ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (tretia rozšírená komora)

zo 14. mája 1998 ( )

„Hospodárska súťaž – Článok 85 ods. 1 Zmluvy o ES – Pojem jedno porušenie – Výmena informácií – Príkaz – Pokuta – Určenie výšky – Metóda výpočtu – Odôvodnenie – Poľahčujúce okolnosti“

Vo veci T‑334/94,

Sarrió SA, spoločnosť založená podľa španielskeho práva, so sídlom v Pampelune (Španielsko), v zastúpení: Antonio Creus Carreras, advokát advokátskej komory v Barcelone, Alberto Mazzoni, advokát advokátskej komory v Miláne, Antonio Tizzano a Gian Michele Roberti, advokáti advokátskej kancelárie v Neapole, s adresou na doručovanie v Luxemburgu, advokátska kancelária Alain Lorang, 51, rue Albert 1er,

žalobca,

proti

Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: Richard Lyal, člen právneho servisu, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci Alberto Dal Ferro, advokát advokátskej komory vo Vicence, s adresou na doručovanie v Luxemburgu, Carlos Gómez de la Cruz, člen právneho servisu, Centre Wagner, Kirchberg,

žalovanej,

ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie 94/601/ES z 13. júla 1994 o konaní podľa článku 85 Zmluvy o ES (IV/C/33.833 – Carton) (Ú. v. ES L 243, s. 1),

SÚD PRVÉHO STUPŇA

EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (tretia rozšírená komora),

v zložení: predseda B. Vesterdorf, sudcovia C. P. Briët, P. Lindh, A. Potocki a J. D. Cooke,

tajomník: J. Palacio González, referent,

so zreteľom na písomnú časť konania a po ústnej časti konania, ktorá sa uskutočnila v dňoch 25. júna až 8. júla 1997,

vyhlásil tento

Rozsudok

Skutkový stav

1 Táto vec sa týka rozhodnutia Komisie 94/601/ES z 13. júla 1994 o konaní podľa článku 85 Zmluvy ES (IV/C/33.833 – Carton) (Ú. v. ES L 243, s. 1) pred uverejnením opraveného rozhodnutia Komisie z 26. júla 1994 [K(94) 2135, konečné znenie] (ďalej len „rozhodnutie“). Rozhodnutím boli uložené pokuty 19 dodávateľom kartónu v rámci Spoločenstva z dôvodu porušenia článku 85 ods. 1 Zmluvy.

2 Výrobkom, ktorého sa rozhodnutie týka, je kartón. V rozhodnutí sa spomínajú tri druhy kartónu zaradené do kvalitatívnych kategórií „GC“, „GD“ a „SBS“.

3 Kartón kvalitatívnej kategórie GD (ďalej len „kartón GD“) je kartón vo vnútri šedý (recyklovaný papier), ktorý obvykle slúži na balenie nepotravinových výrobkov.

4 Kartón kvalitatívnej kategórie GC (ďalej len „kartón GC“) je kartón s vonkajšou bielou vrstvou, ktorý sa obvykle používa na balenie potravinových výrobkov. Kartón GC má vyššiu kvalitu než kartón GD. V období, na ktoré sa rozhodnutie vzťahuje, existoval medzi uvedenými dvoma produktmi cenový rozdiel vo výške asi 30 %. V malom rozsahu slúži vysokokvalitný kartón GC aj na grafické účely.

5 SBS je skratka používaná na označenie kartónu, ktorý je celý biely (ďalej len „biely kartón“). Cena tohto kartón je asi o 20 % vyššia než cena kartónu GC. Je určený na balenie potravín, kozmetických výrobkov, liekov a cigariet, ale hlavne na grafické účely.

6 Listom z 22. novembra 1990 predložila záujmová organizácia British Printing Industries Federation, ktorá zastupuje väčšinu výrobcov potlačených krabíc Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska (ďalej len „BPIF“), neformálnu sťažnosť Komisii. Organizácia tvrdila, že výrobcovia kartónu zásobujúci Spojené kráľovstvo zaviedli v tom istom čase jednotné zvýšenie cien, a preto požiadala Komisiu, aby preverila, či nedošlo k prípadnému porušeniu súťažných pravidiel Spoločenstva. S cieľom zabezpečiť publicitu svojej iniciatíve zverejnila BPIF tlačovú správu. Obsah tlačovej správy bol prevzatý odbornou špecializovanou tlačou v priebehu mesiaca decembra 1990.

7 Dňa 12. decembra 1990 podala neformálnu sťažnosť Komisii aj Fédération française du cartonnage, ktorá v sťažnosti vyjadrila svoje pripomienky týkajúce sa francúzskeho trhu s kartónom, vyjadrené obdobne ako v prípade sťažnosti podanej BPIF.

8 V dňoch 23. a 24. apríla 1991 vykonali zamestnanci Komisie konajúci v súlade s článkom 14 ods. 3 nariadenia Rady č. 17 zo 6. februára 1962, prvého nariadenia implementujúceho články 85 a 86 zmluvy (Ú. v. ES 1962, 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001 s. 3, ďalej len „nariadenie č. 17“) simultánne kontroly bez predbežného upozornenia v priestoroch niekoľkých podnikov a záujmových združení odvetvia kartónu.

9 Po ukončení kontrol rozposlala Komisia na základe článku 11 nariadenia č. 17 žiadosti o informácie a o písomné podklady všetkým adresátom rozhodnutia.

10 Skutočnosti zistené kontrolami a na základe žiadostí o informácie a o písomné podklady viedli Komisiu k záveru, že dotknuté podniky sa od polovice roka 1986 najmenej do apríla 1991 (vo väčšine prípadov) podieľali na porušovaní článku 85 ods. 1 Zmluvy.

11 Na základe toho Komisia rozhodla o začatí konania v zmysle uvedeného ustanovenia. Listom z 21. decembra 1992 oznámila všetkým dotknutým podnikom svoje výhrady. Všetky podniky, ktoré dostali oznámenie, písomne odpovedali. Deväť podnikov požiadalo o ústne vypočutie. Ich výsluch sa uskutočnil 7. až 9. júna 1993.

12 Na konci konania prijala Komisia rozhodnutie, ktoré obsahuje nasledujúce ustanovenia:

„Článok 1

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard – the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co KG, Kartonfabriek De Eendracht NV (ktorej obchodné meno je BPB de Eendracht NV), NV Koninklijke KNP BT NV (predtým Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co KG, Mo Och Domsjö AB (MoDo), Mayr-Melnhof Gesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik AS, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (predtým Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (predtým Tampella Española SA) a Moritz J. Weig GmbH & Co KG porušili článok 85 ods. 1 Zmluvy o ES tým, že sa podieľali na:

– v prípade Buchmann a Rena približne od marca 1988 najmenej do konca roku 1990,

– v prípade Enso Española najmenej od marca 1988 najmenej do konca apríla 1991,

– v prípade Gruber & Weber najmenej od roku 1988 do konca roku 1990,

– v ostatných prípadoch od polovice roku 1986 najmenej do apríla 1991,

na dohode a zosúladenom postupe od polovice roku 1986, na základe čoho dodávatelia kartónu Európskeho spoločenstva:

– sa pravidelne stretávali na tajných a inštitucionalizovaných zasadnutiach s cieľom dohodnúť a prijať spoločný odvetvový plán na obmedzenie hospodárskej súťaže,

– sa rozhodli po spoločnej dohode o pravidelnom zvyšovaní cien výrobkov v každej kvalitatívnej kategórii v jednotlivých národných menách,

– naplánovali a realizovali simultánne a jednotné zvýšenia cien v celom Európskom spoločenstve,

– sa dohodli na udržaní trhových podielov hlavných výrobcov na konštantných úrovniach s príležitostnými zmenami,

– od začiatku roka 1990 prijímali čoraz častejšie zosúladené opatrenia na kontrolu zásobovania trhu Spoločenstva s úmyslom realizovať zosúladené zvýšenia cien,

– vymieňali si obchodné informácie o dodávkach, cenách, odstávkach výroby, nevybavených objednávkach a miere využitia strojných zariadení s cieľom podporiť vyššie uvedené opatrenia.

...

Článok 3

Nižšie uvedeným podnikom boli uložené nasledujúce pokuty za porušenia pravidiel uvedené v článku 1:

...

xv) Sarrió SpA, pokuta 15 500 000 ECU,

...“

13 V rozhodnutí sa uvádza, že k porušeniu došlo v rámci subjektu s názvom „Groupe d'étude de produit Carton“ (ďalej len „GEP Carton“), ktorý pozostával z viacerých výborov.

14 V tomto subjekte bol v polovici roku 1986 vytvorený orgán „Presidents Working Group“ (ďalej len „PWG“), združujúci najvyšších zástupcov hlavných dodávateľov kartónu Spoločenstva (asi osem).

15 Predmetom činnosti PWG boli hlavne rokovania a zosúladené konanie o trhoch, trhových podieloch, cenách a kapacitách. Predovšetkým prijímal všeobecné rozhodnutia o harmonograme a úrovni zvýšenia cien, ktoré mali výrobcovia realizovať.

16 PWG podával správu „Konferencii predsedov“ (ďalej len „KP“), ktorej sa zúčastňovali (viac či menej pravidelne) takmer všetci generálni riaditelia dotknutých podnikov. KP sa schádzala dvakrát do roka počas predmetného obdobia.

17 Koncom roka 1987 bol zriadený „Joint Marketing Committee“ (ďalej len „JMC“). Cieľom výboru bolo určiť, či a v kladnom prípade ako zaviesť zvýšenie cien a ďalej vymedziť spôsoby iniciatív v oblasti cien, o ktorých PWG rozhodol pre jednotlivé krajiny a pre hlavných zákazníkov so zámerom zaviesť jednotnú cenovú sústavu v celej Európe.

18 Hospodársky výbor (ďalej len „HV“) rokoval hlavne o pohyboch cien na vnútroštátnych trhoch a nevybavených objednávkach a o svojich záveroch podával správu JMC alebo do konca roka 1987 predchodcovi JMC – Marketing Committee. HV bol zložený z obchodných riaditeľov väčšiny dotknutých podnikov a schádzal sa niekoľkokrát do roka.

19 Z rozhodnutia Komisie okrem iného vyplýva, že táto inštitúcia usúdila, že aktivity GEP Carton podporovala výmena informácií prostredníctvom spoločnosti na správu majetku Fides so sídlom v Zürichu (Švajčiarsko). Ako sa uvádza v rozhodnutí, väčšina členov GEP Carton podávala spoločnosti Fides pravidelné správy o objednávkach, výrobe, odbyte a využívaní kapacít. Správy sa spracúvali v rámci systému Fides a zoskupené údaje sa posielali účastníkom.

20 Žalobca Sarrió SA (ďalej len „Sarrió“) vznikol fúziou, ktorá sa uskutočnila v roku 1990 medzi divíziou kartónu najväčšieho talianskeho výrobcu Saffa a španielskym výrobcom Sarrió (odôvodnenia č. 11 rozhodnutia). Sarrió zároveň nadobudol v roku 1991 španielskeho výrobcu Prat Carton (to isté odôvodnenie).

21 Sarrió bol považovaný za zodpovedného za účasť Prat Carton na vytýkanom karteli po celý čas účasti (odôvodnenia č. 154 rozhodnutia).

22 Sarrió vyrába hlavne kartón GD, ale aj kartón GC.

Konanie

23 Návrhom doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 14. októbra 1994 podal žalobca túto žalobu.

24 Šestnásť z ďalších osemnástich podnikov označených za zodpovedné za porušenie podalo žalobu proti rozhodnutiu (prípad T‑295/94, T‑301/94, T‑304/94, T‑308/94, T‑309/94, T‑310/94, T‑311/94, T‑317/94, T‑319/94, T‑327/94, T‑337/94, T‑338/94, T‑347/94, T‑348/94, T‑352/94 a T‑354/94).

25 Žalobca v prípade T‑301/94 Laakmann Karton GmbH vzal späť žalobu listom doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 10. júna 1996 a vec bola vymazaná z registra Súdu prvého stupňa uznesením z 18. júla 1996, Laakmann Karton/Komisia (T‑301/94, zatiaľ neuverejnené v Zbierke).

26 Štyri fínske podniky, ktoré sú členmi záujmového združenia Finnboard a z toho dôvodu sú označené za spoločne a nerozdielne zodpovedné za zaplatenie pokuty, ktorá bola združeniu uložená, takisto podali žalobu proti rozhodnutiu (spojené veci T‑339/94, T‑340/94, T‑341/94 a T‑342/94).

27 Nakoniec podalo žalobu aj združenie CEPI‑Cartonboard, ktorému nebolo rozhodnutie adresované. Združenie však listom doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa z 8. januára 1997 vzalo žalobu späť a vec bola vymazaná z registra Súdu prvého stupňa uznesením zo 6. marca 1997, CEPI‑Cartonboard/Komisia (T‑312/94, zatiaľ neuverejnené v Zbierke).

28 Listom z 5. februára 1997 Súd prvého stupňa vyzval účastníkov konania, aby sa zúčastnili neformálneho zasadnutia najmä v záujme predloženia ich pripomienok k prípadnému spojeniu vecí T‑295/94, T‑304/94, T‑308/94, T‑309/94, T‑310/94, T‑311/94, T‑317/94, T‑319/94, T‑327/94, T‑334/94, T‑337/94, T‑338/94, T‑347/94, T‑348/94, T‑352/94 a T‑354/94 na účely ústnej časti konania. Na zasadnutí, ktoré sa konalo 29. apríla 1997, účastníci konania súhlasili so spojením vecí.

29 Uznesením zo 4. júna 1997 spojil predseda tretej rozšírenej komory Súdu prvého stupňa vyššie uvedené veci na účely ústnej časti konania podľa článku 50 rokovacieho poriadku z dôvodu ich vzájomnej súvislosti a vyhovel žiadosti o dôverné zaobchádzanie podanej v tejto veci žalobcom.

30 Uznesením z 20. júna 1997 vyhovel žiadosti o dôverné zaobchádzanie podanej žalobcom vo veci T‑337/94 v súvislosti s dokumentom predloženým v odpovedi na písomnú otázku Súdu prvého stupňa.

31 Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (tretia rozšírená komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania vyzval účastníkov konania, aby odpovedali na určité písomné otázky a predložili určité dokumenty. Účastníci konania žiadosti vyhoveli.

32 Prednesy účastníkov konania vo veciach uvedených v bode 28 a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté počas pojednávania, ktoré sa uskutočnilo od 25. júna do 8. júla 1997.

Návrhy účastníkov konania

33 Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil rozhodnutie,

– subsidiárne zrušil článok 2, ako aj článok 3 v rozsahu, v akom toto ustanovenie ukladá žalobcovi pokutu vo výške 15 500 000 ECU,

– subsidiárne v druhom rade znížil výšku pokuty,

– zaviazal žalovanú na náhradu trov konania.

34 Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zamietol odvolanie,

– zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.

