NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY

JULIANE KOKOTT

prednesené 25. februára 2021 ( 1 )

Vec C‑458/19 P

ClientEarth

proti

Európskej komisii

„Odvolanie – Žaloba o neplatnosť – Nariadenie (ES) č. 1367/2006 – Aarhuský dohovor – Prístup k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia – Vnútorné preskúmanie – Zamietnutie – Predmet preskúmania – Nariadenie (ES) č. 1907/2006 – Registrácia, hodnotenie, autorizácia a obmedzovanie chemikálií (REACH) – Povinnosť autorizácie – Vykonávacie rozhodnutie C(2016) 3549 final, ktorým sa udeľuje autorizácia na používanie bis(2‑etylhexyl)‑ftalátu (DEHP) – Prevažujúci sociálno‑ekonomický prínos – Zohľadnenie rizík“

Obsah

I. Úvod II. Právny rámec A. Aarhuský dohovor B. Aarhuské nariadenie C. Nariadenie REACH III. Skutkový stav A. Klasifikácia DEHP B. Autorizačný postup C. Preskúmavacie konanie IV. Súdne konanie a návrhy účastníkov konania V. Právne posúdenie A. Záujem na konaní B. Šiesty odvolací dôvod: zohľadnenie iných rizík, ktoré predstavujú zvažované látky 1. Preskúmanie odvolania 2. Preskúmanie žaloby na Všeobecnom súde C. O ostatných odvolacích dôvodoch 1. Prvý odvolací dôvod: Prípustnosť žalobných dôvodov a argumentov a) Prvá časť prvého odvolacieho dôvodu: predmet žaloby podanej proti spornému rozhodnutiu o žiadosti o preskúmanie b) Druhá časť prvého odvolacieho dôvodu: predmet sporu preskúmavacieho konania i) Pojem použitie ii) Argumenty týkajúce sa zhodnocovania odpadov iii) Sociálno‑ekonomický prínos – kvantifikácia rizika 2. Štvrtý odvolací dôvod: požiadavky na žiadosť o autorizáciu 3. Druhý odvolací dôvod: dôkazné bremeno žiadateľa v preskúmavacom konaní a) Prvá časť druhého odvolacieho dôvodu: správa o chemickej bezpečnosti v žiadosti o autorizáciu b) Druhá časť druhého odvolacieho dôvodu: analýza alternatív 4. Tretí odvolací dôvod: alternatívy žiadaného použitia 5. Piaty odvolací dôvod: zváženie podľa správy o chemickej bezpečnosti 6. Siedmy odvolací dôvod: zásada predchádzania škodám D. Záver právneho posúdenia VI. O trovách VII. Návrh

I. Úvod

1. Bis(2‑etylhexyl)‑ftalát (DEHP) je takzvané zmäkčovadlo, ktoré sa pridáva do plastov na báze polyvinylchloridu (PVC). S DEHP sú spojené významné riziká pre ľudské zdravie. Používanie tejto látky preto podľa nariadenia REACH ( 2 ) vyžaduje autorizáciu, o ktorej Komisia rozhodne na základe žiadosti používateľa.

2. Spoločnosť ClientEarth je mimovládnou organizáciou (NGO), ktorá sa venuje ochrane životného prostredia. V prejednávanom konaní ako tretia osoba namieta proti autorizácii, ktorú Komisia udelila trom spoločnostiam zaoberajúcim sa recykláciou odpadu na použitie odpadov z PVC (recyklát PVC) s obsahom DEHP. Na tieto účely ClientEarth podľa Aarhuského nariadenia ( 3 ) požiadala Komisiu o preskúmanie autorizácie a následne na Všeobecnom súde neúspešne napadla zamietnutie tejto žiadosti.

3. Prejednávané odvolanie preto po prvý raz dáva Súdnemu dvoru príležitosť odpovedať na určité otázky týkajúce sa preskúmavacieho konania podľa Aarhuského nariadenia a autorizačného postupu podľa nariadenia REACH. V podstate ide o kontrolu zváženia, na ktorom sa autorizácia zakladá, a teda o hľadiská, ktoré treba pri zvážení zohľadniť, ako aj o kontrolu analýzy alternatív. Okrem toho je sporné, do akej miery žiadosť o preskúmanie vymedzuje predmet sporu a do akej miery sa môžu tretie osoby odvolávať na nedostatky žiadosti používateľa o autorizáciu s cieľom spochybniť platnosť rozhodnutia o autorizácii.

II. Právny rámec

A. Aarhuský dohovor

4. Článok 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru ( 4 ) stanovuje, že každá strana zabezpečí, aby členovia verejnosti mali prístup k správnemu alebo súdnemu konaniu umožňujúcemu napadnutie úkonov a opomenutí súkromných osôb a orgánov verejnej moci, ktoré sú v rozpore s jej vnútroštátnym právom v oblasti životného prostredia. Podľa článku 9 ods. 4 tieto postupy zabezpečia zodpovedajúcu a účinnú nápravu. Musia byť primerané, spravodlivé, včasné a nie nedostupne drahé.

B. Aarhuské nariadenie

5. Aarhuské nariadenia okrem iného preberá článok 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru vo vzťahu k inštitúciám a orgánom Európskej únie. Článok 10 Aarhuského nariadenia na tieto účely stanovuje postup vnútorného preskúmania: „1. Akákoľvek mimovládna organizácia, ktorá spĺňa podmienky uvedené v článku 11, je oprávnená požiadať o vnútorné preskúmanie inštitúciu alebo orgán Spoločenstva, ktorý prijal správny akt podľa zákona o životnom prostredí alebo v prípade údajnej správnej nečinnosti mal takýto akt prijať. … Žiadosť musí obsahovať dôvody na preskúmanie. 2. Inštitúcia alebo orgán Spoločenstva uvedený v odseku 1 zváži každú žiadosť… [I]nštitúcia alebo orgán Spoločenstva uvedie v písomnej odpovedi svoje dôvody. 3. …“

6. Článok 12 ods. 1 Aarhuského nariadenia odkazuje na možnosť podania žaloby na súdy Európskej únie: „Mimovládna organizácia, ktorá požiadala o vnútorné preskúmanie podľa článku 10, môže začať konanie pred Súdnym dvorom v súlade s príslušnými ustanoveniami zmluvy.“

7. Toto ustanovenie je vysvetlené v odôvodnení 21 Aarhuského nariadenia: „Ak boli predchádzajúce žiadosti o vnútorné preskúmanie neúspešné, dotknutá mimovládna organizácia by mala mať možnosť začať súdne konanie pred Súdnym dvorom v súlade s príslušnými ustanoveniami zmluvy.“

C. Nariadenie REACH

8. Nariadenie REACH je komplexný súbor pravidiel o posúdení a zaobchádzaní s rizikami pre ľudské zdravie a životné prostredie v súvislosti s výrobou, dovozom a použitím chemických látok. Vo vzťahu k určitým látkam vzbudzujúcim veľké obavy stanovuje obmedzenia použitia alebo dokonca zákaz použitia s výhradou povolenia, čiže takzvanej autorizácie.

9. Podľa článku 3 bod 24 nariadenia REACH pojem použitie „je akákoľvek výroba, úprava, spotreba, uskladnenie, uchovávanie, spracovanie, plnenie do nádob, prenos z jednej nádoby do druhej, zmiešavanie, výroba výrobku alebo akýkoľvek iný druh využitia“.

10. Cieľ autorizácie je uvedený v článku 55 nariadenia REACH: „Cieľom tejto hlavy je zabezpečiť dobré fungovanie vnútorného trhu a zároveň zaistiť, aby boli riziká vyplývajúce z látok vzbudzujúcich veľké obavy riadne kontrolované a aby boli tieto látky v postupne nahradené vhodnými alternatívnymi látkami alebo technológiami, ak sú ekonomicky a technicky uskutočniteľné. S týmto cieľom výrobcovia, dovozcovia a následní užívatelia žiadajúci o autorizáciu analyzujú dostupnosť alternatív a posudzujú ich riziká a technickú a ekonomickú uskutočniteľnosť náhrady.“

11. Podľa článku 56 ods. 1 nariadenia REACH použitie látok vzbudzujúcich veľké obavy, ktoré sú uvedené v prílohe XIV, vyžaduje autorizáciu. Vlastnosti týchto látok sú zakotvené v článku 57. Sú medzi nimi reprodukčná toxicita [písmeno c)] a vlastnosti narúšajúce endokrinný systém [písmeno f)]. Článok 58 upravuje postup zahrnutia látok do prílohy XIV, čím potom vzniká dôvod na autorizáciu.

12. Medzikrok v postupe určenia potreby autorizácie je stanovený v článku 59 nariadenia REACH. Podľa tohto ustanovenia látky, ktoré prichádzajú do úvahy na účely autorizácie z dôvodu ich vlastností vzbudzujúcich veľké obavy, sa najskôr identifikujú a zaradia do takzvaného zoznamu navrhovaných látok.

13. Podmienky autorizácie sú zakotvené v článku 60 nariadenia REACH: „1. Komisia je zodpovedná za prijímanie rozhodnutí o žiadostiach o autorizáciu v súlade s touto hlavou. 2. Bez toho, aby bol dotknutý odsek 3, sa autorizácia udelí, ak je riziko pre ľudské zdravie alebo životné prostredie z používania látky, ktoré vyplýva z vnútorných vlastností uvedených v prílohe XIV, primerane kontrolované v súlade s prílohou I oddielom 6.4 a tak, ako je zdokumentované v správe žiadateľa o chemickej bezpečnosti, pričom sa zohľadňuje stanovisko výboru pre hodnotenie rizík uvedeného v článku 64 ods. 4 písm. a). Keď Komisia udeľuje autorizáciu a za každých okolnosti v nej stanovených, vezme do úvahy všetky uvoľňovania, emisie a straty vrátane rizík vyplývajúcich difúzneho alebo disperzného používania, ktoré sú známe v čase uvedeného rozhodnutia. Komisia neberie do úvahy riziká pre ľudské zdravie vyplývajúce z používania látky v zdravotníckych pomôckach,… 3. … 4. Ak autorizáciu nemožno udeliť podľa odseku 2,… možno ju udeliť, ak sa preukáže, že sociálno‑ekonomické prínosy pre spoločnosť vyplývajúce z používania látky prevyšujú riziko pre ľudské zdravie alebo životné prostredie, a ak neexistujú vhodné alternatívne látky alebo technológie. Toto rozhodnutie sa prijme po zvážení všetkých týchto prvkov a po zohľadnení stanovísk výboru pre hodnotenie rizík a výboru pre sociálno‑ekonomickú analýzu uvedených v článku 64 ods. 4 písm. a) a b): a) rizika, ktoré predstavuje použitie látky, vrátane vhodnosti a účinnosti navrhovaných opatrení na manažment rizík; b) sociálno‑ekonomických prínosov vyplývajúcich z jej používania a sociálnoekonomických dôsledkov zamietnutia jej autorizácie, ako ich preukáže žiadateľ alebo iné zainteresované strany; c) analýzy alternatív, ktoré žiadateľ predložil podľa článku 62 ods. 4 písm. e), alebo plánu náhrady predloženého žiadateľom podľa článku 62 ods. 4 písm. f) a príspevkov každej tretej strany predložených podľa článku 64 ods. 2; d) dostupných informácií o rizikách pre zdravie ľudí alebo životné prostredie každej alternatívnej látky alebo technológie. 5. Komisia pri posúdení dostupnosti vhodných alternatívnych látok alebo technológií zohľadní všetky dôležité aspekty vrátane: a) toho, či by presun k alternatívam znamenal zníženie rizika pre ľudské zdravie a životné prostredie, berúc do úvahy vhodnosť a účinnos[ť] opatrení na manažment rizík; b) technickej a ekonomickej realizovateľnosti alternatív pre žiadateľa. 6. Použitie sa neautorizuje, ak by predstavovalo zmiernenie obmedzenia stanoveného v prílohe XVII. 7. Autorizácia sa udelí len vtedy, ak je žiadosť predložená v zhode s požiadavkami článku 62. 8. …“

