ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
30

EUIPO po prvé zdôrazňuje, že záver odvolacieho senátu, podľa ktorého sporné označenie zobrazuje behúň pneumatiky, ktorý, prinajmenšom z technického hľadiska, (pravdepodobne) zobrazuje najdôležitejšiu časť sporných výrobkov, bol založený jednak na skúmaní grafického vyjadrenia, ktoré tvorí sporné označenie z hľadiska prihlasovaných výrobkov, a jednak na dôkazoch predložených účastníkmi konania. Po druhé na to, aby sa na označenie vzťahoval článok 7 ods. 1 písm. e) bod ii) nariadenia č. 40/94, stačí, aby ho tvorila časť výrobku zahrnutého do jeho špecifikácie. Inými slovami, samotná skutočnosť, že predmetný tvar sa môže použiť na komplexnejšom výrobku alebo do neho môže byť zakomponovaný, nezakazuje uplatnenie tohto dôvodu zamietnutia. Po tretie EUIPO uvádza, že drážka pneumatiky nie je výrobkom, keďže netvorí oddeliteľný prvok pneumatiky. V dôsledku toho bolo sporné označenie zapísané pre pneumatiky, ktoré boli výrobkami zahŕňajúcimi predmetnú drážku v tvare „L“ a pre ktoré táto drážka vykonáva technickú funkciu. Po štvrté predpokladané vnímanie označenia verejnosťou nie je rozhodujúcim prvkom v rámci posúdenia dôvodu zamietnutia uvedeného v článku 7 ods. 1 písm. e) bodu ii) nariadenia č. 40/94. Tento dôvod sa zakladá na objektívnom kritériu, pre ktorý EUIPO mohol okrem grafického znázornenia označenia zohľadniť všetky prvky potrebné na vhodnú identifikáciu označenia v kontexte článku 7 ods. 1 písm. e) bodu ii) nariadenia č. 40/94. Po piate účelom článku 7 ods. 1 písm. e) bodu ii) nariadenia č. 40/94 je zabrániť priznaniu monopolu úžitkovým vlastnostiam výrobku. V dôsledku toho, pokiaľ by boli žalobkyni priznané práva vyplývajúce z ochrannej známky pre sporné označenie (pretože predstavuje len časť pneumatiky), mohla by zabrániť ostatným podnikom uvádzať na trh pneumatiky, ktoré zahŕňajú tie isté označenia alebo podobné označenia, t. j. drážky.
81

Po druhé, pokiaľ ide o konštatovanie, podľa ktorého bol žalobca schopný nastúpiť naspäť do práce, druhá posudková komisia citovala dva výňatky z dvoch rôznych správ. Prvý výňatok, podľa ktorého „je pán Robert McCoy schopný nastúpiť naspäť do práce pod podmienkou, že mu bude pridelené náležité pracovné miesto“, sa nachádza v správe doktora V. A. z 13. novembra 2006. Druhý výňatok, podľa ktorého „nástup naspäť do práce čo najskôr je nevyhnutný“, sa uvádza v správe profesora L. zo 16. novembra 2006. Zdá sa však, že tieto výňatky sú irelevantné. Po prvé dve správy, v ktorých sa nachádzajú uvedené výňatky, dospeli k záveru o žalobcovej chorobe z povolania. Po druhé citácie sú vytrhnuté z kontextu. Ak sa totiž profesor L. v novembri 2006 domnieval, že návrat do práce bol „nevyhnutný“, bolo to uvedené v osobitnom kontexte, t. j. na účely „sebadôvery a stáleho zlepšovania stavu pána McCoya“, pričom nespochybňoval, že by choroba žalobcu bola chorobou z povolania. V tej istej správe sa uvádza, že „pôvod choroby je opísaný v liste doktora A. a bola vyvolaná udalosťami súvisiacimi s jej úlohou finančného kontrolóra Výboru regiónov“. Okrem toho treba uviesť, že podľa listu od toho istého lekára zo 16. januára 2006„je pravdepodobné, že príznaky post‑traumatického stresu, úzkosti a depresie sa zhoršia, ak sa pán McCoy bude v blízkej budúcnosti musieť vrátiť do pracovného prostredia, ktoré spôsobilo jeho súčasný zdravotný stav“. Rovnako, pokiaľ ide o citáciu doktora V. A., mala by sa chápať v kontexte liečby, keďže doktor V. A. nenavrhoval, aby sa žalobca vrátil na svoje pôvodné pracovné miesto, ale mohol sa vrátiť do práce pod podmienkou, že táto práca bude vhodná.
84