O návrhu na zrušenie rozhodnutia

A – O procesnom a formálnom dôvode založenom na porušení práv na obranu





Tvrdenia účastníkov konania

35 Žalobca tvrdí, že došlo k porušeniu jeho práva na obranu, pretože Komisia považovala (v odôvodnení č. 79 rozhodnutia) za dôkaz porušenia dokument nájdený u Finnboard (UK) Ltd pri kontrolách vykonaných v apríli 1991 (ďalej len „cenník Finnboard“). Pripomína, že uvedený dokument mu bol odoslaný až 28. apríla 1994, teda až po odoslaní odpovede na oznámenie výhrad a výsluchu pred Komisiou. Takéto neodôvodnené omeškanie ho zbavilo možnosti vyjadriť svoje stanovisko k skutočnému významu dokumentu, k okolnostiam, za akých bol dokument vypracovaný, ako aj k záverom, ktoré z neho Komisia vyvodila (rozsudok Súdneho dvora z 13. februára 1979, Hoffmann-La Roche/Komisia, 85/76, Zb. s. 461). Oznámenie dokumentu 28. apríla 1994 navyše neviedlo k náprave uvedeného porušenia.

36 Komisia namieta, že predmetný dokument bol odoslaný Sarrió spolu s listom s dátumom 28. apríla 1994, v ktorom bol podrobne vysvetlený obsah dokumentu, ako aj závery, ktoré z neho Komisia vyvodila. Keďže listom z 28. apríla 1994 bola žalobcovi okrem iného ponúknutá možnosť písomne vzniesť prípadné pripomienky, žalobca mohol včas vyjadriť svoj názor k dôkaznej hodnote predmetného dokumentu (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. decembra 1991, BASF/Komisia, T‑4/89, Zb. s. II‑1523 bod 36).

Posúdenie Súdom prvého stupňa

37 Cenník Finnboard získala Komisia pri kontrolách v kanceláriách Finnboard (UK) Ltd v apríli 1991 a informovala o ňom žalobcu vysvetľujúcim listom 16 mesiacov po odoslaní oznámenia o výhradách.

38 Podľa judikatúry Súdu prvého stupňa vyplýva z článku 19 ods. 1 nariadenia č. 17 v spojení s článkami 2 a 4 nariadenia Komisie č. 99/63/EHS z 25. júla 1963 o vypočutiach ustanovených článkom 19 ods. 1 a 2 nariadenia č. 17 (Ú. v. ES 1963, 127, s. 2268), že Komisia musí oznámiť výhrady proti dotknutým podnikom a združeniam a vo svojich rozhodnutiach môže vziať do úvahy iba výhrady, v súvislosti s ktorými mali tieto podniky a združenia možnosť vyjadriť svoje stanovisko (rozsudok z 23. februára 1994, CB a Europay/Komisia, T‑39/92 a T‑40/92, Zb. s. II‑49, bod 47).

39 Dodržiavanie práv na obranu v konaní, ktoré môže viesť k sankciám, akou je aj sankcia v prejednávanej veci, si vyžaduje, aby dotknuté podniky a združenia podnikov mali už od štádia správneho konania možnosť riadne vyjadriť svoje stanovisko k pravdivosti a relevantnosti skutočností, výhrad a okolností, na ktoré sa Komisia odvoláva (rozsudok Hoffmann-La Roche/Komisia, už citovaný, bod 11, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 18. decembra 1992, Cimenteries CBR a i./Komisia, T‑10/92, T‑11/92, T‑12/92 a T‑15/92, Zb. s. II‑2667, bod 39).

40 V prejednávanej veci nebola odovzdaním predmetného dokumentu predložená žiadna nová výhrada okrem tých, ktoré boli uvedené v oznámení o výhradách. Zo sprievodného listu cenníka Finnboard totiž jasne vyplýva, že cenník je iba doplňujúcim dôkazom o spoločnom pláne určovania cien, ktorý bol ako výhrada podrobne vysvetlený v oznámení o výhradách.

41 Žalobcovi bola sprievodným listom k dokumentu vyslovene poskytnutá možnosť vyjadriť už v štádiu správneho konania do desiatich dní svoje stanovisko k tomuto dôkazu. Komisia teda nebránila žalobcovi v tom, aby včas oznámil svoj postoj k dôkaznej hodnote odovzdaného dokumentu (rozsudky Súdneho dvora Hoffmann-La Roche/Komisia, už citovaný, bod 11, a z 25. októbra 1983, AEG/Komisia, 107/82, Zb. s. 3151, bod 27).

42 Z uvedeného vyplýva, že tento žalobný dôvod je potrebné zamietnuť ako nedôvodný.

B – O veci samej





O žalobnom dôvode založenom na neexistencii zosúladeného konania týkajúceho sa transakčných cien a na nesplnení požiadaviek odôvodnenia

Tvrdenia účastníkov konania

43 Žalobca uznáva svoju účasť na zosúladenom konaní týkajúcom sa oznamovaných cien, ale popiera, že by sa toto konanie týkalo transakčných cien. Žalobca jednak tvrdí, že dokumenty v jeho písomnostiach svedčia o tom, že transakčné ceny sa neriadili oznámenými cenami, a na podporu svojho tvrdenia tiež uvádza, že každý zákazník mal možnosť rokovať, a takisto sa odvoláva na vývoj dopytu a výrobných nákladov a na špecifické charakteristiky trhu kartónu, najmä na periodicitu oznamovania zvýšenia cien a vysokú transparentnosť trhu.

44 Nazdáva sa, že Komisia nevysvetlila dosť jasne, či tvrdí, že došlo k zosúladenému konaniu nielen pri oznamovaných cenách, ale aj pri transakčných cenách. Na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, má totiž rozlíšenie medzi týmito dvoma druhmi zosúladeného konania z dôvodu ich rozdielnych účinkov zásadný význam (pozri rozsudok Súdneho dvora z 31. marca 1993, Ahlström Osakeyhtiö a i./Komisia, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 a C‑125/85 až C‑129/85, Zb. s. I‑1307). Žalobca vo svojej replike tvrdí, že neurčitosti v súvislosti s predmetom zosúladeného konania sú samy osebe porušením požiadaviek odôvodnenia a presnosti rozhodnutí, ktoré konštatujú porušenie pravidiel hospodárskej súťaže. Porušenie požiadaviek odôvodnenia znamená závažný zásah do legitímnych práv na obranu.

45 Komisia vyhlasuje, že nechápe, ako môže žalobca tvrdiť, že sa podieľal na zosúladenom konaní pri cenách, a súčasne argumentovať, že uskutočnené zvýšenia cien neboli výsledkom uvedeného konania. Zdôrazňuje, že rozhodnutie (hlavne odôvodnenia č. 72 až 102) odkazuje tak na dokumenty dokazujúce zosúladené konanie pri každom oznámenom zvýšení cien v rámci kartelu, ako aj na dokumenty, ktorými každý výrobca skutočne oznámil predmetné zvýšenie cien.

46 Tvrdí, že rozlíšenie medzi zosúladeným konaním pri oznámených cenách a zosúladenom konaní pri transakčných cenách nie je v tomto prípade relevantné. Dohoda v PWG a JMC sa netýkala iba oznámených cien, ale aj prijímania rozhodnutí týkajúcich sa periodických zvýšení cien pre každý druh výrobku a aplikácie simultánnych zvýšení v celom Spoločenstve (pozri dôkazové dokumenty uvedené v odôvodneniach č. 74 až 90, 92 a 94 až 96 rozhodnutia).

47 Okrem toho vzhľadom na dôkazy o zosúladenom konaní vo výboroch, ktorých sa žalobca zúčastnil, nie je možné tvrdiť, že oznámenia cien nevyvolali neistotu každého podniku v súvislosti so správaním ich konkurencie a že žalobca realizoval cenové zvýšenia nezávisle od zosúladeného konania (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 24. októbra 1991, Rhône-Poulenc/Komisia, T‑1/89, Zb. s. II‑867, body 122 a 123).

Posúdenie Súdom prvého stupňa

48 Podľa článku 1 rozhodnutia porušili podniky, ktorých sa tento článok týka, článok 85 ods. 1 Zmluvy tým, že sa počas referenčného obdobia podieľali na dohode a zosúladenom postupe, na základe ktorých dodávatelia kartónu v Spoločenstve predovšetkým „rozhodli po spoločnej dohode o pravidelnom zvyšovaní cien pre každú kvalitatívnu kategóriu výrobku v každej národnej mene“ a „naplánovali a zaviedli simultánne a jednotné zvýšenie cien v celom Spoločenstve“.

49 Žalobca uznáva, že sa zúčastňoval na činnosti štyroch orgánov GEP Carton a ani vo svojich písomnostiach a ani v odpovediach na otázky položené Súdom prvého stupňa na pojednávaní nepopiera, že od roku 1988 sa podieľal na zosúladenom konaní pri oznamovaných cenách.

50 Pred vyslovením odpovede na tvrdenie žalobcu, podľa ktorého sa zosúladené konanie netýkalo transakčných cien, treba posúdiť, či Komisia naozaj v rozhodnutí tvrdila, že sa dohoda týkala transakčných cien.

51 Z tohto hľadiska treba predovšetkým konštatovať, že článok 1 rozhodnutia nijako neupresňuje cenu, ktorá bola predmetom zosúladeného zvýšenia.

52 Po druhé, z rozhodnutia nevyplýva, že by Komisia tvrdila, že výrobcovia stanovili, ba dokonca sa dohodli na stanovení, jednotných transakčných cien. Hlavne odôvodnenia č. 101 a 102 zaoberajúce sa „účinkami zosúladených iniciatív v oblasti cien na úroveň cien“ potvrdzujú, že Komisia usúdila, že sa iniciatívy v oblasti cien týkali katalógových cien a ich cieľom bolo vyvolať zvýšenie transakčných cien. V rozhodnutí predovšetkým zdôrazňuje: „Hoci sú všetci výrobcovia rozhodnutí aplikovať zvýšenie cien integrálne, možnosti zákazníkov prejsť na lacnejšiu kvalitu alebo lacnejší produkt môžu viesť niektorých výrobcov k tomu, že svojim tradičným zákazníkom poskytnú zvýhodnenie formou posunutia dátumu vstupu do platnosti zvýšenia cien alebo im poskytnú dodatočnú výhodu vo forme rabatu alebo kvantitatívnej zľavy, aby si zaistili súhlas s plným zvýšením základnej ceny. Nevyhnutným dôsledkom toho je, že všetky účinky cenového zvýšenia sa nemôžu prejaviť ihneď.“ (Odôvodnenie č. 101 ods. 6.)

53 Z rozhodnutia ďalej vyplýva, že Komisia usúdila, že cieľom tajnej dohody o cenách medzi výrobcami bolo dosiahnuť, aby zosúladené zvýšenie oznamovaných cien malo za následok zvýšenie transakčných cien. V tejto súvislosti vyplýva z odôvodnenia č. 101 ods. 1 rozhodnutia, že „výrobcovia sa neuspokojili len s tým, že oznámili dohodnuté zvýšenia cien, ale prijali, až na pár výnimiek, konkrétne opatrenia na zabezpečenie, aby sa zvýšenie cien u zákazníkov skutočne presadilo“. Okolnosti prejednávanej veci sa teda odlišujú od okolností, ktoré Súdny dvor skúmal vo veci Ahlström Osakeyhtiö a i./Komisia, pretože Komisia v rozhodnutí na rozdiel od rozhodnutia, ktoré bolo podnetom k uvedenému rozsudku, netvrdí, že podniky sa medzi sebou dohodli priamo na zvýšení transakčných cien.

54 Túto analýzu rozhodnutia potvrdzujú dokumenty predložené Komisiou.

55 Príloha 109 k oznámeniu o výhradách obsahuje správu zo zasadnutia JMC zo 16. októbra 1989, v ktorej sa hlavne uvádza:

„d) Holandsko

...

Veľké problémy veľkoodberateľov, najmä Imca, pre ktoré Cascades a Van Duffel ešte stále uplatňujú v praxi nerozumné ceny, čím sťažujú život tak KNP, ako aj Fínom.

...

f) Belgicko

Situácia je podobná ako v Holandsku. Finnboard presadil cenové zvýšenie u Van Genechten, ale bol nútený znova sa s ním stretnúť kvôli výhodám poskytnutým v Belgicku (Cascades). Budeme neústupní a od Beghin, Cascades a KNP očakávame, že urobia to isté.

...

h) Taliansko

Saffa má veľké problémy s dovoznými cenami uplatňovanými Kopparfors, Finnboard a takisto Cascades.

Dodávky Saffa výrazne poklesli a dovoz sa výrazne zvýšil.

Saffa žiada, aby dovozcovia ihneď začali dodržiavať oznámené pokyny týkajúce sa cien.“

56 Tento dokument jasne svedčí o tom, že hoci výrobcovia vo všeobecnosti súhlasili s tým, že každý z nich si so zákazníkmi dohodne vlastné transakčné ceny, každý výrobca a hlavne žalobca výslovne uvedený v citovanej prílohe očakával od svojich konkurentov, že budú aplikovať transakčné ceny v súlade s dohodnutými cenami prinajmenšom v tom zmysle, že individuálne rokovania nezbavia účinku dohodnuté zvýšenia katalógových cien.

57 Na pojednávaní žalobca navyše uznal, že oznámené ceny boli východiskom pre rokovanie o transakčných cenách so zákazníkmi, čo je okolnosť, ktorá potvrdzuje, že konečným cieľom bolo zvýšenie transakčných cien. V tejto súvislosti treba povedať, že určenie jednotných katalógových cien dohodnuté medzi výrobcami by nemalo zmysel, keby tieto ceny nemali mať v skutočnosti žiadny účinok na transakčné ceny.

58 Pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu, že neurčité tvrdenia týkajúce sa predmetu zosúladeného konania sú samy osebe porušením požiadaviek odôvodnenia rozhodnutia, treba pripomenúť, že článok 1 rozhodnutia nijako neupresňuje cenu, ktorá bola predmetom tajnej dohody.

59 Za takýchto okolností treba výrok rozhodnutia chápať z hľadiska jeho odôvodnenia v súlade s ustálenou judikatúrou (pozri napríklad rozsudok Súdneho dvora zo 16. decembra 1975, Suiker Unie a i./Komisia, 40/73 až 48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 a 114/73, Zb. s. 1663, body 122 až 124).

60 V prejednávanej veci z uvedeného vyplýva, že Komisia v odôvodnení dostatočne vysvetlila, že zosúladené konanie sa týkalo katalógových cien a mala za cieľ zvýšenie transakčných cien.

61 Z toho vyplýva, že tento žalobný dôvod je potrebné zamietnuť ako nedôvodný.

O žalobnom dôvode týkajúcom sa neúčasti na karteli, ktorý mal za cieľ zmrazenie trhových podielov a kontrolu ponuky

Tvrdenia účastníkov konania

62 Tento žalobný dôvod sa skladá z troch častí.

63 V prvej časti žalobca tvrdí, že Komisia nemá dôkazy o existencii zosúladeného konania v súvislosti so zmrazením trhových podielov a nemá ani dôkazy o takomto konaní na účel kontroly ponuky. Aj za predpokladu dostatočného dokázania zosúladených konaní nemá Komisia dôkazy o účasti žalobcu na nich. Žalobca predovšetkým popiera dôkaznú hodnotu niektorých príloh k oznámeniu o výhradách, na ktorých Komisia založila svoje rozhodnutie.

64 Po prvé, príloha 73 – vnútorný záznam výrobcu Mayr-Melnhof – dokazuje iba zosúladené konanie pri cenách, vysvetľuje dôsledky prísnej cenovej politiky a potvrdzuje, že žalobca nevyvíjal na Mayr-Melnhof žiadny tlak, aby ten nezvýšil svoje trhové podiely znížením svojich cien. V tejto súvislosti sa žalobca odvoláva na vysvetlenie poskytnuté výrobcom Mayr-Melnhof v jeho liste z 23. septembra 1991 (príloha 75 oznámenia o výhradách).