14. Článok 62 ods. 4 nariadenia REACH kladie rôzne požiadavky na žiadosť o autorizáciu: „4. Žiadosť o autorizáciu obsahuje tieto informácie: … c) požiadavku na autorizáciu, v ktorej sa uvádza, na aké použitia sa autorizácia žiada, a ktorá sa týka použitia látky v zmesiach a/alebo začlenenia látky do výrobkov, ak je to podstatné; d) ak už nebola predložená ako súčasť registrácie, správu o chemickej bezpečnosti v súlade s prílohou I týkajúcu sa rizík pre zdravie ľudí a/alebo životné prostredie z používania látok, ktoré vyplývajú z vnútorných vlastností uvedených v prílohe XIV; e) analýzu alternatív, ktorá sa týka ich rizík a technickej a ekonomickej uskutočniteľnosti nahradenia, v prípade potreby vrátane informácií o aktivitách žiadateľa v oblasti výskumu a vývoja; f) …“

15. Článok 64 nariadenia REACH upravuje postup pri rozhodovaní o autorizácii: „1. … 2. Agentúra na svojej internetovej stránke zverejní… podrobné informácie o použitiach, ku ktorým boli prijaté žiadosti, a k preskúmaniam autorizácií, spolu s lehotou, v ktorej môžu zainteresované tretie strany predkladať informácie o alternatívnych látkach alebo technológiách. 3. Pri príprave svojho stanoviska každý výbor uvedený v odseku 1 najprv skontroluje, či žiadosť obsahuje všetky informácie uvedené v článku 62, ktoré sú príslušné z hľadiska jeho pôsobnosti. Ak je to potrebné, výbory po vzájomnej porade spoločne požiadajú žiadateľa o doplňujúce informácie, aby sa žiadosť zosúladila s požiadavkami článku 62. Výbor pre sociálno‑ekonomickú analýzu môže, ak to považuje za potrebné, vyžadovať od žiadateľa alebo požiadať tretie strany, aby v určenej časovej lehote predložili dodatočné informácie o možných alternatívnych látkach alebo technológiách. Každý výbor takisto vezme do úvahy všetky informácie predložené tretími stranami. 4. Návrhy stanovísk obsahujú tieto prvky: a) výbor pre hodnotenie rizík: posudzovanie rizika pre ľudské zdravie a/alebo životné prostredie vyplývajúce z použitia látky vrátane vhodnosti a účinnosti opatrení na manažment rizík, ako je opísané v žiadosti a ak je to relevantné, hodnotenie rizík vyplývajúce z možných alternatív; b) výbor pre sociálno‑ekonomickú analýzu: hodnotenie sociálno‑ekonomických faktorov a dostupnosti, vhodnosti a technickej uskutočniteľnosti alternatív spojených s použitím látky, ako je opísané v žiadosti, ak sa žiadosť podáva v súlade s článkom 62 a hodnotenie príspevku každej tretej strany predloženého podľa odseku 2 tohto článku. 5. …“

16. Odôvodnenie 69 nariadenia REACH vysvetľuje autorizáciu: „S cieľom zabezpečiť dostatočne vysokú úroveň ochrany ľudského zdravia, vrátane zohľadnenia príslušných skupín ľudskej populácie a prípadne citlivých podskupín obyvateľstva a životného prostredia by sa s látkami, ktoré vzbudzujú veľmi veľké obavy malo v súlade so zásadou prevencie zaobchádzať opatrným spôsobom. Autorizácia by sa mala udeliť, ak fyzické alebo právnické osoby, ktoré žiadajú o autorizáciu, preukážu udeľujúcemu orgánu, že riziká pre ľudské zdravie a životné prostredie vyplývajúce z používania látky sa primerane kontrolujú. V opačnom prípade môže byť použitie autorizované ak sa preukáže, že sociálno‑ekonomický prínos plynúci z používania látky prevyšuje riziká súvisiace s jej použitím a že neexistujú vhodné alternatívne látky ani technológie, ktoré by boli ekonomicky a technicky uskutočniteľné. …“

17. Odôvodnenie 81 nariadenia REACH hovorí o role tretích osôb v autorizačnom postupe: „Agentúra by mala vydávať stanoviská k rizikám vyplývajúcim z použitia, vrátane skutočnosti či je látka pod primeranou kontrolou a ku všetkým sociálno‑ekonomickým analýzam, ktoré jej predložili tretie strany, aby sa zabezpečil zosúladený prístup k autorizácii použití konkrétnych látok. Tieto stanoviská by mala Komisia vziať do úvahy keď zvažuje či rozhodne o udelení autorizácie.“

III. Skutkový stav

A. Klasifikácia DEHP

18. Komisia nariadením (EÚ) č. 143/2011 ( 5 ) zahrnula DEHP, zlúčeninu, ktorá je v zásade používaná ako zmäkčovadlo plastov na báze PVC, do prílohy XIV nariadenia REACH. Komisia pri tejto právnej úprave vychádzala zo skutočnosti, že látka vykazuje reprodukčnú toxicitu v zmysle článku 57 písm. c) nariadenia REACH. Použitie DEHP odvtedy vyžaduje autorizáciu Komisie.

19. Okrem toho Dánsko 26. augusta 2014 predložilo správu, podľa ktorej DEHP je látkou vzbudzujúcou veľké obavy aj z dôvodu vlastností narúšajúcich endokrinný systém. ( 6 ) Európska chemická agentúra (ďalej len „ECHA“) preto 12. decembra 2014 aktualizovala existujúci zápis DEHP na takzvanom zozname navrhovaných látok a uvedenú látku klasifikovala ako látku vzbudzujúcu veľké obavy v zmysle článku 57 písm. f) nariadenia REACH, pretože má vlastnosti narúšajúce endokrinný systém s pravdepodobne závažnými účinkami na životné prostredie. ( 7 ) Okrem toho po spornom preskúmaní autorizácie Komisia 4. júla 2017 rozhodla, že DEHP treba takto klasifikovať aj z dôvodu jeho vlastností narúšajúcich endokrinný systém vplývajúcich na ľudské zdravie. ( 8 ) Z dôvodu vlastností DEHP narúšajúcich endokrinný systém však Komisia doposiaľ nestanovila povinnosť autorizácie.

B. Autorizačný postup

20. Dňa 13. augusta 2013 tri spoločnosti zaoberajúce sa recykláciou odpadu podali spoločnú žiadosť o autorizáciu v súvislosti s uvedením DEHP na trh pre tieto použitia: – „zmes recyklovaného mäkkého polyvinylchloridu (PVC) s obsahom DEHP v suchých látkach a zmesiach, – priemyselné použitie recyklovaného mäkkého PVC obsahujúceho DEHP pri spracovaní polymérov kalandrovaním, extrúziou, kompresiou a vstrekovaním na výrobu predmetov z PVC“.

21. Žiadatelia nevyrábajú DEHP, ale recyklujú odpady z PVC, ktoré už obsahujú DEHP. Podľa žiadosti DEHP nemá pre žiadateľov žiadnu konkrétnu funkčnú úlohu, ale je prevažne nežiaducou nečistotou v odpade, ktorý sa zhodnocuje. Pre ďalšie spracovanie recyklátu však môže mať určité výhody.

22. Žiadosť vychádzala z článku 60 ods. 2 nariadenia REACH, teda z primeranej kontroly nad rizikami vyplývajúcimi z používania látky.

23. Dňa 22. októbra 2014 výbory ECHA pre hodnotenie rizík a pre sociálno‑ekonomickú analýzu vydali dokument obsahujúci spoločné a konsolidované znenie ich stanovísk. ( 9 ) Dospeli k záveru, že autorizácia podľa článku 60 ods. 2 nariadenia REACH nie je možná, pretože nebola preukázaná primeraná kontrola nad rizikom používania. Sociálno‑ekonomický prínos však prevyšuje zostávajúce riziko. Autorizácia podľa článku 60 ods. 4 je preto možná.

24. Dňa 16. júna 2016 Komisia vydala vykonávacie rozhodnutie C(2016) 3549 final, ktorým autorizovala žiadané použitia DEHP s určitými výnimkami na základe článku 60 ods. 4 nariadenia REACH (ďalej len „rozhodnutie o autorizácii“).

25. V článku 2 rozhodnutia o autorizácii Komisia stanovila obdobie časovo obmedzeného preskúmania uvedené v článku 60 ods. 9 písm. e) nariadenia REACH na štyri roky odo dňa uplynutia platnosti stanoveného v prílohe XIV nariadenia REACH, konkrétne do 21. februára 2019.

26. V ôsmom odôvodnení rozhodnutia o autorizácii Komisia vyhlásila, že nariadenie REACH sa neuplatňuje na odpad. V dôsledku toho „autorizácia uvádzať na trh a používať látky a suché zmesi mäkkého recyklovaného PVC obsahujúceho DEHP podľa článku 64 [nariadenia REACH] sa uplatňuje v rozsahu,… v akom tieto zlúčeniny a suché zmesi sa už nepovažujú za odpad podľa článku 6 [smernice o odpade ( 10 )]“.

C. Preskúmavacie konanie

27. Listom z 2. augusta 2016 ClientEarth požiadala Komisiu o preskúmanie rozhodnutia o autorizácii podľa článku 10 Aarhuského nariadenia.

28. Sporným rozhodnutím C(2016) 8454 final zo 7. decembra 2016 Komisia zamietla žiadosť o vnútorné preskúmanie ako nedôvodnú (ďalej len „rozhodnutie o žiadosti o preskúmanie“).

IV. Súdne konanie a návrhy účastníkov konania

29. Žalobu podanú spoločnosťou ClientEarth proti spornému rozhodnutiu o žiadosti o preskúmanie Všeobecný súd zamietol napadnutým rozhodnutím zo 4. apríla 2019ClientEarth/Komisia (T‑108/17, EU:T:2019:215). Do tohto konania vstúpila ECHA ako vedľajší účastník na podporu návrhov Komisie.

30. ClientEarth podala prejednávané odvolanie a navrhuje, aby Súdny dvor, – zrušil rozsudok Všeobecného súdu vo veci T‑108/17, – vrátil vec Všeobecnému súdu na ďalšie konanie, alebo subsidiárne, – zrušil rozsudok Všeobecného súdu vo veci T‑108/17 a – vyhlásil návrh na zrušenie za prípustný a dôvodný a v dôsledku toho zrušil napadnuté rozhodnutie, a v každom prípade – uložil Komisii povinnosť znášať trovy prvostupňového a odvolacieho konania, vrátane trov konania, ktoré vznikli vedľajším účastníkom.

31. Komisia a ECHA navrhujú, aby Súdny dvor – odvolanie zamietol a – uložil odvolateľke povinnosť nahradiť všetky trovy konania.

32. Účastníci konania podali písomné pripomienky, pričom ECHA sa len priklonila k argumentom Komisie. Súdny dvor upustil od pojednávania.

33. Účastníci konania po vyzvaní Súdnym dvorom oznámili, že jedna zo spoločností – žiadateliek o autorizáciu – predložila správu o preskúmaní, a tým žiadala o predĺženie rozhodnutia o autorizácii, zatiaľ čo ostatné dve spoločnosti od toho upustili.

V. Právne posúdenie

34. Prejednávané odvolanie sa týka súhry dvoch komplexných konaní v oblasti európskeho práva životného prostredia.

35. Východiskom je rozhodnutie Komisie o autorizácii podľa článku 60 nariadenia REACH. Zakladá sa na žiadosti o autorizáciu troch spoločností. Komisia im prostredníctvom rozhodnutia o autorizácii povoľuje, aby určitú látku, DEHP, takzvané zmäkčovadlo, použili na presne určené účely. Bez takejto autorizácie je akékoľvek použitie zakázané, pretože látka vykazuje reprodukčnú toxicitu. Komisia však žiadané použitia predsa len povoľuje, lebo zastáva názor, že sociálno‑ekonomické prínosy prevyšujú riziká pre ľudské zdravie alebo životné prostredie vyplývajúce z používania látky.

36. Je pozoruhodné, že predmetom žiadosti o autorizáciu nebola táto autorizácia, čiže zváženie podľa článku 60 ods. 4 nariadenia REACH, ale autorizácia vo veci primeranej kontroly nad rizikami reprodukčnej toxicity DEHP podľa článku 60 ods. 2 Výsledkom preskúmania žiadosti však bolo, že v žiadosti táto kontrola nebola preukázaná.

