NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

PHILIPPE LÉGER

prednesené 12. mája 2005 1( )

Vec C‑372/03

Komisia Európskych spoločenstiev

proti

Spolkovej republike Nemecko

„Nesplnenie povinnosti členským štátom − Smernica 91/439/EHS − Vodičský preukaz – Minimálny vek vyžadovaný na prístup k riadeniu určitých vozidiel – Možnosť riadiť vozidlá inej kategórie ako tej, na ktorú bol vydaný vodičský preukaz – Povinná registrácia a výmena vodičských preukazov“

1. Touto žalobou navrhuje Komisia Európskych spoločenstiev, aby Súdny dvor vyslovil, že Spolková republika Nemecko si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice Rady 91/439/EHS z 29. júla 1991 o vodičských preukazoch( ).

2. Komisia uvádza na podporu svojej žaloby rad výhrad, ktoré sa týkajú minimálneho veku vyžadovaného na prístup k riadeniu určitých vozidiel, možnosti riadiť iné vozidlá ako tie, na ktorých riadenie sa získal vodičský preukaz( ), ako aj postupov registrácie a výmeny preukazov vydaných iným členským štátom.

I – Právny rámec

A – Právna úprava Spoločenstva

3. Prvým krokom harmonizácie vydávania a používania preukazov bolo prijatie prvej smernice Rady 80/1263/EHS zo 4. decembra 1980 o zavedení vodičských preukazov spoločenstva( ). Táto smernica mala prispieť na jednej strane k zlepšeniu bezpečnosti cestnej premávky a na druhej strane k uľahčeniu pohybu osôb sídliacich v inom členskom štáte, než kde skladali vodičské skúšky, alebo premiestňujúcich sa v rámci Európskeho hospodárskeho spoločenstva.

4. Smernica 80/1263 na tento účel zblížila niektoré vnútroštátne pravidlá týkajúce sa najmä vydávania preukazov a podmienok ich platnosti. Zaviedla vzor Spoločenstva pre preukazy a zaviedla zásadu vzájomného uznávania týchto preukazov a ich výmenu, keď ich držitelia prenášajú svoje bydlisko alebo pracovisko z jedného členského štátu do druhého.

5. Smernica 80/1263 bola zrušená smernicou 91/439. Smernica uvedená ako posledná predstavuje novú etapu harmonizácie vnútroštátnych predpisov, najmä pokiaľ ide o podmienky vydania preukazu a dosah s tým súvisiacej zásady vzájomného uznávania.

6. Vydávanie preukazov podlieha hlavne minimálnym vekovým podmienkam, ktoré sa menia v závislosti na smernicou vykonanej klasifikácii vozidla, ktoré má byť riadené.

7. Pokiaľ ide o vozidlá patriace do kategórie A( ), článok 6 ods. 1 písm. b) prvá zarážka prvá veta smernice zavádza zásadu, podľa ktorej je minimálny vek požadovaný na vydanie preukazu na tento druh vozidla 18 rokov. Predpis ďalej dodáva, že „… avšak prístup k riadeniu motocykla s výkonom presahujúcim 25 kW alebo pomerom výkonu a hmotnosti presahujúcim 0,16 kW/kg (alebo motocykla s postranným vozíkom s pomerom výkon/váha presahujúcim 0,16 kW/kg), sa podmieni minimálne dvojročnými skúsenosťami na motocykloch s nižšou špecifikáciou podľa oprávnenia A“.

8. Posledná veta ods. 1 písm. b) prvá zarážka tohto článku upresňuje, že „táto požiadavka predchádzajúcej skúsenosti môže byť odpustená, ak má kandidát najmenej 21 rokov a podrobí sa skúškam a špecifickým testom zručnosti a chovania“. Článok 6 ods. 2 smernice uvádza, že sa členské štáty síce môžu odchýliť od požiadavky minimálneho veku uloženej pre kategórie A, B a B + E a vydať také vodičské preukazy od 17 rokov, toto však neplatí v prípade, keď platia opatrenia pre kategóriu A uložené v poslednej vete prvej zarážky odseku 1, písm. b).

9. Pokiaľ ide o vozidlá patriace do subkategórie C1( ), C1 + E (alebo C1 E)( ), článok 6 ods. 1 písm. b) tretia zarážka smernice uvádza, že minimálny vek požadovaný pre vydanie príslušného preukazu je 18 rokov, bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia pre jazdu takých vozidiel uvedených v nariadení Rady (EHS) č. 3820/85 z 20. decembra 1985 o zosúlaďovaní niektorých právnych predpisov v sociálnej oblasti, ktoré sa týkajú cestnej dopravy( ).

