ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Inštitúcia, na ktorú bola podaná žiadosť o prístup k dokumentom týkajúcim sa medzinárodných rokovaní, teda môže bez toho, aby sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, odôvodniť odmietnutie prístupu skutočnosťou, že zverejnenie takýchto dokumentov by predstavovalo konkrétne riziko komplikácie pozície Únie v dialógu s treťou krajinou, a teda ovplyvnenia vzťahov Únie. Uvedená inštitúcia je navyše oprávnená obmedziť sa na vyjadrenie takéhoto dôvodu súhrnným spôsobom, pretože poskytnutie podrobnejších vysvetlení by znamenalo odhalenie samotného obsahu dokumentov spadajúcich pod ochranu stanovenú týmto ustanovením v dôsledku porušenia rozsahu kogentnej ochrany stanovenej normotvorcom v znení článku 4 ods. 1 nariadenia č. 1049/2001.

V rámci rozhodnutia o odmietnutí prístupu k dokumentom, ktorých sprístupnenie by mohlo porušiť výnimku týkajúcu sa ochrany verejného záujmu v oblasti medzinárodných vzťahov podľa článku 4 ods. 1 písm. a) tretej zarážky nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie, dotknutá inštitúcia nie je povinná v odôvodnení aktu identifikovať citlivý obsah požadovaných dokumentov, ktorý nemožno odhaliť zverejnením, ak by takýto krok znamenal prezradenie informácií, na ochranu ktorých sa vzťahuje uvedená výnimka.

Pokiaľ ide o dokumenty obsahujúce právne konzultácie medzi útvarmi v rámci Komisie, ktoré sú určené výlučne pre kabinety predsedu tejto inštitúcie a jej člena, s cieľom pomôcť zástupcom Komisie v rámci ich stretnutí so zástupcami členského štátu a tretej krajiny o opatreniach, ktoré mali byť prijaté v rámci vykonávania záväzkov prevzatých na základe vyhlásení Únie a tejto tretej krajiny a ktoré sa týkajú migračnej krízy, zverejnenie takýchto právnych stanovísk, prípravných a interných, vypracovaných na účely politického dialógu medzi inštitúciou a zástupcami jedného členského štátu a jedného tretieho štátu by poškodilo, a to predvídateľným spôsobom, záujem Komisie požiadať o právne stanoviská a dostať úprimné, objektívne a kompletné právne stanoviská od svojich rôznych služieb s cieľom vypracovať svoje konečné stanovisko ako inštitúcia, a to navyše v oblasti, ktorá sa vyznačuje určitou politickou citlivosťou a v kontexte naliehavosti riešenia zložitej migračnej situácie. Konzultácie medzi útvarmi, ktoré sprevádzala telefonická komunikácia, predstavujú prípravné práce nevyhnutné na riadne fungovanie tejto inštitúcie.

Úprimnosť, objektívnosť, kompletnosť, rovnako ako rýchlosť týchto právnych konzultácií poskytnutých naliehavo zo strany členov právneho servisu predsedníctvu Komisie a dotknutému generálnemu riaditeľstvu, by boli ovplyvnené, ak by autori týchto konzultácií, vypracovaných narýchlo s cieľom pripraviť stretnutia medzi zodpovednými predstaviteľmi tejto inštitúcie a zodpovednými predstaviteľmi jedného členského štátu a jedného tretieho štátu, museli predvídať, že také e‑maily by mohli byť dané k dispozícii verejnosti.

(pozri body 92 – 94)
V oblasti spoločnej obchodnej politiky a osobitne v oblasti opatrení na ochranu obchodu, preskúmanie súdmi Únie sa musí vzťahovať nielen na zistenie existencie prípadných nesprávnych právnych posúdení, ale aj na zistenie toho, či boli dodržané príslušné procesné pravidlá, či skutočnosti, na ktorých je napadnutá voľba založená, boli správne stanovené, či nedošlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu týchto skutočností a k zneužitiu právomoci. Je to tak osobitne aj v prípade, pokiaľ ide o určenie existencie ujmy spôsobenej výrobnému odvetviu Únie, ktoré predpokladá posúdenie zložitých ekonomických situácií.