65 Po druhé, príloha 102 – záznam výrobcu Rena – sa týka zasadnutia Nordic Paperboard Institute (ďalej len „NPI“), združenia, ktorého nebol žalobca členom.

66 Po tretie, vyhlásenia Stora nemôžu byť samy osebe dostatočnými dôkazmi. Stora navyše niekoľkokrát zdôraznil relatívnu samostatnosť podnikov najmä v súvislosti s objemami výroby a voľbou okamihu, kedy zastavia výrobu (pozri odôvodnenia č. 57, 59, 60, 69, 70 a 71 rozhodnutia). Vyhlásenia Stora okrem iného potvrdzujú, že nebol zavedený žiadny systém kontroly kartelu týkajúci sa množstiev. Absencia systému kontroly vývoja množstiev jasne popiera existenciu kartelu v tomto smere. Vyhlásenie Stora sú navyše iba vyjadrením osobného názoru na záujem prijať opatrenia na zabezpečenie kontroly nad objemom výroby a predajom.

67 V druhej časti svojho žalobného dôvodu žalobca zdôrazňuje, že vývoj trhových podielov rôznych podnikov svedčí o neexistencii zosúladeného konania v súvislosti so zmrazením trhových podielov a keby aj takáto dohoda medzi niektorými podnikmi existovala, žalobca sa na nej v žiadnom prípade nepodieľal.

68 Čo sa týka celkového vývoja trhových podielov, žalobca zdôrazňuje, že niektorí výrobcovia, hlavne Iggesund (MoDo) a Mayr-Melnhof, dali do prevádzky počas predmetného obdobia rozsiahle kapacity.

69 Zároveň tvrdí, že jeho vlastný podiel na trhu Spoločenstva sa zmenšil zo 14,3 % v roku 1987 na 11,7 % v roku 1990. Podľa neho uvedené zníženie trhového podielu nie je zlučiteľné s tvrdením Komisie, podľa ktorého sa podieľal na karteli zameranom na zmrazenie trhových podielov rôznych výrobcov. Pokiaľ ide o Prat Carton, zníženie jeho celkového podielu na trhu Spoločenstva približne o 9 % počas obdobia od roku 1987 do roku 1990 takisto potvrdzuje absolútnu neúčasť na akomkoľvek zosúladenom konaní s cieľom zmraziť trhové podiely.

70 V tretej časti žalobného dôvodu žalobca uvádza, že jeho správanie v súvislosti s prípadmi odstávok výroby a vývozom na mimoeurópske trhy sa nezlučuje s tvrdeniami Komisie.

71 Čo sa týka prvej časti žalobného dôvodu, Komisia sa domnieva, že dôkazné prostriedky, ktorých sa dovoláva, hlavne vyhlásenia Stora (prílohy 39 a 43 k oznámeniu o výhradách) a prílohy 73 a 102 k oznámeniu o výhradách, dostatočným spôsobom dokazujú existenciu kartelu týkajúceho sa zmrazenia trhových podielov a kontroly ponuky, ako aj účasť žalobcu na týchto aspektoch kartelu.

72 Pokiaľ ide o druhú časť žalobného dôvodu, pripomína, že sa zakladá na listinných dôkazoch o karteli týkajúcom sa zmrazenia trhových podielov, a tvrdí, že argumentácia žalobcu o vývoji trhových podielov rôznych podnikov nie je relevantná pri zisťovaní, či takýto kartel existoval. V rozhodnutí sa okrem toho výslovne pripustilo, že došlo k pomalému vývoju trhových podielov niektorých podnikov, keďže trhové podiely sa každý rok znova dojednávali (odôvodnenia č. 60 a 131 rozhodnutia). Článok 85 však zakazuje kartely, ktorých cieľom alebo účinkom je obmedzovať hospodársku súťaž, a to nezávisle na rozsahu ich úspechu.

73 Čo sa osobitne týka tvrdení žalobcu o vývoji jeho trhových podielov, Komisia pripomína, že porušenie sa týka celého trhu Spoločenstva. Žalobca sa zúčastňoval PWG, kde prebiehali diskusie o trhových podieloch. V roku 1989 bol dokonca správca poverený riadením Saffa vymenovaný za viceprezidenta GEP Carton.

74 Komisia nakoniec upozorňuje, že tvrdenie žalobcu, že jeho správanie bolo vždy nezávislé, nemá oporu v žiadnom dôkaze. Okrem toho, aj keby žalobca porušil kartel, nič by to nezmenilo na tom, že porušil pravidlá hospodárskej súťaže (pozri rozsudok Rhône-Poulenc/Komisia, už citovaný).

75 Pokiaľ ide napokon o tretiu časť žalobného dôvodu, Komisia tvrdí, že Stora potvrdil v prílohe 39 oznámenia o výhradách, že PWG naplánoval a vytvoril systém na obnovu rovnováhy a kontrolu výroby tak, aby sa ceny udržali na konštantnej úrovni. Skutočnosť, že situácia na trhu alebo dobré fungovanie kartelu malo za následok to, že žalobca nebol podľa vlastných slov nútený zastaviť výrobu na základe zosúladeného konania, ho nijako nezbavuje zodpovednosti a ani nemá vplyv na jeho účasť na karteli o kontrole trhových podielov a množstiev.

Posúdenie Súdom prvého stupňa





1. O existencii zosúladeného konania s cieľom zmraziť trhové podiely a zosúladeného konania s cieľom kontroly ponuky

76 Čo sa týka prvej časti žalobného dôvodu, treba pripomenúť, že podľa ustanovení článku 1 rozhodnutia sa podniky, na ktoré sa rozhodnutie vzťahuje, dopustili porušenia článku 85 ods. 1 Zmluvy tým, že sa počas referenčného obdobia podieľali na dohode a zosúladenom postupe, ktorými sa dodávatelia kartónu Spoločenstva „dohodli na tom, že budú udržovať trhové podiely hlavných výrobcov na konštantných úrovniach s príležitostnými zmenami“ a „od začiatku roka 1990 prijímali čoraz častejšie zosúladené opatrenia na kontrolu zásobovania trhu Spoločenstva s úmyslom realizovať zosúladené zvýšenia cien“.

77 Podľa Komisie tieto dve kategórie tajných dohôd označené v rozhodnutí ako „regulovanie objemov“ boli počas referenčného obdobia iniciované účastníkmi zasadnutí PWG. Z odôvodnenia č. 37 ods. 3 rozhodnutia totiž vyplýva, že skutočná úloha PGW, tak ako ju popisuje Stora, „spočívala najmä v rokovaní a zosúladenom konaní v súvislosti s trhmi, trhovými podielmi, cenami, ako aj zvýšeniami cien a kapacitami“.

78 Pokiaľ ide o úlohu PWG v súvislosti s tajnou dohodou o trhových podieloch, v rozhodnutí (odôvodnenie č. 37 ods. 5) sa uvádza: „v spojitosti s opatreniami na zvýšenie cien PWG podrobne prejednával západoeurópske trhové podiely v rukách národných zoskupení a skupín súkromných výrobcov. Z toho vyplynuli niektoré „dohody“ medzi účastníkmi týkajúce sa ich trhových podielov s cieľom zabrániť tomu, aby zosúladené iniciatívy v oblasti cien ohrozil ponukový previs. Veľké skupiny výrobcov sa totiž dohodli na udržaní svojho trhového podielu na úrovni zodpovedajúcej predajnému a výrobnému obratu, ktorého konečnú verziu každoročne oznamoval a zverejňoval Fides v marci nasledujúceho roku. Vývoj trhových podielov sa na každom zasadnutí PWG analyzoval na základe mesačných výsledkov Fides a v prípade výrazných výkyvov sa od podniku, ktorý bol považovaný za zodpovedný, požadovalo vysvetlenie“.

79 V odôvodnení č.. 52 sa uvádza, že „dohoda uzavretá v rámci PWG v roku 1987 upravovala zmrazenie trhových podielov v rukách hlavných výrobcov v západnej Európe na existujúcej úrovni, ako aj absenciu akejkoľvek iniciatívy zameranej na získanie nových zákazníkov alebo na zlepšenie existujúceho postavenia priebojnou cenovou politikou“.

80 V odôvodnení č. 56 ods. 1 rozhodnutia sa zdôrazňuje: „Základná dohoda uzavretá medzi hlavnými výrobcami na účel zachovania ich trhových podielov sa ďalej uplatňovala počas celého obdobia, na ktoré sa vzťahuje toto rozhodnutie“. V odôvodnení č. 57 sa uvádza, že „‚vývoj trhových podielov‘ sa na každom zasadnutí PWG skúmal na základe predbežných štatistík“. V odôvodnení č. 56 poslednom odseku sa nakoniec zdôrazňuje: „Podniky, ktoré sa zúčastňovali diskusií o trhových podieloch, boli členmi PWG, konkrétne išlo o: Cascades, Finnboard, KNP (až do roku 1988), (Mayr-Melnhof), MoDo, Sarrió, obaja výrobcovia skupiny Stora, CBC a Feldmühle a (od roku 1988) Weig“.

81 Je potrebné sa domnievať, že Komisia preukázala existenciu tajnej dohody o trhových podieloch medzi účastníkmi zasadnutí PWG.

82 Analýza Komisie totiž spočíva hlavne vo vyhláseniach Stora (prílohy 39 a 43 k oznámeniu o výhradách) a potvrdzuje ju príloha 73 k oznámeniu o výhradách.

83 V prílohe 39 k oznámeniu o výhradách Stora vysvetľuje:„PWG sa schádzal od roku 1986 s cieľom prispievať k regulácii trhu. ... Okrem iných činností (zákonných) mal za cieľ prejednávanie a zosúladené konanie týkajúce sa trhov, trhových podielov, cien, ako aj zvýšenia cien, dopytu a kapacít. Jeho úloha spočívala hlavne v posúdení presného stavu ponuky a dopytu na trhu, ako aj opatrení, ktoré treba prijať na jeho reguláciu, a v predložení hodnotenia Konferencii predsedov“.

84 Čo sa týka tajnej dohody o trhových podieloch, Stora uvádza, že „podiely získané vnútroštátnymi skupinami Európskeho spoločenstva, EZVO a iných krajín poskytnuté členmi GEP Carton boli skúmané v PWG“ a že PWG „prerokoval možnosť zachovať trhové podiely na úrovni z predchádzajúceho roka“ (príloha 39 oznámenia o výhradách, bod 19). Upozorňuje však (ten istý dokument, bod 6), že „rokovania o trhových podieloch výrobcov v Európe sa konali aj počas tohto obdobia, pričom prvým referenčným obdobím boli úrovne z roku 1987“.

85 V odpovedi na otázku Komisie z 23. decembra 1991 odoslanej 14. februára 1992 (príloha 43 k oznámeniu o výhradách) Stora ďalej upresňuje: „Kartely týkajúce sa úrovní trhových podielov uzavreté členmi PWG sa týkali celej Európy. Tieto kartely vychádzali z celkových ročných obratov za uplynulý rok, pričom konečné verzie boli obvykle k dispozícii od marca nasledujúceho roka.“ (Bod 1.1.)

86 Toto tvrdenie je potvrdené v tom istom dokumente takto: „...rokovania vyústili do kartelov, ktoré sa vo všeobecnosti uzatvárali v marci každého roka medzi členmi PWG, s cieľom udržať si svoje trhové podiely na úrovni z predchádzajúceho roka“ (bod 1.4). Stora tvrdí, že „nebolo prijaté žiadne opatrenie na zabezpečenie dodržania kartelov“ a že účastníci zasadnutí PWG „si boli vedomí toho, že ak na trhoch zásobovaných inými spoločnosťami zaujmú mimoriadne stanoviská, tie urobia to isté na iných trhoch“ (rovnaký bod).

87 Nakoniec vyhlasuje, že Saffa sa zúčastňoval rokovaní o trhových podieloch (bod 1.2).

88 Tvrdenia Storia týkajúce sa tajnej dohody v súvislosti s trhovými podielmi majú oporu v prílohe 73 k oznámeniu o výhradách. Tento dokument, ktorý sa našiel u FS-Karton, je dôvernou správou s dátumom 28. december 1988, ktorú adresoval obchodný riaditeľ zodpovedný za odbyt skupiny Mayr-Melnhof v Nemecku (pán Katzner) generálnemu riaditeľovi Mayr-Melnhof v Rakúsku (pánovi Gröllerovi) a ktorej predmetom bola situácia na trhu.

89 Podľa tohto dokumentu citovaného v odôvodneniach č. 53 až 55 rozhodnutia viedla užšia spolupráca v „kruhu predsedov“ („Präsidentenkreis“), o ktorej sa rozhodlo v roku 1987, k deleniu na „víťazov“ a „porazených“. Autor správy zaraďuje Mayr-Melnhof do kategórie porazených z viacerých dôvodov, a to najmä:

„2. Dohoda mohla byť uzavretá iba tak, že nám bola uložená „sankcia“ – požadovalo sa od nás, aby sme podstúpili „obete“.

3. Trhové podiely z roku 1987 mali byť „zmrazené“, existujúce kontakty sa mali zachovať a nemala sa rozvíjať žiadna nová činnosť alebo kvalita uplatňovaním propagačných cien (výsledok bude viditeľný v januári 1989 – ak budú všetky strany lojálne)“.

90 Tieto vety treba chápať vo všeobecnejších súvislostiach správy.

91 V tejto súvislosti autor správy v úvode hovorí o užšej spolupráci v európskom meradle v „kruhu predsedov“. Kruh predsedov sa podľa Mayr-Melnhof týkal PWG a KP v širších súvislostiach, t. j. bez odkazu na nejakú osobitnú udalosť alebo stretnutie (príloha 75 k oznámeniu o výhradách, bod 2.a), pričom takýto výklad nie je potrebné v tomto kontexte rozoberať.

92 Autor správy ďalej uvádza, že táto spolupráca viedla k „cenovej disciplíne“, ktorá vytvorila „víťazov“ a „porazených“.

93 Práve v súvislosti s touto disciplínou, na ktorej sa dohodol „kruh predsedov“, treba chápať zmienku o zmrazení trhových podieloch na úrovni z roku 1987.

94 Odkaz na rok 1987 ako na referenčný rok sa okrem toho zhoduje s druhým vyhlásením Stora (príloha 39 k oznámeniu o výhradách, pozri bod 84 vyššie).

95 Pokiaľ ide o úlohu, ktorú PWG zohrával v tajnej dohode o kontrole zásobovania, ktorú charakterizovala kontrola dĺžok dôb odstávok strojov, v rozhodnutí sa uvádza, že PWG zohral pri realizácii odstávok rozhodujúcu úlohu, keď sa v roku 1990 zvýšila výrobná kapacita a dopyt sa znížil: „...na začiatku roku 1990 hlavní výrobcovia... usúdili, že je potrebné vzájomne sa dohodnúť v rámci PWG na realizácii odstávok. Veľkí výrobcovia uznali, že nemôžu zvyšovať dopyt znižovaním cien a že udržovanie plnej výrobnej kapacity by iba viedlo k poklesu cien. Teoreticky sa doba odstávky nutná na obnovenie rovnováhy medzi ponukou a dopytom mohla vypočítať na základe správ o kapacitách...“ (odôvodnenie č. 70 rozhodnutia).