37. ClientEarth namieta proti autorizácii na základe Aarhuského nariadenia. Na tieto účely najprv podala Komisii žiadosť o preskúmanie podľa článku 10 nariadenia, v ktorej namietala údajné nedostatky rozhodnutia o autorizácii. Tieto výhrady čiastočne nadväzujú na nedostatky žiadosti o autorizáciu, ktoré súvisia s tým, že predmetom žiadosti nebolo zváženie, a s tým, že v žiadosti o autorizáciu nebola preukázaná primeraná kontrola nad rizikom. ClientEarth tiež namieta proti aspektom zváženia, ktorými Komisia odôvodnila autorizáciu.

38. Podmienky prípustnosti žiadosti o preskúmanie podľa článkov 10 a 11 Aarhuského nariadenia sú nesporné.

39. Sporným rozhodnutím o žiadosti o preskúmanie Komisia jednako zamietla žiadosť o preskúmanie. ClientEarth toto rozhodnutie napadla žalobou, ktorú Všeobecný súd zamietol napadnutým rozsudkom.

40. Obe tieto na seba nadväzujúce konania formujú prejednávané odvolanie. Najprv sa budem venovať záujmu spoločnosti ClientEarth na konaní [k tomu pozri časť A)] a následne preskúmam šiesty odvolací dôvod, ktorý sa týka nezohľadnenia iných rizík, ktoré predstavujú látky, vo zvážení [k tomu pozri časť B)]. Tento právny základ vedie k môjmu návrhu zamietnuť napadnutý rozsudok, ako aj sporné rozhodnutie o žiadosti o preskúmanie.

41. Prísne vzaté teda je možné rozhodnúť o odvolaní aj bez preskúmania ostatných odvolacích dôvodov. Treba však zohľadniť, že Súdny dvor doposiaľ rozhodol iba o odvolaní týkajúcom sa preskúmavacieho konania, ( 11 ) čím mnohé vzniknuté otázky ešte neboli zodpovedané. Zistenie ďalšieho nesprávneho právneho posúdenia Všeobecným súdom preto má význam pre budúce konania, hoci by neviedli k zrušeniu napadnutého rozsudku [k tomu pozri časť C)].

A. Záujem na konaní

42. Záujem spoločnosti ClientEarth na konaní by bol otázny, ak by rozhodnutie o autorizácii medzičasom stratilo účinnosť uplynutím času alebo by ho Komisia zrušila. V takomto prípade by totiž bolo otázne, či ClientEarth môže byť zvýhodnená prostredníctvom prejednávaného odvolania. ( 12 )

43. Článok 2 rozhodnutia o autorizácii stanovil preskúmavacie obdobie do 21. februára 2019. Keďže Komisia medzičasom neudelila žiadnu novú autorizáciu, je možné, že platnosť autorizácie uplynula.

44. Podľa súhlasných tvrdení účastníkov konania je však rozhodnutie o autorizácii podľa článku 61 ods. 1 nariadenia REACH ešte stále účinné vo vzťahu k prinajmenšom jednému navrhovateľovi, keďže ten včas podal správu o preskúmaní, o ktorej musí Komisia ešte rozhodnúť.

45. Keďže rozhodnutie o autorizácii je ešte účinné, úspešné odvolanie a žaloba, na ktorej sa zakladá, by v konečnom dôsledku mohli viesť k zrušeniu rozhodnutia a ClientEarth by mohla dosiahnuť zvýhodnenie, o ktoré sa usilovala.

46. ClientEarth naďalej má nevyhnutný záujem na konaní.

B. Šiesty odvolací dôvod: zohľadnenie iných rizík, ktoré predstavujú zvažované látky

1. Preskúmanie odvolania

47. V šiestom odvolacom dôvode ClientEarth namieta proti konštatovaniam Všeobecného súdu, aké riziká, ktoré predstavujú látky, majú byť v rámci zváženia podľa článku 60 ods. 4 nariadenia REACH zohľadnené.

48. Tento žalobný dôvod vychádza z okolnosti, že DEHP vyžadoval autorizáciu doposiaľ len z dôvodu reprodukčnej toxicity v zmysle článku 57 písm. c) nariadenia REACH. ECHA a Komisia však zaradili DEHP do takzvaného zoznamu navrhovaných látok aj z dôvodu jeho vlastností narúšajúcich endokrinný systém v zmysle článku 57 písm. f), teda z dôvodu jeho hormonálnych vplyvov, ako látku vzbudzujúcu veľké obavy podľa článku 59, to však neznamená, že podlieha autorizácii. ( 13 )

49. Hoci tieto vlastnosti DEHP narúšajúce endokrinný systém už boli známe v čase rozhodnutia o autorizácii, Všeobecný súd v spornom bode 289 napadnutého rozsudku akceptoval, že výbory ECHA pre hodnotenie rizík a pre sociálno‑ekonomickú analýzu a Komisia v zvážení podľa článku 60 ods. 4 zohľadnili iba reprodukčnú toxicitu DEHP.

50. Treba teda objasniť, aké riziká určitej látky treba pri zvážení podľa článku 60 ods. 4 nariadenia REACH zohľadniť.

51. Podľa znenia tohto ustanovenia napríklad v nemeckej, francúzskej, dánskej španielskej a talianskej jazykovej verzii možno použitie autorizovať, ak sociálno‑ekonomický prínos prevyšuje riziká pre ľudské zdravie alebo životné prostredie vyplývajúce z používania látky. Formulácia tohto dôvodu autorizácie sa tým líši od článku 60 ods. 2 nariadenia REACH, ktorý sa týka výslovne iba jedného rizika, a to rizika, na ktorom sa zakladá autorizácia. V týchto jazykových verziách znenie článku 60 ods. 4 preto práve v porovnaní s druhým dôvodom autorizácie svedčí o komplexnom posúdení všetkých rizík, ktoré predstavujú látky, v rámci zváženia. V iných jazykových verziách, napríklad v anglickej, holandskej alebo portugalskej verzii, sa naopak aj v odseku 4 hovorí iba o tomto riziku. Je pravda, že tieto znenia možno vykladať tiež v zmysle rozsiahleho zohľadnenia, ale tento záver však nie je až tak jednoznačný ako v prvých uvedených verziách.

52. Všeobecný súd však v bodoch 218 až 223 napadnutého rozsudku vychádza zo súvislosti medzi obomi dôvodmi autorizácie podľa článku 60 ods. 2 a 4 nariadenia REACH, ako aj z vymedzenia zoznamu navrhovaných látok a odôvodnenia autorizácie, v záujme limitovať zváženie na tie riziká, ktoré zakladajú autorizáciu.

53. So Všeobecným súdom treba súhlasiť v tom, že autorizácia z dôvodu primeranej kontroly nad rizikom podľa článku 60 ods. 2 nariadenia REACH sa týka výlučne rizika, na ktorom sa zakladá autorizácia. Navrhovateľ musí predložiť len informácie týkajúce sa tohto rizika podľa článku 62 ods. 4 písm. d). Ak sa mu podarí preukázať primeranú kontrolu nad týmto rizikom, potom iné riziká nebránia autorizácii, aj keď je látka z dôvodu týchto rizík už zaradená do zoznamu navrhovaných látok. Zaradenie látky do zoznamu navrhovaných látok je len jedným z krokov v rámci postupu, ktorý môže, ale nemusí v budúcnosti viesť k autorizácii.

54. Aj primárna funkcia zváženia podľa článku 60 ods. 4 nariadenia REACH teda spočíva v prekonaní rizika, na ktorom sa zakladá autorizácia. Bez tohto rizika by totiž nedošlo k žiadnej autorizácii.

55. Všeobecný súd a Komisia však opomenuli skutočnosť, že sociálno‑ekonomický prínos použitia závisí nielen od výhod používania látky, ale aj od jej ďalších rizík pre životné prostredie a zdravie. Tieto riziká sú totiž tiež sociálno‑ekonomickými faktormi. Ak vedú k škodám na životnom prostredí alebo zdraví, sú pre spoločnosť záťažou a spôsobujú ekonomické výdavky. Riziká preto znižujú sociálno‑ekonomický prínos, a teda musia byť zohľadnené na účely posúdenia, či prínos prevyšuje riziko, na ktorom sa zakladá autorizácia.

56. Obzvlášť jasné to je v rámci posúdenia alternatív, ktoré je pri autorizácii podľa článku 60 ods. 4 nariadenia REACH tiež potrebné. Podľa článku 60 ods. 5 Komisia pritom zohľadní „všetky dôležité aspekty“ a podľa písm. a) najmä „[celkové] riziko pre ľudské zdravie a životné prostredie“. Toto celkové riziko nevyhnutne zahŕňa všetky možné riziká alternatívnych látok a žiadaného použitia. Jednak nemožno sa odvolávať na alternatívnu látku, ktorá síce nevykazuje riziko zakladajúce autorizáciu, ale iné, závažnejšie riziká áno. Jednak nemá zmysel zohľadniť takéto iné riziká len pri alternatívnych látkach, nie však pri žiadanej autorizácii. Tým by sa totiž v konečnom dôsledku nedosiahla konfrontácia celkového rizika, ktorá je potrebná ako základ pre posúdenie alternatív.

57. Výbor pre sociálno‑ekonomickú analýzu v prejednávanom prípade aj výslovne zohľadnil iné riziká alternatívnych látok tým, že zabránenie odstráneniu odpadov z PVC s obsahom DEHP odvozom na skládky alebo spaľovaním označil za sociálno‑ekonomický prínos žiadanej autorizácie. ( 14 )

58. Zváženie by teda bolo neúplné, ak by výhody použitia síce boli komplexne zohľadnené, ale z nevýhod by sa zohľadnilo iba riziko, na ktorom sa zakladá autorizácia.

59. Komisia pred Všeobecným súdom odkázala aj na svoje vysvetlivky k návrhu nariadenia REACH, v ktorých tiež už uviedla, že sa nezohľadňujú iné účinky, ako tie, na ktorých sa zakladá autorizácia. Takéto účinky by mohli byť upravené v rámci obmedzení. Komisia to odôvodnila efektivitou konania. ( 15 )

60. Úvahy o efektivite umožňujú, aby sa pri zvážení nezohľadnili nepatrné, vzdialené alebo hypotetické riziká. Prípustné je najmä to, aby boli riziká, ktoré sú prostredníctvom obmedzení preukázateľne dostatočne pod kontrolou, opomenuté v rámci zváženia pre ich nepatrnosť. Takéto obmedzenie zodpovedá diskrečnej právomoci Komisie, ktorú môže využiť pri určení východiskových údajov v hodnotení celkovej hospodárskej situácie. ( 16 ) Riziká, pre ktoré bola látka už ako látka vzbudzujúca veľké obavy zaradená do zoznamu navrhovaných látok podľa článku 59 nariadenia REACH, však nevyhnutne patria medzi relevantné okolnosti prejednávanej veci, ktoré Komisia musí pri výkone svojej právomoci obozretne a nestranne preskúmať. ( 17 )

61. Komplexné zohľadnenie relevantných rizík určitého použitia pre zdravie a životné prostredie mimochodom zodpovedá zásade prevencie, na ktorej podľa odôvodnenia 9 a článku 1 ods. 3 spočíva nariadenie REACH. Odôvodnenie 69 zdôrazňuje, že tejto zásade podliehajú najmä autorizácie.

62. Správne uplatňovanie tejto zásady predpokladá v prvom rade zistenie potenciálnych negatívnych dôsledkov navrhovaného použitia spornej látky na zdravie a v druhom rade dôkladné posúdenie zdravotných rizík založené na najspoľahlivejších dostupných vedeckých údajoch a na najnovších výsledkoch medzinárodného výskumu. ( 18 ) Rovnaké úvahy platia aj pre riziká pre životné prostredie. ( 19 )

63. Ako ClientEarth správne zdôrazňuje, takéto komplexné zváženie sa napokon výrazne viac približuje k cieľu, ktorým je zabezpečiť vysokú úroveň ochrany, ( 20 ) než zváženie, ktoré ignoruje určité riziká.

64. Tomuto záveru nebráni skutočnosť, že Všeobecný súd už rozhodol, že zaradenie látky do zoznamu navrhovaných látok z dôvodu dodatočných rizík neukladá povinnosť doplniť žiadosť o autorizáciu, o ktorej sa ešte stále rozhoduje, vzhľadom na tieto riziká. Toto zaradenie do zoznamu nemá nijaký vplyv na autorizačný postup. ( 21 )

65. V tejto súvislosti treba najprv poznamenať, že Súdny dvor sa vo svojom rozsudku týkajúcom sa odvolania proti uvedenému skoršiemu rozsudku Všeobecného súdu ( 22 ) touto otázkou nezaoberal. Rozhodnutie Súdneho dvora týkajúce sa tejto otázky preto ešte nie je k dispozícii.

