ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
50

Okrem toho upustenie od zrážkovej dane by viedlo k nutnosti výberu dane u poskytovateľa služieb, ktorý nie je rezidentom, čo by mohlo, ako to uviedla generálna advokátka v bode 58 svojich návrhov, znamenať pre tohto poskytovateľa značnú záťaž, pretože by musel podávať daňové priznanie v jazyku, ktorý mu je pravdepodobne cudzí, a orientovať sa v daňovom systéme členského štátu, ktorý je odlišný od systému platného v štáte, v ktorom je usídlený. Keďže by to poskytovateľa služieb, ktorý nie je rezidentom, mohlo odradiť od poskytovania služieb v danom členskom štáte, pre tuzemského príjemcu služby by mohlo byť v konečnom dôsledku oveľa náročnejšie využiť služby z iného členského štátu, než je ten, v ktorom je usadený.
13

Vnútroštátny súd najskôr zdôrazňuje, že cieľom ZDDPO-1 bolo prebrať do slovinského právneho poriadku ustanovenia smernice 90/434. Ďalej konštatuje, že hoci sa žiadosť o poskytnutie daňových výhod musí podať podľa § 363 ods. 2 ZDavP-1 najneskôr do 30 dní pred zamýšľanou transakciou, tento zákon nespresňuje, v akom okamihu sa táto transakcia považuje za vykonanú. V tomto ohľade pripomína, že daňová správa vychádza z § 533 zákona o obchodných spoločnostiach (Zakon o gospodarskih družbah, Uradni list RS č. 30/1993, v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti), na základe ktorého príslušný súd súčasne zapíše do obchodného registra rozdelenie a založenie novej spoločnosti. Vnútroštátny súd z toho vyvodzuje, že dátum transakcie zodpovedá dátumu zápisu zmien spoločenskej zmluvy do tohto registra. Nakoniec sa vnútroštátny súd domnieva, že smernica 90/434 neposkytuje nijaký právny základ, ktorý by umožnil odmietnuť poskytnutie daňových výhod zdaniteľnej spoločnosti bez toho, aby preskúmal, či táto spoločnosť spĺňa alebo nespĺňa podmienky odôvodňujúce priznanie takýchto výhod.
37

Hoci metódu používanú Spojeným kráľovstvom na výpočet toho, čo predstavuje jedno vypúšťanie, Komisia nespochybňuje, podľa tohto členského štátu to nerieši problém spojený so skutočnosťou, že definícia vypúšťania sa môže v závislosti od jednotlivých členských štátov líšiť. Pokiaľ by sa teda mal súlad so smernicou 91/271 posudzovať z hľadiska uskutočnenia a frekvencie vypúšťaní, nebola by zaručená koherencia politík rôznych členských štátov.
13