10. Keď je už preukaz vydaný, jeho platnosť sa neobmedzuje vždy na riadenie kategórie vozidiel, na ktorú bol získaný. Tak napríklad článok 5 ods. 2 písm. b) smernice stanovuje, že preukazy vydané na kategóriu C + E (alebo C E)( ) sú platné pre kategóriu D + E (alebo D E)( ), pokiaľ ich držitelia sú oprávnení na riadenie vozidiel v kategórii D( ).

11. Okrem toho preukaz raz vydaný v jednom členskom štáte je predurčený na uznávanie v iných členských štátoch. Táto zásada vzájomného uznávania preukazov je vo všeobecnosti zakotvená v článku 1 ods. 2 smernice: „Vodičské preukazy vydané členskými štátmi sa vzájomne uznávajú“.

12. Ak si však držiteľ preukazu zriadi zvyčajné bydlisko v inom členskom štáte než v tom, ktorý preukaz vydal, smernica pripúšťa, aby hostiteľský členský štát uplatňoval voči tomuto držiteľovi preukazu niektoré svoje vnútroštátne predpisy.

13. Podľa článku 1 ods. 3 smernice to platí pre jeho vnútroštátne daňové dojednania, pravidlá doby platnosti preukazu, lekárske prehliadky. V rámci uplatňovania vyššie uvedených predpisov môže členský štát, v ktorom má držiteľ preukazu bydlisko, zapísať do preukazu vydaného iným členským štátom akúkoľvek informáciu nevyhnutnú na administratívne účely. Príloha I bod 4 smernice upresňuje, že tieto informácie, ako napríklad vážne priestupky na území štátu zvyčajného bydliska, môže tento štát do preukazu zapísať za predpokladu, že takýto typ informácie zaznamenáva aj v preukazoch, ktoré vydáva, a za predpokladu, že v preukaze je dostatočné miesto na tento účel( ).

14. Článok 8 ods. 2 smernice rovnako stanovuje, že „pokiaľ zásada teritoriality právnych predpisov z oblasti trestného práva a polície neustanovuje inak, členské štáty, v ktorých má držiteľ svoje zvyčajné bydlisko, môžu uplatniť svoje vnútroštátne opatrenia na obmedzenie, prerušenie, odobratie alebo zrušenie vodičského oprávnenia držiteľovi… preukazu vydaného iným členským štátom a ak je nevyhnutné vymeniť preukaz pre tento účel“.

B – Vnútroštátna právna úprava

15. Pre toto konanie relevantná nemecká právna úprava je obsiahnutá v nariadení o pripustení osôb do cestnej premávky (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Strassenverkehr) z 18. augusta 1998, ktoré sa nazýva aj „Fahrerlaubnis-Verordnung“( ).

16. § 6 ods. 2 FeV ustanovuje na priamy prístup k riadeniu ťažkých motocyklov kategórie A minimálny vek 25 rokov. § 10 ods. 2 prvá veta FeV ustanovuje, že prístup k riadeniu vozidiel subkategórií C1 alebo C1 + E je možný od 17 rokov, keď sa riadenie uskutočňuje v rámci výcviku vodičov z povolania (a obmedzuje sa na jazdy uskutočnené v tomto rámci).

17. Okrem toho sú podľa § 6 ods. 3 bodu 6 FeV držitelia preukazov C1 + E a D oprávnení riadiť vozidlá kategórie D + E. Podľa odseku 4 toho istého paragrafu sú držitelia preukazov pre vozidlá kategórií C1, C1 + E, C a C + E oprávnení riadiť autobusy (t. j. vozidlá kategórie D) na uskutočňovanie ciest – na nemeckom území a bez cestujúcich – určených buď na kontrolu technického stavu uvedených vozidiel, alebo na zabezpečenie ich prevozu z jedného miesta na druhé.

18. Podľa § 29 ods. 1 a 2 FeV sú držitelia vodičského preukazu vydaného iným členským štátom ako Spolkovou republikou Nemecko pod hrozbou pokuty povinní zaregistrovať svoj preukaz na nemeckom správnom orgáne, pokiaľ si zriadia svoje zvyčajné bydlisko v Nemecku a sú držiteľmi preukazu kratšie ako dva roky.