Okrem toho, pokiaľ ide o vysvetlenia žalobkyne smerujúce k odôvodneniu priameho zadania sporných plnení spoločnosti CESI z dôvodu, že zmluva uzatvorená s akoukoľvek inou spoločnosťou by bola uzavretá za menej výhodných podmienok, že lehoty na vykonanie by boli dlhšie alebo že by sa mohli vyskytnúť určité chyby, alebo by sa mohli stratiť informácie, treba uviesť, že údajné problémy s prispôsobením počas prechodu z jedného dodávateľa na iného a dodatočné náklady, ktoré by táto adaptácia mohla spôsobiť, uvedené žalobkyňou, logicky predpokladajú, že zmena subjektu zo spoločnosti CESI na iného uchádzača bola technicky možná. Žalobkyňa totiž nikdy neodkazuje na technickú nezlučiteľnosť, ktorá by objektívne bránila tomu, aby iný subjekt poskytoval tie isté služby, takže ako je uvedené v bode 80 vyššie, bolo by absolútne nevyhnutné vybrať jediný subjekt. V každom prípade treba okrem toho zdôrazniť, že žalobkyňa v nijakom okamihu neposkytla číselné ani iné údaje umožňujúce preukázať, že zmluva uzavretá s akoukoľvek inou spoločnosťou by bola uzavretá s vyššími nákladmi a s dlhšími lehotami na vykonanie.
1.

Rozhodnutie Európskej komisie z 3. júna 2016 o vyradení spoločnosti Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd zo zoznamu spoločností zapísaných pod doplnkovým kódom TARIC A 950 a jej zapísaní pod doplnkovým kódom TARIC C 129 vo vzťahu k všetkým kódom kombinovanej nomenklatúry uvedeným v článku 1 ods. 1 vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2015/2272 zo 7. decembra 2015, ktorým sa po revíznom prešetrovaní pred uplynutím platnosti podľa článku 11 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 1225/2009 ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz určitých bezšvíkových rúr a rúrok zo železa alebo ocele s pôvodom v Čínskej ľudovej republike, sa zrušuje.
6

Žalobkyni ako nástupkyni spoločnosti MG bola zodpovednosť uznaná pre celé obdobie porušovania, a to za porušenia, ktorých sa dopustila OCG od 11. septembra 1991 do 17. mája 2000 a OCA od 13. marca 1997 do 17. mája 2000.
26

Po prvé zo spisu vyplýva, že spoločnosť Asiarim predložila orgánom Spojených štátov amerických viaceré nepravdivé oznámenia, v ktorých sa vyhlasovala za majiteľku ochranných známok Commodore. Vo formulároch 8K z 20. decembra 2011 aj z 5. a zo 16. januára 2012, ktoré Asiarim predložila pred Securities and Exchange Commission (Komisia pre cenné papiere a burzy, Spojené štáty, ďalej len „SEC“) (prílohy 6 až 8 žaloby), konkrétne uviedla, že „Commodore Asia Electronics [Ltd] [bola] jedna zo spoločností zodpovedných za licencie k ochrannej známke v rámci skupiny, pričom mala rovnako ako Commodore Licensing… v Európe licencie [od žalobkyne] od roku 2008“, a že „po reštrukturalizácii skupiny začiatkom novembra 2011 Commodore Brand IP [Ltd] bola majiteľkou obchodných názvov a práv duševného vlastníctva k ochrannej známke Commodore“. Vo formulári 8K zo 16. januára 2012 Asiarim tvrdila najmä to, že žalobkyňa „[predložila] vyhlásenie… s cieľom nadobudnúť majetok a zákonné používanie obchodného mena a vyobrazenia ochrannej známky Commodore“, na čo Asiarim reagovala tak, že uviedla, že „bude dôrazne brániť svoje vlastnícke práva k obchodnému menu a vyobrazeniu ochrannej známky Commodore“. V tejto súvislosti v rozsudku zo 16. decembra 2013, District Court of New York (Oblastný súd New York, New York, Spojené štáty americké) uložil spoločnosti Asiarim povinnosť upraviť svoje vyhlásenia prednesené pred SEC, pričom ich označil za „nepravdivé a pravdepodobne nepredložené v dobrej viere“ (príloha 14 žaloby, s. 129).
6