Hoci v oblasti opatrení na ochranu obchodu, a osobitne v oblasti antidumpingových opatrení, súd Únie nemôže zasiahnuť do posúdenia vyhradeného príslušným orgánom Únie, prináleží mu uistiť sa, že inštitúcie vzali do úvahy všetky relevantné skutočnosti a vyhodnotili spisové dokumenty so všetkou potrebnou dôslednosťou.

(pozri body 34 – 37)
Členské štáty môžu napadnúť žalobou o neplatnosť akýkoľvek rozhodovací akt Komisie, ktorý má regulačnú alebo individuálnu povahu, a pri tejto príležitosti na podporu svojich návrhov uviesť akýkoľvek dôvod založený okrem iného na porušení podstatných formálnych náležitostí alebo na porušení právnych pravidiel prijatých na uplatňovanie Zmlúv.

Z toho v prvom rade vyplýva, že členský štát je oprávnený prostredníctvom žaloby o neplatnosť napadnúť rozhodnutie Komisie prijaté na základe nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie, ktorým sa fyzickej alebo právnickej osobe umožňuje prístup k dokumentom v držbe tejto inštitúcie pochádzajúcim od daného členského štátu, a to bez toho, aby bolo potrebné identifikovať samostatné rozhodnutie Komisie, ktoré samotné by malo byť napadnuteľné, o nevyhovení námietke tohto členského štátu proti zverejneniu príslušných dokumentov. V druhom rade členský štát sa môže na podporu takejto žaloby odvolávať na akýkoľvek žalobný dôvod spojený s niektorým zo štyroch prípadov podania žaloby o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ, a osobitne na akýkoľvek žalobný dôvod založený na porušení hmotného alebo procesného pravidla, ktoré považuje za relevantné, a to bez toho, aby bola dotknutá účinnosť či neúčinnosť tohto žalobného dôvodu. Preto pokiaľ ide o prípustnosť žalobného dôvodu uplatneného voči takémuto rozhodnutiu, nie je potrebné rozlišovať, či pravidlo, ktorého porušenie sa uvádza, stanovuje nariadenie č. 1049/2001 alebo iný právny nástroj.

Okrem toho ohraničenie právomoci podieľať sa na rozhodnutí Únie priznanej dotknutému členskému štátu na základe článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 však tomuto členskému štátu nemôže brániť domáhať sa zrušenia rozhodnutia Komisie o poskytnutí prístupu k predmetným dokumentom a odvolávať sa na tento účel na iné protiprávne okolnosti, než sú okolnosti založené na porušení článku 4 uvedeného nariadenia.

(pozri body 35 – 37, 41)
Povinnosť dodržiavať primeranú lehotu pri vedení správnych konaní predstavuje všeobecnú zásadu práva Európskej únie, ktorej dodržiavanie zabezpečujú súdy Únie a ktorá je tiež uvedená v článku 41 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie ako súčasť práva na riadnu správu vecí verejných.

Porušenie zásady dodržania primeranej lehoty však vo všeobecnosti neodôvodňuje zrušenie rozhodnutia prijatého na záver správneho konania. Nedodržanie zásady primeranej lehoty totiž ovplyvňuje platnosť správneho konania len v prípade, ak nadmerná dĺžka tohto konania môže mať vplyv na samotný obsah prijatého rozhodnutia.

Súd pre verejnú službu sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že sa domnieval sa, že rozhodnutie prijať dočasného zamestnanca so zdravotnou výhradou so spätným účinkom ku dňu jeho nástupu do služobného pomeru sa v praxi zmenilo na rozhodnutie o jeho vylúčení, s okamžitým účinkom, zo záruk stanovených v oblasti invalidity pre už existujúcu invaliditu. Samotné okolnosti, že k rozhodnutiu o prijatí so zdravotnou výhradou došlo po skončení pracovnej zmluvy a po záveroch posudkovej komisie o priznaní invalidity, totiž samy osebe neumožňujú dospieť k záveru o existencii vplyvu uplynutia neprimerane dlhého času na obsah tohto rozhodnutia.

