Vec T‑38/02

Groupe Danone

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Hospodárska súťaž – Kartely – Pokuty – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút – Oznámenie o spolupráci“

Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) z 25. októbra 2005

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Prístup k spisu – Predmet – Rešpektovanie práva na obhajobu – Rozsah – Skutočnosti v neprospech – Vylúčenie neoznámených dôkazov

(Článok 81 ods. 1 ES)

2. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Prístup k spisu – Dokumenty, ktoré neboli vo vyšetrovacom spise – Dokumenty, ktoré môžu slúžiť na obhajobu účastníkov konania –Povinnosť účastníkov konania požiadať o ich oznámenie

3. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Oznámenie o výhradách – Povinný obsah

(Nariadenie Rady č. 17)

4. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Právo na obhajobu – Súdne preskúmanie –Neobmedzená právomoc súdu Spoločenstva

(Článok 229 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 17)

5. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušení – Priťažujúce okolnosti – Povinnosť Komisie dodržiavať svoju predchádzajúcu rozhodovaciu prax – Neexistencia

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

6. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Prístup k spisu – Rozsah – Skutočnosti v neprospech ústne oznámené treťou osobou – Povinnosť sprístupniť ich dotknutému podniku, prípadne vytvoriť písomný dokument

7. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Primeranosť – Súdne preskúmanie – Skutočnosti, ktoré môžu byť zohľadnené súdom Spoločenstva – Informácie neobsiahnuté v rozhodnutí, ktorým sa ukladá pokuta, nevyžadované na jeho odôvodnenie – Zahrnutie

(Články 229 ES, 230 ES a 253 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 17)

8. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah – Rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty – Uvedenie kritérií posúdenia, ktoré Komisii umožnili merať závažnosť a dĺžku trvania porušenia – Dostatočné uvedenie

(Článok 253 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2 druhý pododsek; oznámenie Komisie 96/C 207/04 a 98/C 9/03)

9. Hospodárska súťaž – Kartely – Vymedzenie trhu – Predmet – Určenie vplyvu na obchod medzi členskými štátmi

(Článok 81 ods. 1 ES)

10. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenia – Pokuty – Určenie – Kritériá – Zvýšenie všeobecnej úrovne pokút – Prípustnosť – Podmienky

(Nariadenie Rady č. 17)

11. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Metóda stanovovania, ktorú definujú usmernenia vydané Komisiou – Povinnosť Komisie konať v súlade s nimi – Dôsledky – Povinnosť odôvodniť akúkoľvek odchýlku

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

12. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Porušenia považované za veľmi závažné len na základe ich samotnej povahy – Nevyhnutnosť určiť ich dopad a geografický rozsah – Neexistencia

(Nariadenie č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

13. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušení – Zohľadnenie celkového obratu dotknutého podniku a obratu dosiahnutého pri predaji tovarov, na ktoré sa porušenie vzťahuje – Hranice

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

14. Hospodárska súťaž – Kartely – Účasť na stretnutiach podnikov s protisúťažným cieľom – Okolnosť, ktorá pri nedištancovaní sa vo vzťahu k prijatým rozhodnutiam umožňuje dospieť k záveru o účasti na neskoršom karteli – Údajná účasť pod nátlakom – Okolnosť, ktorá nie je ospravedlnením pre podnik, ktorý nevyužil možnosť oznámenia príslušným orgánom

(Článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 3)

15. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušení spojená so skúmaním odstrašujúceho účinku

(Nariadenie č. 17, článok 15 ods. 2)

16. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie o zistení porušenia, prijaté po inom rozhodnutí Komisie, ktoré sa týka toho istého podniku – Absencia totožnosti medzi porušeniami, ktoré sú predmetom dvoch rozhodnutí – Porušenie zásady „ne bis in idem“ – Neexistencia

17. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušení –Posúdenie s ohľadom na absolútne hodnoty dotknutých predajov – Prípustnosť

(Nariadenie č. 17, článok 15 ods. 2)

18. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie o zistení porušenia – Dôkazy, ktoré treba predložiť – Nevyhnutný stupeň dôkaznej sily

(Článok 81 ods. 1 ES)

19. Právo Spoločenstva – Zásady – Základné práva – Prezumpcia neviny – Konanie vo veci hospodárskej súťaže – Uplatniteľnosť

20. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť a dĺžka trvania porušenia – Porušenie, ktorého sa dopustili viaceré podniky – Závažnosť, ktorá sa musí posúdiť individuálne

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

21. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Priťažujúce okolnosti – Hrozba odvetných opatrení jedného podniku voči inému podniku

22. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie o zistení porušenia – Použitie vyhlásení iných podnikov, ktoré sa zúčastnili na porušení, ako dôkazných prostriedkov – Prípustnosť – Podmienky

(Články 81 ES a 82 ES)

23. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Zavedenie usmernení Komisiou – Použitie spôsobu výpočtu, ktorý je založený na skutočnej závažnosti a dĺžke trvania porušenia a rešpektuje maximálnu hranicu v pomere k obratu každého podniku – Zákonnosť

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

24. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušení – Priťažujúce okolnosti – Opakované porušovanie – Pojem

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

25. Hospodárska súťaž – Pokuty – Nezavedenie premlčacej lehoty vylučujúce porušenie zásady právnej istoty

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

26. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušení – Poľahčujúce okolnosti – Neuplatňovanie dohody v praxi – Posúdenie na úrovni individuálneho správania každého podniku

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15)

27. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušení – Poľahčujúce okolnosti – Absencia opatrení na kontrolu realizácie kartelu – Vylúčenie

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

28. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušení – Poľahčujúce okolnosti – Finančná situácia dotknutého podniku – Vylúčenie

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

29. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Neuloženie alebo zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Nevyhnutnosť konania, ktoré Komisii uľahčilo zistenie porušenia – Informácie týkajúce sa aktov, ktoré nemôžu viesť k pokutám podľa nariadenia č. 17 – Nezohľadnenie

(Nariadenie Rady č. 17, článok 11 ods. 4 a 5 a článok 15; oznámenie Komisie 96/C 207/04)

30. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Postoj podniku počas správneho konania – Posúdenie miery spolupráce poskytnutej každým podnikom, ktorý sa zúčastnil kartelu – Dodržanie zásady rovnosti zaobchádzania – Neporovnateľné miery spolupráce, ktoré odôvodňujú rozdielne zaobchádzanie

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 96/C 207/04)

31. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Neuloženie alebo zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Zníženie z dôvodu nepopretia skutkových zistení – Podmienky

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 96/C 207/04, bod D 2)

1. Cieľom prístupu k spisu vo veciach hospodárskej súťaže je umožniť adresátom oznámenia o výhradách oboznámiť sa s dôkazmi uvedenými v spise Komisie, aby sa na základe nich mohli vecne vyjadriť k záverom, ku ktorým dospela Komisia vo svojom oznámení o výhradách. Prístup k spisu tak vyplýva z procesných záruk určených na ochranu práva na obhajobu a osobitne na zabezpečenie skutočného výkonu práva byť vypočutý.

Komisia má teda povinnosť sprístupniť podnikom, subjektom v konaní o uplatnení článku 81 ods. 1 ES, všetky dokumenty v ich prospech i neprospech, ktoré získala v rámci vyšetrovania, s výnimkou obchodného tajomstva iných podnikov, interných dokumentov inštitúcie a iných dôverných informácií.

Ak sa ukáže, že Komisia sa v napadnutom rozhodnutí oprela o dokumenty v neprospech žalobcu, ktoré neboli vo vyšetrovacom spise a neboli mu oznámené, musia sa tieto dokumenty ako dôkazné prostriedky odstrániť.

(pozri body 33 – 35, 65)

2. Ak sa v rámci správneho konania v oblasti hospodárskej súťaže nachádzajú dokumenty, ktoré mohli obsahovať údaje v prospech dotknutého podniku, vo vyšetrovacom spise Komisie, je prípadné zistenie porušenia práva na obhajobu nezávislé od spôsobu, akým sa dotknutý podnik správal počas správneho konania, a od otázky, či tento podnik mal povinnosť žiadať, aby mu Komisia umožnila prístup k svojmu spisu alebo mu sprístupnila určité dokumenty.

Naopak, ak ide o dokumenty, ktoré mohli obsahovať údaje v prospech dotknutého podniku a nenachádzali sa vo vyšetrovacom spise Komisie, je dotknutý podnik povinný predložiť inštitúcii výslovnú žiadosť o prístup k týmto dokumentom, pričom nekonanie takýmto spôsobom počas správneho konania má za následok neúspech v tomto bode prípadnej žaloby o neplatnosť proti konečnému rozhodnutiu.

(pozri body 36, 37, 42, 79)

3. Ak Komisia v oznámení o výhradách výslovne uvedie, že bude skúmať, či je potrebné udeliť dotknutým podnikom pokuty, a ak označí aj hlavné skutkové a právne okolnosti spôsobilé viesť k pokute, ako je napríklad závažnosť a dĺžka trvania predpokladaného porušenia a skutočnosť, že k nemu došlo úmyselne alebo z nedbanlivosti, naplní svoju povinnosť dodržať právo podnikov byť vypočutý. Takto im poskytuje údaje potrebné na ich obhajobu nielen proti uznaniu porušenia, ale tiež proti udeleniu pokuty.

(pozri bod 50)

4. Pokiaľ ide o určenie výšky pokút udelených za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, právo dotknutých podnikov na obhajobu je pred Komisiou zabezpečené prostredníctvom možnosti predloženia pripomienok o dĺžke trvania, závažnosti a predvídateľnosti protisúťažného charakteru porušenia. Okrem toho majú podniky prospech z dodatočnej zábezpeky, pokiaľ ide o určenie výšky pokuty, v rozsahu, v akom Súd prvého stupňa podľa článku 17 nariadenia č. 17 rozhoduje s neobmedzenou právomocou v zmysle článku 229 ES o žalobách podaných proti rozhodnutiam, v ktorých Komisia stanovila pokutu, a preto môže zrušiť, znížiť alebo zvýšiť uloženú pokutu. V rámci preskúmania s neobmedzenou právomocou je povinnosťou Súdu prvého stupňa posúdiť, či výška uloženej pokuty je proporcionálna vo vzťahu k závažnosti a dĺžke trvania porušenia, a dať do rovnováhy závažnosť porušenia a okolnosti, na ktoré poukazuje podnik.

(pozri body 51, 136)

5. Samotná skutočnosť, že Komisia vo svojej predchádzajúcej rozhodovacej praxi usúdila, že určité skutočnosti nepredstavujú priťažujúcu okolnosť na účely stanovenia výšky pokuty, neznamená, že musí rovnako uvážiť aj v neskoršom rozhodnutí. Na druhej strane, možnosť daná podniku v rámci inej veci, aby sa vyjadril k zámeru o vyslovení opakovaného porušovania vo vzťahu k nemu, nijako neznamená, že Komisia je povinná takto postupovať vo všetkých prípadoch ani že pri neexistencii takejto možnosti sa dotknutému podniku bráni v plnom výkone jeho práva byť vypočutý.

(pozri body 57, 153, 395)

6. Komisia nemá v rámci uplatnenia pravidiel hospodárskej súťaže Zmluvy nijakú všeobecnú povinnosť vyhotoviť zápisnice z diskusií, ktoré mala len s niektorými účastníkmi porušenia počas stretnutí s nimi.

Neexistencia takejto povinnosti však neoslobodzuje Komisiu od povinností, ktoré má v oblasti prístupu k spisu. Nemožno totiž pripustiť, aby odvolanie na prax verbálnych vzťahov s tretími osobami poškodzovalo právo na obhajobu. Ak teda má Komisia v úmysle použiť vo svojom rozhodnutí dôkaz v neprospech žalobcu, ktorý jej oznámila iná strana ústne, musí ho dotknutému podniku sprístupniť, aby sa mohol účinne vyjadriť k záverom, ku ktorým Komisia dospela na základe tohto dôkazu. V prípade potreby musí na tento účel vytvoriť písomný dokument určený na založenie do svojho spisu.

(pozri body 66, 67)

7. Pokiaľ ide o žaloby proti rozhodnutiam Komisie, ktorými sa ukladajú pokuty podnikom za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, má Súd prvého stupňa právomoc v dvoch smeroch. Na jednej strane je poverený preskúmavať ich zákonnosť podľa článku 230 ES. V rámci toho musí najmä preskúmavať dodržanie povinnosti odôvodnenia stanovenej v článku 253 ES, ktorej porušenie spôsobuje zrušiteľnosť rozhodnutia. Na strane druhej je Súd prvého stupňa v rámci neobmedzenej právomoci, ktorú mu priznáva článok 229 ES a článok 17 nariadenia č. 17, príslušný posudzovať primeranosť výšky pokút. Toto posúdenie môže odôvodniť predloženie a zohľadnenie doplňujúcich informácií, ktorých uvedenie v napadnutom rozhodnutí nie je samo osebe vyžadované na základe povinnosti odôvodnenia stanovenej v článku 253 ES.

(pozri bod 95)

8. Rozsah povinnosti odôvodnenia týkajúceho sa stanovenia pokuty uloženej za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva sa musí určiť s ohľadom na ustanovenie článku 15 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 17, podľa ktorého „pri stanovení pokuty sa bude posudzovať jednak závažnosť porušenia a tiež jeho trvanie“. Požiadavky podstatnej formálnej náležitosti, ktorú táto povinnosť odôvodnenia predstavuje, sú pritom splnené, ak Komisia vo svojom rozhodnutí uvedie kritériá posúdenia, ktoré jej umožnili merať závažnosť a dĺžku trvania porušenia. Okrem toho usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, ako aj oznámenie o spolupráci v prípadoch kartelov obsahujú indikatívne pravidlá o kritériách posúdenia, ktorých sa Komisia musí držať pri meraní závažnosti a dĺžky trvania porušenia. Za týchto podmienok sú požiadavky podstatnej formálnej náležitosti, ktorú povinnosť odôvodnenia predstavuje, splnené, ak Komisia vo svojom rozhodnutí uvedie kritériá posúdenia, ktorých sa držala pri uplatnení svojich usmernení, prípadne svojho oznámenia o spolupráci, ktoré jej umožnili merať závažnosť a dĺžku trvania porušenia na účely stanovenia výšky pokuty.

