ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU

EURÓPSKEJ ÚNIE (prvá komora)

z 19. marca 2013

Vec F‑13/12

BR

proti

Európskej komisii

„Verejná služba – Dočasný zamestnanec – Neobnovenie zmluvy“

Predmet: Žaloba podaná podľa článku 270 ZFEÚ, uplatniteľného na Zmluvu ESAE na základe jej článku 106a, ktorou BR navrhuje, aby Súd pre verejnú službu zrušil rozhodnutie, ktorým Európska komisia odmietla obnoviť jeho zmluvu dočasného zamestnanca, a zaviazal ju na náhradu jeho škody

Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. BR znáša vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii.

Abstrakt

Úradníci – Dočasní zamestnanci – Čas trvania pracovného pomeru – Voľná úvaha inštitúcie – Obmedzenie interným všeobecne záväzným rozhodnutím – Prípustnosť – Hranice

[Charta základných práv Európskej únie; Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie, článok 2 písm. b) a d) a článok 8 prvý a druhý odsek]

Článok 8 druhý odsek podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov nezakladá právo zamestnanca byť zamestnaný na maximálnu dobu šiestich rokov, a to vzhľadom na oprávnenie inštitúcie uzatvoriť alebo obnoviť také zmluvy na kratšiu dobu ako je maximálna povolená doba a na základe širokej miery voľnej úvahy, ktorú má táto inštitúcia pri organizácii svojich služieb v závislosti od jej zverených úloh a pri prideľovaní zamestnancov, ktorých má k dispozícii na plnenie týchto úloh, ale pod podmienkou, že toto pridelenie sa uskutoční v záujme služby.

Okrem toho inštitúcia disponuje touto širokou mierou voľnej úvahy nielen v individuálnych prípadoch, ale aj v rámci všeobecnej politiky založenej prípadne na internom všeobecne záväznom rozhodnutí, ako sú všeobecné vykonávacie ustanovenia, ktorými si samotná obmedzuje výkon svojej voľnej úvahy. Nič to však nemení na tom, že také interné rozhodnutie nemôže mať za následok, že sa inštitúcia úplne vzdá právomoci, ktorú jej priznáva článok 8 prvý odsek podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov uzatvoriť alebo obnoviť, podľa okolností jednotlivého prípadu, zmluvu dočasného zamestnanca v zmysle článku 2 písm. b) alebo d) uvedených podmienok až na maximálnu dobu šesť rokov. Okrem toho je inštitúcia vždy povinná dodržiavať všeobecné právne zásady, ako je zásada rovnosti zaobchádzania a zásada ochrany legitímnej dôvery.

Vzhľadom na všeobecné právne zásady sa orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy nemôže vzdať svojej voľnej úvahy, ktorú mu priznáva článok 8 druhý odsek podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov mechanickým uplatnením pravidla šiestich rokov – to znamená bez preskúmania žiadosti zamestnanca o zamestnanie a záujem služby túto osobu zamestnať, aby odôvodnil obmedzenie jeho zamestnania na dobu kratšiu ako doba, ktorú povoľuje článok 8 druhý odsek uvedených podmienok. Pokiaľ by sa uvedený orgán takto zriekol svojej voľnej úvahy, porušil by svoju povinnosť dobrej správy vecí verejných zakotvenú v článku 41 Charty základných práv Európskej únie, ktorá vyžaduje, aby inštitúcia starostlivo, úplne a nestranne preskúmala všetky žiadosti o zamestnanie vzhľadom na zásluhy a spôsobilosť dotknutého uchádzača a požiadavky obsadzovaného pracovného miesta. Také vzdanie sa výkonu právomoci by viedlo tiež k porušeniu povinnosti starostlivosti a zásady rovnosti zaobchádzania.

(pozri body 33 – 35)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 8. septembra 2009, ETF/Landgren, T‑404/06 P, bod 215

Všeobecný súd Európskej únie: 16. decembra 2010, Komisia/Petrilli, T‑143/09 P, body 34 a 35