(pozri body 45, 46, 56, 59)
Rozsudok Všeobecného súdu (odvolacia komora) z 19. júla 2018 –

Simpson/Rada

(vec T‑646/16 P)

„Odvolanie – Verejná služba – Úradníci – Postup do vyššej platovej triedy – Zaradenie do platovej triedy – Rozhodnutie o nezaradení dotknutej osoby do platovej triedy AD 9 po úspešnej účasti vo výberovom konaní pre AD 9 – Zamietnutie žaloby v prvostupňovom konaní po vrátení Všeobecným súdom – Zostavenie rozhodovacieho zloženia, ktoré prijalo uznesenie na prvom stupni – Konanie na vymenovanie sudcu Súdu pre verejnú službu – Súd zriadený zákonom – Zásada zákonného sudcu“

1. Právo Európskej únie – Zásady – Základné práva – Dodržiavanie zaručené súdom Únie – Zásada zákonného sudcu – Nezrovnalosť v konaní na vymenovanie sudcu Súdu pre verejnú službu – Porušenie uvedenej zásady (Charta základných práv Európskej únie, článok 47 druhý odsek) (pozri body 38, 41 – 46)

2. Právo Európskej únie – Zásady – Právo na obhajobu – Zásada kontradiktórnosti – Dodržanie v rámci súdneho konania – Rozsah – Právny dôvod uplatnený ex offo bez toho, aby boli účastníci konania vyzvaní predložiť pripomienky – Porušenie – Neexistencia (pozri bod 39)

Predmet

Odvolanie proti uzneseniu Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) z 24. júna 2016, Simpson/Rada (F‑142/11 RENV, EU:F:2016:136), smerujúce k zrušeniu tohto uznesenia

Výrok

1. Uznesenie Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) z 24. júna 2016, Simpson/Rada (F‑142/11 RENV), sa zrušuje.

2. Vec sa prideľuje inej komore Všeobecného súdu než je komora, ktorá rozhodovala o tomto odvolaní.
Zmluvní zamestnanci sa totiž v prejednávanej veci svojimi návrhmi na náhradu škody nedomáhali náhrady škody, ktorú mali údajne utrpieť v dôsledku uznania viacerých odpracovaných rokov po prevode ich práv na dôchodok získaných podľa vnútroštátnych systémov do systému dôchodkového zabezpečenia Únie, ale ujmy údajne vyplývajúcej zo skutočnosti, že napriek tomuto uznaniu sa nemohli uchádzať o vyšší dôchodok a ani dúfať, že získajú späť kapitálovú hodnotu zodpovedajúcu ich vnútroštátnym právam na dôchodok prevedeným do systému dôchodkového zabezpečenia Únie. Nemožno sa preto domnievať, že žaloba smeruje len k náprave dôsledkov rozhodnutí o započítaní odpracovaných rokov.

Na druhej strane počet rokov odpracovaných dotknutou osobou v inštitúciách Únie v čase jej odchodu do dôchodku je v tomto štádiu tiež neurčitý. Nemožno totiž vylúčiť, že dátum, keď sa dotknutá osoba rozhodne odísť do dôchodku, má dôsledky aj na výpočet konečnej výšky jej dôchodku.

To nie je prípad ujmy vyplývajúcej z toho, že administratíva údajne neinformovala zmluvného zamestnanca o tom, že odpracované roky získané na základe prevodu jeho vnútroštátnych práv na dôchodok do systému dôchodkového zabezpečenia Únie nemajú podľa článku 77 štvrtého odseku služobného poriadku vplyv na výšku jeho dôchodku v budúcnosti.