19. Nakoniec § 29 ods. 3 a § 47 ods. 2 FeV ukladajú držiteľom vodičských preukazov vydaných iným členským štátom ako Spolkovou republikou Nemecko, ktorí si zriadili svoje zvyčajné bydlisko na jej území, povinnosť vymeniť tento preukaz za nemecký preukaz, aby v ňom boli zapísané určité záznamy týkajúce sa najmä doby platnosti uvedeného preukazu v Nemecku, pokiaľ je táto doba kratšia ako doba platnosti rovnakého preukazu v členskom štáte, ktorý ho vydal.

II – Konanie pred podaním žaloby

20. Po výmene korešpondencie medzi Spolkovou republikou Nemecko a Komisiou vyzvala Komisia listom z 18. júla 2001 Spolkovú republiku Nemecko, aby predložila svoje pripomienky, pretože bola toho názoru, že si tento členský štát nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smernice 91/439.

21. Keďže pripomienky predložené Spolkovou republikou Nemecko Komisiu nepresvedčili, Komisia jej zaslala listom z 21. marca 2002 odôvodnené stanovisko, v ktorom ju vyzvala na prijatie potrebných opatrení na dosiahnutie súladu s jej povinnosťami vyplývajúcimi zo smernice 91/439 v lehote dvoch mesiacov odo dňa doručenia uvedeného stanoviska.

22. Keďže sa prijatie návrhu právnej úpravy, ktorá mala čiastočne napraviť namietané nesplnenie povinnosti omeškalo, Komisia sa rozhodla podať návrhom doručeným do kancelárie Súdneho dvora 2. septembra 2003 túto žalobu.

III – O žalobe

23. Komisia uvádza na podporu svojej žaloby šesť výhrad, z ktorých len dve nemecká vláda popiera. Najprv preskúmam tieto dve výhrady, ktoré sa týkajú minimálneho veku vyžadovaného na prístup k riadeniu určitých vozidiel. Potom krátko preskúmam ostatné výhrady, ktoré nie sú sporné, týkajúce sa možnosti riadiť iné vozidlá ako tie, na ktorých riadenie sa získal preukaz, ako aj postupov registrácie a výmeny vodičských preukazov vydaných iným členským štátom.

A – O výhrade týkajúcej sa minimálneho veku vyžadovaného na riadenie určitých vozidiel

24. Tieto výhrady sa týkajú jednak ťažkých motocyklov kategórie A( ) a jednak vozidiel subkategórií C1 a C1 + E. Postupne posúdim obidve tieto výhrady.

1. O výhrade týkajúcej sa minimálneho veku vyžadovaného na riadenie ťažkých motocyklov kategórie A

a) Tvrdenia účastníkov konania

25. Komisia touto výhradou vyčíta Spolkovej republike Nemecko, že porušila článok 6 ods. 1 písm. b) prvú zarážku poslednú vetu smernice 91/439 tým, že stanovila minimálny vek vyžadovaný na priamy prístup k riadeniu ťažkých motocyklov kategórie A, t. j. bez získania predchádzajúcich skúseností na motocykloch s nižšou špecifikáciou, na 25 rokov. Podľa žalobkyne môže byť v súlade s týmito ustanoveniami smernice právnou úpravou členského štátu stanovený len minimálny vek 21 rokov. Na podporu tejto výhrady Komisia poznamenáva, že účelom tohto ustanovenia je úplné zosúladenie priameho prístupu k riadeniu ťažkých motocyklov kategórie A ustanovením jednotného minimálneho veku takým spôsobom, že členské štáty nemajú právo jednostranne stanoviť odlišný, nižší alebo vyšší minimálny vek.

26. Nemecká vláda spochybňuje tento výklad článku 6 ods. 1 písm. b) prvej zarážky poslednej vety smernice 91/439. Podľa nej tieto ustanovenia nepriniesli úplnú harmonizáciu priameho prístupu k riadeniu uvedeného druhu vozidiel. Nielenže nechávajú členským štátom možnosť takýto priamy prístup povoliť alebo nepovoliť, ale ponechali im aj možnosť, pokiaľ ho tieto štáty povoľujú, ustanoviť v súlade so smernicou sledovaným cieľom bezpečnosti cestnej premávky minimálny vek vyšší než 21 rokov. V tejto súvislosti nemecká vláda upozorňuje, že Komisia prednedávnom navrhla v rámci prepracovania smernice zvýšiť predmetný minimálny vek na 24 rokov namiesto 21 rokov, aby lepšie zodpovedal požiadavkám bezpečnosti cestnej premávky.

