Členský štát, ktorý ponecháva v platnosti právnu úpravu, ktorá vyhradzuje právo prevádzkovať súkromnú lekáreň výlučne fyzickým osobám, ktoré sú držiteľmi diplomu farmaceuta, a prevádzkovým spoločnostiam zloženým výlučne z akcionárov farmaceutov, sa nedopúšťa nesplnenia povinností, ktoré mu vyplývajú z článkov 43 ES a 56 ES.

Taká vnútroštátna právna úprava síce predstavuje obmedzenie v zmysle uvedených článkov, pretože pokiaľ ide o článok 43 ES, bráni ostatným hospodárskym subjektom v prístupe k tejto samostatnej zárobkovej činnosti v dotknutom členskom štáte, a pokiaľ ide o článok 56 ES, bráni investorom z iných členských štátov, ktorí nie sú farmaceutmi, v nadobúdaní podielov v takomto type spoločností.

Toto obmedzenie však môže byť odôvodnené ochranou verejného zdravia, presnejšie cieľom zabezpečiť spoľahlivé a kvalitné zásobovanie obyvateľstva liekmi.

V tejto súvislosti terapeutické účinky liekov, ktoré ich podstatne odlišujú od iných tovarov, spôsobujú, že pokiaľ sa lieky užívajú v prípadoch, keď to nie je nevyhnutné, alebo pokiaľ sa užívajú nesprávne, môžu vážne poškodiť zdravie bez toho, aby si to pacient mohol pri ich podávaní uvedomiť. Nadmerné alebo nesprávne užívanie liekov okrem toho vedie k plytvaniu finančnými zdrojmi, ktoré je o to škodlivejšie, že farmaceutické odvetvie vytvára značné náklady a musí uspokojovať vzrastajúce požiadavky, zatiaľ čo finančné prostriedky, ktoré možno venovať na zdravotnú starostlivosť nie sú neobmedzené, a to bez ohľadu na použitý spôsob financovania. Medzi týmito finančnými prostriedkami a ziskom hospodárskych subjektov pôsobiacich vo farmaceutickom odvetví teda existuje priama súvislosť, lebo predpisovanie liekov vo väčšine členských štátov uhrádzajú príslušné zdravotné poisťovne.

S ohľadom na tieto riziká pre verejné zdravie a v záujme finančnej rovnováhy systémov sociálneho zabezpečenia môžu členské štáty stanoviť pre osoby poverené maloobchodnou distribúciou liekov prísne požiadavky, najmä pokiaľ ide o podrobné pravidlá ich uvádzania na trh a dosahovanie zisku. Konkrétne môžu stanoviť, že maloobchodný predaj liekov môžu zabezpečovať v zásade len farmaceuti, a to vzhľadom na záruky, ktoré musia títo poskytovať, a na informácie, ktoré musia byť schopní spotrebiteľovi podať.

V tomto ohľade a vzhľadom na možnosť priznanú členským štátom rozhodnúť o úrovni ochrany verejného zdravia členské štáty môžu požadovať, aby boli lieky distribuované farmaceutmi, ktorí sú skutočne profesijne nezávislí. Môžu tiež prijímať opatrenia umožňujúce odstrániť alebo obmedziť riziko zásahu do tejto nezávislosti, pokiaľ by taký zásah mohol ovplyvniť úroveň spoľahlivosti a kvality zásobovania obyvateľstva liekmi.

Osoby, ktoré nie sú farmaceutmi, nemajú už zo samotnej podstaty veci porovnateľné vzdelanie, skúsenosti a zodpovednosť ako farmaceuti, a preto neposkytujú rovnaké záruky ako farmaceuti, takže sa členský štát môže v rámci svojej voľnej úvahy domnievať, že prevádzkovanie lekárne osobou, ktorá nie je farmaceutom, môže na rozdiel od jej prevádzkovania farmaceutom predstavovať riziko pre zdravie verejnosti, konkrétne pre spoľahlivosť a kvalitu maloobchodnej distribúcie liekov, pretože snaha o dosahovanie zisku v rámci takého prevádzkovania nie je zmiernená žiadnym z faktorov, akými sú vzdelanie, odborná skúsenosť a zodpovednosť, ktoré farmaceuti majú a ktoré sú charakteristické pre ich činnosť.

Keďže nie je preukázané, že by iné opatrenie, ktoré by obmedzovalo slobody zaručené článkami 43 ES a 56 ES menej ako pravidlo vylúčenia osôb, ktoré nie sú farmaceutmi, umožňovalo zaistiť s rovnakou účinnosťou takú úroveň spoľahlivosti a kvality zásobovania obyvateľstva liekmi, aká vyplýva z uplatňovania tohto pravidla, vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, sa javí spôsobilou na zaručenie uskutočnenia ňou sledovaného cieľa a nejde nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné.

Členský štát môže osobitne usúdiť, že existuje riziko, že právna úprava chrániaca nezávislosť povolania farmaceuta môže byť v praxi porušovaná alebo obchádzaná. Takisto riziká pre spoľahlivé a kvalitné zásobovanie obyvateľstva liekmi nemôžu byť s rovnakou účinnosťou odstránené ani prostredníctvom uloženia povinnosti uzavrieť poistenie, pretože taký prostriedok nevyhnutne nebráni v pôsobení na farmaceutov v zamestnaneckom pomere.

(pozri body 44 — 48, 51, 52, 55 — 59, 61 — 63, 87, 88, 105)