ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Na jednej strane z toho vyplýva, že rokovací poriadok parlamentu môže stanoviť možnosť sankcionovať vyjadrenia poslancov iba v prípade, že by tým ohrozovali riadne fungovanie Parlamentu alebo predstavovali vážne nebezpečenstvo pre spoločnosť, akými sú výzvy na násilie alebo rasovú nenávisť. Na druhej strane právomoc priznaná parlamentom uložiť disciplinárne sankcie na účely zabezpečenia riadneho výkonu ich činností alebo ochrany istých práv, základných zásad alebo slobôd by sa mala zosúladiť s potrebou zabezpečiť rešpektovanie slobody prejavu poslancov.

Vzhľadom na osobitný význam, ktorý má sloboda prejavu poslancov a striktné hranice, za ktorých ju možno obmedziť, články 11 a 166 rokovacieho poriadku parlamentu sa majú vykladať tak, že neumožňujú sankcionovať poslanca z dôvodu vyjadrení prednesených v rámci jeho parlamentných funkcií pri absencii mimoriadne závažného narušenia poriadku alebo chodu Parlamentu. Navyše článok 11 ods. 2 prvý pododsek rokovacieho poriadku ako aj článok 166 ods. 2 tohto poriadku sa týka „správania“ poslancov, ktoré musí rešpektovať určité povinnosti a nesmie narúšať riadny priebeh parlamentnej činnosti a poriadok v priestoroch Parlamentu. Naproti tomu sa tam nespomínajú vyjadrenia, príhovory alebo prejavy, a teda nemôžu byť ako také predmetom sankčného opatrenia. Napokon porušenie zásad stanovených v článku 11 rokovacieho poriadku, na ktoré odkazuje článok 166 uvedeného rokovacieho poriadku, za predpokladu, že by bolo preukázané, nemôže byť samo ako také sankcionované, ale len v prípade, že sa spája so závažným narušením chodu Parlamentu. Vyplýva z toho, že aj za predpokladu, že sa vyjadrenia uvedené v rámci parlamentných funkcií môžu prirovnať k správaniu sa a z tohto dôvodu by mohli predstavovať porušenie zásad a hodnôt stanovených v článku 11 rokovacieho poriadku, nemôžu byť predmetom sankcie pri absencii mimoriadne závažného narušenia poriadku alebo chodu Parlamentu.

(pozri body 63, 65, 66, 68)
Záväzky prijaté stranami s cieľom odstrániť vážne pochybnosti, ktoré vyvoláva koncentrácia, a dosiahnuť jej zlučiteľnosť s vnútorným trhom všeobecne obsahujú revíznu doložku, ktorá stanovuje podmienky, za ktorých môže Komisia na žiadosť subjektu, ktorý je výsledkom koncentrácie, priznať predĺženie lehôt alebo zrušiť, zmeniť alebo nahradiť uvedené záväzky. Ako vyplýva z bodu 74 oznámenia Komisie o nápravných opatreniach akceptovateľných v zmysle nariadenia Rady č. 139/2004 a nariadenia č. 802/2004, zrušenie záväzkov alebo ich zmena predstavuje osobitný záujem v prípade záväzkov týkajúcich sa správania, ktoré môžu trvať niekoľko rokov a pre ktoré nie je možné v čase prijatia rozhodnutia Komisie o koncentrácii, na základe ktorého sa tieto záväzky stali povinné, predvídať určité okolnosti. Cieľom záväzkov je totiž napraviť problémy s hospodárskou súťažou uvedené v rozhodnutí o povolení koncentrácie, takže by mohlo byť potrebné zmeniť ich obsah alebo by mohli byť odstránené v závislosti od vývoja situácie na trhu.

Základné normy nariadenia č. 139/2004 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi zverujú Komisii určitú diskrečnú právomoc, najmä vo vzťahu k posúdeniam ekonomickej povahy. To platí v prípade posúdenia nielen zlučiteľnosti koncentrácie, ale aj potreby získať záväzky s cieľom odstrániť vážne pochybnosti, ktoré takáto koncentrácia vyvoláva.

