostredných [a vedľajších – neoficiálny preklad] príčin udalosti.“
38

Je pravda, že Súdny bod v bode 41 rozsudku z 24. mája 2007Maatschap Schonewille‑Prins (C‑45/05, EU:C:2007:296) v súvislosti s porážkovými prémiami rozhodol, že na účely dosiahnutia týchto cieľov je nevyhnutné, aby bol systém identifikácie a registrácie hovädzieho dobytka účinný a úplne spoľahlivý tak, aby bolo príslušným orgánom umožnené rýchlo v prípade infekcie kedykoľvek zistiť pôvod zvieraťa a prijať ihneď nevyhnutné opatrenia na zamedzenie ohrozenia verejného zdravia. To by neplatilo v prípade, že držiteľ zvierat neoznámi premiestnenie svojho hovädzieho dobytka do počítačovej databázy v lehote stanovenej v článku 7 ods. 1 druhej zarážke nariadenia č. 1760/2000.
33

V nadväznosti na to, podľa znenia jej článku 1, táto smernica má za cieľ zabezpečiť vysokú úroveň ochrany životného prostredia a prispieť k integrácii environmentálnych úvah do prípravy a schvaľovania plánov a programov so zreteľom na podporu trvalo udržateľného rozvoja tým, že sa zabezpečí, v súlade s uvedenou smernicou, vykonanie environmentálneho posudzovania určitých plánov a programov, ktoré majú pravdepodobne významné účinky na životné prostredie (rozsudok z 21. decembra 2016, Associazione Italia Nostra Onlus, C‑444/15, EU:C:2016:978, bod 47).
25

Z toho vyplýva, že ak by mal článok 71 ods. 6 nariadenia pokrývať sám osebe, ako to tvrdia žalobcovia vo veci samej, situáciu, ako je situácia dotknutá vo veci samej, miera zníženia celkovej sumy priamych platieb, ktoré boli alebo majú byť poberané, by neprekročila 15 %, čo predstavuje minimálnu percentuálnu mieru, pokiaľ je zistený iba jeden prípad úmyselného nesúladu a zostala by pod 20 %, čo zodpovedá percentuálnej miere, ktorá sa má všeobecne v takom prípade uplatniť.
67

Aj keď totiž nemožno s konečnou platnosťou vylúčiť, že v budúcnosti budú voči Iránskej islamskej republike znovu prijaté reštriktívne opatrenia, ako to tvrdila Bank Mellat, v takomto prípade by išlo o novú situáciu, ktorá by prípadne viedla k prijatiu reštriktívnych opatrení buď vo forme opatrení porovnateľných s tými, ktoré stanovuje sporný režim, alebo vo forme opatrení inej povahy. Pritom aj za predpokladu, že by bol sporný režim protiprávny, čo Súdny dvor nepotvrdil, samotná hypotéza, že sa takýto údajný protiprávny stav bude opakovať v dôsledku toho, že sa v budúcnosti prijmú reštriktívne opatrenia, ktoré sú porovnateľné s týmto režimom, nepostačuje – najmä vzhľadom na veľký priestor na voľnú úvahu, ktorý má Rada pri vymedzení predmetu reštriktívnych opatrení (rozsudok z 28. marca 2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 88), – na to, aby sa dostatočne presne a konkrétne preukázalo nebezpečenstvo, že sa takýto stav bude opakovať, aby si tak Bank Mellat mohla zachovať záujem na konaní v prejednávanej veci.
6

Tovary a služby, pre ktoré bol zápis požadovaný, patria do tried 3, 8, 14 až 16, 18, 21, 25, 28, 30, 32 až 36, 38 a 44 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb na účely zápisu ochranných známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a v rámci každej z týchto tried zodpovedajú nasledujúcemu opisu: – trieda 3: „Voňavkárske tovary; Tovary pre starostlivosť o telo a o krásu“, – trieda 8: „Nožiarsky tovar, vidličky a lyžice z drahých kovov“, – trieda 14: „Šperky, klenoty; Hodiny a hodinky“, – trieda 15: „Hudobné nástroje; Hudobné skrinky; Elektrické a elektronické hudobné nástroje“, – trieda 16: „Listový a poznámkový papier; Ceruzky a atrament“, – trieda 18: „Koža a koženka; Dáždniky; Cestovné tašky; Kabelky; Nosiče na šaty; Kufre; Aktovky, kufríky; Kufrík na toaletné potreby (bez obsahu); Toaletné tašky“, – trieda 21: „Výrobky zo skla, porcelánu a kameniny, ktoré nie sú zahrnuté v iných tried; Čajníky, s výnimkou čajníkov z drahých kovov“, – trieda 25: „Odevy; Obuv; Pokrývky hlavy; Ramienka na dámskej bielizni; Opasky; Traky“, – trieda 28: „Hry a hračky; Stolové hry“, – trieda 30: „Káva; Čaj; Kakao; Cukor; Med; Jemné pečivo; Zákusky, koláče; Sušienky; Sladkosti; Zmrzlina; Cukrovinky; Korenie“, – trieda 32: „Nealkoholické nápoje; Pivo“, – trieda 33: „Alkoholické nápoje, s výnimkou piva“, – trieda 34: „Zápalky; Puzdrá na cigarety, popolníky, fajčiarske doplnky vyrobené z iných než vzácnych kovov; Cigarety; Tabak“, – trieda 35: „Služby reklamnej agentúry“, – trieda 36: „Poisťovníctvo; Poskytnutie finančných prostriedkov; Finančné služby; Služby v oblasti nehnuteľností“, – trieda 38: „Telekomunikačné a komunikačné služby“, – trieda 44: „Zdravotná starostlivosť a starostlivosť o krásu“.
13