96 V rozhodnutí sa navyše uvádza: „PWG však formálne neuviedol dobu odstávok, ktorú by mal každý výrobca dodržovať. Podľa Stora by vypracovanie koordinovaného plánu odstávky strojov zahrnujúcich všetkých výrobcov spôsobovalo ťažkosti praktického charakteru. Stora uvádza, že práve toto je dôvod, prečo existoval iba „voľný systém podpory.“ (Odôvodnenie č. 71 rozhodnutia.)

97 Je potrebné sa domnievať, že Komisia dostatočne dokázala existenciu tajnej dohody o odstávkach výroby medzi účastníkmi zasadnutí PWG.

98 Dokumenty, ktoré predložila, jej analýzu potvrdzujú.

99 Vo svojom druhom vyhlásení (príloha 39 k oznámeniu o výhradách, bod 24) Stora vysvetľuje: „Spolu s prijatím PWG politiky prednosti ceny pred prevádzkovou kapacitou a postupným zavádzaním rovnakých cenových systémov od roku 1988 uznali členovia PWG, že je nutné dodržiavať doby odstávok kvôli udržaniu cien pri slabom raste dopytu. Keby sa výrobcovia neuchýlili k uskutočňovaniu odstávok, nemohli by si vzhľadom na rastúcu prebytkovú kapacitu udržať vzájomne dohodnuté úrovne cien.“

100 V nasledujúcom bode svojho vyhlásenia dodáva: „v rokoch 1988 a 1989 mohol priemysel fungovať prakticky s využitím plnej kapacity. Odstávky strojov z iného dôvodu než obvyklé zastavenie prevádzky kvôli opravám a dovolenkám sa stali nutnými od roku 1990. ... Neskôr sa prejavila nutnosť zaviesť odstávku do praxe, pretože tok objednávok sa zastavil a bolo potrebné dodržovať politiku prednosti ceny pred prevádzkovou kapacitou. Dĺžka doby odstávky, ktorú museli výrobcovia dodržiavať (na zabezpečenie rovnováhy medzi výrobou a spotrebou) sa mohla vypočítať na základe správ o kapacitách. PWG formálne neuviedol dobu odstávky, ktorú treba dodržať, aj keď existoval voľný systém podpory...“

101 Čo sa týka prílohy 73 k oznámeniu o výhradách, dôvody uvádzané autorom správy, prečo považuje Mayr-Melnhof v čase vypracovania správy za „porazeného“, sú dôležitými dôkazmi potvrdzujúcimi existenciu tajnej dohody o odstávkach medzi účastníkmi zasadnutí PWG.

102 Autor správy totiž konštatuje:

„4. Práve v tomto bode sa koncepcia zainteresovaných strán týkajúca sa sledovaného cieľa začína rozchádzať.

...

c) Všetci zamestnanci oddelení odbytu a európski zástupcovia boli oslobodení od svojho rozpočtu z hľadiska objemov a začala platiť prísna cenová politika, z ktorej neexistovala takmer žiadna výnimka (naši spolupracovníci často nepochopili zmenu nášho postoja k trhu – predtým bola jedinou požiadavkou požiadavka prevádzkovej kapacity, kým odvtedy to bola požiadavka cenovej disciplíny s rizikom odstávky strojov).“

103 Mayr-Melnhof tvrdí (príloha 75 k oznámeniu o výhradách), že vyššie citovaný výňatok sa týka vnútropodnikovej situácie. Z hľadiska všeobecných súvislostí správy je však tento výňatok dôkazom uskutočňovania prísnej politiky na úrovni obchodných skupín, o ktorej sa rozhodlo v „kruhu predsedov“. Dokument treba chápať ako dôkaz toho, že účastníci dohody z roku 1987, to znamená prinajmenšom účastníci zasadnutí PWG, nesporne zvážili dôsledky nastolenej politiky za predpokladu jej prísneho uplatňovania.

104 Skutočnosť, že rokovania výrobcov týkajúce sa kontroly doby odstávok sa konali počas prípravy zvýšenia cien, potvrdzuje hlavne správa zo 6. septembra 1990, ktorej autorom je Rena (príloha 118 k oznámeniu o výhradách), kde sa uvádza pre niekoľko krajín výška cenových zvýšení, ďalej dátumy budúcich oznámení týchto zvýšení, ako aj stav nevybavených objednávok u niekoľkých výrobcov vyjadrený počtom pracovných dní.

105 Autor správy uvádza, že istí výrobcovia plánovali doby odstávky, čo vyjadruje napríklad nasledujúcim spôsobom:

„Kopparfors 5 – 15 days

5/9 will stop for five days“.

106 Na základe uvedeného treba konštatovať, že Komisia dostatočne právne dokázala existenciu tajnej dohody o trhových podieloch medzi účastníkmi zasadnutí PWG, ako aj tajnej dohody o odstávkach medzi tými istými podnikmi. Keďže nebolo spochybnené, že Sarrió sa zúčastňoval zasadnutí PWG, a pretože je tento podnik výslovne menovaný v hlavných priťažujúcich dôkazoch (vyhlásenia Stora a príloha 73 k oznámeniu o výhradách), Komisia právom považovala žalobcu za zodpovedného za účasť na týchto dvoch tajných dohodách.

107 Kritika žalobcu namierená proti vyhláseniam Stora a vyhláseniam uvedeným v prílohe 73 k oznámeniu o výhradách, ktorá sa usiluje poprieť ich dôkazovú hodnotu, nemôže toto konštatovanie nijako spochybniť.

108 Čo sa po prvé týka po sebe nasledujúcich vyhlásení Stora pre Komisiu, je zrejmé, že pochádzajú od jedného z podnikov, ktorý sa zúčastnil na uvedenom porušení, a že obsahujú podrobný popis povahy rokovaní prebiehajúcich v orgánoch GEP Carton, cieľa podnikov v ňom zoskupených, ako aj účasti uvedených podnikov na zasadnutiach rôznych orgánov. Pokiaľ je tento hlavný dôkaz potvrdený ďalšími spisovými dokumentmi, je právne relevantným potvrdením tvrdení Komisie.

109 Pokiaľ ide po druhé o prílohu 73 k oznámeniu o výhradách, žalobca sa domnieva, že dokazuje iba zosúladené konanie v súvislosti s cenami, pretože výkyvy v odbyte, ktoré sa tam spomínajú, sa považujú iba za dôsledok cenovej politiky. V tejto súvislosti sa odvoláva na výklad Mayr-Melnhof (príloha 75 k oznámeniu o výhradách).

110 Analýza žalobcu však nekorešponduje s výkladom dokumentu v jeho širších súvislostiach a výklad, ktorý urobil Mayr-Melnhof, nie je vôbec užitočný.

111 Podľa prílohy 75 k oznámeniu o výhradách je príloha 73 „všeobecným vysvetlením situácie vypracovaným riaditeľom odbytu FS-Karton pre vedenie skupiny, ktoré nie je ničím iným než pokusom vysvetliť vedeniu skupiny stagnáciu obratu podniku poukázaním na novú politiku, ktorá prinútila dcérsku spoločnosť dodržiavať prísnu cenovú disciplínu aj za cenu strát v obrate“. Ako ďalej tvrdí Mayr-Melnhof: „zmrazenie trhových podielov znamenalo, že na dosiahnutie vyššej cenovej úrovne v skupine Mayr-Melnhof nebolo potrebné snažiť sa získať väčšie trhové podiely predajom dodatočných množstiev výrobkov novým zákazníkom alebo nových druhov výrobkov za nerentabilné ceny. Cieľom bolo naopak zachovať existujúce vzťahy s klientelou napriek zvýšeniu cien“.

112 Tieto všeobecné úvahy sa však nezlučujú s úvodným odkazom na „kruh predsedov“ a úplnosť dokumentu musí byť chápaná v kontexte tohto odkazu.

113 Pretože zmienky obsiahnuté v prílohe 73 o „zmrazení“ trhových podielov a regulácii ponuky korešpondujú s vyhláseniami Stora, Komisia správne usúdila, že tieto dokumenty sú ako celok dôkazom existencie zhody vôlí prekračujúcej rámec zosúladeného postupu týkajúceho sa výlučne cien.

114 Keďže Komisia dokázala existenciu dvoch uvedených tajných dohôd, nie je nutné skúmať kritiku žalobcu namierenú proti prílohe 102 k oznámeniu o výhradách.

2. O skutočnom správaní žalobcu

115 Druhú a tretiu časť žalobného dôvodu, podľa ktorých skutočné správanie podnikov nie je zlučiteľné s tvrdeniami Komisie o existencii dvoch sporných tajných dohôd, tiež nemožno prijať.

116 Po prvé, existenciu tajných dohôd medzi členmi PWG o dvoch aspektoch „politiky prednosti ceny pred prevádzkovou kapacitou“ si netreba zamieňať s ich realizáciou. Dôkazy predložené Komisiou majú totiž takú dôkazovú hodnotu, že údaje o skutočnom správaní žalobcu na trhu nemôžu ovplyvniť závery Komisie v súvislosti so samotnou existenciou tajných dohôd o oboch aspektoch spornej politiky. Tvrdenia žalobcu by navyše mohli viesť k zisteniu, že jeho správanie nebolo v súlade s dohodou medzi podnikmi združenými v rámci PWG.

117 Po druhé, závery Komisie nie sú v rozpore s informáciami poskytnutými žalobcom. Treba zdôrazniť, že Komisia explicitne pripúšťa, že z tajnej dohody o trhových podieloch nevyplýva „žiadny oficiálny sankčný alebo kompenzačný mechanizmus... na posilnenie dohody o trhových podieloch“ a že trhové podiely niektorých veľkých výrobcov sa z roka na rok slabo zvyšovali (pozri najmä odôvodnenia č. 50 a 60 rozhodnutia). Komisia navyše súhlasí s tým, že keďže priemysel pracoval na plný výkon až do začiatku roka 1990, nebola dovtedy prakticky nutná žiadna odstávka (odôvodnenie č. 70 rozhodnutia).

118 Po tretie, podľa ustálenej judikatúry skutočnosť, že sa podnik nepodriaďuje výsledkom zasadnutí so zjavne protisúťažným zameraním, ho nezbavuje plnej zodpovednosti za účasť na karteli, ak sa od obsahu schôdzí verejne nedištancoval (pozri napríklad rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. apríla 1995, Tréfileurope/Komisia, T‑141/89, Zb. s. II‑791, bod 85). Takisto ani skutočnosť, že správanie takého podniku na trhu nebolo v súlade s dohodnutým správaním, nijako neovplyvňuje jeho zodpovednosť za porušenie článku 85 ods. 1 Zmluvy.

O žalobnom dôvod založenom na omyle, ktorého sa Komisia dopustila v súvislosti s trvaním zosúladeného konania týkajúceho sa cien

Tvrdenia účastníkov konania

119 Žalobca tvrdí, že na zosúladenom konaní týkajúcom sa oznamovaných cien sa on sám podieľal až od začiatku roku 1988. Zvýšenie cien v januári 1987 v Spojenom kráľovstve bolo iba prirodzenou reakciou výrobcov na slabú britskú menu vo vzťahu k ostatným európskym menám a jednotný charakter tohto zvýšenia vyplynul z transparetnosti trhu. Hospodárskym subjektom nemožno zakázať prispôsobiť svoje správanie zistenému alebo očakávanému správaniu ich konkurentov (rozsudok Suiker Unie a i./Komisia, už citovaný). Navyše ani prílohy 44 a 61 k oznámeniu o výhradách a ani dokument A-17-2 nie sú dôkazom o zosúladenom konaní medzi podnikmi týkajúcom sa cien. V každom prípade sa žalobcu netýkajú.

120 Čo sa týka ukončenia zosúladeného konania týkajúceho sa cien, Komisia nesprávne uviedla ako dátum apríl 1991, pričom k oznámeniu posledného zosúladeného zvýšenia cien došlo v septembri a októbri 1990.

121 Komisia pripomína, že žalobca sa zúčastňoval zasadnutí PWG a JMC od okamihu ich založenia a ešte roku 1991 bol ich členom. Zdôrazňuje, že hoci dokumenty nájdené v priestoroch jedného z dotknutých podnikov svedčia o tom, že na konci roku 1987 bola uzavretá dohoda o otázkach súvisiacich s reguláciou objemov a cenovou disciplínou (odôvodnenie č. 53 rozhodnutia), nevyvracia to skutočnosť, že zainteresovaní výrobcovia mali do toho času celý rad tajných zasadnutí, na ktorých prejednávali plán vylúčenia hospodárskej súťaže (pozri najmä odôvodnenie č. 161 rozhodnutia). Prílohy 35 a 43 k oznámeniu o výhradách potvrdzujú toto tvrdenie. Komisia ďalej uvádza, že presnosť jej dedukcií v súvislosti s trvaním porušovania je takisto potvrdená zvýšeniami cien, ktoré výrobcovia uskutočňovali od roku 1987.

Posúdenie Súdom prvého stupňa

122 Podľa článku 1 rozhodnutia porušil žalobca článok 85 ods. 1 Zmluvy tým, že sa od polovice roku 1986 najmenej do apríla 1991 podieľal na dohode a na zosúladenom postupe, na základe ktorých dodávatelia kartónu Spoločenstva rozhodli najmä o zvýšeniach cien kartónu a plánovali a uskutočnili simultánne a jednotné zvýšenia cien v celom Spoločenstve. V odôvodnení č. 74 sa upresňuje, že prvá zosúladená iniciatíva v oblasti cien, na ktorej sa žalobca podieľal (príloha A k rozhodnutiu), sa uskutočnila v Spojenom kráľovstve v roku 1986 „keď sa nový mechanizmus GEP Carton práve utváral“.

123 V odôvodnení č. 161 ods. 2 sa však uvádza, že väčšina podnikov, ktoré boli adresátmi rozhodnutia, sa zúčastňovala na porušovaní od júna 1986, keď „bol vytvorený PWG a keď sa tajná dohoda medzi výrobcami zintenzívnila a stala sa účinnejšou“.

124 Na podporu svojej kritiky v súvislosti so začiatkom zosúladeného konania týkajúceho sa cien spochybňuje žalobca dôkaznú hodnotu príloh 61 a 44 k oznámeniu o výhradách, ako aj dokumentu A-17-2.

125 Prílohu 61 k oznámeniu o výhradách tvorí správa objavená u obchodného zástupcu Mayr-Melnhof v Spojenom kráľovstve. Komisia usudzuje, že ide o „interný záznam vypracovaný počas ‚Konferencie predsedov‘, ktorý [podporuje] tvrdenie Stora, že na ‚Konferencii predsedov‘ sa prerokovala de facto politika určenia cien na základe tajnej dohody“ (odôvodnenia č. 41 ods. 3 a č. 75 ods. 2 rozhodnutia).