(pozri bod 97)

9. V rámci uplatnenia článku 81 ods. 1 ES sa relevantný trh musí definovať na účely určenia, či dohoda môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a má za cieľ alebo následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu. Povinnosť vymedziť relevantný trh v rozhodnutí prijatom podľa článku 81 ods. 1 ES je preto Komisii uložená len v prípade, ak bez takéhoto vymedzenia nie je možné určiť, či predmetná dohoda, rozhodnutie združenia podnikov alebo zosúladený postup môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a majú za cieľ alebo za následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu.

(pozri bod 99)

10. Komisia má v rámci nariadenia č. 17 priestor na voľnú úvahu pri stanovovaní výšky pokút, aby usmerňovala správanie podnikov v zmysle dodržiavania pravidiel hospodárskej súťaže.

Skutočnosť, že Komisia v minulosti uplatnila pokuty určitej výšky na určité typy porušení, ju nezbavuje možnosti zvýšiť pokutu v rozsahu stanovenom v nariadení č. 17, ak je to potrebné na zabezpečenie uskutočňovania politiky Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže. Účinné uplatňovanie pravidiel Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže naopak vyžaduje, aby Komisia mohla kedykoľvek prispôsobiť výšku pokút potrebám tejto politiky.

(pozri body 134, 135, 154, 395, 407, 415)

11. Pokiaľ Komisia prijala usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO určené na to, aby spresnili pri rešpektovaní Zmluvy kritériá, ktoré má v úmysle uplatňovať v rámci výkonu svojej diskrečnej právomoci, vyplýva z toho vlastné obmedzenie tejto právomoci, pretože musí dodržiavať rámcové pravidlá, ktoré si sama stanovila. Na zistenie závažnosti porušení preto musí Komisia povinne zohľadniť spomedzi viacerých kritérií tie, ktoré sú uvedené v usmerneniach, s výnimkou prípadu, že osobitne vysvetlí dôvody, ktoré prípadne odôvodnia odchýlenie sa od nich v konkrétnom bode.

(pozri bod 138)

12. Komisia v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO uviedla, že za veľmi závažné sa budú najčastejšie považovať horizontálne obmedzenia typu „cenových kartelov“ alebo kvóty podielov na trhu, alebo iné postupy narúšajúce riadne fungovanie vnútorného trhu. Z tohto rámcového opisu vyplýva, že dohody alebo zosúladené postupy, ktorých cieľom je určovanie cien a delenie zákazníkov, môžu už na základe ich samotnej povahy v sebe zahŕňať takúto kvalifikáciu, a to bez toho, aby bolo nevyhnutné charakterizovať takéto správania osobitným dopadom alebo geografickým rozsahom. Tento záver je podporený skutočnosťou, že kým indikatívny opis závažných porušení uvádza, že ide obmedzenia rovnakého druhu, ako sú porušenia definované ako mierne, „no uplatňované prísnejšie, so širším dosahom na trh a s účinkami v extenzívnych oblastiach spoločného trhu“, opis veľmi závažných porušení sa naproti tomu nezmieňuje o nijakej požiadavke dopadu ani o spôsobení účinkov v osobitnej geografickej oblasti.

(pozri body 150, 151)

13. Medzi kritériá posúdenia závažnosti porušenia môžu v závislosti od prípadu patriť objem a hodnota tovaru, na ktoré sa porušenie vzťahuje, veľkosť a hospodárska sila podniku a v nadväznosti na to vplyv, ktorý tento podnik mohol vykonávať na trh. Na jednej strane z toho vyplýva, že pri určení výšky pokuty je možné zohľadniť tak celkový obrat podniku, ktorý naznačuje, aj keď len približne a nedokonalo, jeho veľkosť a hospodársku silu, ako aj časť tohto obratu, ktorá pochádza z predaja tovarov, na ktoré sa porušenie vzťahuje, a je spôsobilá naznačiť rozsah tohto porušenia. Na strane druhej z toho vyplýva, že ani jednému z týchto obratov nemožno pripísať neprimeranú dôležitosť v porovnaní s inými kritériami posúdenia, takže stanovenie primeranej výšky pokuty nemôže byť výsledkom jednoduchého výpočtu založeného na celkovom obrate.

(pozri body 158, 367)

14. Pokiaľ bolo dokázané, že podnik sa zúčastnil na stretnutiach medzi podnikmi so zjavne protisúťažným cieľom, je úlohou tohto podniku predložiť dôkazy preukazujúce, že jeho účasť na uvedených stretnutiach nemala protisúťažný cieľ, a to tým, že preukáže, že svojim konkurentom oznámil, že sa tam zúčastnil s iným cieľom ako oni. Pri neexistencii takéhoto dôkazu o dištancovaní umožňuje účasť na týchto stretnutiach, aj pasívna, usudzovať, že podnik sa zúčastnil na karteli, ktorý z týchto stretnutí vyplýva. Okrem toho skutočnosť, že tento podnik sa nestotožňuje s výsledkami týchto stretnutí, nie je takej povahy, aby ho zbavila plnej zodpovednosti za jeho účasť na karteli. Napokon podnik, ktorý sa zúčastňoval na takých stretnutiach, sa nemôže odvolávať na skutočnosť, že sa na nich zúčastňoval pod nátlakom iných účastníkov s prípadnou väčšou hospodárskou silou. Namiesto účasti na predmetných činnostiach mohol totiž oznámiť tlaky, ktorým bol vystavený, príslušným orgánom a podať Komisii sťažnosť podľa článku 3 nariadenia č. 17.

(pozri body 164, 245, 423)

15. Skúmanie odstrašujúceho účinku pokút uložených za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže je integrálnou súčasťou vyváženia pokút v závislosti od závažnosti porušenia, keďže jeho cieľom je zabrániť tomu, aby metóda stanovenia viedla k pokutám, ktoré pre niektoré podniky nedosiahnu úroveň primeranú na zabezpečenie dostatočne odstrašujúceho účinku.

(pozri bod 170)

16. Zásada ne bis in idem, zakotvená aj v článku 4 protokolu č. 7 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv, predstavuje všeobecnú zásadu práva Spoločenstva, ktorej dodržiavanie zabezpečuje súd.

V oblasti práva hospodárskej súťaže Spoločenstva táto zásada zakazuje, aby Komisia znova uznala podnik za zodpovedný alebo ho stíhala z dôvodu protisúťažného správania, za ktoré už bol sankcionovaný alebo vo vzťahu ku ktorému bolo rozhodnuté, že zaň nie je zodpovedný, a to skorším rozhodnutím Komisie, proti ktorému už nemožno podať opravný prostriedok. Uplatnenie zásady ne bis in idem podlieha trojitej podmienke totožnosti skutkov, porušovateľa a chráneného právneho záujmu.

(pozri body 184, 185)

17. Závažnosť porušenia pravidiel hospodárskej súťaže nemôže závisieť len od jeho geografického rozsahu ani od podielu, aký predstavujú predaje, ktoré sú predmetom porušenia, vo vzťahu k predajom uskutočneným v celej Európskej únii. Absolútna hodnota dotknutých predajov je totiž nezávisle od uvedených kritérií takisto relevantným ukazovateľom závažnosti porušenia, lebo verne odzrkadľuje hospodársku dôležitosť transakcií, ktoré má porušenie v zámere vylúčiť z riadnej hospodárskej súťaže.

(pozri bod 191)

18. Pokiaľ ide o podanie dôkazu o porušení článku 81 ods. 1 ES, Komisia je povinná predložiť dôkaz o porušeniach, ktoré uvádza, a pripojiť dôkazné prostriedky vhodné na to, aby právne dostatočne preukázala existenciu skutočností vedúcich k porušeniu. Ak však má súd pochybnosť, musí byť táto pochybnosť daná v prospech podniku, ktorý je adresátom rozhodnutia o zistení porušenia. Súd preto nemôže dospieť k záveru, že Komisia právne dostatočne preukázala existenciu daného porušenia, ak pochybnosť v tomto ohľade naďalej trvá, osobitne v rámci konania o zrušenie rozhodnutia, ktorým sa ukladá pokuta.

Preto je nevyhnutné, aby Komisia predložila presné a súladné dôkazy na odôvodnenie pevného presvedčenia, že k porušeniu došlo.

Treba však zdôrazniť, že každý dôkaz predložený Komisiou nemusí nutne zodpovedať týmto kritériám vo vzťahu ku každému prvku porušenia. Stačí, ak súbor dôkazov, o ktoré sa inštitúcia opiera, zodpovedá v celkovom posúdení tejto požiadavke.

(pozri body 215, 217, 218)

19. Zásada prezumpcie neviny, ako vyplýva najmä z článku 6 ods. 2 Európskeho dohovoru o ľudských právach, je súčasťou základných práv, ktoré sú podľa judikatúry Súdneho dvora, potvrdenej okrem iného preambulou Jednotného európskeho aktu a článkom 6 ods. 2 Zmluvy o Európskej únii, ako aj článkom 47 Charty základných práv Európskej únie, chránené v právnom poriadku Spoločenstva. Vzhľadom na povahu predmetných porušení, ako aj na povahu a stupeň prísnosti sankcií, ktoré sú s tým spojené, sa zásada prezumpcie neviny uplatňuje najmä na konania týkajúce sa porušenia pravidiel hospodárskej súťaže uplatniteľných na podniky, ktorých výsledkom môže byť uloženie pokút alebo penále.

(pozri bod 216)

20. Pokiaľ sa porušenia dopustili viaceré podniky, je v rámci určenia sumy pokút namieste skúmať pomernú závažnosť účasti každého z nich, čo v sebe zahŕňa najmä stanovenie im prislúchajúcich úloh v porušovaní počas doby ich účasti na ňom.

Tento záver predstavuje logický dôsledok zásady individualizácie trestov a sankcií, podľa ktorej podnik možno sankcionovať iba za skutočnosti, ktoré sa mu individuálne pripisujú, čo je zásada uplatniteľná v každom správnom konaní, ktoré môže viesť k sankciám podľa pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva.

(pozri body 277, 278)

21. Skutočnosť, že podnik, ktorý je účastníkom kartelu, núti iného účastníka uvedeného kartelu rozšíriť jeho rozsah tým, že mu hrozí odvetnými opatreniami v prípade odmietnutia, možno zohľadniť ako priťažujúcu okolnosť. Priamym následkom takého správania je totiž zväčšenie škôd, ktoré kartel spôsobuje, a podnik, ktorý si také správanie osvojil, musí preto znášať osobitnú zodpovednosť.

(pozri bod 281)

22. Nijaké ustanovenie ani nijaká všeobecná zásada práva Spoločenstva Komisii nezakazuje, aby voči podniku využila vyhlásenia iných inkriminovaných podnikov. Ak by to bolo inak, bremeno dokázania správania v rozpore s článkami 81 ES a 82 ES, ktoré prislúcha Komisii, by bolo neúnosné a nezlučiteľné s poslaním dohľadu nad riadnym uplatňovaním týchto ustanovení, ktoré jej zveruje Zmluva. Vyhlásenie podniku obvineného z účasti na karteli, ktorej rozsah spochybňujú viaceré obvinené podniky, však nemožno považovať za dostatočný dôkaz o predmetnom skutkovom stave bez toho, aby ho potvrdzovali iné dôkazné prostriedky. Pokiaľ kartel zahŕňa iba dvoch účastníkov, spochybnenie obsahu vyhlásenia jedného z účastníkov druhým účastníkom stačí na to, aby sa vyžadovali ďalšie dôkazné prostriedky, ktoré by ho potvrdili. Je to tak tým skôr v prípade, ak ide o vyhlásenie smerujúce k zmierneniu zodpovednosti podniku, v ktorého mene sa uskutočnilo, dôrazom na zodpovednosť iného podniku.

Okrem toho, pokiaľ ide o dokument, ktorý preukazuje formuláciu hrozby jedného podniku inému podniku a ktorého dôkazný charakter prvý podnik spochybňuje, treba na posúdenie dôkaznej sily takého dokumentu najprv overiť vierohodnosť informácie, ktorú obsahuje. Je teda potrebné zohľadniť najmä pôvod dokumentu, okolnosti jeho vypracovania, jeho adresáta a položiť si otázku, či sa vzhľadom na svoj obsah javí zmysluplný a dôveryhodný.

(pozri body 285, 286)

23. Podľa metódy uvedenej v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO sa výpočet súm pokút naďalej uskutočňuje v závislosti od dvoch kritérií spomínaných v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17, a to závažnosti porušenia a dĺžky jeho trvania, pričom sa dodržiava maximálna hranica v pomere k obratu každého podniku zavedená tým istým ustanovením.

Nemožno preto usudzovať, že usmernenia idú nad právny rámec sankcií, ako je definovaný v tomto ustanovení.

(pozri body 343, 344)

24. Pri posudzovaní závažnosti porušenia na účely stanovenia sumy pokuty musí Komisia zohľadniť nielen osobitné okolnosti danej veci, ale aj kontext, v ktorom sa porušenie stalo, a musí dbať na odstrašujúci účinok svojej činnosti, hlavne pri typoch porušení, ktoré osobitne ohrozujú uskutočnenie cieľov Spoločenstva.

V tejto súvislosti musí analýza závažnosti porušenia, ku ktorému došlo, zohľadňovať prípadné opakované porušovanie. Z hľadiska odstrašenia je totiž opakované porušovanie okolnosťou, ktorá odôvodňuje značné zvýšenie základnej čiastky pokuty. Predstavuje totiž dôkaz o tom, že skôr uložená sankcia nebola dostatočne odstrašujúca.

Navyše okolnosť opakovaného porušovania je bez ohľadu na skutočnosť, že sa týka charakteristiky vlastnej porušiteľovi, a to jeho sklonu dopúšťať sa takých porušení, práve z tohto dôvodu veľmi významným príznakom závažnosti predmetného správania a tým nevyhnutnosti zvýšiť sumu sankcie, aby skutočne mala odstrašujúci účinok.

Pojem opakované porušovanie, ako je chápaný v určitom počte vnútroštátnych právnych poriadkov, znamená, že osoba sa dopustila nových porušení po tom, čo bola sankcionovaná za podobné porušenia.

Pojem opakované porušovanie však s ohľadom na účel, ktorý sleduje, nevyhnutne neznamená konštatovanie predchádzajúcej peňažnej sankcie, ale iba predchádzajúceho porušenia. Zohľadnenie opakovaného porušovania totiž vedie pri danom porušení k prísnejšej sankcii pre podnik zodpovedný za skutočnosti, ktoré ho tvoria, lebo sa ukázalo, že predchádzajúce konštatovanie porušenia z jeho strany nepostačovalo na to, aby zabránilo opakovaniu protiprávneho správania. Vzhľadom na to nie je určujúcim prvkom opakovaného porušovania predchádzajúce uloženie sankcie, ale predchádzajúce konštatovanie porušenia jeho autora.