Konkrétnejšie v súvislosti so žiadosťou o zrušenie záväzkov, ktoré boli vyhlásené za povinné na základe rozhodnutia, ktorým bola koncentrácia vyhlásená za zlučiteľnú s vnútorným trhom, hoci sú na preskúmanie koncentrácie potrebné predpovede o budúcom vývoji, ktoré sú tým ťažšie a neistejšie, čím viac je ich časový horizont širší, preskúmanie žiadosti o zrušenie záväzkov nevyhnutne nevykazuje rovnaké ťažkosti v prípade analýzy budúceho vývoja. Rovnako nijaké ustanovenie nestanovuje lehotu, v rámci ktorej by sa malo vykonať konanie o preskúmaní alebo sa mali uskutočniť určité fázy tohto konania, ani všeobecne neupravuje a neorganizuje takéto konanie. Nič to nemení na tom, že posúdenie žiadosti o zrušenie záväzkov zahŕňa, rovnako ako ostatné rozhodnutia v oblasti koncentrácie, niekedy zložité ekonomické hodnotenia najmä s cieľom overiť, či sa situácia na trhu v širšom zmysle významne a trvalo zmenila, takže záväzky už nie sú potrebné na vyriešenie problémov s hospodárskou súťažou, ktoré boli identifikované v rozhodnutí o koncentrácii, na základe ktorého boli záväzky vyhlásené za povinné.

Komisia preto disponuje tiež určitou diskrečnou právomocou na posúdenie žiadosti o zrušenie záväzkov, ktoré zahŕňa zložité ekonomické hodnotenia. V dôsledku toho musí súd Únie preskúmať výkon takejto právomoci vzhľadom na mieru voľnej úvahy, ktorá vyplýva z noriem ekonomickej povahy, ktoré sú súčasťou režimu koncentrácií. Komisia je však povinná vykonať náležité preskúmanie žiadosti o zrušenie záväzkov, v prípade potreby vykonať vyšetrovanie, prijať primerané opatrenia týkajúce sa dokazovania a založiť svoje zistenia na všetkých relevantných údajoch.

(pozri body 33 – 39, 41)
Ak žiadosť o preskúmanie rozhodnutia výberovej komisie výberového konania podanú uchádzačom uvedeného výberového konania zamietne Európsky úrad pre výber pracovníkov (EPSO) z dôvodu zmeškania lehoty, tento uchádzač má záujem na tom, aby zákonnosť rozhodnutia preskúmal súd Únie. Takéto zamietnutie bráni tomu, aby samotná výberová komisia preskúmala túto žiadosť o preskúmanie, ale jeho zrušenie Všeobecným súdom by viedlo k prijatiu nového rozhodnutia o uvedenej žiadosti.

Ak bude totiž odpoveď na žiadosť o preskúmanie kladná, dotknutá osoba bude znovu začlenená do výberového konania, a to do tej fázy, z ktorej bola vylúčená, bez ohľadu na to, ako ďaleko výberové konanie pokročilo. Okolnosť, že verejné výberové konanie bolo medzičasom ukončené, tento záver nespochybňuje, keďže žalobkyňa má naďalej prinajmenšom záujem na vydaní rozhodnutia týkajúceho sa zákonnosti predmetného výberového konania s tým cieľom, aby v budúcnosti nedošlo k opakovanej nezákonnosti v rámci takého konania, ktoré je analogické konaniu v prejednávanej veci. Nie je totiž vylúčené, že EPSO môže mať v neskoršom a analogickom výberovom konaní podobné postavenie. Za týchto okolností sa inštitúcia nemôže dovolávať neprípustnosti žaloby z dôvodu, že verejné výberové konanie bolo medzičasom ukončené.