Komisia v týchto rozhodnutiach po prvé uviedla, že tieto dokumenty sa týkali prebiehajúcich posúdení vplyvu, ktoré sa uskutočnili s cieľom prijať legislatívnu iniciatívu týkajúcu sa jednak inšpekcií a dozoru v oblasti životného prostredia a jednak prístupu k spravodlivosti v tejto oblasti. V tejto súvislosti spresnila, že posúdenia vplyvu mali pomôcť pri príprave jej legislatívnych návrhov a že obsah týchto posúdení slúži ako podklad pre strategické rozhodnutia uvedené v takýchto návrhoch. Podľa Komisie by preto zverejnenie sporných dokumentov v tomto štádiu vážne narušilo jej prebiehajúce rozhodovacie procesy. Toto zverejnenie by totiž ovplyvnilo jej rozhodovací priestor a obmedzilo by jej spôsobilosť nájsť kompromis a mohlo by spôsobiť vonkajšie tlaky, ktoré by mohli sťažiť tieto zložité rozhodovacie procesy, počas ktorých by mala panovať atmosféra dôvery. Komisia sa v tejto súvislosti odvolala na článok 17 ods. 1 a ods. 3 tretí pododsek ZEÚ.
53

Pokiaľ ide v druhom rade o prvú otázku vo veci C‑94/17, taktiež nie je zjavné, že by táto otázka nemala žiadny vzťah k existencii alebo predmetu sporu vo veci samej, alebo že by išlo o čisto hypotetický problém. Ako uviedol generálny advokát v bode 54 svojich návrhov, vnútroštátny súd v podstate uviedol, že opravný prostriedok, o ktorom rozhoduje, hoci sa konkrétne týka dôsledkov nekalej povahy predmetnej podmienky v prejednávanej veci, vyvoláva tiež pochybnosti o výklade ustanovení smernice 93/13, ktoré sa týkajú určenia tejto povahy. Okrem toho nemožno vylúčiť, že podľa španielskeho práva tento súd môže alebo musí ex offo preskúmať uvedenú povahu v rámci odvolania, ktoré mu bolo predložené a konkrétne kritériá, podľa ktorých musí byť táto povaha stanovená – otázka, o ktorej sa zdá, že ešte s konečnou platnosťou nerozhodol – a to o to viac, že v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora musí byť otázka, či má byť zmluvná podmienka vyhlásená za nekalú, považovaná za otázku verejného poriadku, pričom vnútroštátny súd je povinný, pokiaľ má na tento účel k dispozícii nevyhnutné informácie o právnom a skutkovom stave, posúdiť ex offo nekalú povahu zmluvnej podmienky patriacej do pôsobnosti smernice 93/13 (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. júna 2012, Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 44, a z 30. mája 2013, Asbeek Brusse a de Man Garabito, C‑488/11, EU:C:2013:341, body 40, 41 a 44).
Podľa odôvodnenia 20 smernice 2012/27:

„V rámci posúdenia možnosti zriadenia systému tzv. bielych certifikátov na úrovni Únie sa ukázalo, že v súčasnej situácii by takýto systém vytváral nadmerné administratívne náklady a že existuje riziko, že úspory energie by sa sústredili v niekoľkých členských štátoch a neprejavili by sa v celej Únii. Cieľ takéhoto systému na úrovni Únie by bolo možné lepšie dosiahnuť, aspoň v tejto fáze, prostredníctvom národných povinných schém energetickej efektívnosti pre energetické podniky alebo iných alternatívnych politických opatrení, ktorými sa usporí rovnaké množstvo energie. Pokiaľ ide o úroveň ambície takýchto schém, je vhodné, aby sa ustanovila v spoločnom rámci na úrovni Únie a poskytovala členským štátom významnú mieru flexibility, aby sa plne zohľadňovala vnútroštátna organizácia účastníkov trhu, osobitný kontext energetického sektora a zvyky koncových odberateľov. Spoločný rámec by mal energetickým podnikom dať možnosť ponúkať energetické služby všetkým koncovým odberateľom, nielen tým, ktorým predávajú energiu. Tým sa zväčšuje konkurencia na trhu s energiou, pretože energetické podniky môžu odlíšiť svoj produkt poskytovaním doplnkových energetických služieb. … Členské štáty by mali na základe objektívnych a nediskriminujúcich kritérií určiť, ktorí distribútori energie alebo maloobchodné energetické spoločnosti by mali mať povinnosť dosiahnuť cieľ úspory konečnej energie ustanovený v tejto smernici.

Členské štáty by najmä mali mať možnosť rozhodnúť, že takúto povinnosť neuložia malým distribútorom energie, malým maloobchodným energetickým spoločnostiam a malým energetickým odvetviam, aby sa predišlo nadmernému administratívnemu zaťaženiu. … Ako spôsob podpory národných iniciatív energetickej efektívnosti by si povinné strany národných povinných schém energetickej efektívnosti mohli plniť svoje povinnosti ročnými príspevkami do národných fondov energetickej efektívnosti vo výške rovnajúcej sa investíciám požadovaným podľa schémy.“