Ujma, ktorej náhrada sa požaduje v rámci žaloby o náhradu škody, musí byť skutočná a určitá. Dotknutým osobám však nič nebráni v tom, aby sa obrátili na súd Únie na účely určenia zodpovednosti Únie za bezprostredne hroziacu a s dostatočnou istotou predvídateľnú škodu, aj keď škodu ešte nemožno presne vyčísliť. V takom prípade, ak sa preukáže, že by sa dotknuté osoby nachádzali v lepšej situácii, ak by nedošlo k pochybeniu, ktoré vyčítajú žalovanému, je potrebné konštatovať, že existencia ujmy, ktorú uvádzajú, nemôže byť považovaná za hypotetickú alebo len možnú.

Možnosť podať žalobu založenú na bezdôvodnom obohatení Únie nemožno osobe odmietnuť len preto, lebo Zmluva FEÚ výslovne neupravuje druh žaloby určenej pre takéto konanie. Výklad článkov 268 a 340 ZFEÚ, ktorý by vylučoval túto možnosť, by viedol k výsledku, ktorý by bol v rozpore so zásadou účinnej súdnej ochrany, ktorú priznáva judikatúra Súdneho dvora a potvrdzuje článok 47 Charty základných práv Európskej únie.

V tejto súvislosti nemožno vylúčiť, že odmietnutie inštitúcie vrátiť dotknutej osobe časť kapitálovej hodnoty jej vnútroštátnych práv na dôchodok prevedených do systému dôchodkového zabezpečenia Únie, ktoré nebudú zohľadnené pri priznaní jej dôchodku, môže viesť k nedôvodnému privlastneniu si, zo strany tejto inštitúcie, časti vnútroštátnych práv na dôchodok vyplatených pri prevode, ktoré v skutočnosti patria dotknutému zamestnancovi v súlade s judikatúrou, a teda aj k bezdôvodnému obohateniu v prospech Únie.

(pozri body 105, 106)
Povinnosť odôvodnenia zakotvená v článku 25 druhom odseku služobného poriadku má jednak poskytnúť dotknutej osobe potrebné údaje na to, aby zistila, či rozhodnutie je, alebo nie je dôvodné, a jednak umožniť jeho súdne preskúmanie. Čo sa týka konkrétnejšie rozhodnutí o zamietnutí účasti na výberovom konaní, súd Európskej únie spresnil, že na tieto účely je potrebné, aby výberová komisia presne pri rozhodovaní uviedla, ktoré podmienky stanovené v oznámení o výberovom konaní uchádzač nesplnil. Výberová komisia v prípade výberového konania s vysokou účasťou môže v štádiu rozhodovania o prípustnosti k účasti na skúšky takéhoto výberového konania obmedziť svoje odôvodnenie zamietnutia formou zhrnutia tak, že uchádzačom oznámi len výberové kritéria, ako aj rozhodnutie výberovej komisie, okrem prípadu, že uchádzači od nej výslovne požadujú poskytnutie individuálnych vysvetlení.

Hoci výberová komisia má v rámci prvého štádia len overiť, či prax uchádzača spadá do oblasti výberového konania, na to, aby to zistila, musí porovnať činnosti, ktoré uchádzač vykonával, ako sú uvedené v jeho prihláške, s úlohami pracovného miesta, ktoré sa má obsadiť.

V tejto súvislosti podmienky účasti musia vykladať s prihliadnutím na ciele dotknutého výberového konania, ako vplývajú z opisu úloh týkajúcich sa pracovného miesta, ktoré sa má obsadiť, i keď sa časť týkajúca sa povahy úloh a časť týkajúca sa podmienok na účasť dotknutého oznámenia o výberovom konaní musia posudzovať spoločne.