(pozri body 34, 35)
V rámci žaloby podanej členským štátom proti rozhodnutiu Komisie pozastaviť tomuto štátu mesačné platby z Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF), možnosť členského štátu dovolávať sa pred súdom Únie porušenia zásady proporcionality nevyžaduje, aby tento štát vopred predložil takýto žalobný dôvod pred Komisiou v rámci správneho konania, ktoré predchádza prijatiu uvedeného aktu. V práve Únie totiž neexistuje pravidlo, podľa ktorého by právo členského štátu dovolávať sa určitých právnych skutočností zaniklo, keby ho členský štát neuplatnil v správnom konaní pred Komisiou. Ako vyplýva z článku 41 ods. 3 nariadenia č. 1306/2013 o financovaní, riadení a monitorovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky, Komisia je povinná dodržiavať zásadu proporcionality a úlohou súdu Únie je overiť, či sa to od neho požaduje. Komisia musí prijať konečné rozhodnutie v súlade s právom bez ohľadu na to, či ten, komu bolo rozhodnutie adresované, skutočne uplatnil svoje právo na obranu v správnom konaní a bez ohľadu na rozsah tohto uplatnenia.

Okrem toho analogické uplatnenie usmernení Komisie pre výpočet finančných opráv v rámci postupov o overení súladu a rozpočtového schválenia účtovných závierok pre výpočet výšky sadzby pozastavenia mesačných platieb členskému štátu samo osebe neumožňuje preukázať neprimeranosť pozastavenej sumy. Navyše vzhľadom na neexistenciu iných relevantných údajov, ktoré by boli k dispozícii, pokiaľ ide o deklarované plochy, ktoré skutočne predstavovali problém z hľadiska zistených nedostatkov, nie je uplatnenie paušálnej hodnoty Komisiou ako také metodicky neprimerané.

(pozri body 120, 132)
Nariadenie 2015/2424, ktorým sa mení nariadenie č. 207/2009 o ochrannej známke Európskej únie a nariadenie č. 2868/95, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94, a zrušuje nariadenie č. 2869/95 o poplatkoch splatných Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) zmenilo znenie článku 7 ods. 1 písm. e) bodu ii) nariadenia č. 207/2009, ktorý sa týka hmotnoprávneho ustanovenia, a presnejšie jedného z absolútnych dôvodov, pre ktoré sa môže zamietnuť zápis označenia, alebo v spojení s článkom 52 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009, jedného z absolútnych dôvodov neplatnosti, pre ktoré môže byť ochranná známka vyhlásená za neplatnú. Nariadenie 2015/2424 pritom vstúpilo do platnosti 23. marca 2016 a z jeho znenia, cieľa a štruktúry nevyplýva, že by sa článok 7 ods. 1 písm. e) bod ii) nariadenia č. 207/2009, v znení vyplývajúcom z nariadenia 2015/2424, mal vzťahovať na situácie, ktoré vznikli pred jeho vstupom do platnosti.

(pozri bod 20)
Právo požadovať ochranu legitímnej dôvery predpokladá splnenie troch podmienok, a to po prvé, že administratíva Únie poskytla dotknutej osobe presné, bezpodmienečné a zhodujúce sa ubezpečenia pochádzajúce z oprávnených a spoľahlivých zdrojov, po druhé, že tieto ubezpečenia sú spôsobilé vyvolať legitímne očakávanie u toho, komu sú určené, a po tretie, že poskytnuté ubezpečenia sú v súlade s uplatniteľnými normami.

Povinnosť vydať všeobecné vykonávacie ustanovenia v súlade s postupom upraveným v článku 110 ods. 1 služobného poriadku vtedy, ak je to výslovne stanovené. Ak to výslovne stanovené nie je, pripúšťa sa taká povinnosť iba výnimočne, teda v prípade, keď sú ustanovenia služobného poriadku natoľko nejasné a nepresné, že ich nemožno uplatniť spôsobom, ktorý by bol úplne zbavený svojvoľnosti.