Za týchto okolností rozhodol Consiglio di Stato prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Sú obežník napadnutý v prvostupňovom konaní a vnútroštátne ustanovenia, na ktoré sa odvoláva, v súlade s právom Spoločenstva a s vyššie uvedenými ustanoveniami alebo nie sú; konkrétne, sú tieto ustanovenia v rozpore so zásadami a pravidlami stanovenými smernicou 89/106… o stavebných výrobkoch, ktorá v nijakom prípade nevyžaduje označenie CE, ale naopak stanovuje (v článku 6 ods. 1 a 2 [smernice 89/106]), že členský štát ‚neprekáža na svojom území voľnému pohybu tovarov, ich uvádzaniu na trh alebo do prevádzky, ak spĺňajú opatrenia‘ smernice [89/106] tým, že zabezpečia, že ‚používaniu týchto výrobkov na určené ciele by sa nemalo brániť pravidlami ani podmienkami verejných orgánov alebo súkromných subjektov konajúcich v postavení verejných orgánov na základe ich výsadného postavenia‘ a umožnia ‚výrobkom, na ktoré sa nevzťahuje článok 4 ods. 2 [smernice 89/106], aby boli na ich území uvedené na trh, ak spĺňajú vnútroštátne právne predpisy zhodné so zmluvou, pokiaľ európske technické špecifikácie podľa kapitoly II a III [tejto smernice] nestanovujú iné‘? 2. Sú napadnutý obežník a vnútroštátne ustanovenia, na ktoré sa odvoláva, v rozpore najmä s článkami 34 až 37 ZFEÚ, ktoré zakazujú obmedzenia dovozu a opatrenia s rovnocenným účinkom; a to z dôvodu, že podriadenie predaja výrobkov pochádzajúcich z iného štátu [Únie], ako je to v prejednávanej veci, technickej podmienke, teda získaniu označenia CE – ktoré by bolo možné a zákonné, len pokiaľ by existovala zodpovedajúca harmonizovaná norma – v skutočnosti bráni dovozu výrobku, o ktorý ide, na územie Talianska a jeho distribúcii na tomto území, v rozpore so zásadami stanovenými v citovaných ustanoveniach Zmluvy a práva Spoločenstva, ktoré zaručujú slobodu a hospodársku súťaž tým, že vyžadujú zásady spôsobilé zabezpečiť nediskriminačné a rovnaké zaobchádzanie, ako aj transparentnosť, proporcionalitu a dodržiavanie práv podnikov? 3. Ďalej nemal by právny rámec vyplývajúci z práva Spoločenstva, určený na zaručenie efektívnej hospodárskej súťaže aj v odvetví, ktorého sa týka tento spor, vyžadovať od vnútroštátneho zákonodarcu a od správneho orgánu, aby sa zdržali prijímania všeobecne záväzných opatrení uvedených v [napadnutom] obežníku a legislatívnom dekréte č. 152/2006? 4. Napokon je ochrana plurality a hospodárskej súťaže v danom odvetví, ktorú zaručuje európske právo, zabezpečená vnútroštátnymi právnymi predpismi – ako je legislatívny dekrét č. 152/2006 (najmä článok 285 a príloha IX časť II body 2.7 a 3.4) –, ktoré stanovujú a ukladajú vyššie uvedené obmedzenia?“
13

V nadväznosti na audit vykonaný začiatkom roku 2006, ktorý sa týkal činnosti tejto vojenskej základne, bola 13. marca 2006 predložená správa, z ktorej vyplynulo, že bolo prijaté rozhodnutie o zatvorení uvedenej základne. Toto rozhodnutie, ktoré v Spojených štátoch prijal Secretary of the US Army a ktoré schválil Secretary of Defense (minister obrany), uvádzalo, že vojenská základňa RSA ukončí svoju činnosť koncom septembra 2006.
35

Vo svojom vyjadrení vedľajšieho účastníka Spolková republika Nemecko dodáva, že obmedzený služobný dohľad je v súlade s požiadavkami článku 28 ods. 1 druhého pododseku smernice 95/46. Obmedzený služobný dohľad zabezpečuje len to, že osoba, nad ktorou sa dohľad vykonáva, koná v súlade so svojimi povinnosťami. Tento dohľad naopak nenarušuje jej materiálnu a osobnú nezávislosť, a osobitne neumožňuje vykonávať vplyv na obsah jej rozhodnutí. Nemecká ústavná judikatúra uznáva zlučiteľnosť obmedzeného služobného dohľadu nad súdmi so zásadou súdnej nezávislosti.
2

Tieto návrhy boli podané v rámci sporov po prvé medzi Zuckerfabrik Jülich AG (ďalej len „Jülich“) a Hauptzollamt Aachen, po druhé medzi British Sugar plc (ďalej len „British Sugar“) a Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs (ďalej len „Rural Payments Agency“), a po tretie medzi Tereos – Union de coopératives agricoles à capital variable (ďalej len „Tereos“) na jednej strane a Directeur général des douanes et droits indirects a Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers na druhej strane (Francúzsko) vo veci výšky odvodov zaplatených buď za všetky hospodárske roky 2002/2003 až 2005/2006, alebo za niektoré z nich.
14

V novembri 1998 dcérska spoločnosť spoločnosti VSTR so sídlom v Nemecku predala dva stroje na drvenie kameňa americkej spoločnosti Atlantic International Trading Co. (ďalej len „Atlantic“) so sídlom v Spojených štátoch. Spoločnosť Atlantic mala odštepný závod v Portugalsku, ale nebola v žiadnom členskom štáte Únie registrovaná na účely DPH.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťami Trade Agency Ltd (ďalej len „Trade Agency“) a Seramico Investments Ltd (ďalej len „Seramico“) vo veci uznania a výkonu rozsudku pre zmeškanie v Lotyšsku podľa nariadenia č. 44/2001, ktorý vydal High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Spojené kráľovstvo).
23