(pozri body 347 – 349, 362, 363)

25. Premlčacia lehota môže zabezpečovať funkciu ochrany právnej istoty a jej porušenie predstavuje popretie uvedenej zásady právnej istoty iba vtedy, ak taká premlčacia lehota bola stanovená vopred, čo na zistenie opakovaného porušovania vo vzťahu k podniku nestanovuje ani článok 15 nariadenia č. 17, tvoriaci právny rámec sankcií, ktoré Komisia môže ukladať za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva, ani usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO.

(pozri body 352, 353)

26. Všetky poľahčujúce okolnosti uvedené v bode 3 usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO sú založené na individuálnom správaní každého podniku.

Z toho vyplýva, že na účely hodnotenia poľahčujúcich okolností vrátane neuplatňovania dohôd nie je opodstatnené zohľadniť účinky vyplývajúce z porušenia ako celku, ktoré sa musia brať do úvahy pri posúdení skutočného dopadu porušenia na trh na účely hodnotenia jeho závažnosti (bod 1 A prvý odsek usmernení), ale individuálne správanie každého podniku, aby sa preskúmala pomerná závažnosť účasti každého podniku na porušení.

(pozri body 383, 384)

27. Absencia opatrení na kontrolu realizácie kartelu nemôže sama osebe predstavovať poľahčujúcu okolnosť.

(pozri bod 393)

28. Komisia nemôže byť pri stanovení sumy pokuty uloženej za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva povinná brať do úvahy finančné ťažkosti podniku, čo by viedlo k získaniu neoprávnenej súťažnej výhody pre podniky, ktoré sú menej prispôsobené podmienkam trhu.

(pozri bod 413)

29. Zníženie pokuty na základe spolupráce počas správneho konania je odôvodnené iba vtedy, ak správanie dotknutého podniku Komisii umožnilo zistiť porušenie s menšími ťažkosťami a prípadne ho ukončiť.

V tejto súvislosti nedáva spolupráca podniku pri vyšetrovaní právo na akékoľvek zníženie pokuty, pokiaľ táto spolupráca nepresiahla to, čo vyplýva z povinností, ktoré mu prislúchajú podľa článku 11 ods. 4 a 5 nariadenia č. 17. Naopak, v prípade, keď podnik v odpovedi na žiadosť o informácie podľa článku 11 nariadenia č. 17 poskytne informácie nad rámec toho, čo môže Komisia podľa uvedeného článku vyžadovať, možno dotknutému podniku znížiť pokutu.

Takisto skutočnosť, že podnik sprístupní Komisii v rámci jej vyšetrovania kartelu informácie týkajúce sa konania, za ktoré by v nijakom prípade nebol povinný zaplatiť pokutu podľa nariadenia č. 17, nepredstavuje spoluprácu, ktorá by spadala pod rozsah pôsobnosti oznámenia o spolupráci v prípadoch kartelov, a teda ani jeho bodu D.

(pozri body 449, 451, 452, 471)

30. Komisia nemôže v rámci posúdenia spolupráce poskytnutej podnikmi počas správneho konania, ktoré sa začalo z dôvodu zakázaného kartelu, poprieť zásadu rovnosti zaobchádzania, čo je všeobecná zásada práva Spoločenstva, ktorá je porušená, ak sa s porovnateľnými situáciami zaobchádza rozdielne alebo ak sa s rozdielnymi situáciami zaobchádza rovnako, a také zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené.

V tejto súvislosti nemôže posúdenie miery spolupráce, ktorú podniky poskytli, závisieť od čisto náhodných faktorov. Rozdielne zaobchádzanie s dotknutými podnikmi sa teda musí dať pripísať neporovnateľnej miere spolupráce, najmä v rozsahu, v akom pozostávala z poskytnutia rôznych informácií, poskytnutia týchto informácií v rôznych štádiách správneho konania, alebo za odlišných okolností.

Okrem toho, pokiaľ podnik v rámci spolupráce iba potvrdí, a to menej presne a výslovne, určité informácie, ktoré už poskytol iný podnik v rámci spolupráce, nemožno mieru spolupráce tohto podniku, akokoľvek je nepopierateľné, že do istej miery bola pre Komisiu užitočná, považovať za porovnateľnú so spoluprácou podniku, ktorý uvedené informácie poskytol ako prvý. Vyhlásenie, ktoré sa obmedzuje na to, že v určitom rozsahu potvrdí vyhlásenie, ktoré už Komisia mala k dispozícii, totiž výrazne neuľahčuje úlohu Komisie, a teda nepostačuje na odôvodnenie zníženia sumy pokuty na základe spolupráce.

(pozri body 453 – 455)

31. Na to, aby sa podniku znížila suma pokuty z dôvodu nepopretia skutkových zistení podľa bodu D 2 druhej zarážky oznámenia o spolupráci v prípadoch kartelov, musí tento podnik výslovne informovať Komisiu, že po tom, čo sa oboznámil s oznámením o výhradách, nezamýšľa popierať vecnú správnosť skutkových zistení.

Nepostačuje však, aby podnik vo všeobecnosti tvrdil, že v súlade s oznámením o spolupráci uvádzané skutočnosti nepopiera, ak za okolností danej veci nie je toto tvrdenie Komisii nijako nápomocné. Na to, aby sa podniku mohla znížiť pokuta z dôvodu jeho spolupráce počas správneho konania, musí totiž jeho správanie uľahčovať úlohu Komisie spočívajúcu v zisťovaní a potláčaní porušení pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva.

(pozri body 504, 505)

ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (piata komora)

z 25. októbra 2005 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Pokuty – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút – Oznámenie o spolupráci“

Vo veci T‑38/02,

Groupe Danone, so sídlom v Paríži (Francúzsko), v zastúpení: A. Winckler a M. Waha, advokáti,

žalobca,

proti

Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: A. Bouquet a W. Wils, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

žalovanej,

ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie 2003/569/ES z 5. decembra 2001 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 81 Zmluvy ES (vec IV/37.614/F3 PO/Interbrew a Alken-Maes) (Ú. v. EÚ L 200, 2003, s. 1) a subsidiárne návrh na zníženie pokuty uloženej žalobcovi v článku 2 uvedeného rozhodnutia,

SÚD PRVÉHO STUPŇA

EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (piata komora),

v zložení: predseda komory M. Vilaras, sudcovia E. Martins Ribeiro a K. Jürimäe,

tajomník: J. Plingers, referent,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 8. decembra 2004,

vyhlásil tento

Rozsudok

Právny rámec

1 Nariadenie Rady č. 17 zo 6. februára 1962, prvé nariadenie implementujúce články [81] a [82] zmluvy (Ú. v. ES 1962, 17, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3) vo svojom článku 15 ods. 2 stanovuje:

„Komisia môže rozhodnutím uložiť podnikom alebo združeniam podnikov pokuty od 1 000 do 1 000 000 [eur] alebo viac, ale nepresahujúcej 10 % obratu v predchádzajúcom obchodnom roku každého podniku, ktorý sa zúčastnil porušenia, ak buď úmyselne, alebo z nedbalosti:

a) porušili článok [81] (1) alebo článok [82] zmluvy, alebo

b) porušili ktorýkoľvek záväzok uložený na základe článku 8 (1) [nariadenia].

Pri stanovení pokuty sa bude posudzovať jednak závažnosť porušenia a tiež jeho trvanie.“

2 Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia“) zavádzajú metódu stanovovania výšky uvedených pokút podľa pravidiel, ktoré „začínajú od základnej čiastky, ktorá sa bude zvyšovať s ohľadom na priťažujúce okolnosti, alebo znižovať s ohľadom na poľahčujúce okolnosti“ (druhý odsek usmernení). Podľa týchto usmernení „základná čiastka bude určená podľa závažnosti a dĺžky trvania porušovania pravidiel, čo sú jediné kritériá uvedené v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17“ (bod 1 usmernení).

3 Oznámenie Komisie o neuložení alebo znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 207, 1996, s. 4, ďalej len „oznámenie o spolupráci“) „stanovuje podmienky, za ktorých podniky spolupracujúce s Komisiou počas vyšetrovania týkajúceho sa kartelu môžu byť oslobodené od uloženia pokuty alebo im môže byť znížená pokuta, ktorú by inak museli zaplatiť“ [neoficiálny preklad] (bod A 3 oznámenia).

4 Bod D oznámenia o spolupráci znie:

„D. Výrazné zníženie výšky pokuty

1. Ak podnik spolupracuje bez toho, aby boli splnené všetky podmienky stanovené v [bodoch] B a C, zníži sa mu v rozsahu od 10 do 50 % výška pokuty, ktorá by mu bola uložená pri neexistujúcej spolupráci.

2. Ide najmä o prípad, ak podnik:

– pred zaslaním oznámenia o výhradách poskytne Komisii informácie, dokumenty alebo iné dôkazné materiály prispievajúce k potvrdeniu existencie porušenia, ktorého sa dopustil,

– po doručení oznámenia o výhradách informuje Komisiu, že nepopiera vecnú správnosť skutkových zistení, na ktorých Komisia zakladá svoje obvinenia.“ [neoficiálny preklad]

Skutkové okolnosti

5 Interbrew NV (ďalej len „Interbrew“) a Brouwerijen Alken-Maes NV (ďalej len „Alken-Maes“) boli v čase skutkového stavu jednotkou a dvojkou na belgickom trhu s pivom. Alken-Maes bol dcérskou spoločnosťou skupiny Danone SA (ďalej len „žalobca“), ktorá bola prítomná aj na francúzskom trhu s pivom prostredníctvom inej dcérskej spoločnosti, Brasseries Kronenbourg SA (ďalej len „Kronenbourg“). Roku 2000 ukončil žalobca svoje činnosti v oblasti piva.

6 Komisia roku 1999 začala vo veci IV/37.614/F3 vyšetrovanie týkajúce sa prípadného porušenia pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva v odvetví belgického pivovarníctva.

7 V rámci uvedeného vyšetrovania Komisia 29. septembra 2000 začala konanie a prijala oznámenie o výhradách proti žalobcovi, ako aj podnikom Interbrew, Alken-Maes, NV Brouwerij Haacht (ďalej len „Haacht“) a NV Brouwerij Martens (ďalej len „Martens“). Začaté konanie proti žalobcovi a oznámenie o výhradách, ktoré mu bolo adresované, sa týkalo výlučne jeho predpokladanej účasti na takzvanom karteli „Interbrew/Alken-Maes“, týkajúcom sa belgického trhu s pivom.

8 Komisia 5. decembra 2001 prijala rozhodnutie 2003/569/ES týkajúce sa konania o uplatnení článku 81 Zmluvy ES (vec IV/37.614/F3 PO/Interbrew a Alken-Maes) (Ú. v. EÚ L 200, 2003, s. 1), ktoré sa týka žalobcu, ako aj podnikov Interbrew, Alken-Maes, Haacht a Martens (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).

9 Napadnuté rozhodnutie uvádza dve odlišné porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, a to jednak komplexný súbor dohôd a/alebo zosúladených postupov v oblasti piva predávaného v Belgicku (ďalej len „kartel Interbrew/Alken-Maes“) a jednak zosúladené postupy v oblasti piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora. Napadnuté rozhodnutie uvádza, že žalobca, Interbrew a Alken-Maes sa podieľali na prvom porušení, zatiaľ čo Interbrew, Alken-Maes, Haacht a Martens sa podieľali na druhom porušení.

10 Hoci žalobca bol v čase skutkových okolností materskou spoločnosťou Alken-Maesu, napadnuté rozhodnutie uvádza len porušenie, za ktoré je zodpovedný samotný žalobca. Vzhľadom na jeho aktívnu úlohu v karteli Interbrew/Alken-Maes bol totiž žalobca považovaný za zodpovedného tak za vlastnú účasť, ako aj z dôvodu účasti Alken-Maesu na uvedenom karteli. Komisia naopak zastávala názor, že nebolo namieste prisúdiť žalobcovi zodpovednosť za účasť jeho dcérskej spoločnosti na zosúladenom postupe v oblasti piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora, pretože samotný žalobca sa na tomto karteli nepodieľal.

11 Porušenie vytýkané žalobcovi spočíva v jeho priamej účasti aj prostredníctvom jeho dcérskej spoločnosti Alken-Maes na komplexnom súbore dohôd a/alebo zosúladených postupov týkajúcich sa všeobecného paktu o neútočení, cien a podpory maloobchodného predaja, rozdelenie zákazníkov v odvetví „hotely, reštaurácie, kaviarne“ (ďalej len „Horeca“), vrátane takzvaných „domácich“ zákazníkov, obmedzenia investícií a reklamy na trhu Horeca, novej štruktúry cien v odvetví Horeca a v rámci maloobchodného predaja a výmeny informácií o predajoch v odvetví Horeca a v rámci maloobchodného predaja.

12 Napadnuté rozhodnutie uvádza, že citované porušenie trvalo od 28. januára 1993 do 28. januára 1998.

13 Keďže Komisia sa domnievala, že súhrn podkladov jej umožňuje vyvodiť záver, že uvedené porušenie bolo ukončené, nepovažovala za potrebné zaviazať dotknuté podniky, aby podľa článku 3 nariadenia č. 17 ukončili porušovanie.

14 Komisia naopak dospela k názoru, že podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 je potrebné uložiť pokuty Interbrewu a žalobcovi za ich účasť na karteli Interbrew/Alken-Maes.

15 V tejto súvislosti Komisia v napadnutom rozhodnutí uviedla, že všetci účastníci kartelu Interbrew/Alken-Maes sa dopustili porušenia úmyselne.

16 Na účely stanovenia výšky ukladaných pokút Komisia uplatnila v napadnutom rozhodnutí metódu definovanú v usmerneniach, ako aj v oznámení o spolupráci.

17 Výrok napadnutého rozhodnutia znie:

„Článok 1

[Interbrew], [Alken-Maes] a [žalobca] porušili článok 81 ods. 1 [ES] účasťou na komplexnom súbore dohôd a/alebo zosúladených postupov týkajúcich sa všeobecného paktu o neútočení, cien a podpory maloobchodného predaja, rozdelenia zákazníkov v odvetví Horeca (zahrňujúceho ‚klasické‘ Horeca a domácich zákazníkov), obmedzenia investícií a reklamy na trhu Horeca, novej štruktúry cien v odvetví Horeca a v rámci maloobchodného predaja a výmeny informácií o predajoch v odvetví Horeca a v rámci maloobchodného predaja, a to od 28. januára 1993 do 28. januára 1998.