126 Tento dokument, ktorý sa týka zasadnutia vo Viedni 12. a 13. decembra 1986, obsahuje nasledujúcu informáciu:

„Cenová politika v Spojenom kráľovstve

Zástupca Weig sa zúčastnil nedávneho zasadnutia Fides, počas ktorého vyhlásil, že 9 % považujú pre Spojené kráľovstvo za príliš vysoké percento a že percentuálnu sadzbu upravujú na 7 %!! Sklamanie bolo veľké, pretože to určuje „negociačnú úroveň“ pre všetkých. Cenová politika v Spojenom kráľovstve bude zverená RHU za podpory [Mayr-Melnhof], aj keď to spôsobí dočasné zníženie prevádzkovej kapacity, hoci sa usilujeme o zachovanie cieľa 9 % (čo sa ešte uvidí). [Mayr-Melnhof/FS] uplatňujú v Spojenom kráľovstve politiku rastu, ale pokles ziskov je výrazný, a my musíme bojovať za získanie kontroly nad cenami. [Mayr-Melnhof] nepopiera, že skutočnosť, že sa vie, že došlo k zvýšeniu výrobnej kapacity v Nemecku o 6 000, nič nerieši!“

127 Zasadnutie Fides, o ktorom je zmienka na začiatku citovanej časti, je podľa Mayr‑Melnhof (odpoveď na žiadosť o informácie, príloha 62 k oznámeniu o výhradách) pravdepodobne zasadnutie KP z 10. novembra 1986.

128 Treba uviesť, že analyzovaný dokument potvrdzuje, že Weig reagoval poskytnutím údajov o svojej budúcej cenovej politike v Spojenom kráľovstve vo vzťahu k počiatočnej úrovni zvýšenia cien.

129 Dokument však nepreukazuje, že Weig reagoval na určenú úroveň zvýšenia cien dohodnutú medzi podnikmi združenými v GEP Carton pred 10. novembrom 1986.

130 V tejto súvislosti sa totiž Komisia neodvoláva na žiadny iný dôkaz. Zmienku Weig o cenovom zvýšení o „9 %“ možno navyše vysvetliť oznámením zvýšenia cien v Spojenom kráľovstve spoločnosťou Thames Board Ltd 5. novembra 1986 (príloha A-12-1). Ako vyplýva z výstrižku z tlače, oznámenie bolo zverejnené v krátkom čase (príloha A-12-3). Komisia nakoniec nepredložila žiadny ďalší dokument, ktorý by bol priamym dôkazom, že zvýšenia cien boli dohodnuté na zasadnutiach KP. Za daných okolností nemožno vylúčiť, že pripomienky Weig v podobe uvedenej v prílohe 61 k oznámeniu o výhradách boli prerokované mimo zasadnutia KP 10. novembra 1986, ako Weig opätovne tvrdil na pojednávaní.

131 Okrem toho správa zo zasadnutia správnej rady spoločnosti Feldmühle (UK) Ltd, ktoré sa uskutočnilo 7. novembra 1986 (príloha A-17-2), o ktorej sa zmieňuje Komisia v rozhodnutí (odôvodnenie č. 74 ods. 3 rozhodnutia), je iba potvrdením toho, že oznámenie zvýšenia cien približne o 9 % spoločnosťou Thames Board Ltd bolo tejto britskej dcérskej spoločnosti Feldmühle známe pred 10. novembrom 1986: „The TBM and the Fins have announced price increases of approximately 9 % to be effective from February 1987 and it would appear that most other mills will be looking for the same sort of increase“ („TBM a Fíni oznámili zvýšenie cien asi o 9 % s účinnosťou od februára 1987 a zdá sa, že väčšina výrobcov je pripravená pristúpiť k rovnakému zvýšeniu“) (príloha A-17-2 citovaná Komisiou v odôvodnení č. 74 rozhodnutia).

132 Čo sa týka prílohy 44 k oznámeniu o výhradách, teda rukou písaného záznamu v zápisníku jedného zamestnanca Feldmühle na stranách označených dátumom 15. a 17. január 1987, Komisia sa nazdáva, že je „doplňujúcim dôkazom o zosúladenom konaní“ (odôvodnenie č. 75 ods. 3 rozhodnutia).

133 Tento záznam nemá takú dôkaznú hodnotu, akú mu pripisuje žalovaná. Zasadnutie, ktorého sa záznam týka, nie je identifikované, takže nemožno vylúčiť, že išlo o vnútropodnikové zasadnutie Feldmühle. Okrem toho, keďže záznam, pravdepodobne pochádza z polovice januára 1987, nedokazuje, že by sa zvýšenie cien uskutočnilo okrem iného aj „zo strany TMB“ na základe zosúladeného postupu, pričom uvedený údaj môže byť prostým konštatovaním.

134 Niektoré zmienky uvedené v zázname dokonca odporujú tvrdeniu Komisie, že záznam potvrdzuje existenciu tajnej dohody v súvislosti s rozhodnutím zvýšiť v Spojenom kráľovstve ceny. Predovšetkým poznámky riaditeľa Feldmühle, že je „skeptický“ voči Kopparfors a že považuje Mayr-Melnhof za „nezodpovedný“ („ohne Verantwortung“) nemožno považovať za tvrdenia podporujúce názor Komisie. Rovnako je tomu aj v prípade poznámky: „Finnboard: Preisautonomie auch f. Tako“ („Finnboard: cenová autonómia aj pre Tako“).

135 Z uvedeného vyplýva, že Komisia nedokázala, že podniky sa dohodli zvýšiť v Spojenom kráľovstve ceny v januári 1987 a a fortiori ani to, že žalobca sa zúčastňoval rokovaní na túto tému.

136 Keďže sa však žalobca ako podnik zúčastňoval, ako to sám uznal, zasadnutí PWG od založenia tohto orgánu GEP Carton v polovici roku 1986, musí byť považovaný za zodpovedného za tajnú dohodu o cenách od uvedeného dátumu.

137 PWG bol totiž zriadený istými podnikmi, ku ktorým patrí aj žalobca, s najmä protisúťažným úmyslom. Ako uviedol Stora (príloha 39 k oznámeniu o výhradách, bod 8), „stretával sa od roku 1986 so zámerom prispieť k regulácii trhu“ a jeho cieľom bolo najmä „rokovanie a zosúladené konanie o trhoch, trhových podieloch, cenách, ako aj o zvýšení cien a kapacitách“ [príloha 35 k oznámeniu o výhradách, bod 5 písm. iii)].

138 Úloha, ktorú zohrávali podniky združené v tomto orgáne v súvislosti s tajnou dohodou o trhových podieloch a tajnou dohodou o dobe odstávky strojov, bola popísaná v predchádzajúcom žalobnom dôvode (pozri bod 78 až 106). Podniky združené v tomto orgáne zároveň diskutovali o iniciatívach v oblasti cien. Podľa Stora (príloha 39 k oznámeniu o výhradách, bod 10) „od roku 1987 dospel PWG k dohode a prijal všeobecné rozhodnutia týkajúce sa harmonogramu... a úrovne zvýšenia cien, ktoré majú realizovať výrobcovia kartónu“.

139 Skutočnosť, že žalobca súhlasil s vytvorením orgánu s protisúťažným zameraním a s účasťou na jeho zasadnutiach, na ktorých sa hlavne prerokúvali budúce zvýšenia cien, berúc do úvahy, že uvedené zameranie bolo zakladajúcim podnikom známe a akceptovali ho, je dostatočným dôvodom na to, aby bol žalobca považovaný za zodpovedného za tajnú dohodu o cenách od polovice roku 1986, teda od okamihu, od kedy žalobca priznal svoju účasť v PWG.

140 Čo sa týka dátumu skončenia zosúladeného konania týkajúceho sa cien, Komisia správne označila apríl 1991, keď zamestnanci Komisie vykonali kontroly v priestoroch niekoľkých podnikov podľa článku 14 nariadenia č. 17. Posledné zvýšenie cien, ktoré bolo predmetom zosúladeného konania, oznámené v októbri 1990 žalobcom sa uskutočnilo od januára 1991 a úroveň katalógových cien dohodnutá medzi podnikmi bola v platnosti ešte v apríli 1991.

141 Z toho vyplýva, že tento žalobný dôvod je potrebné zamietnuť.

O žalobnom dôvode založenom na omyle Komisie v súvislosti s trvaním kartelu týkajúceho sa zmrazenia trhových podielov a o kontroly ponuky

Tvrdenia účastníkov konania

142 Žalobca tvrdí, že aj keby bola dokázaná existencia kartelu o zmrazení trhových podielov a o kontrole ponuky, Komisia sa dopustila nesprávneho posúdenia jeho trvania, pretože dôkazy, na ktoré sa odvoláva, dokazujú, že do konca roku 1988 neexistoval žiaden kartel. Vo svojej replike ďalej tvrdí, že príloha 102 k oznámeniu o výhradách, teda záznam Rena zo zasadnutia NPI z 3. októbra 1988, potvrdzuje neexistenciu takéhoto kartelu v čase vypracovania záznamu, v ktorom autor iba uvádza možnosť preskúmať reguláciu ponuky, ak nastanú ťažkosti v oblasti cien.

143 Komisia sa odvoláva na tvrdenia, ktoré predniesla v rámci žalobného dôvodu týkajúceho sa omylu v súvislosti s odhadom trvania zosúladeného konania vo vzťahu k cenám (pozri bod 121 vyššie).

Posúdenie Súdom prvého stupňa

144 Súd prvého stupňa už konštatoval (pozri body 78 až 106 vyššie), že Komisia dokázala, že podniky združené v PWG sa zúčastnili jednak tajnej dohody o trhových podieloch a jednak tajnej dohody o odstávkach výroby.

145 Z rozhodnutia vyplýva, že „zmrazenie“ trhových podielov a preskúmanie odstávok začali byť osobitne prejednávané účastníkmi zasadnutí PWG od konca roku 1987 s cieľom zaistiť úspešný priebeh iniciatív v oblasti cien od roku 1988 (pozri hlavne odôvodnenia č. 51 až 60). V tejto súvislosti sa v rozhodnutí uvádza: „Všetci členovia PWG mali obavy z toho, aby „obnovené“ iniciatívy neboli podkopávané výrazným zvýšením predávaných objemov. Práve to Stora nazval politikou „prednosti ceny pred prevádzkovou kapacitou“ (odôvodnenie č. 51 ods. 1). Komisia však trvá na tom, že charakteristickou črtou „politiky prednosti ceny pred prevádzkovou kapacitou“, ktorá charakterizovala GEP Carton od konca roka 1987 do apríla 1991, bolo „zmrazenie trhových podielov hlavných výrobcov najprv na úrovni z roku 1987“ a „koordinovaná organizácia ‚dôb odstávok výroby‘ hlavnými výrobcami namiesto zníženia cien (hlavne od roku 1990)“ (odôvodnenie č. 130 ods. 2).

146 Tieto tvrdenia Komisie sa opierajú hlavne o prílohy 39 a 73 k oznámeniu o výhradách.

147 V dokumente tvoriacom prílohu 39 (bod 5) Stora upresňuje: „S iniciatívou v oblasti cien z roku 1987 bola spojená potreba zachovania približnej rovnováhy medzi výrobou a spotrebou (politika prednosti ceny pred prevádzkovou kapacitou).“

148 Čo sa týka začiatku tajnej dohody o trhových podieloch, z prílohy 73 k oznámeniu o výhradách vyplýva (pozri bod 89 vyššie), že „kruh predsedov“ („Präsidentenkreis“) sa rozhodol užšie spolupracovať od októbra alebo novembra 1987. Výsledkom tejto spolupráce bola tajná dohoda o trhových podieloch od tohto dátumu.

149 Čo sa týka začiatku tajnej dohody o dobách odstávok výroby, Stora vyhlasuje: „Prijatím PWG politiky prednosti ceny pred prevádzkovou kapacitou a postupným zavádzaním rovnakých cenových systémov od roku 1988 uznali členovia PWG, že je nutné dodržiavať doby odstávok kvôli udržaniu cien pri slabom raste dopytu. Keby sa výrobcovia neuchýlili k uskutočňovaniu odstávok, nemohli by udržať cenové úrovne dohodnuté s ohľadom na rastúcu prebytkovú kapacitu“ (príloha 39 bod 24).

150 Ďalej uvádza: „V rokoch 1988 a 1989 mohol priemysel fungovať prakticky s využitím plnej kapacity. Odstávky strojov z iného dôvodu než obvyklé zastavenie prevádzky kvôli opravám a dovolenkám sa stali nutnými od roku 1990. ... Neskôr sa prejavila nutnosť zaviesť odstávky do praxe, pretože tok objednávok sa zastavil a bolo potrebné dodržovať politiku prednosti ceny pred prevádzkovou kapacitou.“ (Príloha 39, bod 25.)

151 Na základe týchto dôkazov Komisia preukázala, že podniky, ktoré sa zúčastňovali zasadnutí PWG, prijali na konci roku 1987 tzv. politiku „prednosti ceny pred prevádzkovou kapacitou“ a že jeden z aspektov tejto politiky, teda tajná dohoda o trhových podieloch, bol uplatnený s okamžitou platnosťou, kým aspekt odstávok výroby mohol byť efektívne uplatnený až od roku 1990.

152 Z uvedeného vyplýva, že tento žalobný dôvod je potrebné zamietnuť ako nedôvodný.

O žalobnom dôvode týkajúcom sa nesprávneho posúdenia systému výmeny informácií Fides Komisiou

153 Žalobca vo svojej replike tvrdí, že systém výmeny informácií Fides nebol takej povahy, ktorá by viedla k podpore správania na základe tajnej dohody, a teda nebol nezlučiteľný s článkom 85 Zmluvy. Podľa neho existujú výrazné rozdiely medzi skutkovými okolnosťami tejto veci a okolnosťami, ktoré viedli k rozhodnutiu Komisie 87/1/EHS z 2. decembra 1986 o konaní podľa článku 85 Zmluvy EHS (IV/31.128 – Fatty Acids) (Ú. v. ES L 3, 1987, s. 17), na ktoré sa Komisia odvoláva v odôvodnení č. 134 rozhodnutia.

154 Komisia vo svojej duplike zdôrazňuje, prečo sa odvoláva sa na už citované rozhodnutie „Fatty Acids“. Tvrdí, že v prejednávanej veci bolo prinajmenšom účinkom systému výmeny informácií podpora kartelu.

155 Súd prvého stupňa pripomína, že v zmysle článku 48 ods. 2 prvého pododseku rokovacieho poriadku je uvádzanie nových dôvodov prípustné počas konania len vtedy, ak sú tieto dôvody založené na nových právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania.

156 Žalobný dôvod založený na nesprávnom posúdení systému výmeny informácií Fides Komisiou uviedol žalobca prvýkrát až v štádiu repliky a táto námietka sa nezakladá na právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania.

157 Preto je tento žalobný dôvod neprípustný.

O žalobnom dôvode založenom na omyle, ktorého sa Komisia dopustila úsudkom, že ide o jedno a celkové porušenie a že Sarrió je zaň zodpovedný v plnom rozsahu

Tvrdenia účastníkov konania

158 Žalobca napáda stanovisko Komisie jednak v časti, kde uvádza existenciu jedného porušenia, a jednak v časti týkajúcej sa plnej zodpovednosti žalobcu.

159 Po prvé, Komisia sa predovšetkým opierala o „obviňujúcu teorému“, pretože nemala k dispozícii priame dôkazy o celkovom karteli. Komisii prislúcha povinnosť preukázať, či a v kladnom prípade do akej miery sa žalobca podieľal na každom z prvkov jedného porušenia. Pokiaľ ide o porušovanie práva hospodárskej súťaže Spoločenstva, treba uplatňovať zásadu prísnej individuálnej zodpovednosti, pretože idea kolektívnej zodpovednosti odporuje predovšetkým kvázi trestnému charakteru sankcií, ktoré môžu byť v prípade takých porušení uložené. Komisia teda nesprávne tvrdí, že nie je nutné dokázať aktívnu účasť žalobcu na každom prvku porušenia. Naopak, je nutné určiť jednak presnú povahu porušenia a jednak preveriť prípadnú individuálnu účasť každého podniku, aby sa dala správne určiť individuálna zodpovednosť a na základe toho primeraná individuálna sankcia.