V zmysle odôvodnenia 9 napadnutého rozhodnutia: „S cieľom zabezpečiť lepšiu koordináciu členských štátov podieľajúcich sa na operácii, pokiaľ ide o takéto situácie, by sa do tohto rozhodnutia mali zahrnúť nezáväzné usmernenia, ktoré uľahčia priebeh takýchto operácií. Toto rozhodnutie by nemalo mať vplyv na povinnosti pátracích a záchranných orgánov, vrátane zodpovednosti za zabezpečenie koordinácie a spolupráce tak, aby zachránené osoby mohli byť dopravené na bezpečné miesto.“
10

Článok 521 tohto vykonávacieho nariadenia stanovuje: „1. Najneskôr po uplynutí lehoty pre opustenie colného režimu [lehoty na ukončenie colného režimu – neoficiálny preklad], bez ohľadu na to, či sa použije agregácia v súlade s druhým pododsekom článku 118(2) [colného] kódexu alebo nie: — v prípade aktívneho zošľachťovacieho styku (systém s odkladom platenia cla) [režimu s podmienečným oslobodením od cla – neoficiálny preklad]… potvrdenie o prepustení tovaru z colného režimu predloží dozornému orgánu do 30 dní, … Za zvláštnych okolností môžu colné orgány predĺžiť túto lehotu dokonca aj po jej uplynutí. 2. Pokiaľ dozorný úrad neurčí inak, potvrdenie alebo nárok obsahujú nasledujúce údaje: a) referenčné údaje povolenia; … e) podrobnosti colných vyhlásení, na základe ktorých dovezený tovar vstúpil [bol prepustený – neoficiálny preklad] do colného režimu; f) druh a množstvo zošľachtených alebo spracovaných výrobkov alebo tovaru v nezmenenom stave a colne schválené určenie alebo použitie, na aké boli preradené, vrátane podrobných údajov zodpovedajúcich colných vyhlásení, ostatných colných dokumentov alebo z akéhokoľvek ďalšieho dokumentu, ktorý sa týka prepustenia tovaru z colného režimu a lehôt pre jeho prepustenie z colného režimu; … i) čiastka dovozných ciel, ktorá sa má zaplatiť alebo vrátiť alebo odpustiť a kde to prichádza do úvahy aj kompenzačný úrok, ktorý sa má zaplatiť. Ak táto čiastka súvisí s uplatnením článku 546, musí to byť špecifikované; … 3. Dozorný úrad môže vystaviť potvrdenie o prepustení tovaru z colného režimu.“
23

Ako uviedol generálny advokát v bodoch 29 a 49 až 54 svojich návrhov, v tejto súvislosti platí, a to najmä s ohľadom na už citovaný rozsudok National Grid Indus, že sloboda usadiť sa sa uplatňuje na premiestnenie činností spoločnosti z portugalského územia do iného členského štátu, a to bez ohľadu na to, či predmetná spoločnosť premiestňuje registrované sídlo a miesto skutočného vedenia spoločnosti mimo portugalského územia alebo či do iného členského štátu premiestňuje aktíva stálej prevádzkarne nachádzajúcej sa na portugalskom území.
1

Svojím odvolaním (C-628/10 P) sa spoločnosti Alliance One International Inc. (ďalej len „AOI“), predtým Standard Commercial Corp. (ďalej len „SCC“), a Standard Commercial Tobacco Co. Inc. (ďalej len „SCTC“) domáhajú na jednej strane zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 27. októbra 2010, Alliance One International a i./Komisia (T-24/05, Zb. s. II-5329, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým uvedený súd zamietol ich návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2004) 4030 v konečnom znení z 20. októbra 2004 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 81 ods. 1 [ES] (vec COMP/C.38.238/B.2 ‐ Surový tabak – Španielsko) (ďalej len „sporné rozhodnutie“), a na druhej strane zrušenia tohto rozhodnutia v rozsahu, v akom sa ich týka, ako aj zníženia pokuty, ktorá im bola uložená uvedeným rozhodnutím.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťami skupiny Littlewoods (ďalej len „Littlewoods“) a Her Majesty’s Commissioners for Revenue and Customs (ďalej len „Commissioners“), ktorého predmetom boli podmienky náhrady finančnej ujmy, ktorá skupine Littlewoods vznikla tým, že zaplatila vyššiu DPH.
33