Článok 2

Z dôvodu porušení uvedených v článku 1 sa [Interbrewu] a [žalobcovi] ukladajú tieto pokuty:

a) [Interbrew]: pokuta 45 675 miliónov eur;

b) [žalobca]: pokuta 44 043 miliónov eur.

…“

Konanie a návrhy účastníkov konania

18 Žalobca podal túto žalobu návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 22. februára 2002.

19 Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (piata komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania. Súd prvého stupňa požiadal účastníkov konania na základe článku 64 svojho rokovacieho poriadku, aby predložili niektoré dokumenty a aby odpovedali na písomné otázky. Účastníci konania vyhoveli týmto žiadostiam v stanovenej lehote.

20 Žalobca listom z 30. novembra 2004 požiadal Súd prvého stupňa, aby na jednej strane pripojil rozhodnutie Komisie z 29. septembra 2004 týkajúce sa konania o uplatnení článku 81 Zmluvy ES (vec COMP/C.37750/B2 – Brasseries Kronenbourg, Brasseries Heineken), oznámené pod číslom K (2004) 3597, konečné znenie (ďalej len „rozhodnutie Kronenbourg/Heineken“), k spisu a na strane druhej v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania podľa článku 64 ods. 4, aby vyzval Komisiu, aby sa pred pojednávaním alebo počas neho vyjadrila o výsledkoch svojho vyšetrovania týkajúceho sa prípadného zneužitia dominantného postavenia Interbrewu na belgickom trhu s pivom.

21 Rozhodnutím z 3. decembra 2004 Súd prvého stupňa na jednej strane vložil spomenutý list do spisu a informoval Komisiu, že ju na pojednávaní vyzve, aby sa vyjadrila k žiadosti žalobcu o pripojenie rozhodnutia Kronenbourg/Heineken k spisu. Na strane druhej zamietol návrh na zabezpečenie priebehu konania zameraný na to, aby sa Komisia vyjadrila o výsledkoch svojho vyšetrovania týkajúceho sa prípadného zneužitia dominantného postavenia Interbrewu na belgickom trhu s pivom.

22 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na verejnom pojednávaní 8. decembra 2004. Komisia na pojednávaní vyhlásila, že nebude odporovať návrhu žalobcu pripojiť rozhodnutie Kronenbourg/Heineken k spisu, ktoré sa vykonalo rozhodnutím Súdu prvého stupňa.

23 Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil napadnuté rozhodnutie podľa článku 230 ES a subsidiárne znížil pokutu uloženú v článku 2 uvedeného rozhodnutia podľa článku 229 ES,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

24 Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zamietol žalobu,

– zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.

Právny stav

25 Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza osem žalobných dôvodov. Dva žalobné dôvody, uvádzané v prvom rade, sú zamerané na zrušenie napadnutého rozhodnutia a sú založené na porušení práva na obhajobu a zásady správneho úradného postupu (prvý žalobný dôvod), ako aj na porušení povinnosti odôvodnenia (druhý žalobný dôvod). Cieľom ďalších šiestich žalobných dôvodov, uvádzaných subsidiárne, je zníženie výšky uloženej pokuty. Tieto dôvody sú založené na chybnom zhodnotení závažnosti porušenia na účely stanovenia východiskovej sumy pokuty v rozpore so zásadami proporcionality, rovnosti zaobchádzania a ne bis in idem (tretí žalobný dôvod), na chybnom posúdení dĺžky trvania porušenia (štvrtý žalobný dôvod), na neodôvodnenosti priťažujúcej okolnosti použitej z dôvodu nátlaku vykonávaného na Interbrew (piaty žalobný dôvod), na neodôvodnenom zohľadnení priťažujúcej okolnosti opakovaného porušenia vo vzťahu k žalobcovi (šiesty žalobný dôvod), na nedostatočnom zohľadnení uplatniteľných poľahčujúcich okolností (siedmy žalobný dôvod) a na nesprávnom posúdení rozsahu spolupráce žalobcu v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania a s oznámením o spolupráci (ôsmy žalobný dôvod).

A – O návrhoch na zrušenie napadnutého rozhodnutia

1. O žalobnom dôvode založenom na porušení práva na obhajobu a zásady správneho úradného postupu

26 Žalobný dôvod sa delí na tri časti. V prvej žalobca tvrdí, že nemohol preskúmať kontext, v akom vznikol dokument použitý Komisiou v jeho neprospech. V druhej časti uvádza, že Komisia mu neumožnila oboznámiť sa pred prijatím napadnutého rozhodnutia s kritériami zohľadnenými pri stanovení pokuty. Napokon v tretej časti žalobca tvrdí, že nezdokumentovanie stretnutí medzi Komisiou a Interbrewom, ako aj odmietnutie Komisie oznámiť mu odpoveď Interbrewu na oznámenie o výhradách predstavujú nielen porušenie práva na obhajobu, ale aj porušenie zásady správneho úradného postupu.

a) O prvej časti založenej na tom, že žalobca nemohol preskúmať kontext, v akom vznikol dokument použitý Komisiou v jeho neprospech

Tvrdenia účastníkov konania

27 Žalobca tvrdí, že napadnuté rozhodnutie sa musí zrušiť z dôvodu, že nemohol uviesť, skomentovať ani poprieť výňatok z dokumentu pôvodne skopírovaný Komisiou v podniku Heineken NV (ďalej len „Heineken“) v rámci vyšetrovania spojeného s Holandskom (ďalej len „dokument Heinekenu“). Komisia spomenula tento dokument v odôvodnení č. 55 napadnutého rozhodnutia na podporu záveru, že žalobca vyvíjal nátlak na Interbrew tým, že mu hrozil represáliami na francúzskom trhu, aby ho donútil rozšíriť pôsobnosť kartelu. Iné dôkazy zohľadnené na podporu tohto záveru, uvedené v odôvodnení č. 54 napadnutého rozhodnutia, sa obmedzujú na jednostranné vyhlásenia Interbrewu.

28 Žalobca uznáva, že dokument Heinekenu sa cituje v oznámení o výhradách a že sa s ním oboznámil pri prístupe k spisu. Komisia sa však v napadnutom rozhodnutí obmedzila na oznámenie miesta a okolností získania dokumentu Heinekenu, priznajúc tak dôveryhodnosť dokumentu bez ďalších formalít, a nedala žalobcovi príležitosť preskúmať kontext, v ktorom vznikol.

29 Žalobca tak nemal prístup k interným listom ani k poznámkam, ktoré predchádzali tomuto dokumentu alebo ktoré za ním nasledovali, pretože nie sú súčasťou spisu. K spisu nebol pripojený nijaký dôkaz spojený s týmto dokumentom, ktorý sa mohol získať počas vyšetrovania v Holandsku, a to napriek žalobcovej žiadosti v tomto zmysle. K spisu neboli pripojené ani prípadné komentáre Heinekenu a Interbrewu týkajúce sa dôležitosti uvedeného dokumentu. Navyše korešpondencia medzi Komisiou a Heinekenom o dôvernosti dokumentu Heinekenu, ktorú predložila Komisia, neprináša nijakú dodatočnú informáciu ani nepreukazuje, že Komisia sama mala k dispozícii informácie potrebné na výklad tohto dokumentu.

30 Žalobca v tejto súvislosti uvádza dve alternatívne výhrady. Buď tieto výkladové informácie existovali, ale neboli pripojené k spisu a poskytnutý prístup k spisu bol v rozpore s právom na obhajobu, alebo tieto informácie neexistovali a Komisia je v rámci svojej povinnosti zisťovať aj skutočnosti v prospech povinná pri zisťovaní kontextu, v ktorom vznikol dokument Heinekenu, overiť pravdepodobnosť informácií v ňom obsiahnutých.

31 Žalobca tvrdí, že v každom prípade by jeho vedomosť o identite autora a o kontexte vypracovania dokumentu Heinekenu viedla správne konanie k inému výsledku, lebo by mohol preukázať nedostatok autenticity alebo hodnovernosti tohto dokumentu. V takom prípade by nemohli stačiť jednotlivé vyhlásenia Interbrewu na dokázanie nátlaku, ktorý bol naň údajne vykonávaný. Došlo teda k porušeniu práva na obhajobu v zmysle judikatúry Súdu prvého stupňa (rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2000, Cimenteries CBR a i./Komisia, takzvaný „Cement“, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Zb. s. II‑491, bod 247).

32 Komisia uvádza, že žalobca mal prístup k dokumentu Heinekenu, pričom sa plne mohol oboznámiť s jeho „kontextom“, a že okrem toho počas správneho konania nikdy nevzniesol porušenie práva na obhajobu. V každom prípade nie je dokument Heinekenu jediným dôkazom hrozby, ktorú žalobca vyjadril voči Interbrewu.

Posúdenie Súdom prvého stupňa

33 Podľa ustálenej judikatúry je cieľom prístupu k spisu vo veciach hospodárskej súťaže umožniť adresátom oznámenia o výhradách oboznámiť sa s dôkazmi uvedenými v spise Komisie, aby sa na základe nich mohli vecne vyjadriť k záverom, ku ktorým dospela Komisia vo svojom oznámení o výhradách (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. septembra 2003, Atlantic Container Line a i./Komisia, T‑191/98 a T‑212/98 až T‑214/98, Zb. s. II‑3275, bod 334 a citovanú judikatúru). Prístup k spisu tak vyplýva z procesných záruk určených na ochranu práva na obhajobu a osobitne na zabezpečenie skutočného výkonu práva byť vypočutý (pozri rozsudok Atlantic Container Line a i./Komisia, už citovaný, bod 334 a citovanú judikatúru).

34 Komisia má teda povinnosť sprístupniť podnikom, subjektom v konaní o uplatnení článku 81 ods. 1 ES, všetky dokumenty v ich prospech i neprospech, ktoré získala v rámci vyšetrovania, s výnimkou obchodného tajomstva iných podnikov, interných dokumentov inštitúcie a iných dôverných informácií (pozri rozsudok Atlantic Container Line a i./Komisia, už citovaný v bode 33 vyššie, bod 335 a citovanú judikatúru).

35 Ak sa ukáže, že Komisia sa v napadnutom rozhodnutí oprela o dokumenty v neprospech žalobcu, ktoré neboli vo vyšetrovacom spise a neboli mu oznámené, musia sa tieto dokumenty ako dôkazné prostriedky odstrániť (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 25. októbra 1983, AEG/Komisia, 107/82, Zb. s. 3151, body 24 až 30, rozsudky Cement, už citovaný v bode 31 vyššie, bod 382, a Atlantic Container Line a i./Komisia, už citovaný v bode 33 vyššie, bod 338).

36 Pokiaľ ide o dokumenty, ktoré mohli obsahovať údaje v prospech žalobcu, treba uviesť, že ak sa uvedené dokumenty nachádzajú vo vyšetrovacom spise Komisie, je prípadné zistenie porušenia práva na obhajobu nezávislé od spôsobu, akým sa dotknutý podnik správal počas správneho konania, a od otázky, či tento podnik mal povinnosť žiadať, aby mu Komisia umožnila prístup k svojmu spisu alebo mu sprístupnila určité dokumenty (rozsudky Súdu prvého stupňa z 29. júna 1995, Solvay/Komisia, T‑30/91, Zb. s. II‑1775, bod 96, a Atlantic Container Line a i./Komisia, už citovaný v bode 33 vyššie, bod 340).

37 Naopak, ak ide o dokumenty, ktoré mohli obsahovať údaje v prospech žalobcu a nenachádzali sa vo vyšetrovacom spise Komisie, je žalobca povinný predložiť inštitúcii výslovnú žiadosť o prístup k týmto dokumentom, pričom nekonanie takýmto spôsobom počas správneho konania má za následok neúspech v tomto bode prípadnej žaloby o neplatnosť proti konečnému rozhodnutiu (rozsudky Cement, už citovaný v bode 31 vyššie, bod 383, a Atlantic Container Line a i./Komisia, už citovaný v bode 33 vyššie, bod 340).

38 Dôvodnosť výhrad žalobcu sa musí preskúmať vo svetle týchto zásad.

39 Na úvod treba uviesť, že je nesporné, že dokument Heinekenu pôvodne získala Komisia počas overovania vykonaného podľa článku 14 ods. 3 nariadenia č. 17 v priestoroch Heinekenu v Holandsku 22. a 23. marca 2000 v súvislosti s vecou odlišnou od prejednávaného prípadu. Neskôr si Komisia 14. apríla 2000 prostredníctvom žiadosti o informácie v súlade s článkom 11 nariadenia č. 17 v rámci správneho konania týkajúceho sa tejto veci vyžiadala od Heinekenu zaslanie novej kópie dokumentu, ktorý bol pripojený k spisu.

40 Takisto je dôležité uviesť, že žalobca uznal, že dokument Heinekenu je citovaný v oznámení o výhradách a že sa s ním oboznámil, keď mal prístup k spisu počas správneho konania. Pokiaľ ide osobitne o tento dokument, žalobca teda mohol účinne uplatniť svoje právo byť vypočutý.

41 Žalobca však tvrdí, že nemal prístup k prípadným listom ani k interným poznámkam, ktoré mohli predchádzať vzniku dokumentu Heinekenu alebo za ním nasledovať a ktoré by mohli obsahovať informácie v prospech žalobcu.

42 Pokiaľ ide o výhradu, ktorá podľa žalobcu spočíva v tom, že Komisia mu neoznámila takéto listy ani interné poznámky, ktoré mala k dispozícii, nemožno ju uznať. Treba totiž pripomenúť, že v súlade s judikatúrou sa žalobca môže odvolať na porušenie práva na obhajobu, len ak počas správneho konania predložil Komisii výslovnú žiadosť o prístup k predmetným dokumentom (pozri bod 37 vyššie).