66. Po druhé treba rozlišovať medzi zaradením látky do zoznamu navrhovaných látok a rizikami vyplývajúcimi z použitia tejto látky. Zaradenie – z prísne formálneho hľadiska – nemá priamy vplyv na prebiehajúci autorizačný postup. To však nevylučuje, aby riziká, ktoré vedú k zaradeniu do zoznamu, boli v rámci sociálno‑ekonomickej analýzy zohľadnené presne tak ako všetky ostatné relevantné riziká. Zaradenie do zoznamu navrhovaných látok má v tejto súvislosti význam len v rozsahu, v akom tieto riziká a ich závažnosť potvrdzuje.

67. Napokon ani zásada právnej istoty, z ktorej Komisia vychádzala v spornom rozhodnutí o žiadosti o preskúmanie a ktorú okrajovo spomína vo vyjadrení k odvolaniu, nevedie k inému záveru. Komisia v rozhodnutí o žiadosti o preskúmanie vysvetlila, že táto zásada bráni zohľadneniu vlastností narúšajúcich endokrinný systém, keďže tieto vlastnosti boli zistené až rok po žiadosti o autorizáciu. Od navrhovateľa preto nemožno očakávať zohľadnenie týchto rizík vo svojej žiadosti. ( 23 )

68. Podľa ustálenej judikatúry však zákonnosť rozhodnutia Komisie musí byť posudzovaná na základe informácií existujúcich v čase prijatia rozhodnutia. ( 24 ) Aj keď teda navrhovateľ ešte nemohol zohľadniť určité informácie relevantné na účely rozhodnutia, Komisia ich nemôže ignorovať, ak sa o nich dozvie pred rozhodnutím. V čase rozhodnutia o autorizácii a zaiste v čase sporného rozhodnutia o žiadosti o preskúmanie však Komisia už mala k dispozícii správu Dánska týkajúcu sa vlastností DEHP narúšajúcich endokrinný systém a s tým spojené riziká pre životné prostredie ECHA už uznala tým, že DEHP z tohto dôvodu zaradila do zoznamu navrhovaných látok. ( 25 )

69. Napadnutý rozsudok preto obsahuje nesprávne právne posúdenie, pretože pripúšťa, aby vlastnosti DEHP narúšajúce endokrinný systém neboli zohľadnené v rámci zváženia podľa článku 60 ods. 4 nariadenia REACH. Na tomto nesprávnom posúdení sa zakladá zamietnutie žaloby, takže rozsudok treba v celom rozsahu zrušiť.

2. Preskúmanie žaloby na Všeobecnom súde

70. Podľa článku 61 ods. 1 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu v danej veci vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje, alebo môže vec vrátiť na rozhodnutie Všeobecného súdu.

71. Vzhľadom na nezohľadnenie iných rizík DEHP stav veci dovoľuje vydať konečný rozsudok. Komisia totiž pri spornom rozhodnutí o žiadosti o preskúmanie mala zohľadniť vlastnosti DEHP narúšajúce endokrinný systém. Keďže tak neurobila, aj toto rozhodnutie treba zrušiť v celom rozsahu.

72. Subsidiárne treba poznamenať, že rozhodnutie o autorizácii síce tiež trpí týmto nedostatkom, ale zrušením rozhodnutia o žiadosti o preskúmanie by nebolo priamo dotknuté. Komisia pri rozhodnutí o žiadosti o preskúmanie síce musí zohľadniť, že autorizácia sa zakladá na neúplnom zvážení. Nemožno však vylúčiť, že Komisia namiesto toho na základe správy o preskúmaní predloženej zostávajúcim navrhovateľom ( 26 ) udelí novú autorizáciu podľa článku 60 ods. 2 nariadenia REACH, takže o žiadosti spoločnosti ClientEarth o preskúmanie už netreba rozhodnúť. Výbory ECHA pre hodnotenie rizík a pre sociálno‑ekonomickú analýzu totiž už dospeli k záveru, že nové informácie preukazujú primeranú kontrolu nad rizikami reprodukčnej toxicity. ( 27 )

C. O ostatných odvolacích dôvodoch

73. Pri ostatných odvolacích dôvodoch ide o prípustnosť argumentov v žalobe vo veci žiadosti o preskúmanie, o požiadavky kladené na žiadosť o autorizáciu, o mieru dokazovania, ktorú takáto žaloba musí spĺňať, o posúdenie alternatív, o správu o chemickej bezpečnosti, ako aj o zásadu predchádzania škodám.

1. Prvý odvolací dôvod: Prípustnosť žalobných dôvodov a argumentov

74. Prvý odvolací dôvod sa týka zistení Všeobecného súdu v súvislosti s rozsahom žaloby podanej proti zamietnutiu žiadosti o preskúmanie podľa Aarhuského nariadenia. ClientEarth namieta proti tomu, že po prvé len sporné rozhodnutie o žiadosti o preskúmanie môže byť predmetom žaloby, nie však žiadosť o autorizáciu [k tomu pozri časť a)], a po druhé, že Všeobecný súd jej tvrdenia obmedzil na žalobné dôvody a argumenty, ktoré uviedla vo svojej žiadosti o preskúmanie [k tomu pozri časť b)].

a) Prvá časť prvého odvolacieho dôvodu: predmet žaloby podanej proti spornému rozhodnutiu o žiadosti o preskúmanie

75. ClientEarth v prvej časti prvého odvolacieho dôvodu namieta proti vymedzeniu predmetu žaloby podľa článku 12 Aarhuského nariadenia Všeobecným súdom. Treba objasniť, či ClientEarth môže vo svojej žalobe namietať aj proti nedostatkom žiadosti o autorizáciu, ktorá viedla k rozhodnutiu Komisie o autorizácii, ktoré sa má preskúmať.

76. Všeobecný súd v tejto súvislosti v bode 53 napadnutého rozsudku správne konštatoval, že žaloba navrhovateľa sa môže týkať len zákonnosti sporného rozhodnutia o žiadosti o preskúmanie. Pokiaľ ide o nedostatky žiadosti o autorizáciu, Všeobecný súd v bode 54 zastáva názor, že ClientEarth môže proti nim namietať, len ak by Komisia v rozhodnutí o žiadosti o preskúmanie potvrdila tieto nedostatky.

77. Je teda rozhodujúce, či a prípadne do akej miery môžu byť predmetom preskúmavacieho konania nedostatky žiadosti o autorizáciu namietané mimovládnou organizáciou.

78. Podľa článku 10 ods. 1 Aarhuského nariadenia sú určité mimovládne organizácie oprávnené podať inštitúcii Únie, ktorá prijala správny akt podľa zákona o životnom prostredí, odôvodnenú žiadosť o vnútorné preskúmanie. Predmet žiadosti o vnútorné preskúmanie sa podľa tohto ustanovenia týka prehodnotenia takéhoto právneho aktu, ( 28 ) čiže v prejednávanom prípade rozhodnutia o autorizácii.

79. Súdny dvor rozhodol, že žiadosť o vnútorné preskúmanie správneho aktu teda smeruje k rozhodnutiu o údajnej protiprávnosti alebo (najmä) nedostatku dôvodnosti dotknutého aktu. ( 29 ) Mimovládna organizácia potom podľa článku 12 v spojení s článkom 10 Aarhuského nariadenia môže začať konanie pred súdmi Únie. Môže podať žalobu proti rozhodnutiu, ktorým sa zamieta žiadosť o vnútorné preskúmanie ako nedôvodná. Namietať pritom môže proti nedostatku právomoci, porušeniu podstatných formálnych náležitostí, porušeniu zmlúv alebo akejkoľvek právnej norme týkajúcej sa ich uplatňovania alebo zneužitiu právomocí. ( 30 )

80. V tejto súvislosti sa však porušenie podstatných formálnych náležitostí týka náležitostí, ktoré sa vzťahujú na preskúmavacie konanie. Tým však ešte nie je jasné, do akej miery možno v žiadosti o preskúmanie namietať proti formálnym a procesným nedostatkom autorizačného postupu.

81. Článok 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru vyžaduje iba možnosť napadnutia aktov, ktoré sú v rozpore s právom v oblasti životného prostredia. Táto formulácia je užšia ako článok 9 ods. 2, ktorý umožňuje napadnúť vecnú a procesnú zákonnosť.

82. Keďže články 10 až 12 Aarhuského nariadenia preberajú iba článok 9 ods. 3 dohovoru, tieto ustanovenia majú umožniť len napadnutie ustanovení v oblasti životného prostredia, nie však celkovú vecnú a procesnú zákonnosť akéhokoľvek právneho aktu.

83. V rozsahu, v akom však žiadosť o autorizáciu musí označovať použitie [článok 62 ods. 4 písm. c) nariadenia REACH], ako aj správu o chemickej bezpečnosti [článok 62 ods. 4 písm. d)] a analýzu alternatív [článok 62 ods. 4 písm. e)], ide o ustanovenia v oblasti životného prostredia. Tieto údaje totiž majú informovať najmä o rizikách žiadaného použitia pre životné prostredie a o jeho alternatívach.

84. Tieto informácie majú okrem toho význam aj pre účasť tretích osôb na autorizačnom postupe. Podľa článku 64 ods. 2 nariadenia REACH totiž ECHA zverejní podrobné informácie o použitiach, ku ktorým boli prijaté žiadosti. Okrem toho stanoví lehotu, v ktorej môžu zainteresované tretie strany predkladať informácie o alternatívnych látkach alebo technológiách. Článok 60 ods. 4 písm. c), článok 64 ods. 3 štvrtá veta, ako aj ods. 4 písm. b) a odôvodnenie 81 tiež stanovujú povinnosť vziať do úvahy všetky informácie predložené tretími stranami.

85. Mimochodom ako Všeobecný súd sám uznáva v bode 103 a nasl. napadnutého rozsudku, autorizácia podľa článku 60 ods. 7 nariadenia REACH je prípustná len vtedy, ak sú splnené požiadavky článku 62. Vzťahuje sa to najmä na správu o chemickej bezpečnosti a analýzu alternatív.

86. Ak by autorizáciu nebolo možné udeliť, pretože žiadosť nespĺňa podmienky článku 62 ods. 4 písm. d) a e) nariadenia REACH, mimovládne organizácie musia mať preto možnosť napadnúť takéto nedostatky v rámci preskúmania a následnej žaloby. To, či Komisia výslovne potvrdí tieto nedostatky, však nemôže mať vplyv na prípustnosť takéhoto tvrdenia v preskúmavacom konaní.

87. ClientEarth preto správne namieta proti bodom 234 až 236 napadnutého rozsudku. Argument, že analýza obsiahnutá v žiadosti o autorizáciu je nedostatočná, tam Všeobecný súd zamietol ako neprípustný, pretože funkcia DEHP nebola v žiadosti o autorizáciu bližšie vysvetlená. Komisia totiž bez ohľadu na to, čo žiadatelia uviedli alebo neuviedli v žiadosti o autorizáciu, výslovne určila funkciu DEHP na účely autorizácie. Konštatovanie neprípustnosti aj v zmysle vyššie uvedených úvah vyplýva z nesprávneho právneho posúdenia.

88. Všeobecný súd však v subsidiárnom odôvodnení v bodoch 63 až 70 napadnutého rozsudku, proti ktorým ClientEarth nenamietala, presvedčivo vysvetlil, že na účely uvedenia použitia nie je podstatné, aby sporná látka mala špecifickú funkciu.

89. Argument spoločnosti ClientEarth týkajúci sa neuvedenia určitej funkcie DEHP v žiadosti o autorizáciu bol preto v každom prípade nedôvodný a nesprávne právne posúdenie Všeobecného súdu pri hodnotení prípustnosti tohto argumentu rozsudok v konečnom dôsledku nespochybňuje.

b) Druhá časť prvého odvolacieho dôvodu: predmet sporu preskúmavacieho konania

90. ClientEarth v druhej časti prvého odvolacieho dôvodu namieta proti tomu, že podľa bodu 55 napadnutého rozsudku sú v rámci žaloby proti rozhodnutiu o žiadosti o preskúmanie prípustné iba tie žalobné dôvody a argumenty, ktoré žalobca už uviedol v žiadosti o preskúmanie.