b) Posúdenie

27. Som toho názoru, že táto výhrada nie je dôvodná.

28. Podľa môjho názoru sa článok 6 ods. 1 písm. b) prvá zarážka posledná veta smernice 91/439 stanovením minimálneho veku požadovaného na prípadný priamy prístup k riadeniu ťažkých motocyklov kategórie A obmedzuje na vylúčenie toho, aby mohli tento druh vozidiel byť oprávnené viesť osoby mladšie ako 21 rokov. Tieto ustanovenia nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá ustanovuje minimálny vek vyšší, než je vek stanovený smernicou 91/439, t. j. 25 rokov. V prospech tohto výkladu nasvedčuje viac skutočností.

29. Najskôr, ak pripustíme, že sa členské štáty môžu odchýliť od podmienok minimálneho veku stanovených pre niektoré kategórie vozidiel (iné než ťažké motocykle kategórie A) a vydávať v dôsledku toho preukazy osobám, ktoré dosiahli 17 rokov, teda od nižšieho veku, než aký smernica stanoví pre tieto kategórie vozidiel, jej článok 6 ods. 2 vyvoláva dojem, že účelom všetkých požiadaviek minimálneho veku, ktoré stanovila, je určenie spodnej hranice (a nie hranice hornej), pod ktorou je v zásade zakázané preukaz vydávať, s výhradou odchýlok výslovne stanovených týmto článkom.

30. Odchýlky stanovené týmto článkom sa síce týkajú výhradne nižšieho minimálneho veku, než aký smernica stanovuje pre dotknuté kategórie vozidiel, a nie vyššieho minimálneho veku, neznamená to podľa môjho názoru, že členské štáty majú systematicky zakázané stanoviť požiadavky vyššieho minimálneho veku. Naopak mlčanie článku 6 ods. 2 smernice 91/439 o takýchto požiadavkách vyššieho minimálneho veku možno bezpochyby vysvetliť skutočnosťou, že pravidlá smernice týkajúce sa požiadaviek minimálneho veku nemajú za cieľ brániť členským štátom prijať prísnejšie pravidlá v tejto oblasti, takže nebolo potrebné v tomto bode stanovovať odchýlky umožňujúce týmto štátom takto učiniť.

31. Cieľ, ktorý smernica sleduje stanovením požiadavku minimálneho veku, tento rozbor potvrdzuje.

32. Ako totiž zdôrazňuje štvrté odôvodnenie smernice, stanovenie minimálnych požiadaviek na vydanie vodičského preukazu reaguje na požiadavky bezpečnosti cestnej premávky. Dodávam, že požiadavky minimálneho veku zakotvené v článku 6 ods. 1 smernice 91/439 sú minimálnymi podmienkami, ktorými má byť zabezpečená realizácia tohto cieľa.

33. Pokiaľ stanovenie požiadavky minimálneho veku zákazom vydávania preukazu osobám, ktoré ešte nedosiahli príslušný minimálny vek, zjavne reaguje na požiadavky bezpečnosti cestnej premávky, tak nemožno povedať to isté v prípade, že by požiadavky minimálneho veku stanovené smernicou spôsobovali tiež zákaz pre členské štáty, aby mohli odmietnuť vydať preukaz osobám, ktoré tento minimálny vek už dosiahli. Naopak, je to práve snaha o posilnenie bezpečnosti cestnej premávky, ktorá vo všeobecnosti podnecuje členské štáty stanoviť požiadavky vyššieho minimálneho veku, než aký je zakotvený v smernici. Okrem toho, ako uviedla nemecká vláda, Komisia prednedávnom vyjadrila zámer zvýšiť minimálny vek pre priamy prístup k riadeniu ťažkých motocyklov na 24 rokov namiesto 21 rokov, aby tým prispela k zvýšeniu bezpečnosti cestnej premávky( ).

34. Podľa môjho názoru z týchto rôznych prvkov vyplýva, že článok 6 ods. 1 písm. b) prvá zarážka posledná veta smernice 91/439 nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá ustanovuje minimálny vek vyšší, než aký stanovuje tento článok, tak ako je tomu v predmetnej nemeckej právnej úprave. V dôsledku toho považujem výhradu týkajúcu sa minimálneho veku požadovaného na priamy prístup k riadeniu ťažkých motocyklov patriacich do kategórie A, založenú na údajnom porušení tohto článku smernice 91/439, za nedôvodnú.