Ako totiž vyplýva z judikatúry týkajúcej sa investičného majetku na zmiešané použitie, ktoré sa s postupom času mení, akýkoľvek odchylný výklad by mohol mať za následok, že odpočet DPH zaplatenej na vstupe by bol zdaniteľnej osobe odmietnutý pri neskoršom zdaňovanom podnikateľskom používaní, napriek pôvodnej vôli zdaniteľnej osoby zahrnúť sporný majetok v celom rozsahu do majetku podniku, vzhľadom na budúce plnenia. V takejto situácii by zdaniteľná osoba nebola v celom rozsahu oslobodená od daňového zaťaženia uplatniteľného na majetok používaný na účely svojej podnikateľskej činnosti a zdanenie jej podnikateľských činností by so sebou prinášalo dvojité zdanenie v rozpore so zásadou daňovej neutrality vlastnej spoločnému systému DPH, do ktorého zapadá šiesta smernica (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. apríla 2009, Puffer, C-460/07, Zb. s. I-3251, body 45 a 46).
39

Za týchto okolností by posúdenie možnosti dovolávať sa voči ďalšiemu nadobúdateľovi doložky o voľbe právomoci zahrnutej do pôvodnej zmluvy medzi výrobcom a prvým nadobúdateľom odkazom na vnútroštátne právo, ako to navrhla spoločnosť Refcomp, ako aj nemecká a španielska vláda, vyvolalo medzi členskými štátmi rozchádzajúce sa riešenia, čo by ohrozilo cieľ zjednotenia pravidiel súdnej právomoci sledovaný nariadením, ako vyplýva z jeho odôvodnenia 2. Takýto odkaz na vnútroštátne právo by tiež viedol k neistote nezlučiteľnej so snahou zabezpečiť predvídateľnosť v oblasti súdnej právomoci, ktorá je, ako pripomína odôvodnenie 11 nariadenia, jedným z jeho cieľov.
14

Odôvodnenie 16 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/4/ES z 28. januára 2003 o prístupe verejnosti k informáciám o životnom prostredí, ktorou sa zrušuje smernica Rady 90/313/EHS (Ú. v. EÚ L 41, s. 26; Mim. vyd. 15/007, s. 375), znie: „Právo na informácie znamená, že zverejňovanie informácií by malo byť všeobecným pravidlom a verejné orgány by mali byť oprávnené odmietnuť požiadavku na informácie o životnom prostredí v osobitných a jednoznačne definovaných prípadoch. Dôvody odmietnutia by sa mali vykladať obmedzujúcim spôsobom, pričom verejný záujem, ktorému slúži zverejnenie, by sa mal zvažovať oproti záujmu, ktorému slúži zamietnutie. Príčiny odmietnutia by sa mali poskytnúť žiadateľovi v lehote ustanovenej touto smernicou.“
11