160 Po druhé, žalobca tvrdí, že základným zásadám práva Spoločenstva a najmä zásade upravujúceho dôkazné bremeno odporuje zakladanie individuálnej zodpovednosti podniku za porušenie iba na jeho príslušnosti k združeniu, ktorého činnosti boli aspoň čiastočne legitímne.

161 Po tretie, žalobca tvrdí, že Komisia nevzala riadne do úvahy jeho osobitné postavenie na trhu, ani jeho postavenie v GEP Carton. Práve s cieľom lepšie čeliť konkurencii využil v roku 1986 právo zúčastňovať sa zasadnutí GEP Carton.

162 Komisia tvrdí, že dokázala existenciu kartelu a aktívnej účasti žalobcu na ňom vo vedúcom postavení. Uviedla, že svoju analýzu založila na presných a preukázaných skutkových okolnostiach a že tvrdenia žalobcu založené na akomsi druhu „kolektívnej zodpovednosti“ alebo „obviňujúcej teoréme“ nie sú dôvodné.

163 Ďalej tvrdí, že zodpovednosť žalobcu sa vôbec nezakladala iba na jeho členstve v GEP Carton. V skutočnosti jeho zodpovednosť spočíva jednak na aktívnej účasti na zasadnutiach rôznych výborov GEP Carton s protisúťažným zameraním a jednak na skutočnosti, že žalobca následne prijal postupy dohodnuté na uvedených zasadnutiach.

Posúdenie Súdom prvého stupňa

164 Na úvod treba zdôrazniť, že Komisia konštatovala, že žalobca porušil článok 85 ods. 1 Zmluvy tým, že sa prinajmenšom od polovice roku 1989 do apríla 1991 podieľal na dohode a na zosúladenom postupe, ktorý sa začal uplatňovať v polovici roku 1986 a spočíval v niekoľkých rôznych prvkoch.

165 Podľa odôvodnenia č. 116 ods. 2 rozhodnutia „spočíva porušenie hlavne v spoločnom nezákonnom združení výrobcov v rámci podniku počas niekoľkých rokov, ktoré sledovalo spoločný cieľ“. Táto koncepcia porušenia je vyjadrená aj v odôvodnení č. 128: „Delenie toho, čo je zjavne spoločným nepretržitým konaním s jediným a jednotným globálnym cieľom, na niekoľko rôznych porušení by bolo umelé (pozri aj rozsudok Súdu prvého stupňa, Imperial Chemical Industries/ Komisia Európskych spoločenstiev, T‑13/89, bod 260).“

166 Hoci Komisia v rozhodnutí nepoužila formálne pojem „jedno porušenie“, implicitne sa na tento pojem odvolala, ako to potvrdzuje odkaz na bod 260 rozsudku Súdu prvého stupňa z 10. marca 1992, ICI/Komisia (T‑13/89, Zb. s. II‑1021).

167 Okrem toho opakované použitie slova „kartel“ zo strany Komisie na účel označenia rôznych zistených protisúťažných správaní vyjadruje globalizujúcu koncepciu porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy. Ako totiž vyplýva z odôvodnenia č. 117 rozhodnutia, Komisia usudzuje: „Správny prístup znamená v tomto prípade dokázať existenciu a fungovanie kartelu ako celku a určiť jeho hlavné charakteristické črty a potom dokázať: a) existenciu dôveryhodných a presvedčivých dôkazov o spojení jednotlivých výrobcov so spoločným systémom a b) obdobia, kedy sa na ňom každý výrobca podieľal“. Ďalej uvádza (to isté odôvodnenie): „Komisia... nie je povinná rozdeliť rôzne podstatné znaky porušenia tým, že izoluje jednotlivé momenty, pri ktorých sa počas trvania dohody uskutočnil konsenzus v tej či onej veci, alebo jednotlivé príklady správania s cieľom tajnej dohody, a tým, že zbaví viny za akúkoľvek účasť na tejto okolnosti alebo osobitnom aspekte kartelu výrobcov, ktorých angažovanie sa nedokázalo priamymi dôkazmi“. Okrem toho zdôrazňuje (odôvodnenie č. 118), že „existuje dosť priamych dôkazov o podiele každého predpokladaného účastníka na porušení“, pričom netreba rozlišovať jednotlivé aspekty tohto globálneho porušenia.

168 Jedno porušenie, ako ho poníma Komisia, sa zamieňa s „kartelom ako celkom“ alebo „celkovým kartelom“ a je charakterizované nepretržitým správaním niekoľkých podnikov sledujúcich spoločný nezákonný cieľ. Z tejto koncepcie jedného porušenia vyplýva dôkazový systém popísaný v odôvodnení č. 117 rozhodnutia, ako aj jednotná zodpovednosť v tom zmysle, že každý podnik „podieľajúci sa“ na celkovom karteli sa považuje za zodpovedný bez ohľadu na podstatné znaky, akými bola ich účasť na dohode dokázaná.

169 Aby Komisia mohla každý z uvedených podnikov považovať v rozhodnutí, akým je aj toto rozhodnutie, za zodpovedný počas určitého obdobia za celkový kartel, musí dokázať, že každý z nich buď súhlasil s prijatím celkového plánu zahrnujúceho podstatné znaky kartelu, alebo sa počas tohto obdobia priamo zúčastňoval na týchto podstatných znakoch. Podnik možno považovať za zodpovedný za celkový kartel aj vtedy, keď sa preukáže, že sa priamo zúčastnil iba na jednom alebo niekoľkých podstatných znakoch tohto kartelu, ak vedel alebo nevyhnutne musel vedieť jednak to, že tajná dohoda, na ktorej sa zúčastňuje, je súčasťou globálneho plánu, a jednak to, že tento globálny plán zahrnuje všetky podstatné znaky kartelu. Keď je tomu tak, skutočnosť, že zainteresovaný podnik sa priamo nezúčastnil všetkých podstatných znakov celkového kartelu, ho nemôže zbaviť zodpovednosti za porušenie článku 85 ods. 1 Zmluvy. Takúto okolnosť však možno vziať do úvahy pri posudzovaní závažnosti porušenia zisteného v súvislosti s ním.

170 V tomto prípade z rozhodnutia vyplýva, že porušenie konštatované v článku 1 rozhodnutia spočíva v tajných dohodách týkajúcich sa troch rôznych predmetov, ktoré však sledujú jeden spoločný cieľ, čo znamená, že tieto tajné dohody musia byť považované za podstatné znaky celkového kartelu. Z tohto článku totiž vyplýva, že každý podnik, ktorý je v ňom uvedený, porušil článok 85 ods. 1 Zmluvy tým, že sa zúčastnil na dohode a zosúladenom postupe, ktorými sa podniky a) rozhodli po spoločnej dohode pravidelne zvyšovať ceny pri každej kvalitatívnej kategórii výrobkov v každej národnej mene a zvýšenia cien naplánovali a uskutočnili, b) dohodli sa na zachovaní trhových podielov hlavných výrobcov na konštantných úrovniach s príležitostnými zmenami a c) od začiatku roka 1990 čoraz častejšie prijímali zosúladené opatrenia na kontrolu zásobovania trhu Spoločenstva, aby zabezpečili realizáciu vzájomne dohodnutých zvýšení cien.

171 Vo svojom rozhodnutí Komisia upresnila napriek svojej koncepcii jedného porušenia, že „v kľúčových dokumentoch, ktoré celkove potvrdzujú existenciu kartelu alebo jeho rôznych prejavov, sa často uvádzajú účastníci menovite a že existuje veľký počet písomných dôkazov poukazujúcich na úlohu každého výrobcu v karteli a na význam jeho účasti“ (odôvodnenie č. 118 ods. 1 rozhodnutia).

172 Súdu prvého stupňa teda prislúcha úloha preskúmať na základe vyššie uvedeného, či Komisia dokázala účasť žalobcu na karteli, tak ako sa to uvádza v článku 1 rozhodnutia.

173 V tejto súvislosti treba pripomenúť, že ako už bolo povedané (pozri body 48 a nasl. a body 76 a nasl. vyššie), Komisia dokázala, že žalobca ako podnik, ktorý sa zúčastňoval zasadnutí PWG od jeho vzniku, participoval od polovice roka 1986 na tajnej dohode o cenách a od konca roka 1987 na tajnej dohode o trhových podieloch, ako aj na tajnej dohode o odstávkach výroby, teda na troch podstatných znakoch porušenia konštatovaného v článku 1 rozhodnutia. Správne sa teda rozhodla považovať žalobcu za zodpovedného za porušenie založené na troch tajných dohodách, ktorých cieľ bol rovnaký.

174 Komisia teda nepripisuje žalobcovi zodpovednosť za správanie ostatných výrobcov a nerozhodla o jeho zodpovednosti iba na základe jeho účasti na GEP Carton.

175 Uvedený žalobný dôvod je preto potrebné zamietnuť, pričom nie je potrebné preskúmať ďalšie tvrdenia žalobcu.

O žalobnom dôvode založenom na nezohľadnení situácie na španielskom trhu Komisiou

176 Žalobca vo svojej replike tvrdí, že Komisia presne nedefinovala zemepisný trh, na ktorom došlo k údajnému porušeniu, a predovšetkým tvrdí, že nedostatočne preskúmala situáciu na španielskom trhu a správanie dotknutých podnikov na tomto trhu. V tejto súvislosti uvádza, že vo svojom návrhu upozornil na to, že v rozhodnutí sa španielsky trh spomína iba v dvoch poznámkach pod čiarou pri tabuľkách E a G, ktoré tvoria prílohu k rozhodnutiu.

177 Komisia tvrdí, že tento žalobný dôvod predložený po prvýkrát v replike musí byť zamietnutý.

178 Súd prvého stupňa pripomína, že podľa článku 48 ods. 2 prvého pododseku rokovacieho poriadku je uvádzanie nových dôvodov prípustné počas konania len vtedy, ak sú tieto dôvody založené na nových právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania.

179 Žalobný dôvod založený na nezohľadnení situácie na španielskom trhu Komisiou uviedol žalobca prvýkrát až v štádiu repliky. Jediné tvrdenie obsiahnuté v návrhu, ktorý sa týka španielskeho trhu, je uvedené na podporu žalobného dôvodu založeného na neúčasti Prat Carton na vytýkanom porušení. Odhliadnuc od formulácie tohto žalobného dôvodu, tvrdenie uvádzané na jeho podporu má za cieľ iba zdôrazniť, že tabuľka G v prílohe k rozhodnutiu, kde sa spomínajú oznámenia zvýšení cien uskutočnených na španielskom trhu v januári 1991 výrobcami pôsobiacimi na tomto trhu, neobsahuje nijaký odkaz na Prat Carton. Nemožno ho preto vykladať ako výhradu týkajúcu sa nezohľadnenia španielskeho trhu.

180 Za takýchto okolností musí byť žalobný dôvod, na ktorý sa žalobca prvýkrát odvolával vo svojej replike a ktorý nie je založený na nových právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania, vyhlásený za neprípustný.

O žalobnom dôvode založenom na neúčasti Prat Carton na porušení

Tvrdenia účastníkov konania

181 Žalobca tvrdí, že Komisia nedokázala účasť Prat Carton na akomkoľvek porušení. Osobitne v poznámke v tabuľke G rozhodnutia (o zvýšení cien v januári 1991 na španielskom trhu) sa nevyskytuje žiadna zmienka o Prat Carton.

182 Prat Carton sa iba sporadicky zúčastňoval zasadnutí niektorých výborov GEP Carton. Tento podnik sa zúčastňoval JMC iba v čase od júna 1990 do marca 1991. Samotný fakt, že Stora uviedol, že sa nazdáva, že španielski výrobcovia sú vo všeobecnosti informovaní o výsledkoch zasadnutí zo strany Saffa alebo Finnboard (príloha 38 k oznámeniu o výhradách), nie je dôkazom účasti Prat Carton na údajnom porušení.

183 Žalobca popiera, že by dokumenty F-15-9, G-15-7 a G-15-8 (v prílohe k oznámeniu o výhradách), na ktoré sa odvoláva Komisia, dokazovali účasť Prat Carton na zosúladených iniciatívach na účel zvýšenia cien v apríli 1990. Vo svojej odpovedi na písomnú otázku Súdu prvého stupňa zdôrazňuje, že dokument F-15-9 je z februára 1991 a nie, ako tvrdí Komisia, z februára 1990. Čo sa týka dokumentu G-15-7, je iba dôkazom o praxi v danom odvetví, ktorá spočívala v uplatnení ročných zvýšení cien v mesiaci apríl, ako aj o neistote Prat Carton, pokiaľ ide o úroveň zvýšenia a deň jeho vstupu do platnosti.

184 Komisia tvrdí, že Prat Carton sa podieľal na karteli od začiatku, ako to dokazujú dokumenty predložené spolu s oznámením o výhradách („individuálne informácie“). V prvom rade pripomína, že Prat Carton sa zúčastnil mnohých zasadnutí KP v období od 29. marca 1986 do 28. novembra 1989, troch zasadnutí HV od októbra 1988 do októbra 1989, ako aj rôznych zasadnutí JMC od júna 1990 do 5. marca 1991 (pozri tabuľky 3 až 7 v prílohe k rozhodnutiu). Keďže sa Prat Carton priamo zúčastňoval zasadnutí, počas ktorých sa prijímali rozhodnutia súvisiace s kartelom, nesie za ne zodpovednosť (pozri rozsudok Rhône‑Poulenc/Komisia, už citovaný). Navyše neexistuje žiadny oficiálny dôkaz účasti podnikov na zasadnutiach JMC pred kontrolami vykonanými Komisiou alebo na zasadnutiach PWG pred februárom 1990. Samotná skutočnosť, že v dokumentácii predloženej podnikmi sa nenachádzajú žiadne presné údaje o účasti Prat Carton na zasadnutiach, teda nedokazuje, že sa týchto zasadnutí nezúčastnil.

185 Po druhé, Komisia tvrdí, že Prat Carton bol, ako vyhlásil Stora (príloha 38 k oznámeniu o výhradách), informovaný o výsledkoch zasadnutí PWG.

186 Po tretie, Prat Carton uplatňoval iniciatívy v oblasti cien dohodnuté na úrovni rôznych organizácií GEP Carton počas predmetného obdobia. Malé časové rozdiely alebo rozdiely medzi zvýšeniami zavedenými do praxe Prat Carton a inými výrobcami nie sú dôkazom neúčasti Prat Carton na karteli. Komisia však pripúšťa, že dokument F-15-9 je z februára 1991 a nie z februára 1990 a že teda nemá dôkazy, na základe ktorých by bolo možné preukázať, že Prat Carton sa skutočne podieľal na iniciatívach zameraných na zvýšenie cien ešte pred zvýšením v januári 1991. Čo sa týka iniciatívy zvýšenia cien v januári 1991, Komisia sa osobitne odvoláva na dokument G-15-8 z 26. septembra 1990, v ktorom Prat Carton výslovne vyhlasuje, že plánuje zvýšenie cien vo všetkých krajinách v januári 1991.