Dňa 2. januára 2007 VTAN uzatvorila zmluvu o letiskových službách so spoločnosťou Ryanair, ktorou súhlasila platiť jej príspevok do systému podpory rozvoja objemu dopravy, a zmluvu o marketingových službách so spoločnosťou AMS na nákup služieb ako protihodnoty za určenú sumu. Tieto zmluvy boli účinné od 1. januára 2007 do 31. októbra 2007. Dňa 1. augusta 2007 VTAN a AMS podpísali dodatok k tejto poslednej uvedenej zmluve, ktorý upravoval dodatočný príspevok zo strany VTAN. Dňa 7. novembra 2007 tie isté zmluvné strany uzavreli dve nové zmluvy s cieľom pokračovať v uplatňovaní uvedených zmlúv, ktorým uplynula doba účinnosti. Platby v prospech spoločností Ryanair a AMS sa zvýšili. Dňa 27. augusta 2008 tie isté zmluvné strany uzavreli dve nové zmluvy, ktorými boli nahradené predchádzajúce zmluvy, s účinnosťou od 1. novembra 2008 na obdobie jedného roka s možnosťou dvojnásobného predĺženia. Prvá z týchto zmlúv obsahovala najmä záväzok spoločnosti Ryanair prevádzkovať určité letecké spojenia na letisko v Nîmes, ako aj nástroj na podporu rozvoja objemu dopravy. Dvomi dodatkami z 25. augusta 2009 sa predĺžilo uplatňovanie uvedených zmlúv do 31. decembra 2011. Napokon 18. augusta 2010 a 30. novembra 2010 tie isté zmluvné strany podpísali dodatky k druhej z uvedených zmlúv, ktoré upravovali zvýšenie príspevku VTAN. [omissis]
259

Za týchto podmienok sa nepreukázalo, že by bolo vhodnejšie, ak by Komisia preskúmala očakávanú ziskovosť zmluvy o marketingových službách z 25. januára 2010 vzhľadom na obdobie od začiatku doby účinnosti tejto zmluvy až do uplynutia doby účinnosti zmluvy o letiskových službách z 3. marca 2003, na ktorú bola táto zmluva naviazaná, t. j. do apríla 2013, a aby sa teda zohľadnil časový horizont rokov 2010 až 2013 namiesto siedmich mesiacov, ktoré zohľadnila Komisia. V tejto súvislosti treba konštatovať, že je pravda, že správa zo 14. apríla 2016 predložená žalobkyňami uvádza, že uzavretie zmluvy o marketingových službách z 25. januára 2010 spolu s ostatnými dvomi zmluvami by bolo ziskové, ak by sa analýza ziskovosti uskutočnila vzhľadom na obdobie od januára 2010 do apríla 2013. Ako však Komisia správne uviedla, analýza v správe zo 14. apríla 2016 neobsahuje nové predpokladané platby za marketingové služby.
2.

Groupe Canal + SA znáša vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii, s výnimkou trov konania, ktoré vznikli v súvislosti so vstupom do konania Francúzskej republiky, European Film Agency Directors – EFADs, Union des producteurs de cinéma (UPC) a C More Entertainment AB a Európskej organizácie spotrebiteľov (BEUC) ako vedľajším účastníkom konania.
25

Žalobkyňa tvrdí, že medzinárodné zápisy označujúce Európsku úniu podľa článku 151 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 majú tie isté účinky ako ochranné známky Európskej únie, a že v dôsledku toho sa musí s týmito dvomi kategóriami ochranných známok zaobchádzať rovnako. Vzhľadom na to, že v prípade námietky založenej na ochrannej známke Európskej únie nie je podľa pravidla 19 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 2868/95 potrebné predložiť dôkaz o ochrane skoršej ochrannej známky, malo by platiť to isté, pokiaľ ide o medzinárodné zápisy označujúce Európsku úniu. To platí o to viac, že ustanovenia nariadenia č. 207/2009 majú prednosť pred ustanoveniami vykonávacieho nariadenia č. 2868/95.
5