Článok 2 kráľovského nariadenia stanovuje: „Z pôsobnosti kapitoly 8 hlavy IV [programového zákona] sú vylúčené tieto kategórie vyslaných samostatne zárobkovo činných osôb: 1o samostatne zárobkovo činná osoba vyslaná do Belgicka na prvú montáž a/alebo na prvú inštaláciu tovaru, ktorá predstavuje podstatnú súčasť zmluvy o dodaní tovaru a je nevyhnutná na aktiváciu dodaného tovaru, pričom ju vykonáva samostatne zárobkovo činná osoba, ktorá tovar dodala, pokiaľ dĺžka stanovených prác nepresiahne osem dní. Táto výnimka však neplatí pre činnosti v oblasti výstavby…; 2o samostatne zárobkovo činná osoba, ktorá prichádza do Belgicka na vykonanie naliehavých prác v oblasti údržby alebo opravy strojov či prístrojov doručených touto osobou podniku so sídlom v Belgicku, na ktorých sa tieto opravy alebo údržba vykonávajú, pod podmienkou, že dĺžka jej pobytu potrebná na výkon týchto činností nepresiahne päť dní za kalendárny mesiac; 3o samostatne zárobkovo činné osoby, ktoré nemajú hlavné bydlisko v Belgicku a ktoré usporadúvajú konferencie alebo pri nich asistujú; 4o samostatne zárobkovo činné osoby, ktoré nemajú hlavné bydlisko v Belgicku a ktoré asistujú pri stretnutiach v úzkom kruhu, pokiaľ ich účasť na týchto stretnutiach nepresiahne nanajvýš 60 dní za kalendárny rok a nanajvýš 20 po sebe nasledujúcich kalendárnych dní na stretnutie; 5o nezávislí športovci a prípadne ich realizačný tím, ktorí nemajú hlavné bydlisko v Belgicku a poskytujú služby v rámci svojho povolania, pokiaľ dĺžka ich pobytu potrebná na výkon týchto činností nepresiahne tri mesiace za kalendárny rok; 6o nezávislí umelci a prípadne ich sprievod, ktorým sú samostatne zárobkovo činné osoby, ktoré nemajú hlavné bydlisko v Belgicku a prišli tam poskytovať služby v rámci svojho povolania, pokiaľ dĺžka ich pobytu potrebná na výkon týchto činností nepresiahne 21 dní za štvrťrok; 7o samostatne zárobkovo činné osoby pôsobiace v oblasti medzinárodnej prepravy osôb a tovaru, pokiaľ nevykonávajú činnosť pobrežnej plavby na belgickom území; 8o obchodní zástupcovia, ktorí prichádzajú do Belgicka, pokiaľ dĺžka ich pobytu potrebná na výkon svojich činností nepresiahne 5 dní za kalendárny mesiac; 9o riaditelia a zástupcovia spoločností, ktorí prichádzajú do Belgicka na to, aby sa zúčastnili na zasadnutí správnej rady alebo valnom zhromaždení spoločností, pokiaľ dĺžka ich pobytu potrebná na výkon svojich činností nepresiahne 5 dní za kalendárny mesiac.“
1

Svojím odvolaním sa spoločnosti Brookfield New Zealand Ltd (ďalej len „Brookfield“) a Elaris SNC (ďalej len „Elaris“) domáhajú zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 13. septembra 2010, Schniga/CPVO – Elaris a Brookfield New Zealand (Gala Schnitzer) (T-135/08, Zb. s. II-5089, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým Všeobecný súd zrušil rozhodnutie odvolacieho senátu Úradu Spoločenstva pre odrody rastlín (CPVO) z 21. novembra 2007 o udelení práva Spoločenstva k odrodám rastlín v prípade rastlinnej odrody Gala Schnitzer (veci A 003/2007 a A 004/2007, ďalej len „sporné rozhodnutie“).
111