43 Žalobca však takúto žiadosť nepodal. Na jednej strane sa totiž žalobca v odpovedi na oznámenie o výhradách vo vzťahu k dokumentu Heinekenu obmedzuje na tvrdenie, že „dôkazná hodnota tohto dokumentu sa javí pochybná [a že] nijaký údaj v [oznámení o výhradách] neumožňuje [žalobcovi] identifikovať jeho autora ani preskúmať jeho kontext“. Toto tvrdenie nemožno považovať za výslovnú žiadosť o prístup k predmetným listom alebo k interným poznámkam. Žalobca okrem toho pri vypočúvaní Súdom prvého stupňa na pojednávaní potvrdil, že žiadosť o prístup k spisu, ktorú podal počas správneho konania, bola len všeobecnej povahy. Na strane druhej sa žalobca vo svojich listoch z 24. a 28. januára 2002 veľmi všeobecne a bez výslovného odkazu na predmetné dokumenty uspokojuje s podaním druhej žiadosti o prístup k spisu, ktorá prišla tak či tak po skončení správneho konania.

44 Pokiaľ ide o výhradu, ktorá podľa žalobcu spočíva v tom, že ak Komisia nemala nijaký list ani poznámku predchádzajúcu vzniku dokumentu Heinekenu alebo po ňom nasledujúcu, je porušením jej povinnosti nestrannosti, že neoverila hodnovernosť obsahu uvedeného dokumentu, stačí uviesť, že táto výhrada sa netýka problematiky práva na obhajobu. Žalobca totiž žiada, aby sa určilo, či Komisia dostatočne zistila to, čo chcela dokázať najmä prostredníctvom dokumentu Heinekenu, a či v rozsahu, v akom bol uvedený dokument nevyhnutný ako dôkaz, je dostatočne zistená hodnovernosť jeho obsahu. Žalobca teda spochybňuje dôkazný charakter dokumentu Heinekenu, čo nie je relevantné pri skúmaní tohto žalobného dôvodu, ktorý je založený na porušení práva na obhajobu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. júna 1995, ICI/Komisia, T‑37/91, Zb. s. II‑1901, bod 72) a ktorý bude analyzovaný nižšie v bodoch 260, 261, 271 až 273 a 284 až 290.

45 Prvá časť žalobného dôvodu sa preto musí zamietnuť.

b) O druhej časti založenej na tom, že Komisia neumožnila žalobcovi oboznámiť sa pred prijatím napadnutého rozhodnutia s kritériami zohľadnenými pri stanovení pokuty

Tvrdenia účastníkov konania

46 Žalobca uvádza porušenie práva na obhajobu vyplývajúce zo skutočnosti, že Komisia mu nikdy neumožnila oboznámiť sa s kritériami, ktoré mala v úmysle použiť pri stanovení výšky pokuty, ani vyjadriť sa k nim. Komisia sa v oznámení o výhradách uspokojila so zhrnutím metódy odporúčanej v usmerneniach na niekoľkých riadkoch a nič v uvedenom oznámení neumožnilo žalobcovi predvídať v porovnaní s Interbrewom osobitne neprospešné zaobchádzanie, ktoré mu Komisia vyhradila, a z toho vyplývajúce celkové zaobchádzanie.

47 V oznámení o výhradách žalobcovi nič osobitne nenaznačilo, že Komisia mala v úmysle použiť vo vzťahu k nemu kritérium opakovaného porušovania, aj keď sa táto priťažujúca okolnosť využíva v jej rozhodovacej praxi len príležitostne. V priebehu roka 2001 tak Komisia viackrát uznala za zodpovedných z porušenia recidivujúce podniky bez toho, aby voči nim pri stanovovaní pokuty uplatnila túto priťažujúcu okolnosť. Bolo to tak v prípade podniku F. Hoffmann-La Roche AG (ďalej len „Hoffmann-La Roche“) v rozhodnutí 2003/2/ES Komisie z 21. novembra 2001 týkajúcom sa konania o uplatnení článku 81 Zmluvy ES a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/E‑1/37.512 – Vitamíny) (Ú. v. ES L 6, 2003, s. 1, ďalej len „rozhodnutie Vitamíny“), a v rozhodnutí 2002/742/ES Komisie z 5. decembra 2001 týkajúcom sa konania podľa článku 81 Zmluvy ES a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/E‑1/36.604 – Kyselina citrónová) (Ú. v. ES L 239, 2002, s. 18, ďalej len „rozhodnutie Kyselina citrónová“), ako aj v prípade podniku Stora Kopparbergs Bergslags AB (ďalej len „Stora“), hoci bol tento podnik adresátom rozhodnutia pod iným menom vo veci, ktorej výsledkom bolo rozhodnutie 2004/337/ES Komisie z 20. decembra 2001 týkajúce sa konania o uplatnení článku 81 Zmluvy ES a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/E‑1/36.212 – Kopírovací papier) (Ú. v. EÚ L 115, 2004, s. 1, ďalej len „rozhodnutie Kopírovací papier“), ako aj v prípade podniku Volkswagen AG (ďalej len „Volkswagen“) v rozhodnutí 2001/711/ES Komisie z 29. júna 2001 v konaní podľa článku 81 Zmluvy ES (vec COMP/F‑2/36.693 – Volkswagen) (Ú. v. ES L 262, s. 14, ďalej len „rozhodnutie Volkswagen II“). Tento rozdiel v zaobchádzaní nie je odôvodnený.

48 Opomenutie takéhoto uvedenia je o to viac na škodu, že vo veci, ktorej výsledkom bolo rozhodnutie 2002/405/ES Komisie z 20. júna 2001 týkajúce sa konania o uplatnení článku 82 Zmluvy ES (COMP/E-2/36.041/PO – Michelin) (Ú. v. ES L 143, 2002, s. 1, ďalej len „rozhodnutie Michelin II“), v ktorom Komisia takisto uznala opakované porušovanie ako priťažujúcu okolnosť, mal predmetný podnik možnosť vyjadriť sa v tejto otázke pred prijatím rozhodnutia.

49 Komisia tvrdí, že pri určovaní výšky pokút disponuje diskrečnou právomocou a že v oznámení o výhradách uviedla všetky kritériá, ktoré mala v úmysle na tento účel zohľadniť vrátane tých, ktoré sa vyžadujú z dôvodu požiadavky odôvodnenia. Okrem toho nebola povinná uviesť svoj úmysel zohľadniť priťažujúcu okolnosť opakovaného porušovania. Žalobca v každom prípade nemôže ignorovať skutočnosť, že usmernenia výslovne uvádzajú opakované porušovanie ako priťažujúcu okolnosť, ani skutočnosť, že už dvakrát bol predmetom zistenia porušenia.

Posúdenie Súdom prvého stupňa

50 Podľa ustálenej judikatúry, ak Komisia v oznámení o výhradách výslovne uvedie, že bude skúmať, či je potrebné udeliť dotknutým podnikom pokuty, a ak označí aj hlavné skutkové a právne okolnosti spôsobilé viesť k pokute, ako je napríklad závažnosť a dĺžka trvania predpokladaného porušenia a skutočnosť, že k nemu došlo úmyselne alebo z nedbanlivosti, naplní svoju povinnosť dodržať právo podnikov byť vypočutý. Takto im poskytuje údaje potrebné na ich obhajobu nielen proti uznaniu porušenia, ale tiež proti udeleniu pokuty (rozsudok Súdneho dvora zo 7. júna 1983, Musique diffusion française a i./Komisia, 100/80 až 103/80, Zb. s. 1825, bod 21, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, ABB Asea Brown Boveri/Komisia, T‑31/99, Zb. s. II‑1881, bod 78).

51 Pokiaľ ide o určenie výšky pokút, právo dotknutých podnikov na obhajobu je pred Komisiou zabezpečené prostredníctvom možnosti predloženia pripomienok o dĺžke trvania, závažnosti a predvídateľnosti protisúťažného charakteru porušenia. Okrem toho majú podniky prospech z dodatočnej zábezpeky, pokiaľ ide o určenie výšky pokuty, v rozsahu, v akom Súd prvého stupňa rozhoduje v rámci neobmedzenej právomoci a môže najmä zrušiť alebo znížiť pokutu podľa článku 17 nariadenia č. 17 (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. októbra 1994, Tetra Pak/Komisia, T‑83/91, Zb. s. II‑755, bod 235, a v tomto zmysle rozsudok ABB Asea Brown Boveri/Komisia, už citovaný v bode 50 vyššie, bod 79).

52 V prejednávanom prípade treba po prvé konštatovať, že Komisia v bode 213 oznámenia o výhradách vzhľadom na vytýkané skutky uviedla svoj úmysel uložiť pokuty podnikom adresátom vrátane žalobcu. V bode 214 oznámenia o výhradách dodala, že pri stanovení výšky pokút, ktoré sa majú uložiť, musí zohľadniť všetky okolnosti prípadu a osobitne závažnosť a dĺžku trvania porušenia. Okrem toho v bode 216 tohto oznámenia Komisia uviedla, že medzi skutkami vymenovanými v oznámení o výhradách zohľadní najmä skutočnosť, že dané kartely predstavovali úmyselné porušenie článku 81 ods. 1 ES.

53 Komisia takisto v bode 216 uviedla, že dohody o rozdelení trhov a o určovaní cien, ako sú opísané v oznámení o výhradách, predstavujú svojou povahou najzávažnejší druh porušenia článku 81 ods. 1 ES. V bode 215 oznámenia o výhradách spresnila, že z dôvodu posúdenia závažnosti porušenia zohľadní jeho povahu, jeho skutočný dopad na trh, ak je merateľný, ako aj rozsah geografického relevantného trhu. Okrem toho v bode 216 tohto oznámenia uviedla, že určí úlohu každého podniku, ktorý sa na porušení zúčastnil, pričom okrem iných kritérií zohľadní úlohu každého z nich v daných tajných dohodách a dĺžku trvania účasti každého z nich na porušovaní.

54 Komisia takisto v bode 217 oznámenia o výhradách spresnila, že výška pokuty, ktorá sa každému podniku uloží, bude odzrkadľovať prípadné priťažujúce alebo poľahčujúce okolnosti, a že ak bude treba, uplatní oznámenie o spolupráci. Napokon Komisia v bode 218 oznámila, že výšku pokút stanoví na úrovni, ktorá dostatočne zabezpečí ich odstrašujúci účinok.

55 Z uvedeného vyplýva, že Komisia v súlade s citovanou judikatúrou vo svojom oznámení o výhradách (213 až 218) výslovne uviedla svoj úmysel uložiť pokuty podnikom adresátom, ako aj skutkové a právne kritériá, ktoré zohľadní na účely stanovenia výšky pokuty, ktorá sa má uložiť žalobcovi tak, aby jeho právo byť vypočutý bolo v tomto ohľade dodržané.

56 Po druhé, pokiaľ ide konkrétnejšie o priťažujúcu okolnosť opakovaného porušovania použitú proti žalobcovi, treba uviesť, že usmernenia citujú ako príklad priťažujúcej okolnosti opakované porušovanie toho istého podniku za porušenie toho istého druhu a že Komisia v oznámení o výhradách uviedla, že zohľadní úlohu každého podniku v daných tajných dohodách a že výška pokuty odzrkadlí prípadné priťažujúce alebo poľahčujúce okolnosti. Žalobca teda nemohol ignorovať skutočnosť, že Komisia zohľadní túto priťažujúcu okolnosť, ak dôjde k záveru, že sú splnené podmienky na jej uplatnenie.

57 Po tretie, pokiaľ ide osobitnejšie o tvrdenie, že žalobca čelil diskriminačnému zaobchádzaniu v porovnaní s inými recidivujúcimi podnikmi, voči ktorým sa táto priťažujúca okolnosť nepoužila, musí sa zdôrazniť, že samotná skutočnosť, že Komisia vo svojej skoršej rozhodovacej praxi usúdila, že určité skutočnosti nepredstavujú priťažujúcu okolnosť na účely stanovenia výšky pokuty, neznamená, že musí rovnako uvážiť aj v neskoršom rozhodnutí (pozri analogicky najmä rozsudky Súdu prvého stupňa zo 17. decembra 1991, Hercules Chemicals/Komisia, T‑7/89, Zb. s. II‑1711, bod 357; zo 14. mája 1998, Mayr-Melnhof/Komisia, T‑347/94, Zb. s. II‑1751, bod 368, a z 20. marca 2002, LR AF 1998/Komisia, T‑23/99, Zb. s. II‑1705, body 234 a 337). Na druhej strane, ako vyplýva z úvah uvedených v bode 56 vyššie, možnosť daná podniku v rámci inej veci, aby sa vyjadril k zámeru o vyslovení opakovaného porušovania vo vzťahu k nemu, nijako neznamená, že Komisia je povinná takto postupovať vo všetkých prípadoch ani že pri neexistencii takejto možnosti sa žalobcovi bráni v plnom výkone jeho práva byť vypočutý.

58 Za týchto podmienok sa musí druhá časť žalobného dôvodu zamietnuť.

c) O tretej časti založenej na tom, že neboli zdokumentované stretnutia medzi Komisiou a Interbrewom, ako aj na odmietnutí Komisie oznámiť žalobcovi odpoveď Interbrewu na oznámenie o výhradách

Tvrdenia účastníkov konania

59 Žalobca na jednej strane tvrdí, že oznámenie o výhradách ani napadnuté rozhodnutie neobsahujú presné údaje, ktoré by mu umožnili posúdiť obsah a rozsah stretnutí medzi zástupcami Komisie a zástupcami Interbrewu uvedenými v odôvodnení č. 34 napadnutého rozhodnutia. Okrem toho k spisu Komisie nebola pripojená nijaká zápisnica z týchto stretnutí, o ktorých v tomto prípade žalobca pred prijatím napadnutého rozhodnutia nevedel. Na druhej strane Komisia tým, že mu listom zo 7. februára 2002 odmietla prístup k odpovedi Interbrewu na oznámenie o výhradách, porušila jeho právo na obhajobu, ako aj zásadu správneho úradného postupu.

60 Po prvé žalobca usudzuje, že nemohol overiť a eventuálne poprieť prípadné vyhlásenia Interbrewu na uvedených stretnutiach, ktoré mohli mať významný vplyv na to, ako Komisia posúdila predmetné skutkové okolnosti a spoluprácu podnikov, ktoré boli predmetom vyšetrovania.