V bode 27 odôvodnenia nariadenia č. 1023/2013 však normotvorca Únie uviedol nasledujúce: „Je vhodné modernizovať pracovné podmienky pre zamestnancov zamestnaných v tretích krajinách a zabezpečiť ich väčšiu nákladovú činnosť pri súčasnom vytváraní úspor nákladov. Mal by sa tiež upraviť nárok na riadnu dovolenku a mala by sa ustanoviť možnosť zahrnúť širokú škálu parametrov na stanovenie príspevku na životné podmienky bez toho, aby to malo vplyv na celkový cieľ vytvárania úspor nákladov. Mali by sa prehodnotiť podmienky poskytovania príspevku na ubytovanie s cieľom lepšie zohľadniť miestne podmienky a znížiť administratívnu záťaž.“
90

Okrem toho nemožno uznať ani argument žalobkyne, podľa ktorého to, že nebol MS poskytnutý prístup k sporným dokumentom, porušilo jeho práva na obhajobu, a najmä jeho právo na prístup k spisu týkajúceho sa ho, ako aj zásadu prezumpcie neviny, a bolo to takisto v rozpore s Chartou, pretože žiadosť o prístup k sporným dokumentom nepatrí do rámca správneho alebo súdneho konania, v ktorom by tieto práva a zásady boli uplatniteľné, ale do rámca zmluvného vzťahu, ktorý spájal MS s Komisiou a ktorý sa spravoval listom o dohode a právom uplatniteľným na tento list.
59

Okrem toho má táto skutočnosť aj povahu podstatnej skutočnosti v zmysle rovnakej judikatúry. Je totiž potrebné pripomenúť, že riaditeľstvo pre bezpečnosť sa na to, aby žalobcovi v rozhodnutí z 8. marca 2016 zamietlo prístup k niektorým z jeho osobných údajov, odvolalo s prihliadnutím na predmetné údaje, jednak na výnimku stanovenú v článku 20 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 45/2001, ktorej cieľom je zabezpečenie „prevencie, vyšetrovania, objasňovania a stíhania trestných činov“, a jednak na výnimku stanovenú v článku 20 ods. 1 písm. c) toho istého nariadenia, ktorá sa okrem iného týka zabezpečenia „ochrany práv a slobôd ostatných [iných ‑ neoficiálny preklad]“. Pokiaľ ide o výnimku stanovenú v článku 20 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 45/2001, riaditeľstvo pre bezpečnosť uviedlo, že poskytnutím predmetných údajov by došlo k zverejneniu informácií o jeho nástrojoch a metódach vyšetrovania. Pokiaľ ide o výnimku stanovenú v článku 20 ods. 1 písm. c) uvedeného nariadenia, toto riaditeľstvo spresnilo, že poskytnutie predmetných údajov by porušilo práva iných osôb, ktorých osobné údaje sú predmetom spracovania, to znamená svedkov a informátorov, ktorí boli vypočutí v rámci administratívneho vyšetrovania. Zdá sa teda, že dôvody čiastočného zamietnutia prístupu namietané v neprospech žalobcu v rozhodnutí z 8. marca 2016 boli prinajmenšom nepriamo spojené s administratívnym vyšetrovaním týkajúcim sa žalobcu. V dôsledku toho nemožno vylúčiť, že sa ukončením tohto vyšetrovania významne zmenila situácia žalobcu.
49

Z toho vyplýva, že ak by k zberu úrody došlo v čase, ktorý neumožňuje dosiahnutie optimálnej farby, tuhosti, štruktúry, vône a chuti ovocia, a skúmanie vlastnosti by sa uskutočnilo v čase, keď ovocie nedozrelo na potravinu, bolo by nutné konštatovať, že podmienky týkajúce sa času zberu úrody a času dozretia na potravinu neboli splnené, čo by v dôsledku toho bránilo správnemu porovnávaciemu posúdeniu prihlasovanej a referenčnej odrody.
188

Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že žalobkyňa nepreukázala ani skutočnú a určitú povahu majetkovej škody zodpovedajúcej strate príležitosti získať iné verejné zákazky, ani to, že by táto škoda dostatočne priamo vyplývala z protiprávnosti konštatovanej v bode 153 vyššie v tom zmysle, že by táto protiprávnosť bola rozhodujúcou príčinou tejto škody.
88

Podľa nového služobného poriadku totiž úradníci platovej triedy AD 12 alebo AD 13, akými sú žalobcovia, nie sú zbavení prístupu do vyšších platových tried AD 13 a AD 14, ale musia iba, na účely dosiahnutia týchto platových tried, preukázať schopnosti požadované zo strany MO, zodpovedajúce najvyššiemu stupňu zodpovednosti očakávanej od držiteľov pracovných miest „vedúci útvaru alebo rovnocenná pozícia“ alebo „poradca alebo rovnocenná pozícia“. Nejde preto o zablokovanie ich služobných postupov, ale, ako tvrdí Rada, o zmenu v spôsobe umožňujúcom dosiahnuť povýšenie do najvyšších platových tried z funkčnej skupiny administrátorov, v danom prípade tak, že budú vybraní na obsadenie nového pracovného miesta, s ktorým sa spája skutočná vyššia zodpovednosť odôvodňujúca vyššiu úroveň odmeny. Žalobcovia sa teda stále môžu zúčastniť výberového konania podľa článku 4 a článku 29 služobného poriadku s cieľom obsadiť miesta spadajúce do daného typu pracovných miest, ktoré im umožnia získať späť oprávnenosť na povýšenie do vyššej platovej triedy (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. apríla 2017, HN/Komisia, T‑588/16, neuverejnený, EU:T:2017:292, bod 86). To je napokon aj to, čo väčšina žalobcov urobila a polovici z nich tento postup umožnil vymenovanie na pracovné miesto zakladajúce nárok na povýšenie do vyšších platových tried AD 13 a AD 14.
114

Okrem toho a v každom prípade za predpokladu, že by tretí žalobný dôvod bolo možné považovať za námietku protiprávnosti podanú voči odôvodneniu 19 nariadenia č. 1023/2013 a že by bola prípustná, hoci podľa judikatúry odôvodnenie samo osebe nemôže byť predmetom žaloby o neplatnosť (uznesenie zo 17. septembra 2014, Afepadi a i./Komisia, T‑354/12, neuverejnené, EU:T:2014:798, bod 32), treba konštatovať, že práve prijatím tohto odôvodnenia, ako aj zmenou článku 45 a článku 31 prílohy XIII nového služobného poriadku chcel normotvorca Únie jasne zmeniť postup povýšenia podľa článku 45 služobného poriadku z roku 2004 tým, že nebude uplatniteľný na úradníkov platovej triedy AST 9, ktorí už budú môcť postúpiť do platovej triedy AST 10 iba na základe vymenovania na pracovné miesto „samostatný asistent“ tejto platovej triedy podľa článku 4 a článku 29 ods. 1 služobného poriadku. V tomto smere na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobcovia, tento normotvorca výslovne dodal vetu do znenia článku 45 nového služobného poriadku na účely vylúčenia uplatnenia tohto postupu na situácie, akými sú situácie žalobcov, v ktorých úradníci dosiahli najvyššiu platovú triedu stanovenú pre typ pracovného miesta, ktoré zastávajú.
156