Konkrétne zo spisu vyplýva, že: — plán likvidácie spoločnosti CMD, schválený uznesením z 22. júna 2010 vydaným Juzgado de lo Mercantil no 2 de Bilbao, v podstate stanovuje, že všetky aktíva tejto spoločnosti sa majú predať ako celok jej veriteľom, ktorými boli v podstatnej miere jej bývalí zamestnanci, čím by došlo k čiastočnému uspokojeniu ich pohľadávok, pričom pohľadávka týkajúca sa predmetnej protiprávnej pomoci v danom čase nebola na zozname uznaných pohľadávok, — krátko pred schválením tohto plánu bola práve založená bývalými zamestnancami spoločnosti CMD spoločnosť Euskomenaje, ktorej činnosť je v podstate zhodná s činnosťou vykonávanou až dovtedy spoločnosťou CMD, — plán likvidácie spoločnosti CMD sledoval „jasne cieľ pokračovať v činnosti prostredníctvom novo založenej spoločnosti, ktorá by nebola zodpovedná za dlhy spoločnosti CMD“, ako vyplýva z listu adresovaného 17. februára 2011 baskickou vládou predsedovi predstavenstva spoločnosti Euskomenaje, — spoločnosť Euskomenaje využíva práva priemyselného vlastníctva spoločnosti Magefesa, okrem iného ochrannú známku Magefesa, ktorá jej bola pridelená priamo, teda bez verejnej súťaže a bezodplatne, ako vyplýva najmä z listov z 3. decembra 2010 a 10. marca 2011, ktoré autonómna oblasť Baskicko adresovala Juzgado de Primera Instancia no 10 de Bilbao, — námietke autonómnej oblasti Baskicko proti vyššie uvedenému prideleniu sa nevyhovelo, — hoci na základe odvolania podaného autonómnou oblasťou Baskicko po tom, ako sa začalo konanie na Súdnom dvore, bol plán likvidácie spoločnosti CMD zrušený uznesením zo 16. januára 2012 vydaným Audiencia Provincial de Bizkaia, konkurzní správcovia tejto spoločnosti medzitým schválili predbežný prevod aktív CMD na spoločnosť Euskomenaje až do skončenia postupu likvidácie CMD a to bezodplatne, neverejne, bez prevodu vlastníckych práv a ”v rozpore so základnými zásadami riadenia konkurzného konania“, ako vyplýva najmä z listu uvedeného v tretej zarážke tohto bodu, — napriek uzneseniu z 12. januára 2011, ktorým sa rozhodlo o skončení činnosti spoločnosti CMD a zatvorení jej prevádzok, Euskomenaje pokračuje vo výrobe výrobkov pre domácnosť v zariadeniach spoločnosti CMD, pričom využíva jej nehnuteľnosti, stroje a práva priemyselného vlastníctva, ako vyplýva z návrhu podaného 3. marca 2011 autonómnou oblasť Baskicko na Juzgado de lo Mercantil no 2 de Bilbao, cieľom ktorého je práve to, aby bola zastavená činnosť spoločnosti Euskomenaje, ktorá naďalej prebiehala v zariadeniach spoločnosti CMD.
143

Odvolateľky sa v dôsledku toho domnievajú, že na rozdiel od toho, čo Všeobecný súd uviedol najmä v bodoch 824 až 827 a 829 napadnutého rozsudku, Komisia nemala v prejednávanej veci preukázať len to, že zrušenie PUT „sťažilo“ hospodársku súťaž, ale aj to, že malo neprimeraný účinok na hospodársku súťaž. Aj na základe uplatňovania tohto údajne správneho kritéria by sa zrušenie PUT podľa nich nemohlo považovať za zneužitie, pretože nebola vylúčená hospodárska súťaž, ani pokiaľ ide o generické výrobky, ani na úrovni súbežných dovozov.
40

Odvolateľka tvrdí, že jej odvolanie je prípustné, hoci sa týka zrušenia vedľajších častí napadnutého rozsudku. Tento rozsudok totiž obsahuje určitý počet úvah, ktoré ju poškodzujú. Ak by Holandské kráľovstvo prijalo v súlade s uvedenými úvahami nové ministerské nariadenie, ktoré by Rada následne použila na to, aby opätovne zaradila odvolateľku do sporného zoznamu, muselo by sa opäť viesť nákladné a zdĺhavé konanie. Navyše v rámci takého konania by odvolateľka riskovala, že už nebude môcť uviesť dôvody, ktoré Všeobecný súd zamietol v napadnutom rozsudku, a to z dôvodu právnej sily rozhodnutej veci.
17

Umožniť teda členskému štátu, aby prijal právnu úpravu, akou je právna úprava uvedená vnútroštátnym súdom, ktorá by sa všeobecným spôsobom odchyľovala od pravidiel zavedených článkom 17 ods. 5 prvým a druhým pododsekom, ako aj článkom 19 ods. 1 šiestej smernice, by bolo v rozpore s touto smernicou. Takáto právna úprava by totiž spochybnila cieľ šiestej smernice uvedený v jej dvanástom odôvodnení, podľa ktorého sa odpočítateľná pomerná časť musí počítať rovnakým spôsobom vo všetkých členských štátoch.
9