V prejednávanej veci porovnaním činností, ktoré vykonával uchádzač a ktoré sú opísané v časti „Odborná prax“ jeho prihlášky, s úlohami pracovného miesta, ktoré sa má obsadiť, ako sú opísané v oznámení o výberovom konaní, výberová komisia, neposudzovala vhodnosť jeho praxe v súvislosti s pracovným miestom, ktoré sa malo obsadiť, pričom ide o posúdenie, ktoré patrí do štádia výberu na základe kvalifikácie, ale len overovala, či jeho prax spadá do oblasti výberového konania.

(pozri body 87 – 89, 91)
Hoci má Európska centrálna banka v rámci uplatnenia diskrečnej právomoci, ktorú jej priznáva článok 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 o prudenciálnych požiadavkách na úverové inštitúcie a investičné spoločnosti, zmeneného nariadením 2015/62, voľnosť udeliť alebo neudeliť výnimku stanovenú v tomto ustanovení, táto voľnosť nesmie ohroziť ciele, ktoré táto výnimka sleduje, ani ju zbaviť jej potrebného účinku. Z toho nevyhnutne vyplýva, že Banka sa nemôže opierať o dôvody, ktoré prakticky znemožňujú uplatnenie možnosti, ktorú ponúka článok 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 bez toho, aby bolo toto ustanovenie zbavené potrebného účinku a bez toho, aby boli ohrozené ciele, ktoré viedli k jeho zavedeniu.

V dôsledku toho by Európska centrálna banka nemala vylúčiť expozície úverovej inštitúcie voči verejnoprávnej finančnej inštitúcii z uplatnenia článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 na základe úvah, ktoré sú vlastné expozíciám, ktorých sa toto ustanovenie týka. To isté platí, pokiaľ ide o úvahu založenú na tom, že expozície tejto úverovej inštitúcie voči uvedenej finančnej inštitúcii sú v jej súvahe uvedené medzi aktívami. Totiž pokiaľ expozície, v súvislosti s ktorými uvedené ustanovenie stanovuje možnosť, že nebudú zohľadnené vo výpočte ukazovateľa finančnej páky úverovej inštitúcie, majú byť svojou povahou uvedené v súvahe tejto inštitúcie na strane aktív, úvaha založená na tom, že expozície voči verejnoprávnej finančnej inštitúcii sú uvedené v súvahe finančnej inštitúcie na strane aktív, nemôže byť náležitým odôvodnením zamietnutia udeliť požadovanú výnimku. To isté platí z rovnakých dôvodov aj v prípade úvahy založenej na tom, že uvedené expozície predstavujú časť súm uložených v uvedenej inštitúcii ako regulované úspory, ktoré v jej súvahe zostávajú naďalej na strane pasív.

Rovnako platí, že vzhľadom na to, že článok 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 sa týka iba expozícií voči subjektom verejného sektora so štátnou zárukou, zamietnutie odôvodnené zásadnou úvahou, že štát sa môže ocitnúť v stave platobnej neschopnosti bez toho, aby sa preskúmala pravdepodobnosť takejto možnosti vo vzťahu k dotknutému štátu, prakticky znemožňuje uplatnenie možnosti stanovenej v uvedenom ustanovení. Okrem toho a v dôsledku toho, že pokiaľ Európska centrálna banka nepreskúmala pravdepodobnosť platobnej neschopnosti Francúzskej republiky, dôraz kladený v rozhodnutí o odmietnutí udeliť výnimku podľa článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 na objem expozícií žalobkyne voči verejnoprávnej úverovej inštitúcii nemôže sám osebe odôvodniť zohľadnenie uvedených expozícií vo výpočte ukazovateľa finančnej páky. Uvedený objem totiž môže byť relevantný len v prípade, ak by žalobkyňa z dôvodu platobnej neschopnosti Francúzskej republiky nemohla od verejnoprávnej úverovej inštitúcie získať sumy, ktoré na ňu previedla ako regulované úspory, a musela by pristúpiť k núdzovému predaju aktív.