2. O výhrade týkajúcej sa minimálneho veku vyžadovaného na prístup k riadeniu vozidiel kategórií C1 a C1 + E

a) Tvrdenia účastníkov konania

35. Komisia touto výhradou vyčíta Spolkovej republike Nemecko, že porušila článok 6 ods. 1 písm. b) tretiu zarážku smernice 91/439 a článok 5 ods. 1 písm. b) druhú zarážku nariadenia č. 3820/85 tým, že pripustila, aby riadenie vozidiel subkategórií C1 alebo C1 + E bolo možné od 17 rokov, keď sa riadenie uskutočňuje v rámci výcviku vodičov z povolania. Podľa nej tieto ustanovenia smernice, rovnako ako ustanovenia nariadenia, na ktoré sa odvolávajú, bránia tomu, aby osoby mladšie ako 18 rokov boli oprávnené riadiť vozidlá tohto druhu.

36. Nemecká vláda spochybňuje túto výhradu. Upresňuje, že vo vnútroštátnom práve je získanie preukazu C1 závislé na získaní preukazu B.

37. Okrem toho by podľa nej získanie osvedčenia o odbornej spôsobilosti po absolvovaní školenia pre vodičov vozidiel nákladnej dopravy, ktoré podľa článku 5 ods. 1 písm. b) druhej zarážky nariadenia č. 3820/85 umožňuje udeliť oprávnenie riadiť vozidlá nákladnej dopravy s hmotnosťou nad 7,5 t držiteľom takéhoto osvedčenia (po dosiahnutí veku 18 rokov), predpokladalo, že príslušný výcvik je možné začať skôr, ešte pred dosiahnutím veku 18 rokov, a že predpokladá určité vodičské skúsenosti. Z toho vyplýva, že poskytnutím oprávnenia riadiť vozidlá subkategórií C1 alebo C1 + E osobám vo veku 17 rokov pre potreby ich odborného výcviku sa príslušná vnútroštátna právna úprava dostáva do súladu s článkom 5 ods. 1 písm. b) druhou zarážkou tohto nariadenia, na ktorý sa odvoláva článok 6 ods. 1 písm. b) tretia zarážka smernice 91/439. Popretie tejto domnienky by znamenalo ohrozenie existencie odborných výcvikov vodičov cestnej dopravy, dostatočne dlhých na to, aby boli komplexné, na škodu záujmov bezpečnosti cestnej premávky.

38. Nakoniec nemecká vláda relativizuje dosah predčasného oprávnenia riadiť vozidlá subkategórií C1 alebo C1 + E, ktoré umožňuje vnútroštátna právna úprava. Toto oprávnenie sa poskytuje len osobám, ktoré sa zúčastňujú na odbornom výcviku vodičov cestnej dopravy, ktoré predtým úspešne prešli cez lekárske a psychologické vyšetrenie. Okrem toho oprávnenie riadiť tento druh vozidiel platí len v rámci tohto odborného výcviku a len na vnútroštátnom území.

b) Posúdenie

39. Podľa môjho názoru je táto výhrada dôvodná, tak pokiaľ sa týka vozidiel subkategórie C1, ako aj vozidiel subkategórie C1 + E.

40. Pokiaľ ide o vozidlá subkategórie C1, článok 6 ods. 1 písm. b) tretia zarážka smernice 91/439, rovnako ako článok 5 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 3820/85 (na ktorý sa táto smernica odvoláva) ustanovuje, že prístup k ich riadeniu je vyhradený osobám, ktoré dosiahli minimálny vek 18 rokov. Pripustením toho, aby bol prístup k riadeniu týchto vozidiel otvorený osobám od 17 rokov veku, neprihliada dotyčná vnútroštátna právna úprava k tým ustanoveniam smernice, ktoré sa zhodujú s vyššie uvedenými ustanoveniami tohto nariadenia. Tento záver platí, aj keby bol dosah tohto predčasného oprávnenia obmedzený, ako to tvrdí nemecká vláda.