91. Na prvý pohľad Súdny dvor o tejto otázke nedávno dosť podobne rozhodol v rozsudku TestBioTech. Žaloba proti zamietnutiu žiadosti o preskúmanie podľa tohto rozsudku nemôže byť založená na nových dôvodoch alebo dôkazoch, ktoré sa nenachádzali v žiadosti o vnútorné preskúmanie. Inak by bola požiadavka týkajúca sa odôvodnenia takejto žiadosti, ktorá je uvedená v článku 10 ods. 1 Aarhuského nariadenia, zbavená potrebného účinku a zmenila by predmet konania začatého na základe tejto žiadosti. ( 31 )

92. Toto konštatovanie Súdneho dvora zodpovedá ďalšej jeho judikatúre týkajúcej sa predmetu konania. Predmet sporu v konaní o nesplnenie povinnosti vymedzuje výzva a odôvodnené stanovisko ( 32 ) tak, ako je predmet konania vo veciach ochranných známok vymedzený žiadosťami podanými na EUIPO a predloženými dôkaznými prostriedkami. ( 33 ) Odvolaním tiež nemožno meniť predmet žaloby pred Všeobecným súdom. ( 34 ) Ako som už uviedla, zákonnosť rozhodnutia Komisie musí byť posudzovaná na základe informácií existujúcich v čase prijatia rozhodnutia, ( 35 ) čiže najmä na základe obsahu žiadosti, o ktorej rozhoduje.

93. Súdny dvor takto vykladal už aj článok 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru, prebratý Aarhuským nariadením. Toto ustanovenie teda nebráni pravidlu o zániku práv, ktoré ukladá povinnosť vznesenia námietok týkajúcich sa dodržiavania príslušných pravidiel práva životného prostredia už v priebehu správneho konania. Také pravidlo môže umožniť rýchlejšie vymedzenie sporných bodov, a prípadne ich vyriešenie v priebehu správneho konania, čím odpadá možnosť využiť súdne konanie. Také pravidlo o zániku práv môže prispieť k cieľu článku 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru, ktorým je stanoviť účinné súdne mechanizmy a ktorý je tiež v súlade s článkom 9 ods. 4 uvedeného dohovoru vyžadujúcim, aby postupy uvedené okrem iného v článku 9 ods. 3 tohto dohovoru zabezpečili „zodpovedajúcu a účinnú“ nápravu a aby boli „spravodlivé“. ( 36 )

94. ClientEarth vo vyjadrení k odvolaniu výslovne súhlasí s konštatovaním v rozsudku TestBioTech. Správne sa však odvoláva na uvedenú judikatúru týkajúcu sa vymedzenia predmetu konania, podľa ktorej sú po prvé prípustné nové tvrdenia, v súvislosti s už uvedenými odôvodneniami návrhu, ( 37 ) a po druhé musí byť možné reagovať na odôvodnenie zamietavého rozhodnutia. ( 38 )

95. Obe skupiny prípadov nových tvrdení zodpovedajú cieľu uvedenému v odôvodnení 19 Aarhuského nariadenia a v článku 9 ods. 4 Aarhuského dohovoru, ktorým je zabezpečiť zodpovedajúcu a účinnú nápravu. Tento cieľ mimochodom vyplýva aj z článku 47 Charty základných práv.

96. Naproti tomu konštatovanie Všeobecného súdu v bode 55 napadnutého rozsudku je príliš reštriktívne, pretože Všeobecný súd tam – správne – vyhlásil paušálne za neprípustné nielen nové žalobné dôvody, ale – nesprávne – aj nové tvrdenia.

97. V záujme spochybniť rozsudok by však aj uplatnenie tohto konštatovania vo vzťahu k tvrdeniu spoločnosti ClientEarth muselo spočívať na nesprávnom právnom posúdení.

98. ClientEarth v tejto súvislosti zdôrazňuje zamietnutie tvrdení týkajúcich sa pojmu použitie, zhodnocovania odpadov a kvantifikácie sociálno‑ekonomického prínosu.

i) Pojem použitie

99. Všeobecný súd v bodoch 61 a 62 napadnutého rozsudku zamietol argument spoločnosti ClientEarth, že pojem „použitie“ znamená „aktívne“ zavedenie alebo použitie určitej látky v „priemyselnom procese“, ako neprípustný. Tento argument nebol dostatočne jasne obsiahnutý v žiadosti o preskúmanie, takže Komisia ho nemohla uznať.

100. Je však nesporné, že žiadosť o preskúmanie sa týkala otázky, či žiadosť o autorizáciu dostatočne jasne označila žiadané použitia DEHP. Všeobecný súd v bode 61 napadnutého rozsudku dokonca odkazuje na tvrdenie spoločnosti ClientEarth v žiadosti o preskúmanie, že použitie DEHP predpokladá, aby sa táto látka používala „v zmesi“ alebo bola prípadne začlenená „do výrobku“. V bode 71 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uvádza dôvody, pre ktoré Komisia zamietla toto tvrdenie v spornom rozhodnutí o žiadosti o preskúmanie.

101. Ak ClientEarth v žalobe požaduje „aktívne“ zavedenie alebo použitie určitej látky v „priemyselnom procese“, treba to považovať – prinajmenšom v prejednávanom konaní – iba za ďalší stupeň námietky zo žiadosti o preskúmanie. Naďalej totiž ide o to, či predmetom žiadosti o autorizáciu a autorizácie sú použitia DEHP v zmysle nariadenia REACH.

102. Konštatovanie Všeobecného súdu týkajúce sa neprípustnosti predmetného tvrdenia spoločnosti ClientEarth preto vyplýva z nesprávneho právneho posúdenia.

103. Toto nesprávne právne posúdenie však možno konštatovať len vtedy, ak aj subsidiárne zamietnutie tohto tvrdenia ako nedôvodného v bodoch 63 až 92 napadnutého rozsudku tiež vychádza z nesprávneho právneho posúdenia. V rámci vysvetlenia tretieho odvolacieho dôvodu však vyjde najavo, že nejde o takúto situáciu (k tomu pozri ďalej časť 4, najmä body 143 a 144).

ii) Argumenty týkajúce sa zhodnocovania odpadov

104. ClientEarth namieta aj proti tomu, že Všeobecný súd v bodoch 74, 75, 85 a 87 napadnutého rozsudku zamietol ako neprípustné rôzne argumenty zakladajúce sa na tom, že Komisia schválila použitie materiálu získaného z odpadov. Komisia schválila recykláciu, porušila zákon o odpadoch a nesprávne určila ukončenie štatútu odpadu.

105. V tejto súvislosti je irelevantné, či tieto argumenty skutočne nespadajú do rámca predmetu konania. Sú totiž objektívne nedôvodné, pretože nariadenie REACH sa podľa článku 2 ods. 2 nevzťahuje na odpady. Rozhodnutie o autorizácii preto nemôže upravovať tieto otázky týkajúce sa práva o odpadoch a podľa ôsmeho odôvodnenia ich výslovne ani neupravuje. Rozhodnutie skôr predpokladá, že spracované odpady z PVC v prípade autorizovaného použitia prestali byť odpadmi.

106. V prípade neexistencie právnej úpravy na úrovni Únie týkajúcej sa ukončenia štatútu odpadu vo vzťahu k odpadom z PVC s obsahom DEHP však o tom rozhodujú členské štáty, ( 39 ) ktoré pritom podliehajú prísnym požiadavkám na zabránenie škodlivým účinkom na životné prostredie a zdravie ľudí. ( 40 ) Za prípadné porušenie práva o odpadoch by tak bol zodpovedný členský štát, ktorý konštatoval ukončenie štatútu odpadu.

107. Táto časť prvého odvolacieho dôvodu je preto v konečnom dôsledku irelevantná.

iii) Sociálno‑ekonomický prínos – kvantifikácia rizika

108. ClientEarth namieta proti bodu 197 napadnutého rozsudku, v ktorom Všeobecný súd zamietol ako neprípustné tvrdenie, že neexistencia kvantifikácie rizika pre zdravie pracovníkov spochybňuje sociálno‑ekonomické zváženie.

109. Žiadosť o preskúmanie síce kritizovala sociálno‑ekonomické zváženie, ale neexistencia kvantifikácie rizika pre zdravie pracovníkov skutočne nebola spomenutá. Nie je zjavné ani to, ktorý bod kritiky v žiadosti mal tento argument rozvinúť. V rozsahu, v akom sa namieta proti zohľadneniu určitých rizík, nešlo o ich kvantifikáciu, ale o to, že vôbec neboli súčasťou zváženia (k tomu pozri časť B vyššie, bod 51 a nasl.).

110. Všeobecný súd preto správne považoval túto námietku za neprípustnú, a táto časť prvého odvolacieho dôvodu je preto nedôvodná.

2. Štvrtý odvolací dôvod: požiadavky na žiadosť o autorizáciu

111. Keďže žiadosť o preskúmanie autorizácie sa môže zakladať aj na tom, že táto autorizácia vychádzala z nedostatočných údajov, ( 41 ) požiadavky na obsah tejto žiadosti sú relevantné. Sú predmetom štvrtého odvolacieho dôvodu.

112. Ako som už uviedla, autorizácia podľa článku 60 ods. 7 nariadenia REACH autorizácia sa udelí len vtedy, ak je žiadosť predložená v zhode s požiadavkami článku 62. ( 42 ) Článok 62 ods. 4 určuje informácie, ktoré musí žiadosť obsahovať. Patrí sem najmä správa o chemickej bezpečnosti [písmeno d)] a analýza alternatív [písmeno e)]. Správa o chemickej bezpečnosti musí spĺňať požiadavky prílohy I a najmä zaoberať sa rizikami pre ľudské zdravie a/alebo životné prostredie z používania látok, ktoré vyplývajú z vnútorných vlastností uvedených v prílohe XIV. Analýza alternatív má zohľadniť riziká alternatív, ako aj technickú a ekonomickú uskutočniteľnosť nahradenia, v prípade potreby vrátane informácií o aktivitách žiadateľa v oblasti výskumu a vývoja.

113. Účastníci konania a Všeobecný súd vychádzajú z toho, že kontrolu týchto požiadaviek na žiadosť o autorizáciu treba odlíšiť od posúdenia podmienok autorizácie podľa článku 60 ods. 2 a 4 nariadenia REACH. ClientEarth však namieta, že Všeobecný súd v bode 109 napadnutého rozsudku v súvislosti so správou o chemickej bezpečnosti neukladá Komisii povinnosť, aby informácie, ktoré sa majú predložiť podľa článku 60 ods. 7 v spojení s článkom 62 a prílohou I, preskúmala z vecného hľadiska.

114. Všeobecný súd vychádza z toho, že znenie sporných ustanovení neukladá Komisii príslušnú povinnosť.

115. Toto konštatovanie však nie je správne.

116. Je pravda, že neexistuje ustanovenie, ktoré by Komisii ukladalo povinnosť preskúmať obsah predložených informácií. Článok 64 ods. 3 prvá veta nariadenia REACH však výslovne stanovuje, že pri príprave svojho stanoviska výbory ECHA pre hodnotenie rizík a pre sociálno‑ekonomickú analýzu najprv skontrolujú, či žiadosť obsahuje všetky informácie uvedené v článku 62, ktoré sú príslušné z hľadiska ich pôsobnosti. Druhá veta stanovuje, že ak je to potrebné, výbory požiadajú žiadateľa o doplňujúce informácie.

117. Na to, aby výbory túto úlohu splnili, musia preskúmať informácie v žiadosti z vecného hľadiska. V tejto súvislosti musia predvídať posúdenie podmienok autorizácie podľa článku 60 ods. 2 a 4. Jednako ide o dva kroky, pretože výbory vo svojich stanoviskách k autorizácii zohľadnia aj svoju vlastnú expertízu, ako aj informácie, ktoré nepredložil žiadateľ, ale tretie osoby podľa článku 64 ods. 3 tretej a štvrtej vety.