Posúdenie Súdom prvého stupňa

187 Na úvod treba pripomenúť, že žalobca nadobudol Prat Carton v rozsahu 100 % vo februári 1991 a že nepopiera svoju zodpovednosť za prípadnú účasť Prat Carton na porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy. V tejto súvislosti sa v odôvodnení č. 154 rozhodnutia uvádza, že žalobca sa z dôvodu akvizície Prat Carton „stal zodpovedným za účasť tohto španielskeho výrobcu na karteli po celý čas trvania jeho účasti“. Okrem toho treba konštatovať, že v článku 1 rozhodnutia sa iba žalobca považuje za zodpovedného za uvedené porušenie, a to aj z hľadiska porušenia zo strany Prat Carton, a že rozhodnutie je adresované žalobcovi bez zmienky o Prat Carton (článok 5 rozhodnutia).

188 Za takýchto okolností a v rozsahu, v akom už bolo konštatované, že Komisia dokázala účasť samotného žalobcu na porušení popísanom v článku 1 rozhodnutia, tento žalobný dôvod, ak by bol prijatý, nemôže odôvodniť celkové alebo čiastočné zrušenie tohto posledného ustanovenia. Keďže však žalobca nadobudol Prat Carton až vo februári 1991, teda dva mesiace pred skončením obdobia porušovania, ktorého sa rozhodnutie týkalo, zníženie pokuty by bolo oprávnené, ak by sa zistilo, že Komisia nedokázala individuálnu účasť Prat Carton na podstatných znakoch kartelu pred februárom 1991. Okrem toho pokuty uložené v zmysle článku 3 rozhodnutia boli vypočítané hlavne na základe obratu dosiahnutého každým podnikom v roku 1990, keď Prat Carton ešte nepatril do skupiny žalobcu. Na základe uvedeného treba preskúmať tvrdenia uvedené v rámci tohto žalobného dôvodu.

189 Súd prvého stupňa, po prvé, preskúma otázku, či Komisia dokázala účasť Prat Carton na porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy v období od polovice roku 1986 do júna roku 1990, odkedy Prat Carton pripúšťa, že sa zúčastňoval zasadnutí JMC. Po druhé, Súd prvého stupňa preskúma otázku, či Komisia dokázala účasť Prat Carton na porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy v súvislosti so zostávajúcim časovým úsekom, teda od júna 1990 do februára 1991, keď žalobca nadobudol Prat Carton.

1. Obdobie od polovice roku 1986 do júna 1990

190 Pri dokazovaní účasti Prat Carton na porušení pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva počas predmetného časového úseku sa Komisia opiera o účasť tohto podniku na zasadnutiach KP 29. mája 1986, 25. mája 1988, 17. novembra 1988 a 28. novembra 1989 a takisto na zasadnutiach HV 20. septembra 1988, 8. mája 1989 a 3. októbra 1989. Okrem toho sa opiera o vyhlásenie Stora (príloha 38 k oznámeniu o výhradách). Nakoniec tvrdí, že samotný fakt, že v dokumentácii poskytnutej podnikmi nie sú uvedené presné údaje o účasti Prat Carton na zasadnutiach JMC, nedokazuje, že sa Prat Carton týchto zasadnutí nezúčastňoval.

191 Je potrebné preskúmať každý dôkaz v uvedenom poradí.

a) Účasť Prat Carton na istých zasadnutia KP

192 Pokiaľ ide o účasť Prat Carton na štyroch špecifických zasadnutiach KP, Komisia v tejto súvislosti nepredkladá žiadny dôkaz. Keď sa však odvoláva na túto účasť ako na dôkaz účasti podniku na porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy, opiera sa o všeobecný popis predmetu zasadnutí tohto orgánu uvedený v rozhodnutí, ako aj o dôkazy uvedené v rozhodnutí na podporu tohto popisu.

193 V tejto súvislosti sa v rozhodnutí uvádza: „Ako vysvetlil Stora, funkciou PWG bolo hlavne vysvetľovať na Konferencii predsedov opatrenia nutné na reguláciu trhu... Generálni riaditelia zúčastnení na „Konferenciách predsedov“ tak boli informovaní o rozhodnutiach prijatých PWG a o pokynoch, ktoré mali odovzdať ich odbytovým oddeleniam na účel realizácie iniciatív v oblasti cien“ (odôvodnenie č. 41 ods. 1). Komisia zároveň tvrdí: „PWG sa vždy pravidelne stretol pred každou plánovanou Konferenciou predsedov. Keďže obom zasadnutiam predsedala tá istá osoba, niet pochýb o tom, že práve ona oznamovala výsledky rokovaní PWG ostatným „predsedom“, ktorí neboli členmi užšieho kruhu“ (odôvodnenie č. 38 ods. 2).

194 Stora uvádza, že účastníci zasadnutí KP boli informovaní o rozhodnutiach prijatých PWG (príloha 39 k oznámeniu o výhradách, bod 8). Presnosť tohto tvrdenia však popierajú viaceré podniky, ktoré sa zasadnutí KP zúčastnili, medzi nimi aj žalobca. Preto vyhlásenia Stora o úlohe KP nemožno považovať za postačujúci dôkaz o predmete zasadnutí uvedeného orgánu, pokiaľ nie sú podložené ďalšími dôkazmi.

195 Spis nepochybne obsahuje dokument, teda vyhlásenie bývalého člena predstavenstva Feldmühle (pána Roosa) z 22. marca 1993, ktoré na prvý pohľad potvrdzuje tvrdenia Stora. Pán Roos najmä tvrdí: „Obsah diskusií vedených v PWG bol sprostredkovaný podnikom, ktoré neboli v tejto skupine prítomné počas Konferencie predsedov, ktorá bezprostredne nasledovala, alebo, ak sa ihneď nekonala, počas JMC“. Aj keď sa tento dokument v rozhodnutí výslovne nespomína na podporu tvrdení Komisie týkajúcich sa predmetu zasadnutí KP, v žiadnom prípade nemôže byť považovaný za doplňujúci dôkaz pripájajúci sa k vyhláseniam Stora. Tieto vyhlásenia sú syntézou odpovedí všetkých troch podnikov vo vlastníctve Stora počas obdobia porušenia, pričom Feldmühle, bývalý člen predstavenstva Stora, je nevyhnutne jedným zo zdrojov vyhlásení Stora.

196 Čo sa týka ostatných dôkazov uvedených na účel preukázania predmetu zasadnutí KP, Komisia sa v rozhodnutí domnieva, že príloha 61 k oznámeniu o výhradách (uvedená v bodoch 125 a 126 vyššie) je vnútornou správou spísanou počas zasadnutia KP, čo potvrdzuje tvrdenie Stora, podľa ktorého KP skutočne prejednávala politiku určenia cien na základe tajnej dohody (odôvodnenie č. 41 ods. 3 rozhodnutia). Ako však už bolo konštatované (pozri body 125 až 135 vyššie), táto správa nie je dôkazom tajnej dohody o iniciatíve v oblasti cien v januári 1987 v Spojenom kráľovstve. Na rozdiel od tvrdenia Komisie Stora nikdy neuznal, že KP prejednávala politiku stanovenia cien na základe tajnej dohody. Podľa Stora boli zasadnutia KP iba príležitosťou pre podniky združené v PWG oznámiť prijaté rozhodnutia podnikom nezastúpeným v tomto orgáne.

197 Komisia nakoniec tvrdí, že „dokumenty, ktoré Komisia našla u FS-Karton (člen skupiny M-M), potvrdzujú, že na konci roka 1987 bola uzavretá dohoda v rámci ‚Konferencie predsedov‘ a PWG o otázkach súvisiacich s reguláciou objemov výroby a cenovou disciplínou“ (odôvodnenie č. 53 ods. 1 rozhodnutia). V tejto súvislosti sa odvoláva na prílohu 73 k oznámeniu o výhradách (pozri bod 88 vyššie). Ako už bolo uvedené (bod 91 vyššie), autor dokumentu v úvode spomína užšiu spoluprácu v celoeurópskom meradle v rámci „kruhu predsedov“ („Präsidentenkreis“), čo je výraz vykladaný Mayr-Melnhofom ako týkajúci sa súčasne PWG a KP v celkových súvislostiach, to znamená bez odkazu na osobitnú udalosť alebo na osobitné zasadnutie (príloha 75 k oznámeniu o výhradách, bod 2a).

198 Príloha 73 k oznámeniu o výhradách je nepochybne dôkazom potvrdzujúcim vyhlásenia Stora o existencii tajnej dohody o trhových podieloch medzi podnikmi prijatými do „kruhu predsedov“ a takisto tajnej dohody o odstávkach medzi tými istými podnikmi (pozri body 84 až 114 vyššie a hlavne bod 110). Žiadny ďalší dôkaz však nepotvrdzuje tvrdenie Komisie, že účelom KP je hlavne rokovať o tajnej dohode o trhových podieloch a o regulácii objemov výroby. Na základe uvedeného nemožno pojem „kruh predsedov“ („Präsidentenkreis“) použitý v prílohe 73 k oznámeniu o výhradách, napriek vysvetleniam Mayr-Melnhof, vykladať ako pojem obsahujúci odkaz na iné orgány než PWG.

199 Vzhľadom na predchádzajúce úvahy Komisia nedokázala, že zasadnutia KP plnili okrem dovolených aktivít aj protisúťažnú úlohu. Z toho vyplýva, že z uvedených dôkazov nemôže usudzovať, že sa podniky, ktoré boli prítomné na zasadnutí tohto orgánu, zúčastnili na porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy.

200 Je preto potrebné dospieť k záveru, že účasť Prat Carton na porušení pravidiel hospodárskej súťaže v čase od polovice roku 1986 do júna 1990 nebolo možné dokázať opierajúc sa o účasť na štyroch zasadnutiach KP.

b) Účasť Prat Carton na istých zasadnutiach HV

201 Je zrejmé, že Prat Carton sa zúčastnil troch zasadnutí HV v dňoch 20. septembra 1988, 8. mája 1989 a 3. októbra 1989. Okrem toho existuje dokument podávajúci správu o obsahu zasadnutia z 3. októbra 1989 (príloha 70 k oznámeniu o výhradách). Najprv treba preskúmať, či mali zasadnutia HV protisúťažné zameranie, a potom, či z prílohy 70 k oznámeniu o výhradách možno usudzovať, že Prat Carton sa zúčastnil na diskusiách s protisúťažným zameraním.

i) Predmet zasadnutí HV vo všeobecnosti

202 V rozhodnutí sa uvádza, že „ústrednou témou diskusií hospodárskeho výboru bola analýza a posúdenie situácie na trhu kartónu v rôznych krajinách“ (odôvodnenie č. 50 ods. 1). HV „prejednával (okrem iného) pohyb cien na vnútroštátnych trhoch a nevybavené objednávky a podával správy o svojich záveroch JMC (alebo ‚Marketing Committee‘, orgánu, ktorý bol jeho predchodcom do konca roka 1987)“ (odôvodnenie č. 49 ods. 1).

203 Podľa Komisie „neboli diskusie o trhových podmienkach vágne: rozhovory o podmienkach prevládajúcich na jednotlivých vnútroštátnych trhoch sa musia zaradiť do kontextu iniciatív plánovaných v oblasti cien a hlavne do kontextu potreby dočasne odstaviť strojné zariadenia spolu so zvýšením cien“ (odôvodnenie č. 50 ods. 1). Komisia okrem toho tvrdí: „Je možné, že hospodársky výbor nebol zaangažovaný na stanovení cien ako takom priamo, ale je nepravdepodobné, že tí, ktorí sa na ňom podieľali, by nevedeli o nezákonnom cieli, v ktorého záujme vedome poskytovali informácie JMC.“ (Odôvodnenie č. 119 ods. 2.)

204 Na podporu svojich tvrdení, že rokovania v rámci HV mali protisúťažné zameranie, sa Komisia odvoláva na jediný dokument, teda na dôvernú správu vypracovanú zástupcom FS-Karton o hlavných bodoch zasadnutia HS z 3. októbra 1989 (príloha 70 k oznámeniu o výhradách), ktorého sa Prat Carton zúčastnil.

205 Komisia zhrnuje v rozhodnutí obsah dokumentu takto:

„... okrem podrobného popisu dopytu, výroby a nevybavených objednávok na každom vnútroštátnom trhu boli preskúmané nasledujúce body:

– výrazný odpor zákazníkov proti poslednému zvýšeniu cien GC, ktoré vstúpilo do platnosti 1. októbra,

– nevybavené objednávky výrobcov GC a GD vrátane individuálnych položiek,

– správy o vykonaných a plánovaných odstávkach výroby,

– osobitné ťažkosti spojené s realizáciou zvýšenia cien v Spojenom kráľovstve a dosah zvýšenia na nutný cenový rozdiel medzi kvalitatívnymi kategóriami GC a GD

a

– porovnanie došlých objednávok pre každé vnútroštátne zoskupenie vo vzťahu k rozpočtu“ (odôvodnenie č. 50 ods. 2).

206 Treba pripustiť, že tento popis obsahu dokumentu je v podstate správny. Komisia však neuvádza žiaden dôkaz na podporu svojho tvrdenia, že príloha 70 k oznámeniu o výhradách môže byť považovaná za „ukazovateľa skutočnej povahy rokovaní tohto orgánu“ (odôvodnenie č. 113 posledný odsek rozhodnutia). Stora navyše vyhlasuje: „JMC bol zriadený na konci roku 1987 a svoje prvé zasadnutie mal na začiatku roku 1988, pričom k uvedenému dátumu prevzal časť funkcií hospodárskeho výboru. Ostatné funkcie hospodárskeho výboru prevzal štatistický výbor“ (príloha 39 k oznámeniu o výhradách, bod 13). Aspoň čo sa týka obdobia od začiatku roku 1988, jediného obdobia, v ktorom sa Prat Carton zúčastňoval zasadnutí HV, vyhlásenia Stora neobsahujú žiadny dôkaz podporujúci tvrdenie Komisie týkajúce sa údajného protisúťažného zamerania rokovaní tohto orgánu. Komisia nakoniec ani neuvádza dôkazy, na základe ktorých by bolo možné usudzovať, že účastníci zasadnutí HV boli informovaní o presnej povahe zasadnutí JMC, orgánu, ktorému HV podával správu. Nie je teda vylúčené, že účastníci zasadnutí HV, ktorí sa zároveň nezúčastňovali zasadnutí JMC, nevedeli o presnom využití správ, ktoré pripravil HV, zo strany JMC.

207 Na základe uvedeného príloha 70 k oznámeniu o výhradách nedokazuje skutočnú povahu rokovaní uskutočnených na zasadnutiach HV.

ii) Zasadnutie HV z 3. októbra 1989

208 Obsah zasadnutia HV z 3. októbra 1989 je popísaný v prílohe 70 k oznámeniu o výhradách. Otázka znie, či je účasť Prat Carton na tomto zasadnutí dostatočným dôkazom jeho účasti na porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy.