41. Tak isto nie je významné, ako tvrdí nemecká vláda, že získanie preukazu C1 (ktorý oprávňuje riadiť vozidlá subkategórie C1) závisí na predchádzajúcom získaní preukazu B (ktorý oprávňuje riadiť vozidlá kategórie B). Pokiaľ totiž článok 6 ods. 1 písm. b) tretia zarážka smernice 91/439 oprávňuje členské štáty odchýliť sa od požiadaviek minimálneho veku stanovených pre niektoré kategórie vozidiel, ako napríklad vozidlá kategórie B, a vydať tak preukaz zodpovedajúci tomuto druhu vozidiel osobám, ktoré dosiahli vek 17 rokov, treba konštatovať, že pre vozidlá subkategórie C1 neplatí to isté. Keďže má tento článok taxatívny charakter, je vylúčené, aby získanie preukazu B od veku 17 rokov podľa tohto článku odôvodnilo získanie preukazu C1 podľa rovnakých vekových požiadaviek.

42. Pokiaľ ide o vozidlá subkategórie C1 + E, pripomínam, že nariadenie č. 3820/85 [na ktoré sa článok 6 ods. 1 písm. b) tretia zarážka smernice odvoláva] vo svojom článku 5 ods. 1 písm. b) prvej zarážke zakotvuje zásadu, podľa ktorej je minimálny vek požadovaný na prístup k riadeniu týchto vozidiel stanovený na dosiahnutie 21 rokov. Až výnimkou z tejto zásady článok 5 ods. 1 písm. b) druhá zarážka tohto nariadenia znižuje tento minimálny vek na dosiahnutie 18 rokov za predpokladu, opakujem, že „príslušná osoba má osvedčenie o odbornej spôsobilosti uznané jedným z členských štátov, ktoré potvrdzuje, že absolvoval školenie pre vodičov vozidiel nákladnej dopravy po ceste podľa predpisov spoločenstva o minimálnej úrovni výcviku pre vodičov cestnej dopravy“.

43. Z týchto ustanovení nariadenia č. 3820/85 vyplýva, že prístup k riadeniu vozidiel subkategórie C1 + E od veku 18 rokov je podmienený ukončením určitého odborného výcviku vodičov cestnej dopravy a predložením osvedčenia o spôsobilosti vydaného na konci takéhoto výcviku.

44. V dôsledku toho, aj keď môže takýto odborný výcvik začať skôr, než záujemca dosiahne vek 18 rokov, a môže poskytovať pri rovnakých vekových predpokladoch vodičské skúsenosti pod nepretržitou kontrolou inštruktora, je vylúčené udeliť mu akékoľvek oprávnenie na riadenie vozidiel subkategórie C1 + E, ak ešte nemá 18 rokov, naďalej sa zúčastňuje na odbornom výcviku a nemôže tak predložiť osvedčenie o spôsobilosti, ktoré sa vydáva až na konci takéhoto výcviku.

45. Práve toto však príslušná nemecká právna úprava ustanovuje, pretože umožňuje osobám vo veku len 17 rokov v rámci odborného výcviku vodičov cestnej dopravy riadiť vozidlá subkategórie C1 + E na vnútroštátnej verejnej cestnej sieti bez toho, aby išlo o riadenie pod nepretržitou kontrolou inštruktora. Pokiaľ ide o tento druh vozidiel, táto vnútroštátna právna úprava teda neprihliada na článok 5 ods. 1 písm. b) druhú zarážku nariadenia č. 3820/85. Rovnako neprihliada na článok 6 ods. 1 písm. b) tretiu zarážku smernice 91/439 vzhľadom na to, že tento článok sa odvoláva na použitie vyššie uvedeného nariadenia, a teda aj jeho článku 5 ods. 1 písm. b).

46. Z toho vyvodzujem, že výhrada týkajúca sa minimálneho veku požadovaného na prístup k riadeniu vozidiel subkategórie C1 + E, založená na porušení článku 6 ods. 1 písm. b) tretej zarážky smernice 91/439, je dôvodná.

B – O výhradách týkajúcich sa možnosti riadiť iné vozidlá, než na ktorých riadenie bol preukaz získaný

47. Dve výhrady sa týkajú možnosti riadiť iné vozidlá, než na ktorých riadenie bol preukaz získaný. Jedna sa týka prístupu k riadeniu vozidiel kategórie D + E, druhá sa týka prístupu k riadeniu vozidiel kategórie D. Krátko preskúmam každý z týchto dvoch nemeckou vládou nespochybňovaných výhrad.

1. O výhradách týkajúcich sa možnosti prístupu k riadeniu vozidiel kategórie D + E

48. Komisia touto výhradou vytýka Spolkovej republike Nemecko, že stanovením toho, že držitelia preukazov C1 + E a D sú oprávnení riadiť vozidlá kategórie D + E, neprihliada na článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 91/439. Túto výhradu považujem za dôvodnú.