118. Výbory sú podľa článku 85 ods. 7 a článku 88, ako aj odôvodnenia 95 nariadenia REACH pri svojom hodnotení nezávislé. Komisia však ich stanoviská zohľadňuje, keď povoľuje určité použitie podľa článku 60 ods. 2 alebo 4 nariadenia REACH. Ak výbory určia, že predložené informácie sú nedostatočné, Komisia môže autorizovať žiadané použitie látky len vtedy, ak zároveň vysvetlí, prečo je stanovisko výborov nesprávne. Komisia teda sa teda buď prikloní k zisteniam výborov týkajúcim sa úplnosti predložených informácií, alebo tieto informácie sama preskúma z vecného hľadiska.

119. Všeobecný súd svojím konštatovaním v bode 109 napadnutého rozsudku, že Komisia nemá povinnosť preskúmať správu o chemickej bezpečnosti, ktorá sa má predložiť podľa článku 60 ods. 7 v spojení s článkom 62 a prílohou I, z vecného hľadiska, teda opomenul postup stanovený v článkoch 60, 62 a 64 nariadenia REACH, a preto sa toto konštatovanie zakladá na nesprávnom právnom posúdení.

120. Toto nesprávne právne posúdenie však spochybňuje rozsudok len vtedy, ak zodpovedá nedostatku sporného rozhodnutia o žiadosti o preskúmanie. Významná medzera v podkladoch žiadosti sa totiž musí prejaviť najneskôr v rozhodnutí o autorizácii. Z preskúmania piateho odvolacieho dôvodu však vyjde najavo, že vzhľadom na správu o chemickej bezpečnosti v prejednávanom prípade nejde o takúto situáciu (k tomu pozri ďalej časť 5, najmä bod 154).

3. Druhý odvolací dôvod: dôkazné bremeno žiadateľa v preskúmavacom konaní

121. ClientEarth v druhom odvolacom dôvode namieta proti dôkaznému bremenu, ktoré Všeobecný súd určil pre preskúmavacie konanie.

122. Súdny dvor už rozhodol, že žiadateľ o vnútorné preskúmanie správneho aktu podľa práva životného prostredia musí uviesť zásadné skutkové okolnosti alebo právne tvrdenia, ktoré môžu vyvolať dôvodné, teda podstatné pochybnosti, čo sa týka posúdenia inštitúcie alebo orgánu Únie v danom akte. ( 43 ) Na toto kritérium sa ClientEarth odvoláva v súvislosti s prejednávaným odvolacím dôvodom.

123. Hoci aj Všeobecný súd sa v bode 57 napadnutého rozsudku odvoláva na túto úroveň dokazovania, ClientEarth namieta proti jej uplatneniu vo vzťahu k výhradám týkajúcim sa správy o chemickej bezpečnosti, ktorá bola so žiadosťou o autorizáciu predložená, a analýzy alternatív výboru pre sociálno‑ekonomickú analýzu.

a) Prvá časť druhého odvolacieho dôvodu: správa o chemickej bezpečnosti v žiadosti o autorizáciu

124. ClientEarth v prvej časti druhého odvolacieho dôvodu namieta proti zamietnutiu námietok podaných proti správe o chemickej bezpečnosti, ktorá bola predložená so žiadosťou o autorizáciu. Úroveň dokazovania požadovaná vo vzťahu k jej tvrdeniu je neprimeraná.

125. Všeobecný súd v bode 112 napadnutého rozsudku konštatoval, že ClientEarth nepredložila žiadne dôkazy, na základe ktorých by bolo možné usúdiť, že správa o chemickej bezpečnosti predložená so žiadosťou o autorizáciu nespĺňa požiadavky článku 60 ods. 7, článku 62 ods. 4 písm. d) a prílohy I nariadenia REACH.

126. Všeobecný súd však toto konštatovanie nezakladal na hodnotení dôkazov alebo na určitej úrovni dokazovania, ale na tom, že úplnosť žiadosti o autorizáciu sa nemá preskúmať z hľadiska obsahu, ale len z hľadiska formy, ako to vyplýva najmä z bodu 113 napadnutého rozsudku. Táto námietka týkajúca sa dôkazného bremena preto spočíva na nesprávnom chápaní napadnutého rozsudku.

127. To isté platí pre námietky proti bodom 148 až 150 napadnutého rozsudku, v ktorých Všeobecný súd konštatoval, že ClientEarth mala odôvodnene spochybniť hodnotenia výboru pre sociálno‑ekonomickú analýzu, aby sa mohla odvolávať na nedostatky správy o bezpečnosti. Aj v tejto súvislosti Všeobecný súd – prinajmenšom nepriamo – vychádza opäť zo svojho konštatovania, že požiadavky na kvalitu žiadosti o autorizáciu majú len formálnu povahu. Pokiaľ Všeobecný súd vyžaduje odôvodnené námietky, odvoláva sa na hodnotenia Komisie, resp. výboru, ktoré sú teda preskúmateľné iba z vecného hľadiska a na ktorých sa zakladá rozhodnutie o autorizácii.

128. Keďže výhrady voči požadovanej úrovni dokazovania sa zakladajú na nesprávnom chápaní napadnutého rozsudku, tieto výhrady sú nedôvodné.

129. Je pravda, že úvahy týkajúce sa štvrtého odvolacieho dôvodu preukázali, že odôvodnenie Všeobecného súdu týkajúce sa kontroly obsahu žiadosti sa zakladá na nesprávnom právnom posúdení (pozri časť 2 vyššie, najmä bod 115 a nasl.). Z preskúmania piateho odvolacieho dôvodu však vyjde najavo, že posúdenie správy o chemickej bezpečnosti výbormi a Komisiou v rámci rozhodnutia o autorizácii nie je dôvodom na pochybnosti (k tomu pozri ďalej časť 5, najmä bod 154), takže toto nesprávne právne posúdenie nevedie k zrušeniu napadnutého rozsudku.

b) Druhá časť druhého odvolacieho dôvodu: analýza alternatív

130. Druhá časť druhého odvolacieho dôvodu sa týka analýzy alternatív výboru pre sociálno‑ekonomickú analýzu. ClientEarth v tejto súvislosti namieta, že Všeobecný súd v bode 248 napadnutého rozsudku požadoval, aby predložila dôkaz, ktorý by zbavil vierohodnosti posúdenie skutkového stavu, pokiaľ ide o neexistenciu alternatív. Zdá sa teda, že Všeobecný súd v súvislosti so žiadosťou o preskúmanie požaduje úplnú analýzu alternatív namiesto toho, aby túto požiadavku kládol na žiadosť o autorizáciu. Viedlo by to k tomu, že v žiadosti o preskúmanie by sa muselo preukázať, že preskúmané rozhodnutie je nezákonné.

131. Týmto tvrdením však ClientEarth opomenula kontrolné kritérium, ktoré súdy Únie uplatňujú v prípade vecných námietok vtedy, keď orgány Únie posudzujú komplexné vedecké a technické otázky pri stanovení charakteru a rozsahu nimi prijatých opatrení. Tieto orgány totiž v tejto súvislosti majú širokú diskrečnú právomoc, ktorá musí preskúmanie súdom Únie obmedziť na to, či pri výkone takejto právomoci nedošlo k zjavnému porušeniu alebo zneužitiu právomoci alebo či tieto orgány zjavne neprekročili hranice svojej voľnej úvahy. V takom kontexte súd Únie nemôže nahradiť svojím posúdením skutkových okolností vedeckej a technickej povahy posúdenie inštitúcií, ktorým Zmluva o ES zverila výlučne túto úlohu. ( 44 )

132. Vecné námietky proti takémuto posúdeniu orgánov Únie preto musia poukázať na zjavné pochybenie, zneužitie právomoci alebo zjavné prekročenie voľnej úvahy.

133. Skutočnosť, že argument v jednom z rozsudkov, na ktoré sa odvolával Všeobecný súd, ( 45 ) obzvlášť jednoznačne zostal pod úrovňou potrebnou na preukázanie zjavného nesprávneho právneho posúdenia, na rozdiel od názoru spoločnosti ClientEarth nevedie k tomu, že v iných prípadoch platia nižšie požiadavky.

134. Toto kritérium však nevyžaduje nevyhnutne, aby sa posúdenie orgánov Únie definitívne vyvrátilo z hľadiska obsahu. Súd Únie skôr musí aj v prípade zložitých rozhodnutí overiť dodržanie procesných predpisov, vecnú správnosť skutkových zistení Komisie i to, či nedošlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu týchto skutkových okolností ani k zneužitiu právomoci. ( 46 ) Osobitne na účely overenia, či sa príslušná inštitúcia nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia, musí súd Únie preskúmať, či táto inštitúcia starostlivo a nestranne preskúmala všetky relevantné okolnosti danej veci, ktoré podopierajú z nich vyvodené závery. ( 47 )

135. Široká diskrečná právomoc sa síce v určitom rozsahu vzťahuje aj na určenie základných údajov, ( 48 ) postačuje však preukázať, že v posúdení neboli zohľadnené zjavne relevantné okolnosti. Žiadosť o preskúmanie tak môže vzbudzovať značné pochybnosti o vykonanom posúdení. Napriek širokej diskrečnej právomoci orgánov Únie musia tieto orgány prinajmenšom preukázať, že si boli vedomé týchto pochybností, a prečo napriek tomu dospeli k svojmu záveru.

136. Odkazy na pochybnosti zdôraznené spoločnosťou ClientEarth, ktoré výbory zvážili v súvislosti s posúdením, presne z tohto dôvodu nemôžu byť dôkazom zjavného nesprávneho právneho posúdenia. Naopak, tieto zváženia svedčia práve o tom, že orgány Únie tieto okolnosti zohľadnili pri výkone svojej diskrečnej právomoci.

137. V rozsahu, v akom ClientEarth touto výhradou nepriamo namieta, že Komisia informácie v žiadosti o autorizáciu vo vzťahu k analýze alternatív akceptovala ako dostatočné bez toho, aby to Všeobecný súd spochybnil, platí tiež záver štvrtého odvolacieho dôvodu: v princípe je potrebné vecné preskúmanie úplnosti žiadosti o autorizáciu (k tomu pozri časť 2 vyššie, najmä bod 115 a nasl.). Pri preskúmaní tretieho odvolacieho dôvodu však vyjde najavo, že analýza alternatív v rámci rozhodnutia o autorizácii nie je dôvodom na pochybnosti (k tomu pozri časť 4). Prípadné nesprávne právne posúdenie Všeobecného súdu pri posúdení preskúmania žiadosti o autorizáciu vzhľadom na analýzu alternatív preto nie je relevantné na účely rozhodnutia sporu.

4. Tretí odvolací dôvod: alternatívy žiadaného použitia

138. ClientEarth v treťom odvolacom dôvode namieta proti posúdeniu jej námietok týkajúcich sa analýzy alternatív podľa rozhodnutia o autorizácii.

139. Podľa článku 60 ods. 4 prvej vety 1 nariadenia REACH v prípade prevažujúceho sociálno‑ekonomického prínosu možno udeliť autorizáciu, ak nie sú dostupné vhodné alternatívne látky alebo technológie. V prípade tohto rozhodnutia treba podľa druhej vety zohľadniť okrem iného analýzu alternatív predloženú žiadateľom podľa článku 62 ods. 4 písm. e), ako aj prípadné informácie o alternatívnych látkach alebo technológiách predložené dotknutými osobami podľa článku 64 ods. 2.

140. Toto ustanovenie nemožno vykladať v tom zmysle, že každá alternatívna látka alebo technológia vylučuje autorizáciu, pretože podľa článku 55 prvej vety nariadenia REACH látky vyžadujúce autorizáciu môžu byť nahradené vhodnými alternatívnymi látkami alebo technológiami, ak sú ekonomicky a technicky uskutočniteľné. Posúdenie tejto skutočnosti je podľa druhej vety cieľom analýzy alternatív v rámci autorizačného postupu.

141. Všeobecný súd všeobecne uznal, napríklad v bodoch 71, 91, 238, 242 a 243 napadnutého rozsudku, že autorizácia bola udelená pre DEHP ako zmäkčovadlo obsiahnuté v recykláte PVC uvedenom na trh po tom, čo PVC stratilo vlastnosti odpadu. V bode 91 Všeobecný súd konštatoval, že nie je nesprávne považovať za možné alternatívy aj iné zmesi, ktoré vôbec neobsahujú látku alebo iné procesy, pri ktorých možno funkciu tejto látky zabezpečiť inými prostriedkami.