Odôvodnenia 1 až 4 a 15 nariadenia č. 261/2004 stanovujú: „(1) konanie spoločenstva v oblasti leteckej dopravy by sa malo, okrem iných vecí, zamerať na zabezpečenie vysokej úrovne ochrany cestujúcich; okrem toho by sa mal vo všeobecnosti brať plný zreteľ na požiadavky ochrany spotrebiteľa; (2) odmietnutie nástupu do lietadla a zrušenie alebo veľké meškanie letov spôsobuje cestujúcim vážne problémy a nepohodlie; (3) hoci nariadenie Rady (EHS) č. 295/91 zo 4. februára 1991, ktorým sa zavádzajú spoločné pravidlá systému náhrad pri odmietnutí nástupu do lietadla v pravidelnej leteckej doprave [(Ú. v. ES L 36, s. 5; Mim. vyd. 07/001, s. 306)], vytvorilo základnú ochranu pre cestujúcich, zostáva počet cestujúcich, ktorým bol odmietnutý nástup do lietadla proti ich vôli, príliš vysoký a to isté platí aj pre zrušenie letu bez predchádzajúceho oznámenia a veľké meškania; (4) spoločenstvo by preto malo zvýšiť štandardy ochrany ustanovené uvedeným nariadením tým, že posilní práva cestujúcich a zabezpečí, aby leteckí dopravcovia pôsobili na liberalizovanom trhu za harmonizovaných podmienok; … (15) za mimoriadne okolnosti sa dá považovať skutočnosť, keď rozhodnutie riadenia letovej prevádzky v konkrétnom dni vo vzťahu ku konkrétnemu lietadlu zapríčiní veľké meškanie, meškanie do nasledujúceho dňa alebo zrušenie jedného alebo viacerých letov takého lietadla dokonca aj vtedy, keď príslušný letecký dopravca uskutočnil všetky primerané opatrenia aby zabránil meškaniu alebo zrušeniu.“
7

Podľa článku 503 ods. 1 portugalského občianskeho zákonníka: „Každý, kto riadi a pre vlastnú potrebu používa motorové vozidlo na pozemných komunikáciách, a to aj v prípade, ak by jeho používanie zveril inej osobe, zodpovedá za škodu spôsobenú týmto vozidlom bez ohľadu na to, či vozidlo je alebo nie je súčasťou premávky.“
7

Článok 4 nariadenia Komisie (ES) č. 1857/2006 z 15. decembra 2006 o uplatňovaní článkov [107 ZFEÚ] a [108 ZFEÚ] na štátnu pomoc pre malé a stredné podniky (MSP) pôsobiace v poľnohospodárskej výrobe, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 70/2001 (Ú. v. EÚ L 358, s. 3), stanovuje: „1. Pomoc na investovanie do poľnohospodárskych usadlostí v rámci [Európskej únie] na prvotnú výrobu poľnohospodárskych výrobkov je zlučiteľná so spoločným trhom v zmysle článku [107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ] a je oslobodená od oznamovacej povinnosti podľa článku [108 ods. 3 ZFEÚ] za predpokladu, že spĺňa podmienky ustanovené v odsekoch 2 až 10 tohto článku. … 8. Pomoc sa môže udeliť na kúpu pozemku okrem pozemku na stavebné účely, ktorého cena je maximálne 10 % oprávnených nákladov investície. …“
6

Článok 4 nariadenia Komisie (ES) č. 1857/2006 z 15. decembra 2006 o uplatňovaní článkov [107 ZFEÚ] a [108 ZFEÚ] na štátnu pomoc pre malé a stredné podniky (MSP) pôsobiace v poľnohospodárskej výrobe, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 70/2001 (Ú. v. EÚ L 358, s. 3), stanovuje: „1. Pomoc na investovanie do poľnohospodárskych usadlostí v rámci [Európskej únie] na prvotnú výrobu poľnohospodárskych výrobkov je zlučiteľná so spoločným trhom v zmysle článku [107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ] a je oslobodená od oznamovacej povinnosti podľa článku [108 ods. 3 ZFEÚ] za predpokladu, že spĺňa podmienky ustanovené v odsekoch 2 až 10 tohto článku. … 8. Pomoc sa môže udeliť na kúpu pozemku okrem pozemku na stavebné účely, ktorého cena je maximálne 10 % oprávnených nákladov investície. …“