(pozri body 79, 81 – 83, 86, 87, 91, 92)
Hoci má Európska centrálna banka v rámci uplatnenia diskrečnej právomoci, ktorú jej priznáva článok 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 o prudenciálnych požiadavkách na úverové inštitúcie a investičné spoločnosti, zmeneného nariadením 2015/62, voľnosť udeliť alebo neudeliť výnimku stanovenú v tomto ustanovení, táto voľnosť nesmie ohroziť ciele, ktoré táto výnimka sleduje, ani ju zbaviť jej potrebného účinku. Z toho nevyhnutne vyplýva, že Banka sa nemôže opierať o dôvody, ktoré prakticky znemožňujú uplatnenie možnosti, ktorú ponúka článok 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 bez toho, aby bolo toto ustanovenie zbavené potrebného účinku a bez toho, aby boli ohrozené ciele, ktoré viedli k jeho zavedeniu.

V dôsledku toho by Európska centrálna banka nemala vylúčiť expozície úverovej inštitúcie voči verejnoprávnej finančnej inštitúcii z uplatnenia článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 na základe úvah, ktoré sú vlastné expozíciám, ktorých sa toto ustanovenie týka. To isté platí, pokiaľ ide o úvahu založenú na tom, že expozície tejto úverovej inštitúcie voči uvedenej finančnej inštitúcii sú v jej súvahe uvedené medzi aktívami. Totiž pokiaľ expozície, v súvislosti s ktorými uvedené ustanovenie stanovuje možnosť, že nebudú zohľadnené vo výpočte ukazovateľa finančnej páky úverovej inštitúcie, majú byť svojou povahou uvedené v súvahe tejto inštitúcie na strane aktív, úvaha založená na tom, že expozície voči verejnoprávnej finančnej inštitúcii sú uvedené v súvahe finančnej inštitúcie na strane aktív, nemôže byť náležitým odôvodnením zamietnutia udeliť požadovanú výnimku. To isté platí z rovnakých dôvodov aj v prípade úvahy založenej na tom, že uvedené expozície predstavujú časť súm uložených v uvedenej inštitúcii ako regulované úspory, ktoré v jej súvahe zostávajú naďalej na strane pasív.

Rovnako platí, že vzhľadom na to, že článok 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 sa týka iba expozícií voči subjektom verejného sektora so štátnou zárukou, zamietnutie odôvodnené zásadnou úvahou, že štát sa môže ocitnúť v stave platobnej neschopnosti bez toho, aby sa preskúmala pravdepodobnosť takejto možnosti vo vzťahu k dotknutému štátu, prakticky znemožňuje uplatnenie možnosti stanovenej v uvedenom ustanovení. Okrem toho a v dôsledku toho, že pokiaľ Európska centrálna banka nepreskúmala pravdepodobnosť platobnej neschopnosti Francúzskej republiky, dôraz kladený v rozhodnutí o odmietnutí udeliť výnimku podľa článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 na objem expozícií žalobkyne voči verejnoprávnej úverovej inštitúcii nemôže sám osebe odôvodniť zohľadnenie uvedených expozícií vo výpočte ukazovateľa finančnej páky. Uvedený objem totiž môže byť relevantný len v prípade, ak by žalobkyňa z dôvodu platobnej neschopnosti Francúzskej republiky nemohla od verejnoprávnej úverovej inštitúcie získať sumy, ktoré na ňu previedla ako regulované úspory, a musela by pristúpiť k núdzovému predaju aktív.

(pozri body 39, 52 – 54, 56, 57, 61, 63)
6.

Úradníci – Povinný odchod do dôchodku – Preskúmanie žiadosti o ponechanie v službe – Kritériá – Záujem služby – Použitie rôznych pravidiel na určenie veku pre odchod do dôchodku na základe dátumu prijatia do zamestnania – Porušenie zásady rovnosti zaobchádzania – Neexistencia (Služobný poriadok úradníkov, článok 52 a príloha XIII, článok 23) (pozri body 149 – 151, 158)
V článku 52 ods. 3 nariadenia č. 6/2002 o dizajnoch spoločenstva sa uvádza, že návrh na výmaz podaný na Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) je neprípustný, ak o návrhu týkajúcom sa tej istej veci a tých istých dôvodov konania a zahrňujúcom tie isté strany už súd pre dizajn Spoločenstva rozhodoval a toto rozhodnutie nadobudlo právoplatnosť. Tieto ustanovenia, ktoré sa týkajú len rozhodnutí súdov pre dizajn Spoločenstva, sa neuplatňujú na rozhodnutie Úradu.