142. ClientEarth proti tomu namieta, že na účely analýzy alternatív je relevantná funkcia DEHP zvýšiť flexibilitu a elasticitu PVC. Cieľom autorizačného postupu je totiž znížiť a dlhodobo nahradiť používanie dotknutej látky, v tomto prípade DEHP. Podľa logiky Všeobecného súdu totiž aj keď existujú bezpečné alternatívne zmäkčovadlá, spracovanie DEHP možno povoliť dovtedy, kým vzniká odpad z PVC obsahujúci DEHP. V skutočnosti však mali byť preskúmané alternatívne zmäkčovadlá alebo alternatívy takéhoto PVC obsahujúceho DEHP.

143. Tieto úvahy však nie sú presvedčivé. Pri posúdení alternatívnych látok a technológií je podstatné konkrétne použitie, na ktoré sa autorizácia žiada. V článku 3 bode 24 nariadenia REACH je pritom pojem použitie vymedzený veľmi široko ako „výroba, úprava, spotreba, uskladnenie, uchovávanie, spracovanie, plnenie do nádob, prenos z jednej nádoby do druhej, zmiešavanie, výroba výrobku alebo akýkoľvek iný druh využitia“.

144. Podľa predmetnej autorizácie sa DEHP nepoužíva abstraktne pri výrobe PVC, ale spoločnosťami zaoberajúcimi sa recykláciou ako súčasť recyklátu PVC. Otázka, či existujú iné vhodné zmäkčovadlá v súvislosti s PVC, je pre tieto spoločnosti druhoradá. Rozhodujúce je skôr to, či možno tieto spoločnosti odkázať na iné druhy recyklátu, či už na recyklát PVC neobsahujúci DEHP alebo na recyklát iných umelých hmôt.

145. Tento odvolací dôvod je preto nedôvodný.

146. Treba však poznamenať, že hoci nahraditeľnosť DEHP v prejednávanom prípade nie je relevantná na účely analýzy alternatív, v rámci rozsiahleho sociálno‑ekonomického zváženia však môže mať účinky. Ak je DEHP priaznivo nahraditeľný menej rizikovými látkami, výhody použitia recyklátu PVC obsahujúceho DEHP sú menej významné, ako keď nejde o takúto situáciu. Zároveň sa zdá, že recyklát PVC obsahujúci DEHP môže byť menej dostupný, keďže predaj nového PVC obsahujúceho DEHP je menej atraktívny ( 49 ) alebo ho dokonca brzdia obmedzenia podľa článku 67 nariadenia REACH. ( 50 ) Napokon klesne aj dopyt po recykláte PVC obsahujúcom DEHP alebo dokonca úplne zmizne. Tieto úvahy však nie sú predmetom odvolania.

5. Piaty odvolací dôvod: zváženie podľa správy o chemickej bezpečnosti

147. Piaty odvolací dôvod sa týka otázky, či zváženie podľa článku 60 ods. 4 nariadenia REACH mohlo byť vykonané na základe predloženej správy o chemickej bezpečnosti.

148. Článok 60 nariadenia REACH stanovuje, ako som už uviedla, dva základy pre autorizáciu. Podľa odseku 2 možno autorizáciu udeliť, ak je riziko pre ľudské zdravie alebo životné prostredie primerane kontrolované. Podmienkou toho je, aby to dokumentovala správa o chemickej bezpečnosti. Pokiaľ však nie je zaručená primeraná kontrola rizika, odsek 4 umožňuje autorizáciu, ak sa preukáže, že sociálno‑ekonomické prínosy pre spoločnosť vyplývajúce z používania látky prevyšujú riziko pre ľudské zdravie alebo životné prostredie, a ak neexistujú vhodné alternatívne látky alebo technológie.

149. Komisia v prejednávanom prípade v súlade s názorom výboru pre hodnotenie rizík vychádzala z toho, že v žiadosti o autorizáciu nebola preukázaná primeraná kontrola nad rizikom týkajúcim sa pracovníkov, ktorí spracovávajú recyklát PVC obsahujúci DEHP. ( 51 ) Autorizácia podľa článku 60 ods. 2 nariadenia REACH preto neprichádzala do úvahy.

150. Komisia skôr udelila autorizáciu na základe zváženia podľa článku 60 ods. 4 nariadenia REACH.

151. ClientEarth však zastáva názor, že z dôvodu nedostatkov správy o chemickej bezpečnosti takéto zváženie nebolo možné.

152. ClientEarth tým na jednej strane namieta proti konštatovaniu Všeobecného súdu v bode 132 napadnutého rozsudku, že táto námietka sa môže zakladať iba na autorizácii podľa článku 60 ods. 2 nariadenia REACH, nie však na autorizácii podľa článku 60 ods. 4 Na druhej strane namieta proti konštatovaniam v bodoch 135 a 136, podľa ktorých predložené informácie boli na účely zváženia v každom prípade dostatočné.

153. So spoločnosťou ClientEarth treba súhlasiť v tom, že nedostatky správy o chemickej bezpečnosti môžu brániť uplatneniu článku 60 ods. 4 nariadenia REACH. Na to, aby bolo možné konštatovať, že sociálno‑ekonomické prínosy pre spoločnosť vyplývajúce z používania látky prevyšujú riziko, treba tieto riziká dostatočne presne identifikovať. Toto zdôrazňuje článok 60 ods. 4 písm. a), podľa ktorého riziko, ktoré predstavuje použitie látky, vrátane vhodnosti a účinnosti navrhovaných opatrení na manažment rizík, musí byť zohľadnené. Ak by bolo treba upustiť od uplatnenia článku 60 ods. 2 už len preto, že riziká neboli dostatočne opísané, mohlo by to brániť aj schváleniu zakladajúcemu sa na prevažujúcom prínose.

154. Ak by konštatovanie Všeobecného súdu v bode 132 napadnutého rozsudku malo vylúčiť túto námietku, išlo by o nesprávne právne posúdenie. Zistenia v bodoch 135 a 136 však svedčia o tom, že Všeobecný súd v bode 132 nechcel konštatovať také ďalekosiahle vyjadrenie. Prinajmenšom by bolo vhodné ako subsidiárne odôvodnenie pre zachovanie rozsudku v tomto bode. Všeobecný súd totiž v bodoch 135 a 136 presvedčivo uviedol, že údaje predložené žiadateľmi umožňujú prinajmenšom vyvodiť dostatočné závery v súvislosti s rizikom pre pracovníkov.

155. V rozsahu, v akom ClientEarth namieta, že posúdenie rizika sa netýka vyslovene autorizovaného použitia, bod 135 napadnutého rozsudku chápe nesprávne. Predložené informácie sa síce netýkajú vyslovene tohto použitia, to však nevylučuje, aby sa z týchto informácií vyvodili závery v súvislosti s rizikami použitia.

156. Správnosť faktického posúdenia údajov je otázkou hodnotenia dôkazov, ktoré nespadá do preskúmania v rámci odvolacieho konania.

157. Piaty odvolací dôvod je preto nedôvodný.

6. Siedmy odvolací dôvod: zásada predchádzania škodám

158. Siedmy odvolací dôvod sa týka zásady predchádzania škodám. ClientEarth síce kritizuje vyjadrenia v bodoch 284 a 295 napadnutého rozsudku, ale jej argumentácia, že mala byť zohľadnená zásada predchádzania škodám, nie je v rozpore s týmito vyjadrenia alebo rozsudkom ako takým.

159. V rozsahu, v akom ClientEarth zastáva názor, že Všeobecný súd konštatoval, že pri uplatnení článku 60 ods. 4 nariadenia REACH Komisia nemusí uplatniť zásadu predchádzania škodám, chápe rozsudok nesprávne. Všeobecný súd v bodoch 290 až 294 napadnutého rozsudku skôr vysvetľuje, že toto ustanovenie je prejavom súhry medzi zásadou predchádzania škodám a zásadou proporcionality.

160. Tento odvolací dôvod je preto nedôvodný.

D. Záver právneho posúdenia

161. Súhrnne treba konštatovať, že napadnutý rozsudok a sporné rozhodnutie o preskúmaní treba zrušiť, pretože akceptovali, že v rámci sociálno‑ekonomického zváženia rozhodnutia o autorizácii neboli zohľadnené vlastnosti DEHP narúšajúce endokrinný systém. Konštatovania Všeobecného súdu týkajúce sa prípustnosti výhrad vo vzťahu k žiadosti o autorizáciu, kontroly obsahu žiadosti, ako aj neprípustnosti nových argumentov sa tiež zakladajú na nesprávnom právnom posúdení, v konečnom dôsledku však nevedú k zrušeniu napadnutého rozsudku.

VI. O trovách

162. Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci, rozhodne aj o trovách konania.

163. Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku, ktorý sa má podľa článku 184 ods. 1 rokovacieho poriadku adekvátne uplatniť na odvolacie konanie, Súdny dvor uloží účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinnosť nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.

164. Ďalej, ak vedľajší účastník prvostupňového konania nepodal odvolanie, podľa článku 184 ods. 4 rokovacieho poriadku mu možno uložiť povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania len vtedy, pokiaľ sa zúčastnil na písomnej alebo ústnej časti konania pred Súdnym dvorom. Ak sa vedľajší účastník na konaní zúčastnil, Súdny dvor môže rozhodnúť, že tento účastník bude znášať vlastné trovy konania. Platí to aj pre trovy konania ECHA v odvolacom konaní.

165. Čo sa týka trov konania ECHA vzniknutých v konaní pred Všeobecným súdom, aj naďalej platia dôvody uvedené v bode 310 napadnutého rozsudku.

166. Komisia preto musí nahradiť trovy konania, ktoré vznikli spoločnosti ClientEarth, a znášať svoje vlastné trovy konania. Naproti tomu ECHA znáša svoje vlastné trovy konania na oboch stupňoch.

VII. Návrh

167. Súdnemu dvoru preto navrhujem, aby rozhodol takto: 1. Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie zo 4. apríla 2019, ClientEarth/Komisia (T‑108/17, EU:T:2019:215), sa zrušuje. 2. Rozhodnutie Európskej komisie C(2016) 8454 final zo 7. decembra 2016 je neplatné. 3. Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy, ktoré vznikli spoločnosti ClientEarth. Európska chemická agentúra znáša svoje vlastné trovy konania.

( 1 ) Jazyk prednesu: nemčina.

( 2 ) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 z 18. decembra 2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemikálií (REACH) a o zriadení Európskej chemickej agentúry, o zmene a doplnení smernice 1999/45/ES a o zrušení nariadenia Rady (EHS) č. 793/93 a nariadenia Komisie (ES) č. 1488/94, smernice Rady 76/769/EHS a smerníc Komisie 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Ú. v. EÚ L 396, 2006, s. 1); relevantné je v znení nariadenia Komisie (EÚ) 2016/217 zo 16. februára 2016 (Ú. v. L 40, 2016, s. 1).

( 3 ) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 zo 6. septembra 2006 o uplatňovaní ustanovení Aarhuského dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia na inštitúcie a orgány Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 264, 2006, s. 13).

( 4 ) Dohovor z roku 1998 o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (Ú. v. EÚ L 124, 2005, s. 4), prijatý rozhodnutím Rady 2005/370/ES zo 17. februára 2005 (Ú. v. L 124, 2005, s. 1).

( 5 ) Nariadenie Komisie zo 17. februára 2011, ktorým sa mení a dopĺňa príloha XIV k nariadeniu Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemikálií („REACH“) (Ú. v. EÚ L 44, 2011, s. 2).

( 6 ) Nazývané tiež endokrinné disruptory, Takéto látky ovplyvňujú hormonálny systém.

( 7 ) Napadnutie tohto rozhodnutia bolo zamietnuté aj uznesením Súdneho dvora z 11. mája 2017, Deza/ECHA (T‑115/15, EU:T:2017:329), a rozsudkom Súdneho dvora z 23. januára 2019, Deza/ECHA (C‑419/17 P, EU:C:2019:52).

( 8 ) Vykonávacie rozhodnutie C(2017) 4462 final (https://echa.europa.eu/documents/10162/88c20879‑606b‑03a6‑11e4‑9edb90e7e615).

( 9 ) Dokument má číslo spisu „ECHA/RAC/SEAC Opinion No. AFA‑0‑0000004151‑87‑17/D“ a názov „Stanovisko k žiadosti o autorizáciu vzhľadom na používanie bis(2‑etylhexyl)‑ftalátu (DEHP): zmes recyklovaného mäkkého PVC s obsahom DEHP v zlúčeninách a suchých látkach“.