61 Žalobca k tejto otázke osobitne tvrdí, že Komisia prejavila voči Interbrewu celkovo benevolentný prístup, kontrastujúci s prísnosťou voči žalobcovi. Nespomenutie dominantného postavenia Interbrewu počas konania, ktoré bolo na začiatku vyšetrovania, by sa tak mohlo vysvetliť vo svetle obsahu predmetných neformálnych stretnutí. Okrem toho spomenutie telefonického rozhovoru v napadnutom rozhodnutí medzi pánom L. B. (Alken-Maes) a pánom A. B. (Interbrew) z 9. decembra 1996 nie je podopreté spisom. Išlo v ňom o obsah z interného stretnutia v Interbrewe 5. mája 1994, na ktorom „Chief Executive Officer“ (výkonný riaditeľ, ďalej len „CEO“) Interbrewu (pán M.), to jest jeho najvyšší riaditeľ, odhalil scenár, ktorý bol údajne v súlade so žiadosťou žalobcu, že Interbrew prevedie 500 000 hektolitrov piva Alken-Maesu.

62 Po druhé žalobca tvrdí, že nemal prístup k odpovedi Interbrewu na oznámenie o výhradách, pretože mu ho Komisia odmietla. Žalobca totiž listami z 24. a 28. januára 2002 výslovne žiadal od Komisie nový prístup k spisu, osobitne k odpovedi Interbrewu na oznámenie o výhradách, čo Komisia odmietla listom zo 7. februára 2002.

63 Komisia tvrdí, že žalobca vedel o neformálnych stretnutiach a že počas správneho konania nikdy nepožiadal o prístup k prípadným protokolom z týchto stretnutí, ktoré navyše neexistovali a ktoré by v každom prípade boli bez úžitku. Všetky skutkové okolnosti uvedené v napadnutom rozhodnutí sa zakladajú na dokumentoch zo spisu, ku ktorému žalobca mal prístup, čo nikdy nepoprel. Pokiaľ ide o žiadosť o prístup k dokumentom podanú podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie (Ú. v. ES L 145, s. 43; Mim. vyd. 01/003, s. 331), tá bola vzatá späť.

Posúdenie Súdom prvého stupňa

64 Po prvé, pokiaľ ide o neformálne stretnutia s účastníkmi konania, treba uviesť, že ani žalobca, ani Komisia vo svojich písomných podaniach nepopierajú, že z takýchto stretnutí sa nevyhotovili nijaké zápisnice. Časť prvého žalobného dôvodu týkajúca sa týchto stretnutí teda smeruje k tvrdeniu, že Komisia je na dodržanie práva na prístup k spisu vo veciach hospodárskej súťaže povinná vyhotoviť a sprístupniť takéto zápisnice účastníkom konania.

65 V tejto súvislosti treba pripomenúť, že judikatúra citovaná v bodoch 33 a 34 vyššie stanovila, že predmetom práva na prístup k spisu vo veciach hospodárskej súťaže je umožniť adresátom oznámenia o výhradách, aby sa oboznámili s dôkaznými prostriedkami uvedenými v spise Komisie a tak sa právo byť vypočutý mohlo účelne vykonávať. Komisia má povinnosť sprístupniť dotknutým podnikom všetky dokumenty tak v ich neprospech, ako i v prospech, ktoré zozbierala v priebehu vyšetrovania, s výnimkou obchodného tajomstva iných podnikov, interných dokumentov Komisie a iných dôverných informácií.

66 Okrem toho z judikatúry vyplýva, že Komisia naopak nemá v rámci uplatnenia pravidiel hospodárskej súťaže Zmluvy nijakú všeobecnú povinnosť vyhotoviť zápisnice z diskusií, ktoré mala s inými účastníkmi konania počas stretnutí s nimi (pozri v tomto zmysle rozsudok Atlantic Container Line a i./Komisia, už citovaný v bode 33 vyššie, bod 351).

67 Neexistencia takejto povinnosti však neoslobodzuje Komisiu od povinností, ktoré má v oblasti prístupu k spisu. Nemožno totiž pripustiť, aby odvolanie na prax verbálnych vzťahov s tretími osobami poškodzovalo právo na obhajobu. Ak teda má Komisia v úmysle použiť vo svojom rozhodnutí dôkaz v neprospech žalobcu, ktorý jej oznámila iná strana ústne, musí ho dotknutému podniku sprístupniť, aby sa mohol účinne vyjadriť k záverom, ku ktorým Komisia dospela na základe tohto dôkazu. Prípadne musí na tento účel vytvoriť písomný dokument určený na založenie do svojho spisu (pozri v tomto zmysle rozsudok Atlantic Container Line a i./Komisia, už citovaný v bode 33 vyššie, bod 352).

68 V prejednávanej veci treba konštatovať, že s výnimkou dvoch konkrétnych tvrdení spočíva argumentácia žalobcu vo všeobecnom vyhlásení, že neformálne stretnutia mohli mať značný vplyv na posúdenie skutkov a spolupráce podnikov, ktoré boli predmetom vyšetrovania, že Komisia mala v priebehu konania vo vzťahu k Interbrewu celkovo benevolentný prístup, kontrastujúci s prísnosťou, s akou napadnuté rozhodnutie posudzuje jeho, a že ak informácie oznámené na formálnom stretnutí boli prospešné pre Interbrew, nemohli neovplyvniť jej stanovisko.

69 Toto všeobecné tvrdenie, ktoré nespresňuje, v čom boli dôkazy v neprospech žalobcu použité Komisiou v napadnutom rozhodnutí založené na informáciách získaných na neformálnych stretnutiach, nie je takej povahy, aby dokázalo existenciu porušenia práva na obhajobu, ktoré sa musí preskúmať v závislosti od osobitných okolností každého prípadu prejednávanej veci (pozri v tomto zmysle rozsudok Solvay/Komisia, už citovaný v bode 36 vyššie, bod 60). Ako bolo uvedené v bode 33 vyššie, právo na prístup k spisu vo veciach hospodárskej súťaže je totiž priznané len s cieľom umožniť dotknutým podnikom, aby sa účelne vyjadrili k záverom, ku ktorým dospela Komisia vo svojom oznámení o výhradách. Keďže žalobca neoznačil okrem dvoch konkrétnych tvrdení, preskúmaných nižšie, nijakú výhradu nachádzajúcu sa v oznámení o výhradách a potom ani v napadnutom rozhodnutí, ktorá by sa zakladala na informáciách oznámených verbálne na neformálnych stretnutiach, na ktoré nemal prístup, nemôže vytýkať Komisii porušenie práva na obhajobu v tejto otázke (pozri v tomto zmysle rozsudok Atlantic Container Line a i./Komisia, už citovaný v bode 33 vyššie, body 353 a 354).

70 Pokiaľ ide o vyššie spomenuté dve konkrétne tvrdenia, že odkazy na telefonický rozhovor z 9. decembra 1996 a na obsah interného stretnutia z 5. mája 1994 uvedené v napadnutom rozhodnutí mohli mať svoj pôvod len v obsahu neformálnych stretnutí, treba preskúmať, či predmetné skutočnosti sú založené na presných informáciách nachádzajúcich sa v spise.

71 Pokiaľ ide na úvod o telefonický rozhovor z 9. decembra 1996 uvedený v odôvodnení č. 91 napadnutého rozhodnutia, treba konštatovať, že bod 93 oznámenia o výhradách uvádza, že „v nadväznosti na stretnutie, ktoré [sa konalo] 19. septembra, pán L. B. (Alken-Maes) mal 9. decembra 1996 telefonický rozhovor s pánom A. B. (Interbrew)“. Táto veta vyplýva z poznámky pod čiarou 116, ktorá uvádza: „List Alken-Maesu zo 7. marca 2000 a jeho prílohy 42 a 44 ([strany] 7884, 8513 a 8528 až 8530 [spisu Komisie]), obsahujúce odkazy na tieto dokumenty: vyšetrovanie uskutočnené v Alken-Maese, dokument AvW19 ([strany] 150 až 153 [spisu Komisie]) a dokument MV17 ([strany] 532 až 541 [spisu Komisie])“. Tie isté odkazy sú v napadnutom rozhodnutí v poznámke pod čiarou 123, zodpovedajúcej odôvodneniu č. 91.

72 V odpovedi na písomnú otázku Súdu prvého stupňa, aby spresnila informácie, ktoré ju viedli k záveru, že telefonický rozhovor na tému cien Interbrewu sa uskutočnil 9. decembra 1996 medzi pánom L. B. (Alken-Maes) a pánom A. B. (Interbrew), Komisia odpovedala, že k tomuto záveru dospela na základe strany 8513 spisu Komisie, ktorá je poslednou stranou prílohy 42 listu Alken-Maesu Komisii zo 7. marca 2000.

73 Analýza tohto dokumentu, ktorý pozostáva z poznámok pána L. B. (Alken-Maes), písaných rukou, odhaľuje, že aj keď tam nie je spomenutý nijaký telefonický rozhovor uskutočnený 9. decembra 1996, tento dokument obsahuje niekoľko vysvetliviek, viditeľne vykonaných po jeho pôvodnom spísaní, ktoré akiste predstavujú odpovede na pôvodne položené otázky o cenových podmienkach Interbrewu. Tri z týchto vysvetliviek však zahŕňajú dátum „(9/12/96)“ a dve z nich skratku „IB“ (Interbrew), pričom jedna z nich aj iniciálky pána A. B. (Interbrew).

74 Na úvod je namieste dôjsť k záveru, že spomenutie existencie kontaktu z 9. decembra 1996 medzi Interbrewom a Alken-Maesom o cenových podmienkach Alken-Maesu sa nachádza v oznámení o výhradách a že existencia kontaktu, na ktorý sa odvoláva Komisia, je podporená dokumentom, ktorý keďže bol v spise, bol žalobcovi prístupný, lebo jeho pôvodná dcérska spoločnosť Alken-Maes ho sama poskytla Komisii. Skutočnosť, či kontakt bol, alebo nebol telefonický, nie je významná z hľadiska výkonu práva byť vypočutý, lebo hoci je poľutovaniahodné, že tvrdenie Komisie nie je v tejto otázke podporené, žalobca má mať právo byť vypočutý vo vzťahu k existencii kontaktu, prípadne k jeho obsahu, a nie vo vzťahu k otázke, či kontakt bol, alebo nebol telefonický, keďže táto otázka nemá vplyv na určenie, či má, alebo nemá protiprávnu povahu.

75 Pokiaľ ide ďalej o tvrdenie uvedené v odôvodnení č. 53 napadnutého rozhodnutia, konkrétne že „scenár“, ktorý odhalil CEO Interbrewu na internom stretnutí 5. mája 1994, bol „v súlade so žiadosťou Danone/Kronenbourg“, to jest, že Interbrew postúpi 500 000 hektolitrov Alken-Maesu (najmä v maloobchode)“, treba konštatovať, že bod 55 oznámenia o výhradách uvádza, že „na internej diskusii v Interbrewe [pán M.] odhalil nasledujúci scenár, zodpovedajúci žiadosti Danone/Kronenbourg. Interbrew mal postúpiť 500 000 hektolitrov Alken-Maesu (najmä v maloobchode), a ak „Interbrew nepristúpi na túto žiadosť, bude Interbrew Francúzsko zničený za pomoci Heinekenu, a Interbrew sa napadne v Belgicku s veľmi nízkymi cenami“. Nasledujúci bod 56 spresňuje, že „scenár, ktorý predložil Kronenbourg, [bol] preskúmaný na internom stretnutí Interbrewu 5. mája 1994“. Bod 55 oznámenia o výhradách pozostáva z dvoch poznámok pod čiarou, 35 a 36, ktoré odkazujú na list Interbrewu z 28. februára 2000 a na jeho prílohu 18 (strana 7683 spisu Komisie). Rovnaké odkazy na písomnosti sa nachádzajú v napadnutom rozhodnutí, v odôvodnení č. 53.

76 V tejto súvislosti treba uviesť, že príloha 18 listu Interbrewu z 28. februára 2000, ktorá pozostáva z vyhlásenia pána C. z Interbrewu, obsahuje na strane 2 tohto vyhlásenia túto vetu:

„[Pán M.] nám spomenul počas interného stretnutia (5. mája 1994) scenár, ktorý požadoval Kronenbourg. KRO v podstate vydieral, aby ITW previedlo 500 000 [hektolitrov] na AM (hlavne v oblasti ‚Food‘). Inak zničia ITW‑Francúzsko za pomoci Heinekenu a napadnú ITW-Belgicko s veľmi nízkymi cenami.“

77 Musí sa preto konštatovať, že tvrdenie uvedené v odôvodnení č. 53 napadnutého rozhodnutia a v bodoch 55 a 56 oznámenia o výhradách preberá v podstate obsah informácie, ktorú písomne poskytol Interbrew, ktorá je v spise a z tohto dôvodu bola prístupná žalobcovi. Žalobca sa preto nemôže odvolávať na skutočnosť, že pokiaľ ide o tvrdenie uvedené v odôvodnení č. 53 napadnutého rozhodnutia, nemohol účinne uplatniť svoje právo byť vypočutý.

78 Z uvedeného vyplýva, že vyhlásenia údajne pochádzajúce z neformálnych stretnutí s Interbrewom sa nachádzali v oznámení o výhradách a že v každom prípade sa v rozsahu, v akom boli nevyhnutné na dokázanie porušenia článku 81 ods. 1 ES, zakladali na dokumentoch, ku ktorým mal žalobca prístup. Treba teda konštatovať, že žalobca sa mohol k týmto vyhláseniam účelne vyjadriť a že jeho právo byť vypočutý bolo rešpektované.

79 Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenie, že žalobcovi bol v rozpore s právom na obhajobu odmietnutý prístup k dokumentom pripojeným k spisu po tom, ako mal k nemu prístup 5. októbra 2002, medzi nimi najmä k odpovedi Interbrewu na oznámenie o výhradách, pretože mohla obsahovať dôkazy v jeho prospech, postačí pripomenúť, že žiadosť o prístup k dodatočným dokumentom spisu bola podaná listami z 24 a 28. januára 2002 po ukončení správneho konania. Nepodanie takejto žiadosti počas správneho konania má za následok neúspech v tomto bode žaloby o neplatnosť, podanej neskôr (pozri v tomto zmysle rozsudok Cement, už citovaný v bode 31 vyššie, bod 383). Toto tvrdenie sa preto zamieta.

80 Pokiaľ ide o žiadosť o prístup podanú 4. marca 2002 podľa nariadenia č. 1049/2001, stačí konštatovať, že článok 7 ods. 2 tohto nariadenia stanovuje, že „v prípade úplného alebo čiastočného zamietnutia môže žiadateľ do 15 pracovných dní od obdržania odpovede od orgánu podať opakovanú žiadosť s požiadavkou, aby orgán prehodnotil svoje stanovisko“. V nadväznosti na zamietnutie Komisie 26. marca 2002 vyhovieť žiadosti žalobcu o prístup treba konštatovať, že žalobca vzal svoju žiadosť zo 4. marca 2002 späť tým, že nepodal druhú žiadosť v stanovenej lehote, ako potvrdil na pojednávaní v odpovedi na otázku Súdu prvého stupňa.