V tomto ohľade rozhodovacia právomoc, ktorú článok 15 druhá veta prílohy X služobného poriadku priznáva menovaciemu orgánu, sa netýka všeobecne záväzného rozhodnutia, ale rozhodnutí s individuálnou pôsobnosť, ktoré musia byť prijaté v mimoriadnych prípadoch, pričom pri výkone tejto právomoci musí tento orgán zohľadniť individuálnu situáciu svojich zamestnancov, ktorí požiadali o náhradu nákladov na vzdelanie presahujúcich hornú hranicu stanovenú služobným poriadkom pre tretie krajiny. V tejto súvislosti musí mať menovací orgán flexibilitu, ktorá mu umožní zohľadniť na jednej strane individuálnu situáciu každého zamestnanca Európskej služby pre vonkajšiu činnosť, ktorý podal žiadosť o náhradu nákladov na vzdelanie presahujúcich hornú hranicu stanovenú služobným poriadkom pre tretie krajiny, a na druhej strane rozpočtové obmedzenia, ktorým podlieha náhrada týchto nákladov.

Vzhľadom na tieto úvahy nemožno článok 1 tretí odsek prílohy X služobného poriadku vykladať tak, že Európskej službe pre vonkajšiu činnosť ukladá povinnosť prijať všeobecné vykonávacie ustanovenia týkajúce sa výkonu rozhodovacej právomoci priznanej článkom 15 druhou vetou prílohy X služobného poriadku.

Vzhľadom na mimoriadnu povahu rozhodnutí menovacieho orgánu o prekročení hornej hranice stanovenej služobným poriadkom pre tretie krajiny podľa článku 15 druhej vety prílohy X služobného poriadku a skutočnosť, že tento orgán musí mať určitú flexibilitu pri uplatňovaní tohto ustanovenia, sa teda nemožno domnievať, že skutočnosť, že tento článok ponecháva uvedenú orgánu širokú mieru voľnej úvahy, stačí na preukázanie, že toto ustanovenie je nejasné alebo nepresné.

(pozri body 159, 165, 169, 173)
Aktmi alebo rozhodnutiami, ktoré môžu byť predmetom žaloby o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ, sú len opatrenia s právne záväznými účinkami, ktoré môžu zasiahnuť do záujmov žalobkýň tým, že podstatným spôsobom zmenia ich právne postavenie. Okrem toho nemôže byť predmetom žaloby o neplatnosť akt, ktorý nie je spôsobilý vyvolávať právne účinky, ani nie je určený na to, aby také účinky vyvolával. Na to, aby sa určilo, či napadnutý akt vyvoláva takéto účinky, je potrebné vziať do úvahy jeho podstatu.

Z toho vyplýva, že rozhodnutie Komisie o vyradení spoločnosti zo zoznamu spoločností zapísaných pod doplnkovým kódom TARIC A 950 a jej zapísaní pod doplnkovým kódom TARIC C 129 má právne účinky, ktoré realizujú vnútroštátne colné orgány od okamihu vytvorenia doplnkového kódu TARIC C 129, a jeho cieľom je zabezpečiť, aby tieto orgány už viac nevyberali antidumpingové clo pri výrobkoch vyrobených touto spoločnosťou, ako bolo stanovené vykonávacím nariadením 2015/2272, hoci toto nariadenie nebolo zrušené ani vyhlásené za neplatné súdom Únie. Právne účinky tohto rozhodnutia, teda môžu mať vplyv na záujmy podnikov, ktoré sú príčinou antidumpingového prešetrovania

(pozri body 22, 23, 32, 34)
Na účely overenia otázky, či napadnutý regulačný akt obsahuje vykonávacie opatrenia na posudzovanie prípustnosti žaloby o neplatnosť podanej proti tomuto aktu na základe článku 263 štvrtého odseku tretej časti ZFEÚ, treba vychádzať z postavenia osoby, ktorá žalobu podala, a z predmetu tejto žaloby.