( 10 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/98/ES z 19. novembra 2008 o odpade a o zrušení určitých smerníc (Ú. v. EÚ L 312, 2008, s. 3).

( 11 ) Rozsudok z 12. septembra 2019, TestBioTech a i./Komisia (C‑82/17 P, EU:C:2019:719). Naproti tomu rozsudky z 13. januára 2015, Rada a i./Vereniging Milieudefensie a Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht (C‑401/12 P až C‑403/12 P, EU:C:2015:4), ako aj Rada a Komisia/Stichting Natuur en Milieu a Pesticide Action Network Europe (C‑404/12 P a C‑405/12 P, EU:C:2015:5), ako aj z 3. septembra 2020, Mellifera/Komisia (C‑784/18 P, neuverejnený, EU:C:2020:630), sa týkali uplatniteľnosti tohto konania.

( 12 ) Pozri návrhy, ktoré som predniesla vo veci Bayer CropScience a Bayer/Komisia (C‑499/18 P, EU:C:2020:735, bod 57 a nasl. a tam uvedená judikatúra).

( 13 ) Pozri bod 19 vyššie.

( 14 ) Stanovisko z 22. októbra 2014 (citované v poznámke pod čiarou 9), oddiel 10, s. 17.

( 15 ) Odsek 4 poznámok k článku 57 návrhu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemických látok (REACH), o zriadení Európskej chemickej agentúry a o zmene a doplnení smernice 1999/45/ES a nariadenia Rady (ES) {o perzistentných organických škodlivinách} {SEK(2003) 1171}/*KOM(2003) 644 final – COD 2003/0256 */.

( 16 ) Rozsudky z 29. októbra 1980, Roquette Frères/Rada (138/79, EU:C:1980:249, bod 25); z 25. júna 1997, Taliansko/Komisia (C‑285/94, EU:C:1997:313, body 22 a 23); z 9. novembra 2006, Agraz a i./Komisia (C‑243/05 P, EU:C:2006:708, bod 73).

( 17 ) Rozsudky z 18. júla 2007, Industrias Químicas del Vallés/Komisia (C‑326/05 P, EU:C:2007:443, bod 77); z 22. decembra 2010, Gowan Comércio Internacional e Serviços (C‑77/09, EU:C:2010:803, bod 57), a z 22. novembra 2017, Komisia/Bilbaína de Alquitranes a i. (C‑691/15 P, EU:C:2017:882, bod 35).

( 18 ) Rozsudky z 23. septembra 2003, Komisia/Dánsko (C‑192/01, EU:C:2003:492, bod 51); z 22. decembra 2010, Gowan Comércio Internacional e Serviços (C‑77/09, EU:C:2010:803, bod 75), ako aj z 1. októbra 2019, Blaise a i. (C‑616/17, EU:C:2019:800, bod 46 a tam uvedená judikatúra, ako aj bod 94).

( 19 ) Rozsudok z 28. marca 2019, Verlezza a i. (C‑487/17 až C‑489/17, EU:C:2019:270, bod 57). Pozri tiež rozsudky z 29. júla 2019, Inter‑Environnement Wallonie a Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, bod 134); z 10. októbra 2019, Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, bod 66), a z 24. októbra 2019, Prato Nevoso Termo Energy (C‑212/18, EU:C:2019:898, bod 58).

( 20 ) Pozri článok 1 ods. 1, ako aj odôvodnenia 1, 3 a 7 nariadenia REACH a ich právny základ, článok 95 ods. 3 Zmluvy o ES (teraz článok 114 ods. 3 ZFEÚ), ako aj článok 3 ods. 3 ZEÚ, a článok 35, ako aj 37 Charty základných práv.

( 21 ) Rozsudok Všeobecného súdu z 11. mája 2017, Deza/ECHA (T‑115/15, EU:T:2017:329, bod 145).

( 22 ) Rozsudok Súdneho dvora z 23. januára 2019, Deza/ECHA (C‑419/17 P, EU:C:2019:52).

( 23 ) Bod 3.2 písm. i) sporného rozhodnutia o žiadosti o preskúmanie.

( 24 ) Rozsudky zo 7. februára 1979, Francúzsko/Komisia (15/76 a 16/76, EU:C:1979:29, bod 7); z 10. júla 1986, Belgicko/Komisia (234/84, EU:C:1986:302, bod 16); zo 17. mája 2001, IECC/Komisia (C‑449/98 P, EU:C:2001:275, bod 87); z 15. apríla 2008, Nuova Agricast (C‑390/06, EU:C:2008:224, bod 54 a nasl.), a z 10. septembra 2019, HTTS/Rada (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, bod 37).

( 25 ) Pozri bod 19 vyššie.

( 26 ) Pozri bod 44 vyššie.

( 27 ) Committee for Risk Assessment (RAC) a Committee for Socio‑economic Analysis (SEAC), Opinion on a Review Report for: Formulation of recycled soft PVC containing DEHP in compounds and dry‑blends (ECHA/RAC/SEAC: AFA‑O‑0000006672‑71‑01/D) z 30. novembra 2018.

( 28 ) Rozsudky z 12. septembra 2019, TestBioTech a i./Komisia (C‑82/17 P, EU:C:2019:719, bod 37), a z 3. septembra 2020, Mellifera/Komisia (C‑784/18 P, neuverejnený, EU:C:2020:630, bod 63).

( 29 ) Rozsudky z 12. septembra 2019, TestBioTech a i./Komisia (C‑82/17 P, EU:C:2019:719, bod 38), a z 3. septembra 2020, Mellifera/Komisia (C‑784/18 P, neuverejnený, EU:C:2020:630, bod 64).

( 30 ) Rozsudok z 12. septembra 2019, TestBioTech a i./Komisia (C‑82/17 P, EU:C:2019:719, bod 38).

( 31 ) Rozsudok z 12. septembra 2019, TestBioTech a i./Komisia (C‑82/17 P, EU:C:2019:719, bod 39).

( 32 ) Rozsudky z 29. septembra 1998, Komisia/Nemecko (C‑191/95, EU:C:1998:441, bod 55), a zo 14. októbra 2010, Komisia/Rakúsko (C‑535/07, EU:C:2010:602, bod 41).

( 33 ) Rozsudok z 13. marca 2007, HABM/Kaul (C‑29/05 P, EU:C:2007:162, najmä body 53 a 54).

( 34 ) Rozsudky z 1. júna 1994, Komisia/Brazzelli Lualdi a i. (C‑136/92 P, EU:C:1994:211, bod 59); z 29. septembra 2011, Elf Aquitaine/Komisia (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, bod 35), a zo 17. decembra 2020, De Masi a Varoufakis/EZB (C‑342/19 P, EU:C:2020:1035, bod 34).

( 35 ) Pozri dôkazy v poznámke pod čiarou 24.

( 36 ) Rozsudky z 20. decembra 2017, Protect Natur‑, Arten‑ a Landschaftsschutz Umweltorganisation (C‑664/15, EU:C:2017:987, body 88 a 89), ako aj zo 14. januára 2021, Stichting Varkens in Nood (C‑826/18, EU:C:2021:7, bod 63).

( 37 ) Pozri rozsudok z 19. septembra 2002, Nemecko/Komisia (C‑377/99, EU:C:2002:504, bod 68), v súvislosti s odvolaním z 24. septembra 2002, Falck a Acciaierie di Bolzano/Kommission (C‑74/00 P a C‑75/00 P, EU:C:2002:524, bod 178); z 18. januára 2007, PKK a KNK/Rada (C‑229/05 P, EU:C:2007:32, bod 66); z 10. apríla 2014, Areva a i./Komisia (C‑247/11 P a C‑253/11 P, EU:C:2014:257, bod 114), a z 28. júla 2016, Tomana a i./Rada a Komisia (C‑330/15 P, neuverejnený, EU:C:2016:601, bod 33), ako aj v súvislosti s konaním o nesplnenie povinnosti rozsudok z 26. apríla 2005, Komisia/Írsko (C‑494/01, EU:C:2005:250, bod 38), a z 11. júla 2013, Komisia/Holandsko (C‑576/10, EU:C:2013:510, body 31 a 32).

( 38 ) V súvislosti s odvolaním rozsudky z 18. januára 2007, PKK a KNK/Rada (C‑229/05 P, EU:C:2007:32, bod 64); z 10. júla 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, bod 63), a z 24. septembra 2009, Erste Bank der österreichischen Sparkassen/Komisia (C‑125/07 P, C‑133/07 P a C‑137/07 P, EU:C:2009:576, bod 310).

( 39 ) Rozsudok z 28. marca 2019, Tallinna Vesi (C‑60/18, EU:C:2019:264, body 20 a 21).

( 40 ) Rozsudok z 24. októbra 2019, Prato Nevoso Termo Energy (C‑212/18, EU:C:2019:898, bod 58).

( 41 ) Pozri najmä bod 83 vyššie.

( 42 ) Pozri bod 85 vyššie.

( 43 ) Rozsudok z 12. septembra 2019, TestBioTech a i./Komisia (C‑82/17 P, EU:C:2019:719, bod 69).

( 44 ) Rozsudky z 21. júla 2011, Nickel Institute (C‑14/10, EU:C:2011:503, bod 60), a Etimine (C‑15/10, EU:C:2011:504, bod 60), ako aj uznesenia z 22. mája 2014, Bilbaína de Alquitranes a i./ECHA (C‑287/13 P, neuverejnené, EU:C:2014:599, bod 19), a zo 4. septembra 2014, Rütgers Germany a i./ECHA (C‑288/13 P, neuverejnené, EU:C:2014:2176, bod 25), Cindu Chemicals a i./ECHA (C‑289/13 P, neuverejnené, EU:C:2014:2175, bod 25), a Rütgers Germany a i./ECHA (C‑290/13 P, neuverejnené, EU:C:2014:2174, bod 25). Pozri tiež rozsudok Všeobecného súdu z 11. mája 2017, Deza/ECHA (T‑115/15, EU:T:2017:329, body 163 a 164), ako aj rozsudok Súdneho dvora z 23. januára 2019, Deza/ECHA (C‑419/17 P, EU:C:2019:52, bod 82).

( 45 ) Rozsudok z 21. mája 2015, Schräder/CPVO (C‑546/12 P, EU:C:2015:332).

( 46 ) Rozsudky z 18. júla 2007, Industrias Químicas del Vallés/Komisia (C‑326/05 P, EU:C:2007:443, bod 76), ako aj z 22. decembra 2010, Gowan Comércio Internacional e Serviços (C‑77/09, EU:C:2010:803, bod 56).

( 47 ) Rozsudky z 18. júla 2007, Industrias Químicas del Vallés/Kommission (C‑326/05 P, EU:C:2007:443, bod 77); z 22. decembra 2010, Gowan Comércio Internacional e Serviços (C‑77/09, EU:C:2010:803, bod 57), a z 22. novembra 2017, Komisia/Bilbaína de Alquitranes a i. (C‑691/15 P, EU:C:2017:882, bod 35).

( 48 ) Rozsudky z 29. októbra 1980, Roquette Frères/Rada (138/79, EU:C:1980:249, bod 25); z 25. júna 1997, Taliansko/Komisia (C‑285/94, EU:C:1997:313, body 22 a 23), a z 9. novembra 2006, Agraz a i./Komisia (C‑243/05 P, EU:C:2006:708, bod 73).

( 49 ) Doposiaľ bola okrem spornej autorizácie udelená už len jedna autorizácia na použitie DEHP pre hnacie jednotky lietadiel, zatiaľ čo od roku 2013 sú prejednávané tri širšie koncipované žiadosti o autorizáciu (https://echa.europa.eu/applications‑for‑authorisation‑previous‑consultations?diss=true&search_criteria_ecnumber=204‑211‑0&search_criteria_casnumber=117‑81‑7&search_criteria_name=Bis%282‑ethylhexyl%29+phthalate). Tieto žiadosti však výrobcovi podľa článku 56 ods. 1 písm. d) nariadenia REACH umožňujú, aby DEHP naďalej uvádzal na trh vo vzťahu k žiadaným použitiam.

( 50 ) Bod 51 prílohy XVII nariadenia REACH do 7. júla 2020 zakazoval použitie v hračkách a v detskom tovare. Odvtedy je použitie všeobecne zakázané až na určité výnimky.

( 51 ) Piate odôvodnenie rozhodnutia o autorizácii.