49. Tento článok totiž stanovuje, že „oprávnenia udelené pre kategóriu C + E sú platné pre kategóriu D + E, pokiaľ ich držitelia sú oprávnení na riadenie vozidiel v kategórii D“. Z týchto ustanovení vyplýva, že len držitelia preukazu C + E a nie C1 + E sú oprávnení riadiť vozidlá kategórie D + E za podmienky, že sú oprávnení na riadenie vozidiel kategórie D. Držitelia preukazu C1 + E teda nie sú oprávnení používať tento preukaz na riadenie vozidiel kategórie D + E.

2. O výhradách týkajúcich sa možnosti prístupu k riadeniu vozidiel kategórie D

50. Komisia touto výhradou vytýka Spolkovej republike Nemecko, že tým, že umožnila držiteľom preukazu C1, C1 + E, C alebo C + E riadiť vozidlá kategórie D na vnútroštátnom území a bez cestujúcich na účely kontroly technického stavu uvedených vozidiel alebo na zabezpečenie ich prevozu z jedného miesta na druhé, neprihliada na článok 3 smernice 91/439. Túto výhradu považujem za dôvodnú.

51. Z článku 3 ods. 1 piatej zarážky smernice 91/439 totiž vyplýva, že vozidlá kategórie C treba odlišovať od vozidiel patriacich do kategórie D, takže preukaz C nemôže oprávňovať na riadenie vozidiel kategórie D. To isté platí aj pre druhy vozidiel vo vzťahu k vozidlám patriacim do kategórie C, a síce vozidlá kategórie C + E a subkategórií C1 a C1 + E (tak, ako sú definované v článku 3 ods. 1 šiestej zarážke a v ods. 2 tretej a štvrtej zarážke smernice).

52. Ako Komisia zdôraznila, toto rozlišovanie medzi vozidlami kategórie a subkategórií C, C + E, C1 alebo C1 + E (teda nákladnými vozidlami) na jednej strane a na strane druhej vozidlami kategórie D (teda autobusmi), rovnako ako medzi im zodpovedajúcimi preukazmi, spočíva v skutočnosti, že riadenie týchto dvoch druhov vozidiel nie je konkrétne porovnateľné a vyžaduje si teda pre každý z nich špecifický výcvik, takže preukaz C, C + E, C1 alebo C1 + E (získaný po určitom výcviku) nemôže oprávňovať na riadenie vozidiel kategórie D (ktoré si vyžaduje absolvovanie iného výcviku).

53. Z toho vyvodzujem, že výhrada týkajúca sa prístupu k riadeniu vozidiel kategórie D, založená na porušení článku 3 smernice 91/439, je dôvodná.

C – O výhradách týkajúcich sa postupu pri registrácii a výmene preukazov vydaných inými členskými štátmi

54. Postupne preskúmam výhradu týkajúcu sa postupu pri registrácii preukazov vydaných inými členskými štátmi a potom výhradu týkajúcu sa postupu pri výmene týchto preukazov, pričom pripomínam, že tieto výhrady nie sú nemeckou vládou spochybňované.

1. O výhradách týkajúcich sa postupu pri registrácii preukazov vydaných inými členskými štátmi

55. Komisia touto výhradou vytýka Spolkovej republike Nemecko, že porušila zásadu vzájomného uznávania týchto preukazov zakotvenú v článku 1 ods. 2 smernice 91/439 tým, že vyžaduje pod hrozbou pokuty povinnú a systematickú registráciu preukazov vydaných inými členskými štátmi, pokiaľ si ich držitelia zriadia svoje zvyčajné bydlisko v Nemecku a sú držiteľmi preukazu kratšie ako dva roky.

56. Túto výhradu považujem za dôvodnú. V tomto smere stačí odkázať na rozsudky z 10. júla 2003, Komisia/Holandsko( ), a z 9. septembra 2004, Komisia/Španielsko( ). V týchto rozsudkoch Súdny dvor rozhodol, že povinná alebo systematická registrácia preukazov predstavuje formalitu odporujúcu zásade vzájomného uznávania stanovenej v článku 1 ods. 2 smernice 91/439, ktorá nemôže byť odôvodnená ani odsekom 3 tohto článku, ani článkom 8 ods. 2 tejto smernice( ).