V tejto súvislosti sa jednoduché vykonávacie rozhodnutia vo vzťahu k iným osobám nesmú zamieňať s vykonávacími opatreniami uvedenými v tomto ustanovení. Ak by sa totiž mali všetky vykonávacie rozhodnutia, najmä tie, ktoré majú ako „represívne“ alebo „nepriaznivé“ trestať nedodržanie regulačného aktu, takisto považovať za vykonávacie opatrenia, zaradenie tretieho variantu do štvrtého odseku článku 263 Zmluvy o FEÚ by bolo často zbavené pôsobnosti, hoci práve týmto ustanovením sa zohľadňoval záujem na zabezpečení toho, aby osoby podliehajúce súdnej právomoci nemuseli vyvolať uplatnenie „represívnych“ alebo „nepriaznivých“ opatrení voči svojej osobe na to, aby mohli dosiahnuť preskúmanie zákonnosti tohto regulačného aktu v prejudiciálnom konaní.

(pozri body 39, 40)
Zákaz priameho alebo nepriameho financovania vnútroštátnych politických strán upravený v článku 7 nariadenia č. 2004/2003 o štatúte a financovaní politických strán na európskej úrovni je jasný. Zákaz nepriameho financovania je v skutočnosti dôsledkom zákazu priameho financovania, pretože v opačnom prípade by tento zákaz bolo možné jednoducho obísť. Čo sa týka zákazu nepriameho financovania, treba konštatovať, že ide o abstraktný právny pojem a že dotknuté ustanovenie neobsahuje vyčerpávajúcu definíciu tohto pojmu, ani zoznam druhov správania, ktoré by patrili do pôsobnosti tohto zákazu. Subjekt, ktorý koná s náležitou starostlivosťou, však musí byť schopný predpokladať, že v prípade, keď vnútroštátna politická strana získa finančnú výhodu preto, že jej nevzniknú náklady, ktoré by inak musela znášať, hoci nedošlo k priamemu prevodu finančných prostriedkov, ide o nepriame financovanie. Inými slovami, nemožno prijať tvrdenie, že obozretná politická strana na európskej úrovni by nedokázala predvídať, že poskytnutie akejkoľvek výhody vnútroštátnej politickej strane bez toho, aby táto strana znášala príslušné výdavky, predstavuje nepriame financovanie činností tejto strany. V dôsledku toho nie je článok 7 nariadenia č. 2004/2003 v rozpore so zásadou právnej istoty.

(pozri bod 72)
Európska komisia neporušuje zásadu riadnej správy vecí verejných zakotvenú v článku 41 ods. 1 a 2 Charty základných práv Európskej únie, ani právo na obhajobu podnikov príjemcov pomoci, keď prijíma rozhodnutie vyhlasujúce pomoc za nezlučiteľnú s vnútorným trhom a nariaďujúce jej vymáhanie bez toho, aby umožnila uvedeným príjemcom prístup k spisu a vopred im oznámila skutočnosti a okolnosti, z ktorých chce vychádzať pri tomto rozhodnutí. V konaní o preskúmaní štátnej pomoci sa totiž príjemcovia pomoci nemôžu dovolávať skutočného práva na obhajobu.

V tejto súvislosti cieľom Charty nebolo zmeniť povahu preskúmania štátnej pomoci, ktoré bolo zavedené Zmluvou o FEÚ, ani priznať tretím osobám právo na nahliadnutie, ktoré článok 108 ZFEÚ neupravuje. Ak by sa dotknutým osobám v rámci konania o preskúmaní štátnej pomoci umožnilo získať prístup k dokumentom založeným v spise správneho konania Komisie, režim preskúmavania štátnej pomoci upravený v článku 108 ZFEÚ by bol ohrozený. Rovnako povinnosť Komisie vopred oznámiť príjemcom pomoci skutočnosti, z ktorých chce vychádzať vo svojom konečnom rozhodnutí, by znamenalo vytvorenie kontradiktórnej diskusie, ako je tá, ktorá sa vedie s členským štátom zodpovedným za poskytnutie pomoci, hoci príjemcovia pomoci majú v konaní v podstate iba úlohu zdroja informácií.