81 Z toho vyplýva, že tretia časť žalobného dôvodu sa musí zamietnuť a v dôsledku toho aj celý žalobný dôvod.

2. O žalobnom dôvode založenom na porušení povinnosti odôvodnenia

a) Tvrdenia účastníkov konania

82 Žalobca tvrdí, že napadnuté rozhodnutie je nedostatočne odôvodnené v tej miere, že na jednej strane neobsahuje nijakú definíciu relevantných trhov, aj keď pritom ide o nevyhnutnú a predbežnú podmienku na akékoľvek posúdenie protisúťažného správania, a na strane druhej na stanovenie výšky pokuty len jednoducho odkazuje na usmernenia bez toho, aby označilo presný rozsah kritérií použitých na určenie výšky pokuty, ktorá mu bola uložená.

83 V prvom rade je tak napadnuté rozhodnutie nedostatočne odôvodnené v tom, že v rozpore s požiadavkami stanovenými judikatúrou Súdu prvého stupňa (rozsudok Súdu prvého stupňa z 10. marca 1992, SIV a i./Komisia, nazývaný „Ploché sklo“, T‑68/89, T‑77/89 a T‑78/89, Zb. s. II‑1403, bod 159) nie je založené na primeranej definícii relevantného trhu v prejednávanom prípade, ale len na zistení existencie „trhu belgického piva“. Komisia neprávom neuskutočnila analýzu presného geografického rozsahu relevantného trhu alebo trhov ani prípadnej nahraditeľnosti rôznych pivovarníckych výrobkov. Nahradenie výrazu „odvetvie piva v Belgicku“ Komisiou vo vyjadrení k žalobe výrazom „trh belgického piva“ nie je odpoveďou na námietku žalobcu, podľa ktorej bola v prejednávanej veci definícia trhu spoluurčujúca pre zistenie porušenia. Spomenuté geografické trhy, konkrétne belgický a francúzsky trh, sú v napadnutom rozhodnutí definované nedostatočne zdokumentovaným spôsobom.

84 Okrem toho Komisia zohľadnila skutkové okolnosti, ktoré sa vzťahujú na francúzsky trh bez toho, aby považovala za nevyhnutnú analýzu ich rozsahu podľa osobitých charakteristík tohto trhu. Komisia sa oprela najmä o argument hrozby odvety na francúzskom trhu, ktorú údajne vyslovil žalobca voči Interbrewu, ale existenciu takéhoto správania obmedzujúceho hospodársku súťaž možno dokázať len pri zistení určitej sily na správne definovanom trhu.

85 V prejednávanej veci mali podľa Komisie niektoré skutočnosti použité na podporu zistenia porušenia, ktoré je predmetom napadnutého rozhodnutia, okrem iného stretnutie 11. mája 1994, telefonický rozhovor 6. júla 1994 a stretnutie 17. apríla 1997, širší predmet ako Belgicko. Interakcia medzi Francúzskom a Belgickom a podobnosť správania v týchto dvoch krajinách boli okrem toho podľa Komisie dôležitými znakmi porušenia, najmä pokiaľ ide o údajnú hrozbu.

86 V tejto súvislosti sa voľba Komisie zaobchádzať s podobnými správaniami v rôznych rámcoch odchýlila od jej tradičnej praxe konštatovať v jednom rozhodnutí rôzne protiprávne správania, pretože existuje spojitosť medzi nimi z dôvodu identity členov kartelu, podobnosti mechanizmov kartelu v rôznych krajinách, ako aj vzájomného pôsobenia medzi rôznymi oblasťami alebo výrobkami [pozri napríklad rozhodnutie 96/478/ES Komisie z 10. januára 1996 týkajúce sa konania o uplatnení článku 85 Zmluvy ES (IV/34.279/F3 – ADALAT) (Ú. v. ES L 201, s. 1, ďalej len „rozhodnutie ADALAT“), a rozhodnutia Vitamíny a Kopírovací papier).

87 Voľba prijať viaceré rozhodnutia uviedla žalobcu do situácie právnej neistoty a mala za následok, že z dôvodu opakovaného uplatnenia východiskových súm, prípadne násobných koeficientov umožnila Komisii umelo nafúknuť celkovú výšku pokút uložených vo vzťahu k všetkým skutočnostiam bez toho, aby predmetné podniky mali možnosť zistiť, v čom sa správania odlišovali a z akých dôvodov predstavujú oddelené porušenia.

88 Po druhé napadnuté rozhodnutie je takisto nedostatočne odôvodnené, pokiaľ ide o stanovenie výšky pokuty. Tým, že sa Komisia v odôvodnení č. 294 napadnutého rozhodnutia uspokojila s jednoduchým odkazom na metódu definovanú v usmerneniach, aj keď ich účelom je „zabezpečiť transparentnosť a nestrannosť rozhodnutí Komisie rovnako v očiach podnikov, ako aj v očiach Súdneho dvora“, nesplnila si svoju povinnosť odôvodnenia a porušila zásadu právnej istoty.

89 Keďže sa odôvodnenie výšky pokuty zakladá na metóde spočívajúcej v stanovení východiskovej sumy a uplatnení korekcií na ňu, je podstatné, že Komisia dostatočne podrobne spresní dosah kritérií uplatnených pri stanovení výšky pokuty, aby splnila účel povinnosti odôvodnenia, to jest umožniť žalobcovi posúdiť súlad a zákonnosť určenia výšky pokuty, aby mohol brániť svoje práva, Súdu prvého stupňa a Súdnemu dvoru vykonať preskúmanie, ako aj všetkým zainteresovaným oboznámiť sa s podmienkami uplatnenia Zmluvy ES Komisiou.

90 V prejednávanej veci napriek tomu, že Komisia nie je viazaná aritmetickým vzorcom, napadnuté rozhodnutie neuvádza ani detail výpočtu uloženej pokuty, ani presný dosah každého z kritérií na určenie jej výšky. Na rozdiel od postupu použitého v iných rozhodnutiach prijatých v oblasti kartelov, ako napríklad rozhodnutia Vitamíny a Kopírovací papier, svojvoľná voľba paušálnej sumy 25 miliónov eur a dosah zisťovania odstrašujúceho účinku pokuty, na ktoré sa poukazuje v odôvodnení č. 305 napadnutého rozhodnutia, nie sú odôvodnené vyčíslenými kritériami. Neexistencia primeranej definície relevantného trhu takisto dokazuje nedostatočné odôvodnenie stanovenia výšky pokuty, lebo podľa usmernení je voľba východiskovej sumy spojená s úvahami týkajúcimi sa veľkosti relevantného geografického trhu, dopadu kartelu na tento trh a na ňom dosiahnutého obratu.

91 Konkrétne, Komisia uplatnila na základe dvoch priťažujúcich okolností použitých vo vzťahu k žalobcovi, a to výkonu nátlaku na Interbrew a opakovaného porušovania, len jednu percentuálnu sadzbu na zvýšenie pokuty vo výške 50 %, bez označenia dosahu každej použitej priťažujúcej okolnosti. Nespresnenie dôležitosti rôznych kritérií použitých pri stanovení výšky pokuty neumožnilo žalobcovi vyhodnotiť, v akej miere má byť uložená pokuta znížená.

92 Okrem toho táto absencia jasných a relevantných informácií je o to menej ospravedlniteľná, že Komisia uznala existenciu dokumentov, ktoré jej služby pripravili na konzultáciu a internú poradu o stanovení výšky pokuty a že tieto dokumenty neboli prístupné. Takáto okolnosť však vyvoláva dojem, že Komisia v napadnutom rozhodnutí zohľadnila iné kritériá ako tie, ktoré mu boli prístupné, bez toho, aby ich v tomto rozhodnutí spomenula.

93 Žalobca osobitnejšie uvádza neexistenciu dostatočného odôvodnenia opakovaného porušenia ako priťažujúcej okolnosti Komisiou vo vzťahu k nemu. Tento nedostatok odôvodnenia ho podľa neho osobitne poškodzuje, lebo Komisia za opakované porušovanie nezvyšovala systematicky výšku pokuty, ale vo svojej rozhodovacej praxi zvažuje úlohu a dôležitosť, ktorú im treba priznať pri určení výšky pokuty, pretože prijatie usmernení nestačilo na odstránenie z toho vyplývajúcej neurčitosti.

94 Komisia popiera tvrdenia žalobcu.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

95 Pokiaľ ide o žaloby proti rozhodnutiam Komisie, ktorými sa ukladajú pokuty podnikom za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, má Súd prvého stupňa právomoc v dvoch smeroch. Na jednej strane je poverený preskúmavať ich zákonnosť podľa článku 230 ES. V rámci toho musí najmä preskúmavať dodržanie povinnosti odôvodnenia stanovenej v článku 253 ES, ktorej porušenie spôsobuje zrušiteľnosť rozhodnutia. Na strane druhej je Súd prvého stupňa v rámci neobmedzenej právomoci, ktorú mu priznáva článok 229 ES a článok 17 nariadenia č. 17, príslušný posudzovať primeranosť výšky pokút. Toto posúdenie môže odôvodniť predloženie a zohľadnenie doplňujúcich informácií, ktorých uvedenie v napadnutom rozhodnutí nie je samo osebe vyžadované na základe povinnosti odôvodnenia stanovenej v článku 253 ES (rozsudok Súdneho dvora zo 16. novembra 2000, KNP BT/Komisia, C‑248/98 P, Zb. s. I‑9641, body 38 až 40, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. júla 2003, Cheil Jedang/Komisia, T‑220/00, Zb. s. II‑2473, bod 215).

96 Pokiaľ ide o preskúmanie dodržania povinnosti odôvodnenia, podľa ustálenej judikatúry musí byť odôvodnenie prispôsobené charakteru sporného aktu a musia z neho jasne a jednoznačne vyplývať úvahy orgánu, ktorý prijal rozhodnutie, umožňujúce dotknutým subjektom spoznať dôvody prijatého opatrenia, a príslušnému súdnemu orgánu vykonať preskúmanie. Požiadavka odôvodnenia musí byť hodnotená vzhľadom na okolnosti danej veci, najmä na obsah aktu, charakter uvádzaných dôvodov a záujem, ktorý môžu mať o získanie takýchto vysvetlení osoby, ktorým je akt určený, alebo ďalšie osoby priamo a osobne dotknuté takýmto aktom. Nevyžaduje sa, aby odôvodnenie konkrétne vymedzovalo všetky náležité skutkové a právne okolnosti, keďže odpoveď na otázku, či odôvodnenie aktu zodpovedá požiadavkám uvedeným v článku 253 ES, treba posudzovať nielen vzhľadom na text aktu, ale aj na jeho kontext, ako i na súhrn právnych pravidiel upravujúcich dotknutú oblasť (rozsudky z 13. marca 1985, Holandsko a Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisia, 296/82 a 318/82, Zb. s. 809, bod 19; z 29. februára 1996, Belgicko/Komisia, C‑56/93, Zb. s. I‑723, bod 86, a z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Zb. s. I‑1719, bod 63; rozsudok Cheil Jedang/Komisia, už citovaný v bode 95 vyššie, bod 216).

97 Pokiaľ ide o rozsah povinnosti odôvodnenia týkajúceho sa stanovenia pokuty uloženej za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva, je vhodné na jednej strane pripomenúť, že sa musí určiť s ohľadom na ustanovenie článku 15 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 17, podľa ktorého „pri stanovení pokuty sa bude posudzovať jednak závažnosť porušenia a tiež jeho trvanie“. Požiadavky podstatnej formálnej náležitosti, ktorú táto povinnosť odôvodnenia predstavuje, sú pritom splnené, ak Komisia vo svojom rozhodnutí uvedie kritériá posúdenia, ktoré jej umožnili merať závažnosť a dĺžku trvania porušenia (rozsudky Súdneho dvora zo 16. novembra 2000, Sarrió/Komisia, C‑291/98 P, Zb. s. I‑9991, bod 73, a z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až P a C‑254/99 P, Zb. s. I‑8375, bod 463). Na strane druhej usmernenia, ako aj oznámenie o spolupráci obsahujú indikatívne pravidlá o kritériách posúdenia, ktorých sa Komisia musí držať pri meraní závažnosti a dĺžky trvania porušenia (rozsudok Cheil Jedang/Komisia, už citovaný v bode 95 vyššie, bod 217). Za týchto podmienok sú požiadavky podstatnej formálnej náležitosti, ktorú povinnosť odôvodnenia predstavuje, splnené, ak Komisia vo svojom rozhodnutí uvedie kritériá posúdenia, ktorých sa držala pri uplatnení svojich usmernení, prípadne svojho oznámenia o spolupráci, ktoré jej umožnili merať závažnosť a dĺžku trvania porušenia na účely stanovenia výšky pokuty (rozsudok Cheil Jedang/Komisia, už citovaný v bode 95 vyššie, bod 218).

98 V prejednávanej veci Komisia týmto požiadavkám vyhovela.

99 Po prvé, pokiaľ ide o výhradu založenú na neexistencii predchádzajúceho definovania relevantného trhu Komisiou, treba skonštatovať, že Komisia v prejednávanej veci nemala nijakú povinnosť vymedziť relevantný trh. Z judikatúry totiž vyplýva, že v rámci uplatnenia článku 81 ods. 1 ES sa relevantný trh musí definovať na účely určenia, či dohoda môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a má za cieľ alebo následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu (rozsudky Súdu prvého stupňa z 21. februára 1995, SPO a i./Komisia, T‑29/92, Zb. s. II‑289, bod 74; Cement, už citovaný v bode 31 vyššie, bod 1093, a zo 6. júla 2000, Volkswagen/Komisia, T‑62/98, Zb. s. II‑2707, bod 230). Povinnosť vymedziť relevantný trh v rozhodnutí prijatom podľa článku 81 ods. 1 ES je preto Komisii uložená len v prípade, ak bez takéhoto vymedzenia nie je možné určiť, či predmetná dohoda, rozhodnutie združenia podnikov alebo zosúladený postup môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a majú za cieľ alebo za následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu (rozsudky Súdu prvého stupňa z 15. septembra 1998, European Night Services a i./Komisia, T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 a T‑388/94, Zb. s. II‑3141, body 93 až 95 a 105, a Volkswagen/Komisia, už citovaný, bod 230). Žalobca však nepopiera, že relevantné dohody alebo zosúladené postupy mohli ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a mali za cieľ obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu. V dôsledku toho, keďže uplatnenie článku 81 ES v prejednávanej veci Komisiou nevyžadovalo predchádzajúcu definíciu relevantného trhu, nemožno konštatovať nijaké porušenie povinnosti odôvodnenia v tejto otázke.