Po prvé totiž z ustanovení článku 80 nariadenia č. 6/2002 vyplýva, že súdom pre dizajn Spoločenstva je vnútroštátny súd členského štátu. Článok 52 ods. 3 nariadenia č. 6/2002 sa teda neuplatňuje v prípade, ak už rozhodol Úrad, ale len v prípade, ak tak urobil vnútroštátny súd členského štátu.

Po druhé ustanovenia článku 86 ods. 5 nariadenia č. 6/2002, podľa ktorých nie je možné predložiť žiadny protinávrh na výmaz zapísaného dizajnu Spoločenstva, ak už o návrhu týkajúcom sa tej istej veci a tých istých dôvodov a zahrňujúcom tých istých účastníkov Úrad rozhodol rozhodnutím, ktoré nadobudlo právoplatnosť, neupravujú konania pred Úradom, a najmä jeho odvolacími senátmi, ale konania pred súdmi pre dizajn Spoločenstva.

Po tretie analogické uplatnenie článku 52 ods. 3 nariadenia č. 6/2002 na prípady, keď Úrad už rozhodol o návrhu na výmaz, je vylúčené. Nie je totiž preukázané, že v tomto ustanovení sa vyskytuje medzera, ktorá je nezlučiteľná so všeobecnou právnou zásadou, ktorú by bolo možné vyplniť uplatnením per analogiam.

(pozri body 17 – 20, 27, 29, 30)
Konkrétne, podľa judikatúry je v rámci celkového posúdenia pravdepodobnosti zámeny potrebné zobrať do úvahy priemerného spotrebiteľa kategórie dotknutých výrobkov, ktorý je riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný. Rovnako treba zohľadniť skutočnosť, že úroveň pozornosti priemerného spotrebiteľa sa môže meniť v závislosti od kategórie predmetných tovarov alebo služieb.

Celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny z hľadiska vizuálnej, fonetickej alebo koncepčnej podobnosti kolidujúcich označení sa má zakladať na celkovom dojme, ktorý tieto označenia vyvolávajú najmä s prihliadnutím na ich rozlišovacie a dominantné prvky. Rozhodujúcu úlohu pri celkovom posúdení uvedenej pravdepodobnosti zohráva to, ako ochranné známky vníma priemerný spotrebiteľ daných tovarov alebo služieb. V tejto súvislosti priemerný spotrebiteľ zvyčajne vníma ochrannú známku ako celok a neskúma jej jednotlivé detaily.

Posúdenie podobnosti medzi dvomi ochrannými známkami sa nemôže obmedziť na zohľadnenie len jednej zložky kombinovanej ochrannej známky a na jej porovnanie s inou ochrannou známkou. Naopak, porovnanie sa musí uskutočniť preskúmaním každej dotknutej ochrannej známky ako celku, čo nevylučuje, že celkovému dojmu, ktorý kombinovaná ochranná známka zanechá v pamäti príslušnej skupiny verejnosti, môže za určitých okolností dominovať jedna alebo viac jej zložiek. Posúdenie podobnosti sa môže vykonať iba na základe dominantného prvku, len ak sú všetky ďalšie zložky ochrannej známky zanedbateľné. Mohlo by to tak byť najmä v prípade, keď táto zložka môže sama prevládať v predstave, ktorú si príslušná skupina verejnosti zachová v pamäti z ochrannej známky, a to tak, že všetky ostatné zložky ochrannej známky sú v celkovom dojme, ktorý známka vyvoláva, zanedbateľné.

(pozri body 27, 28)