Dotknuté osoby v zmysle článku 108 ods. 2 ZFEÚ však majú právo zúčastniť sa správneho konania v primeranom rozsahu vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci. Rozhodnutie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania musí teda umožniť dotknutým osobám účinne sa zúčastniť na uvedenom konaní, v rámci ktorého budú mať možnosť uplatniť svoje tvrdenia. V tejto súvislosti stačí, ak sa dotknuté osoby môžu zoznámiť s úvahami, ktoré viedli Komisiu k predbežnej domnienke, že dotknuté opatrenie by mohlo byť novou pomocou nezlučiteľnou so spoločným trhom.

(pozri body 52 – 55, 57, 68, 71)
O porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, ktorá predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie zakotvenú v článkoch 20 a 21 Charty základných práv Európskej únie a uplatniteľnú v práve verejnej služby Únie, ide vtedy, ak sa na dve kategórie osôb, ktorých skutková a právna situácia sa podstatne neodlišuje, uplatňuje odlišné zaobchádzanie pri ich zaradení a ak takéto rozdielne zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené. Pri uplatnení tejto zásady sa v rámci preskúmania porovnávaných situácií musia zohľadniť všetky skutočnosti, ktoré ich charakterizujú. Zásada rovnosti zaobchádzania znamená, že všetci úradníci povýšení do tej istej platovej triede majú pri rovnakých zásluhách rovnaké vyhliadky na povýšenie do vyššej platovej triedy.

Pokiaľ ide o úradníkov „administrátorov“ platovej triedy AD 5 až AD 11, treba konštatovať, že nie sú objektívne v rovnakej situácii ako úradníci platových tried AD 12 alebo AD 13, keďže na rozdiel od týchto posledných ešte nedosiahli maximálnu platovú triedu stanovenú pre typ pracovného miesta, na ktoré môžu postúpiť.

Vzhľadom na povahu funkcií zverených vedúcim útvarov, ktoré sú podstatne významnejšie než funkcie administrátorov, ktorí práve podliehajú dohľadu týchto vedúcich útvarov, dotknuté osoby, ak sú zaradené na pracovné miesta typu „administrátor“, nemôžu tvrdiť, že sa nachádzajú v porovnateľnej situácii s týmito vedúcimi útvarov. Pokiaľ ide o „poradcov alebo rovnocenné pozície“, títo, rovnako ako „vedúci útvarov alebo rovnocenné pozície“ alebo úradníci, ktorí sú prijatí do zamestnania Komisiou ako „uznávaní odborníci“, musia vykonávať odlišné alebo doplňujúce funkcie vo vzťahu k funkciám „administrátorov“, a teda majú zodpovednosť dohľadu, ktorá sa prejavuje ako „významná zodpovednosť“, alebo prípadne zodpovednosť významnejšiu, než akú mali v minulosti, ktorá môže za účinnosti služobného poriadku úradníkov zmeneného nariadením č. 1023/2013 odôvodniť, že „právni poradcovia“ a „uznávaní odborníci“ zastávajú miesta patriace do typu pracovného miesta „poradca alebo rovnocenná pozícia“ platovej triedy AD 13 s možnosťou povýšenia do platovej triedy AD 14, na rozdiel od prípadu „administrátorov“ platových tried AD 12 alebo AD 13.