V štvrtom rade Rada vo vyjadrení k žalobe v konaní pred Všeobecným súdom v reakcii na argumentáciu žalobkyne týkajúcu sa neoznačenia skutočných organizačných potrieb, ktoré by si vyžadovali získavanie nových spôsobilostí (pozri bod 128 vyššie), len uviedla – pričom sa odvolala na bod 9 písm. c) napadnutého rozhodnutia – že „zmeny pracovných metód v rámci GSR a zvýšené potreby, pokiaľ ide o schopnosť zamestnancov prispôsobiť sa, ktoré vyplývajú z týchto zmien, a to aj v prípade úradníkov vo funkčnej skupine AST, nie sú čisto hypotetické, ale sú skutočnosťou, ktorú musí menovací orgán zohľadniť“. Toto jednoduché tvrdenie Rady vôbec nepreukazuje, že bolo vykonané skutočné výhľadové hodnotenie organizačných potrieb, a neposkytuje nijakú podstatnú informáciu, ktorá by dopĺňala informáciu uvedenú v bode 9 písm. c) napadnutého rozhodnutia, ktorá sama osebe nepostačuje na preukázanie takého hodnotenia (pozri bod 153 vyššie). Argumentácia Rada v duplike je tiež obmedzená na opis bodu 9 napadnutého rozhodnutia.
162

Všeobecný súd sa však domnieva, že vyhlásiť neplatnosť napadnutých ustanovení len ex tunc by mohlo spôsobiť dva druhy problémov. Po prvé, pokiaľ ide o „minulosť“, t. j. od okamihu, od ktorého už skúšky emisií pri skutočnej jazde neboli vykonávané len „na účely monitorovania“ (napríklad od 1. septembra 2017 pre typové schválenie osobných vozidiel a vozidiel na prepravu osôb), do okamihu, keď tento rozsudok nadobudne účinnosť na základe ustanovení článku 60 druhého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, vznikla by právna neistota, pokiaľ ide o právoplatnosť rozhodnutí o udelení typových schválení vozidiel alebo o odmietnutí udelenia takýchto typových schválení počas tohto obdobia. Chýbajúci faktor zhody CFpollutant pre emisie oxidov dusíka by sa totiž mohol vykladať tak, že v tejto súvislosti nie sú pri týchto skúškach uložené žiadne neprekročiteľné limitné hodnoty, alebo naopak, že sa ako neprekročiteľné limitné hodnoty majú uplatňovať limity definované pre normu Euro 6. Rovnaká právna neistota by pretrvávala, pokiaľ ide o budúcnosť, to znamená od okamihu, keď tento rozsudok nadobudne účinnosť, do okamihu, keď z neho Komisia alebo Parlament a Rada, podľa okolností, vyvodia dôsledky spresnením pravidla uplatniteľného pri týchto skúškach. Ak by u orgánov poverených typovým schvaľovaním vozidiel prevládol výklad, podľa ktorého v tomto období neplatia emisné limity pre oxidy dusíka, ktoré nemôžu byť pri týchto skúškach prekročené, mohlo by to viesť k tomu, že aj vozidlá, ktoré v tomto ohľade prekračujú neprekročiteľné limitné hodnoty emisií pre oxidy dusíka stanovené v napadnutom nariadení, by dostali typové schválenie, a spôsobiť tak regresiu, pokiaľ ide o ciele ochrany životného prostredia a zdravia, ktoré sa v tejto oblasti sledujú.
220

V tejto súvislosti Komisia v napadnutom rozhodnutí správne poukazuje na to, že z tohto dokumentu, ktorého dôkaznú hodnotu navyše žalobkyňa nepopiera, vyplýva, že Pometon sa zúčastňovala na druhej časti kartelu v Nemecku. Vo faxe zo 16. februára 2005, ktorý sa týkal jedného z klientov spoločnosti Pometon v Nemecku, totiž bolo uvedené, že „Ervin nezvýšila svoje ceny, ako to bolo dohodnuté“, že „ak by Ervin zvýšila svoje ceny, ako to bolo dohodnuté, bola by vylúčená vzhľadom na svoje postavenie pri kvalitatívnom porovnaní“ a že jeho autor „sa domnieva, že naše rozhovory o ochrane sú ukončené“ a že nechce „čakať, kým príde o ďalšie množstvá (tak ako v Spojenom kráľovstve)“, pričom na konci tohto faxu bola uvedená otázka pre adresáta, aký je jeho názor na túto problematiku. V rozpore s tvrdeniami žalobkyne uvedenými v jej odpovedi na oznámenie o výhradách z 3. decembra 2014, ktorá bola vyvrátená v odôvodnení 74 napadnutého rozhodnutia, sa v tejto časti neuvádza, že rozhovory so spoločnosťou Ervin týkajúce sa tohto konkrétneho klienta boli ukončené, ale táto časť naopak ukazuje, že „general manager“ nemeckej dcérskej spoločnosti spoločnosti Pometon žiadal pokyny od generálneho riaditeľa žalobkyne týkajúce sa spôsobu, akým má reagovať na to, že Ervin nedodržiava dohodu.
10