2. O výhradách týkajúcich sa postupu pri výmene preukazov vydaných inými členskými štátmi

57. Komisia touto výhradou vytýka Spolkovej republike Nemecko, že tým, že uložila držiteľom preukazov vydaných iným členským štátom, ktorí si zriadili svoje zvyčajné bydlisko na území Nemecka, povinnosť vymeniť tento preukaz za nemecký preukaz, aby v ňom príslušné vnútroštátne orgány mohli zapísať určité záznamy týkajúce sa najmä doby platnosti uvedeného preukazu v tomto štáte, pokiaľ je táto doba kratšia ako doba platnosti rovnakého preukazu v členskom štáte, ktorý ho vydal, porušila viaceré ustanovenia smernice 91/439, predovšetkým jej článok 1 ods. 2. Túto výhradu považujem za dôvodnú.

58. Ako totiž Súdny dvor zdôraznil v bode 72 už citovaného rozsudku Komisia/Holandsko, z deviateho odôvodnenia smernice 91/439 vyplýva, že táto chcela výslovne odstrániť systém výmeny preukazov. Táto skutočnosť bola pripomenutá v uznesení Krüger z 29. januára 2004( ).

59. Súdny dvor sa v už citovanom uznesení Krüger pri rozhodnutí, že „článok 1 [ods. 2] smernice 91/439 treba vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu, ktorá stanovuje za určitých okolností držiteľom vodičského preukazu vydaného iným členským štátom, ktorí majú bydlisko na jeho území, povinnosť vymeniť na vlastné náklady tento preukaz za vnútroštátny vodičský preukaz z dôvodu, že vodičský preukaz vydaný iným členským štátom, ktorý nezodpovedá ustanoveniam týkajúcim sa doby platnosti platným v hostiteľskom členskom štáte, nemôže byť zapísaný do registra vodičských preukazov tohto štátu“( ), opieral prevažne o tento argument.

60. To čo platí pre príslušný postup pri výmene vo vyššie uvedenej veci Krüger, platí rovnako aj pre postup pri výmene v tejto veci.

61. Považujem výhradu týkajúcu sa postupu pri výmene preukazov vydaných inými členskými štátmi, vychádzajúcu z porušenia článku 1 ods. 2 smernice 91/439 za dôvodnú.

IV – Návrh

62. Navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol, že:

1. – prijatím právnej úpravy, ktorá pripúšťa, aby riadenie vozidiel subkategórií C1 alebo C1 + E (alebo C1 E) bolo možné od 17 rokov, keď sa riadenie uskutočňuje v rámci výcviku vodičov z povolania, Spolková republika Nemecko porušila článok 6 ods. 1 písm. b) tretiu zarážku smernice Rady 91/439/EHS z 29. júla 1991 o vodičských preukazoch,

– prijatím právnej úpravy stanovujúcej, že držitelia vodičských preukazov C1 + E a D sú oprávnení riadiť vozidlá kategórie D + E (alebo D E), si Spolková republika Nemecko nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 91/439,

– prijatím právnej úpravy stanovujúcej, že držitelia vodičských preukazov C1, C1 + E, C alebo C + E (alebo C E) sú oprávnení riadiť vozidlá kategórie D na vnútroštátnom území a bez cestujúcich na účely kontroly technického stavu uvedených vozidiel alebo na zabezpečenie ich prevozu z jedného miesta na druhé, si Spolková republika Nemecko nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 3 smernice 91/439,

– prijatím právnej úpravy stanovujúcej pod hrozbou pokuty povinnú a systematickú registráciu preukazov vydaných inými členskými štátmi, pokiaľ si ich držitelia zriadia svoje zvyčajné bydlisko v Nemecku a sú držiteľmi preukazu kratšie ako dva roky, si Spolková republika Nemecko nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 1 ods. 2 smernice 91/439,

– prijatím právnej úpravy ukladajúcej držiteľom preukazov vydaných iným členským štátom, ktorí si zriadili svoje zvyčajné bydlisko v Nemecku, povinnosť vymeniť tento preukaz za nemecký preukaz, aby v ňom príslušné vnútroštátne orgány mohli zapísať určité záznamy týkajúce sa najmä doby platnosti uvedeného preukazu v tomto štáte, pokiaľ je táto doba kratšia ako doba platnosti rovnakého preukazu v členskom štáte, ktorý ho vydal, Spolková republika Nemecko porušila povinnosti vyplývajúce jej z článku 1 ods. 2 smernice 91/439.

2. V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

3. Spolková republika Nemecko je povinná znášať vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania vynaložené Komisiou Európskych spoločenstiev.