100 Z rovnakých dôvodov síce platí, že pokiaľ Komisia na účely uplatnenia usmernení konštatuje, že žalobca vyslovil hrozbu, musí z tohto konštatovania jasne a jednoznačne vyplývať, akými úvahami sa riadila, aby boli splnené požiadavky článku 253 ES, ale tomuto konštatovaniu nemusí nevyhnutne predchádzať vymedzenie relevantného trhu. Preto sa musí opačné tvrdenie žalobcu odmietnuť.

101 To isté platí o zdôvodnení týkajúcom sa zohľadnenia rozsahu geografického trhu. Proti tvrdeniu žalobcu, že nedostatočné odôvodnenie národného charakteru trhu umožnilo Komisii nedôvodne konštatovať rôzne porušenia, čoho dôsledkom bolo umelé zvýšenie pokuty uloženej žalobcovi, stačí uviesť, že takýto úmysel prisúdený Komisii je úplne hypotetický, keďže toto tvrdenie sa zakladá na čistých dohadoch, lebo sa neopiera o nijaké dôkazy. Preto sa musí toto tvrdenie odmietnuť.

102 Po druhé, pokiaľ ide o výhradu založenú na nedostatočnom odôvodnení stanovenia výšky pokuty, je dôležité poznamenať, že Komisia v odôvodneniach č. 296 až 328 napadnutého rozhodnutia uviedla kritériá, ktoré zohľadnila pri stanovení výšky pokút každého z dotknutých podnikov. Z uvedených odôvodnení napadnutého rozhodnutia však vyplýva, že Komisia jasne a detailne uviedla zdôvodnenie, ktorým sa riadila, umožňujúc tak žalobcovi oboznámiť sa s kritériami posúdenia zohľadnenými pri meraní závažnosti a dĺžky trvania porušenia na účely stanovenia výšky pokuty a Súdu prvého stupňa vykonať preskúmanie. Je teda namieste dospieť k záveru, že napadnuté rozhodnutie vyhovuje povinnosti odôvodnenia, ktorá Komisii vyplýva z článku 253 ES.

103 Tento žalobný dôvod sa teda musí zamietnuť a v dôsledku toho aj všetky návrhy na zrušenie napadnutého rozhodnutia.

B – O subsidiárne predložených návrhoch na zníženie sumy uloženej pokuty

104 Žalobca uvádza šesť žalobných dôvodov určených na zníženie výšky uloženej pokuty. Založené sú na chybnom zhodnotení závažnosti porušenia na účely stanovenia východiskovej sumy pokuty v rozpore so zásadami rovnosti zaobchádzania, proporcionality a ne bis in idem, na chybnom posúdení dĺžky trvania zisteného porušenia, na neodôvodnenom charaktere priťažujúcej okolnosti spočívajúcej v nátlaku vykonávanom na Interbrew, na nedôvodnom zohľadnení priťažujúcej okolnosti opakovaného porušovania vo vzťahu k žalobcovi, na nedostatočnom zohľadnení uplatniteľných poľahčujúcich okolností a napokon na nesprávnom posúdení rozsahu spolupráce žalobcu v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania a s oznámením o spolupráci.

1. O žalobnom dôvode založenom na chybnom zhodnotení závažnosti porušenia na účely stanovenia východiskovej sumy pokuty v rozpore so zásadami rovnosti zaobchádzania, proporcionality a ne bis in idem

a) Tvrdenia účastníkov konania

Tvrdenia žalobcu

105 Žalobca popiera dôvodnosť osobitnej východiskovej sumy, ktorú určila Komisia z dôvodu závažnosti porušenia na základe štyroch nadväzujúcich výhrad, konkrétne nesprávne posúdenie v rozpore s usmerneniami a niektorými zásadami práva Spoločenstva, po prvé charakteru závažnosti porušenia, po druhé jeho efektívnej ekonomickej kapacity spôsobiť významnú škodu iným subjektom na trhu, najmä spotrebiteľom, po tretie úrovne zabezpečujúcej dostatočne odstrašujúci účinok pokuty a po štvrté zohľadnenia skutočnosti, že disponoval právnymi a ekonomickými znalosťami a infraštruktúrami umožňujúcimi mu lepšie posúdiť protiprávny charakter jeho správania a dôsledky, ktoré z toho vyplývali z hľadiska práva hospodárskej súťaže.

106 Domnieva sa, že vzhľadom najmä na veľmi obmedzenú kvantitatívnu dôležitosť výrobku, na ktorý sa kartel vzťahuje, v porovnaní s celkovou spotrebou piva v Európskej únii, na veľmi obmedzený geografický rozsah uvedeného kartelu a na veľmi skromný obrat, ktorý dosiahol za uvedený výrobok, nesmela východisková suma vo vzťahu k nemu v nijakom prípade presiahnuť osem miliónov eur.

– O zhodnotení charakteru závažnosti porušenia: porušenie zásad rovnosti zaobchádzania a proporcionality

107 Pokiaľ ide o zhodnotenie charakteru závažnosti porušenia v zmysle bodu 1 A prvého odseku usmernení Komisiou, žalobca nepopiera charakteristiky porušenia citované v odôvodnení č. 297 napadnutého rozhodnutia, o ktorých tvrdí, že ich s Alken-Maesom uznal a oznámil Komisii, ale len dôležitosť, ktorú Komisia priznáva skutkovým kritériám uvedeným v časti napadnutého rozhodnutia venovanej závažnosti porušenia, ako aj konečnej kvalifikácie porušenia ako veľmi závažného, ktoré z toho vyplýva. Žalobca usudzuje, že Komisia prijatím takejto kvalifikácie, aj keď nikdy nekvalifikovala porovnateľné porušenia ako veľmi závažné, porušila zásadu rovnosti zaobchádzania tým, že s porovnateľnými situáciami zaobchádzala rozdielne (rozsudok Hercules Chemicals/Komisia, už citovaný v bode 57 vyššie, bod 295).

108 Žalobca na úvod tvrdí, že aj keď sa Komisia riadila metódou určovania závažnosti porušení uvedenou v usmerneniach, nepreskúmala otázku konkrétneho dopadu predmetného kartelu na trh.

109 Ďalej tvrdí, že záver Komisie o veľmi závažnom charaktere porušenia je v rozpore tak s príkladmi, ktoré cituje v usmerneniach, ako aj s rozhodovacou praxou po ich uverejnení. Kvalifikovanie kartelu ako veľmi závažného sa obyčajne vyhradzuje organizovaným, dokonca inštitucionalizovaným kartelom s prepracovanými mechanizmami overovania, organizácie a sledovania, ktoré nemožno porovnávať so správaním v prejednávanej veci, a činným v celosvetovom meradle alebo vo viacerých väčších členských štátoch, pričom najmenšie územie dotknuté týmito porušeniami považovanými za veľmi závažné zahŕňalo štyri členské štáty Spoločenstva, medzi nimi tie najväčšie [rozhodnutie Komisie 2003/382/ES, z 8. decembra 1999 týkajúce sa konania o uplatnení článku 81 Zmluvy ES (vec IV/E‑1/35.860‑B – Bezšvíkové oceľové rúry) (Ú. v. ES L 140, 2003, s. 1, ďalej len „rozhodnutie Bezšvíkové oceľové rúry“)].

110 Po prvé sa žalobca domnieva, že porušenie malo byť vzhľadom na svoj málo formálny charakter charakterizované ako závažné, a nie ako veľmi závažné, a to o to skôr, že Komisia ako závažné charakterizovala porušenia, ktorých systém bol aspoň tak rozvinutý ako systém porušenia, ktoré je predmetom prejednávanej veci [rozhodnutie Komisie 2003/25/ES z 11. decembra 2001 týkajúce sa konania začatého podľa článku 81 Zmluvy ES – Vec COMP/E‑1/37.919 (ex. 37.391) – Bankové poplatky za výmenu peňazí v eurozóne – Nemecko (Ú. v. ES L 15, 2003, s. 1, ďalej len „rozhodnutie Nemecké banky“); rozhodnutie 1999/271/ES Komisie z 9. decembra 1998 týkajúce sa konania o uplatnení článku 85 Zmluvy ES (IV/34.466 – Grécke trajekty) (Ú. v. ES L 109, 1999, s. 24, ďalej len „rozhodnutie Grécke trajekty“), a rozhodnutie Komisie 1999/210/ES zo 14. októbra 1998 týkajúce sa konania o uplatnení článku 85 Zmluvy ES (vec IV/F‑3/33.708 – British Sugar plc, vec IV/F‑3/33.709 – Tate & Lyle plc, vec IV/F‑3/33.710 – Napier Brown & Company Ltd a vec IV/F‑3/33.711 – James Budgett Sugars Ltd) (Ú. v. ES L 76, 1999, s. 1, ďalej len „rozhodnutie British Sugar“)].

111 Po druhé Komisia vzhľadom na obmedzený rozsah belgického územia prejavila prílišnú prísnosť v prejednávanej veci, a to v rozpore so zásadami proporcionality a rovnosti zaobchádzania, lebo jej rozhodovacia prax odhaľuje, že vo viacerých prípadoch použila skutočnosť, že ide len o menej významný alebo geograficky obmedzený trh, ako okolnosť, ktorá odôvodňuje kvalifikáciu porušenia ako závažného, a nie ako veľmi závažného (rozhodnutia Grécke trajekty, British Sugar a Nemecké banky).

112 Po tretie tvrdenie Komisie, že jedným z kritérií použitých na zhodnotenie závažnosti porušenia bol jeho priamy dopad na spotrebiteľov, je nepresvedčivé. Podľa žalobcu na jednej strane mali kartely uvedené v rozhodnutiach Nemecké banky a British Sugar tie isté charakteristiky a Komisia ich nekvalifikovala ako veľmi závažné a na strane druhej štruktúra distribúcie relevantných výrobkov v prejednávanej veci, tak pokiaľ ide o veľkoobchod, ako aj o odvetvie Horeca – vzhľadom na veľkosť skladov –, zohrávala úlohu silnej protiváhy kartelu, umožňujúc tak čiastočne zmierniť jeho negatívne účinky na spotrebiteľov.

113 Na záver žalobca uvádza, že Komisia, aby sa vyhla porušeniu zásady rovnosti zaobchádzania, nesmela kvalifikovať porušenie konštatované v napadnutom rozhodnutí ako veľmi závažné, pretože nejde o organizovaný kartel so štruktúrami alebo s mechanizmami na zabezpečenie dodržiavania záväzkov medzi podnikmi a pretože sa týkal len obmedzeného územia a skromnej časti výroby piva v Európskej únii. Výška pokuty sa teda musí podstatne znížiť.

114 V každom prípade, aj keby Komisia neporušila zásadu rovnosti zaobchádzania tým, že kvalifikovala porušenie ako veľmi závažné, musí sa východisková suma pokuty znížiť, aby sa zohľadnil veľmi slabý dopad porušenia na trh Spoločenstva a slabý objem predaja výrobkov, na ktoré sa vzťahoval kartel, tak ako to urobila Komisia v rozhodnutí Bezšvíkové oceľové rúry. V tomto rozhodnutí totiž Komisia bez zmeny kvalifikácie porušenia použila východiskovú sumu nižšiu, ako je polovica sumy, ktorú v usmerneniach stanovuje pre veľmi závažné porušenia, z dôvodu, že predaj predmetných výrobkov účastníkov kartelu v štyroch dotknutých členských štátoch predstavoval približne len 19 % spotreby Spoločenstva. V prejednávanej veci však výrobky, na ktoré sa vzťahoval kartel, predstavovali menej ako 2,5 % celkovej spotreby v Európskej únii. Osobitná východisková suma, ktorú použila Komisia, je teda neproporcionálna v porovnaní s objemom a hodnotou týchto výrobkov, a preto sa musí znížiť.

– O zhodnotení efektívnej ekonomickej kapacity žalobcu spôsobiť značnú škodu iným subjektom na trhu: porušenie zásady proporcionality

115 Pokiaľ ide o posúdenie Komisiou jeho efektívnej ekonomickej kapacity spôsobiť narušenie hospodárskej súťaže, žalobca tvrdí, že za referenčný rámec musí vziať trh, na ktorom sa porušenie prejavilo, pričom výška pokuty musí byť v rozumnom vzťahu s obratom dosiahnutým na tomto trhu (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. júla 1994, Parker Pen/Komisia, T‑77/92, Zb. s. II‑549, bod 94).

116 Okrem toho na to, aby sa mohla posúdiť schopnosť predmetných podnikov ovplyvniť hospodársku súťaž, bolo potrebné zohľadniť ich postavenie na referenčnom trhu.

117 Tieto dve zásady sú síce v napadnutom rozhodnutí spomenuté, ale Komisia sa nimi neriadila. Hoci Interbrew dosiahol počas relevantného obdobia obrat týkajúci sa predajov na trhu štyrikrát vyšší ako žalobca, osobitná východisková suma určená pre Interbrew bola menej než dvakrát vyššia ako v prípade žalobcu. Táto neprimeranosť je v rozpore s nedávnou praxou Komisie, ako vyplýva napríklad z jej rozhodnutia 2003/674/ES z 2. júla 2002 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 81 Zmluvy ES a článku 53 dohody EHP (vec C.37.519 – Metionín) (Ú. v. ES L 255, 2003, s. 1, ďalej len „rozhodnutie Metionín“), v ktorom zastávala názor, že rozdiel medzi uloženými pokutami musí odzrkadľovať nepomer medzi trhovým podielom na prvého svetového výrobcu na trhu a jedného z jeho konkurentov, ktorých podiely na trhu boli päťkrát menšie.

118 Okrem toho Komisia nezohľadnila dominantné postavenie Interbrewu na belgickom trhu s pivom, čo by ukázalo, že efektívna ekonomická kapacita žalobcu ovplyvniť trh, alebo dokonca vážne narušiť hospodársku súťaž je veľmi obmedzená. Ostatne žalobca sa len pokúšal odvrátiť svoju postupnú marginalizáciu.

119 Komisia tým, že sa domnievala,