V napadnutom rozhodnutí Komisia po prvé usúdila, že na základe dotknutého opatrenia prijatého IVF boli uvoľnené štátne prostriedky, pričom zodpovednosť za toto opatrenie možno pripísať Španielskemu kráľovstvu. Po druhé podľa tohto rozhodnutia je príjemcom pomoci žalobca a nie Fundación Hércules, ktorá konala ako finančný sprostredkovateľ, najmä vzhľadom na cieľ opatrenia, ktoré bolo určené na podporu financovania zvýšenia základného imania žalobcu. Finančná situácia žalobcu v čase prijatia dotknutého opatrenia zodpovedala situácii podniku v ťažkostiach v zmysle bodu 10 písm. a) a bodu 11 usmernení spoločenstva o štátnej pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu firiem v ťažkostiach (Ú. v. EÚ C 244, 2004, s. 2, ďalej len „usmernenia o záchrane a reštrukturalizácii“). Vzhľadom na kritériá vymedzené v oznámení Komisie o uplatňovaní článkov [107] a [108 ZFEÚ] na štátne pomoci vo forme záruk (Ú. v. EÚ C 155, 2008, s. 10, ďalej len „oznámenie o zárukách“) a vzhľadom na finančnú situáciu žalobcu, ako aj na podmienky štátnej záruky, z ktorej mal prospech, dospela Komisia k záveru o existencii neoprávnenej výhody, ktorá by mohla narušiť hospodársku súťaž alebo hroziť narušením hospodárskej súťaže a ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Okrem toho Komisia v napadnutom rozhodnutí vyčíslila prvok pomoci údajne poskytnutej žalobcovi, a to na základe uplatniteľnej referenčnej sadzby v súlade s oznámením Komisie o revízii spôsobu stanovenia referenčných a diskontných sadzieb (Ú. v. EÚ C 14, 2008, s. 6), keďže nebolo možné zmysluplné porovnanie na základe podobných transakcií uskutočnených na trhu. Pri vyčíslení spornej pomoci sa Komisia domnievala, že hodnota akcií žalobcu, ku ktorým získala IVF záložné právo, bola takmer nulová. Napokon Komisia v napadnutom rozhodnutí konštatovala, že sporná pomoc nie je zlučiteľná s vnútorným trhom najmä s ohľadom na zásady a podmienky stanovené v usmernenia o záchrane a reštrukturalizácii.
221

Po štvrté, pokiaľ ide o tvrdenia týkajúce sa vplyvu držby osvedčenia „ES“ žalobkyne na posúdenie podmienky, podľa ktorej žiadateľ o štatút nového vyvážajúceho výrobcu musí preukázať, že nevyvážal predmetný výrobok do Únie počas pôvodného obdobia prešetrovania, závery Komisie treba posudzovať v kontexte veci. Komisia súhlasí s tým, že takéto osvedčenie môže v niektorých tretích krajinách predstavovať nástroj predaja. Náklady a úsilie, ktoré treba vynaložiť na jeho získanie, sú však také, že by nemalo zmysel snažiť sa ho získať bez existencie jasného zámeru vyvážať predmetný výrobok aj do Únie. Žalobkyňa pritom v žalobe výslovne uznala, že vždy chcela vyvážať predmetný výrobok do Únie. Je pravda, že táto okolnosť nepreukazuje, že žalobkyňa skutočne uskutočňovala vývozy do Únie počas pôvodného obdobia prešetrovania. Jej zámer vyvážať do Únie od roku 2002 spojený so získaním uvedeného osvedčenia je dôkazom, ktorý vzhľadom na protichodnosť niektorých informácií poskytnutých žalobkyňou a skutočnosť, že nepredložila potrebné informácie, môže posilniť záver uvedený v odôvodnení 22 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého nepreukázala neexistenciu vývozov do Únie počas predmetného obdobia.