(pozri body 62, 64, 65, 67, 68)
V rámci žiadosti o vyradenie dokumentov nachádzajúcich sa v spise vo veci predloženej súdu Únie ani prípadný dôverný charakter dotknutých dokumentov, ani skutočnosť, že mohli byť získané nezákonne, v zásade nebránia tomu, aby sa ponechali v spise. V prvom rade totiž neexistuje ustanovenie, ktoré by výslovne zakazovalo zobrať do úvahy nezákonne získané dôkazy. V druhom rade nie je nevylúčené, že aj interné dokumenty sa môžu v určitých prípadoch legitímne nachádzať v spise v určitej veci. Pokiaľ ide o vyváženie chránených záujmov, je potrebné prihliadnuť na dôkaznú hodnotu sporných dokumentov, ktorých autenticita nebola spochybnená, na podmienky, za ktorých boli získané, a na internú, dôvernú alebo osobnú povahu týchto dokumentov.

V súvislosti s vypracovaním hodnotiacej správy týkajúcej sa zamestnanca Európskej centrálnej banky samotné zapojenie nadriadených do pracovnej činnosti podriadených zamestnancov im umožňuje najlepším možným spôsobom hodnotiť činnosť osôb, ktoré riadia. Uznať argument, podľa ktorého by sa nemal vedúci oddelenia ani iný nadriadený v rámci oddelenia, na ktoré bol zamestnanec pridelený, zúčastniť na hodnotiacom pohovore, by viedlo k situácii, kedy by sa nezabezpečilo náležité hodnotenie výkonov zamestnancov a ich správania v služobnom pomere.

(pozri bod 95)
Povinnosť starostlivosti nemôže byť vykladaná v tom zmysle, že vyžaduje, aby bol menovací orgán povinný nahradiť stratu oprávnenosti na povýšenie do platovej triedy AST 10, o ktorej rozhodol normotvorca Únie, internými opatreniami smerujúcimi k vytvoreniu väčšieho počtu miest pre „samostatných asistentov“ platových tried AST 10 a AST 11, pretože takýto postup by priviedol menovací orgán k tomu, že by konal proti vôli normotvorcu Únie znížením chceného pôsobenia opatrení, ktoré prijal v rámci reformy.

(pozri bod 78)
Je teda potrebné pripomenúť, že zo samotnej povahy prechodného obdobia vyplýva, že ide o postupný prechod z jedného režimu do iného s cieľom vyriešiť problémy spojené so zavedením nového režimu alebo s cieľom predísť náhlej zmene predchádzajúceho režimu.

Vzhľadom na to, že smernica 2003/88 je konkrétnym vyjadrením zásady stanovenej v článku 31 ods. 2 Charty, ako to vyplýva z vysvetlení Konventu k tomuto článku, normotvorca, ktorý bol povinný dodržiavať tento článok, ktorý má rovnakú právnu silu ako Zmluvy, nemohol ignorovať obsah uvedenej smernice.

Aj keď zníženie počtu dní dovolenky za kalendárny rok samo osebe nestačí na konštatovanie zásahu do práva na dovolenku za kalendárny rok zaručeného v článku 31 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie, nie je to tak v prípade nového článku 6 prílohy X služobného poriadku úradníkov, ktorý výrazne skracuje dĺžku dovolenky úradníkov a zamestnancov Únie pôsobiacich v tretích krajinách, a to tým, že v priebehu troch rokov došlo k jej skráteniu zo 42 na 24 dní. Toto zníženie totiž nemožno považovať za zlučiteľné so zásadou upravenou v článku 31 ods. 2 Charty podporujúcou zlepšenie životných a pracovných podmienok dotknutých pracovníkov.

V tejto súvislosti skutočnosť, že počet dní dovolenky za kalendárny rok stanovený novým článkom 6 prílohy X služobného poriadku zostáva vyšší, než je minimálny počet požadovaný v zmysle článku 7 smernice 2003/88 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času, teda nestačí na to, aby sa dospelo k záveru, že tento nový článok neporušuje právo na dovolenku za kalendárny rok.

(pozri body 89, 90)