209 Po prvé, treba poukázať na to, že diskusie o cenách, ktoré sa viedli počas uvedeného zasadnutia, sa týkali reakcií zákazníkov na zvýšenie cien kartónu GC, zavedené väčšinou výrobcov kartónu od 1. októbra 1989, po tom, ako bolo zvýšenie oznámené na trhu niekoľko mesiacov vopred. Podľa Komisie sa toto zvýšenie týkalo aj kartónu SBS, ale nie kartónu GD. Pokiaľ ide o diskusie počas predmetného zasadnutia, Súd prvého stupňa sa domnieva, že presahovali rámec povolený pravidlami hospodárskej súťaže Spoločenstva, hlavne keď bolo konštatované, že bolo „chybou odmietnuť uplatniť vysokú určenú úroveň cien týkajúcu sa kvality GC...“. Tým, že vyjadrili spoločnú vôľu prísne uplatňovať novú úroveň cien kartónu GC, totiž výrobcovia nestanovili autonómne politiku, ktorú sa dohodli aplikovať na trhu, čím zasiahli do koncepcie vyplývajúcej z ustanovení Zmluvy o hospodárskej súťaži (pozri najmä rozsudok Suiker Unie a i./Komisia, už citovaný, bod 173).

210 Nič však nepoukazuje na to, že Prat Carton sa zúčastnil tajnej dohody o zvýšení cien v októbri 1989 pred jeho uskutočnením a že v tomto čase skutočne pristúpil k zvýšeniu svojich cien kartónu GP. V tejto súvislosti z odpovedí žalobcu na písomné otázky Súdu prvého stupňa vyplýva, že výrobu Prat Carton v roku 1989 tvoril viac ako z 80 % kartón GD, pričom tohto objemu sa dotknuté zvýšenie cien netýkalo. Zasadnutie HV v októbri 1989 sa navyše uskutočnilo asi osem mesiacov pred prvou dokázanou účasťou Prat Carton na zasadnutí JMC, ktorý bol, ako sa uvádza v rozhodnutí, jedným z orgánov zriadených spolu s PWG, v rámci ktorých prebiehali hlavné diskusie s protisúťažným zameraním.

211 Z hľadiska týchto skutočností nemožno vylúčiť, že zástupca alebo zástupcovia Prat Carton si nebol (neboli) vedomý (vedomí) na zasadnutí z 3. októbra 1989 súvislostí, v akých prebiehali diskusie o cenách. Okrem toho je vzhľadom na chýbajúce dôkazy o jeho správaní na trhu v prípade cien počas predmetného obdobia možné, že Prat Carton sa nazdával, že diskusie sa netýkajú jeho individuálnej situácie. Z toho vyplýva, že v rozsahu, v akom mohol mať obsah zasadnutia HV z 3. októbra 1989 pre Prat Carton výnimočný charakter, nemožno tomuto podniku vyčítať, že sa verejne nedištancoval od obsahu diskusií prebiehajúcich na tomto zasadnutí.

212 Po druhé, príloha 70 k oznámeniu o výhradách neobsahuje žiadnu časť dokazujúcu existenciu diskusií, ktoré by viedli k naplánovaniu budúcej odstávky strojov na základe tajnej dohody. Súhrn odkazov na presné doby odstávok, ktorých sa týka, sa fakticky vzťahuje na historické údaje. Dokument totiž obsahuje časť o budúcom využití strojných zariadení: „V prípade pretrvávajúcej zlej situácie so stavom došlých objednávok a vyťažením strojov sa bude uvažovať o odstávke výroby v závislosti od dopytu.“ („Bei anhaltend schlechtem Auftragseingang und schlechter Belegung ist es naheliegend, entsprechend dem Marktbedarf ein Abstellen zu überlegen“). Keďže však účasť Prat Carton na predmetnom zasadnutí HV nie je z vyššie uvedených dôvodov dôkazom jeho účasti na tajnej dohode o cenách, nie je ani dostatočným dôkazom jeho účasti na tajnej dohode o odstávke výroby. Jedinú zmienku o prípadnej potrebe pristúpiť v budúcnosti k odstávkam nemožno považovať za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva, pretože prinajmenšom pre podniky nezúčastňujúce sa na tajnej dohode o cenách môže byť len objektívnym konštatovaním existujúcich trhových podmienok.

213 Z hľadiska vyššie uvedeného nie je účasť Prat Carton na zasadnutí HV 3. októbra 1989 dostatočným dôkazom jeho účasti na porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy.

c) Vyhlásenie Stora týkajúce sa odovzdávania informácií podnikom, ktoré neboli prítomné na zasadnutiach

214 Vo vyhlásení, na ktoré sa Komisia odvoláva (príloha 38 k oznámeniu o výhradách, s. 2), Stora uvádza informácie o výrobcoch, ktorí boli informovaní o výsledkoch zasadnutí PWG: „Výrobcovia Stora sa nazdávajú, že španielski výrobcovia boli vo všeobecnosti informovaní zo strany Saffa alebo Finboard. Ostatní španielski výrobcovia, ktorí sú členmi GEP Carton, sú: Papelera del Centra SA, Prat Carton SA, Romani Esteve SA, Sarrió SA a Tampella Espanola SA.“

215 Ako z tohto vyhlásenia jasne vyplýva, Stora uvádza iba úvahu, že Prat Carton bol informovaný o výsledkoch zasadnutí PWG. Neuviedol však, na čom svoju úvahu zakladá. Za takýchto okolností nemôže byť toto vyhlásenie dôkazom účasti Prat Carton na porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy. Tento záver platí o to viac, že vo vyhlásenia Stora sa spochybňuje niekoľko ďalších podnikov, ktoré sú členmi GEP Carton a ktoré neboli v rozhodnutí považované za účastníkov akéhokoľvek porušenia.

d) K účasti Prat Carton na zasadnutiach JMC

216 Komisia tvrdí, že nie je preukázané, že Prat Carton sa zasadnutí JMC nezúčastňoval v období do júna 1989, pretože neexistuje žiadny oficiálny dôkaz účasti jednotlivých podnikov na týchto zasadnutiach v čase pred kontrolami vykonanými Komisiou.

217 Dôkazné bremeno o existencii porušenia článku 85 ods. 1 Zmluvy zo strany Prat Carton nesie Komisia. Tvrdenia Komisie o prípadnej účasti Prat Carton na zasadnutiach JMC počas predmetného časového úseku sú preto nedôvodné.

e) Záver týkajúci sa predmetného obdobia

218 Berúc do úvahy predchádzajúce úvahy, dôkazy predložené Komisiou, a to ani vtedy, ak sa posudzujú celkovo, nedokazujú účasti Prat Carton na porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy počas obdobia od polovice roku 1986 do júna 1990.

2. Obdobie od júna 1990 do februára 1991

219 Je zrejmé, že Prat Carton sa zúčastnil troch zasadnutí JMC počas posudzovaného obdobia, teda na zasadnutiach z 27. – 28. júna 1990, 4. septembra 1990 a 8. – 9. októbra 1990. Čo sa týka skutočného správania Prat Carton na trhu, Komisia sa nazdáva, že má dôkazy o tom, že tento podnik sa zúčastnil na zosúladenom zvýšení cien v januári 1991, ktoré bolo jediným zosúladeným zvýšením uskutočneným v uvedenom období.

220 Z hľadiska týchto skutočností treba preskúmať otázku, či Komisia dostatočným spôsobom dokázala účasť Prat Carton na troch podstatných znakoch porušenia počas predmetného obdobia.

a) O účasti Prat Carton na tajnej dohode o cenách

221 Podľa Komisie bol hlavný cieľ JMC hneď od začiatku takýto:

– „určiť, či a v kladnom prípade ako sa zvýšenia cien mohli uskutočňovať, a oznámiť svoje závery PWG,

– definovať spôsoby iniciatív v oblasti cien, o ktorých rozhodol PWG pre jednotlivé krajiny a pre hlavných zákazníkov s cieľom zaviesť rovnocenný (teda jednotný) systém cien v Európe...“ (odôvodnenie č. 44 posledný odsek rozhodnutia).

222 Konkrétnejšie, Komisia v odôvodnení č. 45 ods. 1 a 2 rozhodnutia tvrdí:

„Výbor preskúmal jednotlivo každý trh podľa toho, akým spôsobom musí každý výrobca realizovať zvýšenia cien, o ktorých rozhodol PWG. Praktické otázky uplatnenia plánovaných zvýšení sa riešili počas ‚okrúhlych stolov‘, keď mal každý účastník príležitosť komentovať navrhované zvýšenie.

Ťažkosti pri realizácii zvýšení cien, o ktorých rozhodol PWG, alebo prípadné odmietnutia spolupráce sa oznamovali PWG, ktorý sa usiloval (ako vyhlásil Stora) ‚dosiahnuť stupeň spolupráce, ktorý považoval za nutný‘. JMC podával samostatné správy pre kvalitatívne kategórie GC a GD. Keď PWG zmenil rozhodnutie týkajúce sa cien na základe správ odovzdaných zo strany JMC, opatrenia, ktoré bolo potrebné urobiť na uskutočnenie predmetného rozhodnutia, sa prejednávali na najbližšom zasadnutí JMC.“

223 Treba konštatovať, že Komisia sa na podporu svojich tvrdení o predmete zasadnutí JMC správne odvoláva na vyhlásenia Stora (prílohy 35 a 39 k oznámeniu o výhradách).

224 Hoci Komisia nedisponuje žiadnou oficiálnou zápisnicou zo zasadnutia JMC, od Mayr-Melnhof a Rena sa jej podarilo získať isté vnútorné záznamy zo zasadnutí zo 6. septembra 1989, 16. októbra 1989 a 6. septembra 1990 (prílohy 117, 109 a 118 k oznámeniu o výhradách). Tieto záznamy, ktorých obsah je popísaný v odôvodneniach č. 80, 82 a 87 rozhodnutia, obsahujú podrobné zmienky o diskusiách prebiehajúcich na zasadnutiach o zosúladených iniciatívach v oblasti cien. Sú teda dôkazmi jasne potvrdzujúcimi popis funkcií JMC zo strany Stora.

225 V tejto súvislosti stačí poukázať na záznam od Rena zo zasadnutia JMC zo 6. septembra 1990 (príloha 118 k oznámeniu o výhradách), v ktorom sa hlavne uvádza:

„Zvýšenie cien bude oznámené na budúci týždeň, teda v septembri.

Francúzsko 40 FF

Holandsko 14 NLG

Nemecko 12 DM

Taliansko 80 LIT

Belgicko 2,50 BFR

Švajčiarsko 9 FS

Spojené kráľovstvo 40 UKL

Írsko 45 IRL

K rovnakému zvýšeniu cien dôjde pri všetkých kategóriách kvality: GD, UD, GT, GC, atď.

Jediné zvýšenie cien ročne.

Pre dodávky od 7. januára.

Najneskôr do 31. januára.

List zo 14. septembra so zvýšením cien (Mayr-Melnhof).

Dňa 19. septembra odoslal Feldmühle svoj list.

Cascades pred koncom septembra.

Všetci museli poslať svoj list do 8. októbra.“

226 Ako Komisia vysvetľuje v odôvodneniach č. 88 až 90 rozhodnutia, podarilo sa jej okrem iného získať vnútorné dokumenty, z ktorých možno vyvodiť, že podniky a hlavne tie, ktoré sú menované v prílohe 118 k oznámeniu o výhradách, skutočne oznámili a zrealizovali dohodnuté zvýšenia cien.

227 Hoci sa dokumenty spomínané Komisiou týkajú iba malého počtu zasadnutí JMC konaných počas obdobia, na ktoré sa rozhodnutie vzťahuje, všetky dostupné písomné dôkazy potvrdzujú tvrdenie Stora, že hlavným predmetom činnosti JMC bolo stanoviť a uskutočniť zosúladené zvýšenia cien. Takmer úplnú neexistenciu zápisníc zo zasadnutí JMC, či už oficiálnych, alebo vnútorných, treba v tejto súvislosti považovať za dostatočný dôkaz tvrdenia Komisie, že podniky, ktoré sa zúčastnili zasadnutí, sa usilovali utajiť skutočnú povahu diskusií v rámci tohto orgánu (pozri najmä odôvodnenie č. 45 rozhodnutia). Za takýchto okolností sa dôkazné bremeno presunulo a podniky, ktoré boli adresátmi rozhodnutia a zúčastňovali sa na zasadnutí tohto orgánu, boli povinné dokázať, že predmet zasadnutia bol dovolený. Keďže takýto dôkaz podniky nepodali, Komisia sa oprávnene domnievala, že diskusie, ktorých sa podniky zúčastňovali počas zasadnutí orgánu, mali predovšetkým protisúťažné zameranie.

228 Čo sa týka individuálnej situácie Prat Carton, jeho účasť na troch zasadnutiach JMC počas obdobia približne ôsmich mesiacov musí byť z hľadiska vyššie uvedeného a napriek chýbajúcemu písomnému dôkazu o diskusiách vedených na týchto troch zasadnutiach považovaná za dostatočný dôkaz jeho účasti v tomto období na tajnej dohode o cenách.

229 Toto konštatovanie potvrdzuje dokumentácia, na ktorú sa Komisia odvoláva a ktorá sa týka skutočného správania Prat Carton v súvislosti s cenami. Treba pripomenúť, že o zvýšení cien pre všetky kategórie kvality kartónu sa rozhodlo začiatkom septembra 1990 a jednotlivé podniky ich oznamovali v mesiacoch september a október 1990, ako to vyplýva z už citovanej prílohy 118 k oznámeniu o výhradách. Zvýšenie malo vstúpiť do platnosti v januári 1991.

230 Vo faxe od Prat Carton s dátumom 26. septembra 1990 (dokument G-15-8) sa najmä uvádza:

„Naším zámerom je zvýšiť ceny vo všetkých krajinách od januára 1991.

Čo sa týka Francúzska, plánujeme zvýšenie o 400 FF na tonu pre všetky kategórie kvality kartónu.“

231 Hoci sa vo faxe uvádza presná suma plánovaného zvýšenia ceny iba pre jednu krajinu, fax je dôkazom toho, že Prat Carton oznámil zvýšenie cien na základe prijatých rozhodnutí v rámci JMC podľa prílohy 118 k oznámeniu o výhradách. V tejto súvislosti sa zvýšenia cien spomínané v prílohe 118 k oznámeniu o výhradách nevzťahujú pri všetkých zainteresovaných krajinách, na rovnaké objemy predaja a zvýšenie uvedené pre Francúzsko o 40 FF zodpovedá zvýšeniu ceny na 100 kg. Hoci z dokumentov F-15-9 a G-15-7, teda faxov, ktoré si medzi sebou vymenili Prat Carton a jeden britský podnik na prelome februára a marca 1991, vyplýva, že Prat Carton nakoniec zvýšil svoje ceny v Spojenom kráľovstve až v apríli 1991, samotné posunutie termínu zvýšenia cien v jednej zo zúčastnených krajín sa nemôže dotknúť dôkaznej hodnoty citovaného dokumentu G-15-8, pokiaľ ide o účasť Prat Carton na zosúladenom zvýšení cien v januári 1991. Táto úvaha platí o to viac, že zvýšenie cien, ktoré Prat Carton zaviedol na britskom trhu, sa podľa dokumentu F-15-9 zvýšilo z 35 na 45 UKL za tonu, čím sa priblížilo k zvýšeniu 40 UKL uvedenom v prílohe 118 k oznámeniu o výhradách.

232 Na základe vyššie uvedeného sa Súd prvého stupňa domnieva, že Komisia dokázala, že sa Prat Carton zúčastňoval na tajnej dohode o cenách v období od júna 1990 do februára 1991.

b) O účasti Prat Carton