ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)

z 12. septembra 2007

Vec T‑249/04

Philippe Combescot

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Verejná služba – Úradníci – Morálne obťažovanie – Povinnosť poskytnúť pomoc – Správa o služobnom postupe za roky 2001/2002 – Žaloba o neplatnosť – Absencia záujmu na konaní – Žaloba o náhradu škody“

Predmet: Žaloba, ktorej predmetom je jednak uznanie nezákonnosti správania sa nadriadených žalobcu, priznanie žalobcovi práva na pomoc a zrušenie správy o služobnom postupe žalobcu za obdobie od 1. júla 2001 do 31. decembra 2002 a jednak zaplatenie náhrady údajnej škody utrpenej žalobcom

Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

Abstrakt

1. Konanie – Zastúpenie účastníkov konania

2. Úradníci – Žaloba – Žaloba o náhradu škody – Konanie pred podaním žaloby

(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)

3. Úradníci – Žaloba – Záujem na konaní

(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)

4. Úradníci – Žaloba – Návrh na náhradu škody spojený s návrhom na zrušenie

(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)

5. Úradníci – Hodnotenie – Existencia rozdielnych názorov medzi úradníkom a jeho nadriadeným

(Služobný poriadok úradníkov, články 14 a 43)

6. Úradníci – Hodnotenie – Správa o služobnom postupe

(Služobný poriadok úradníkov, článok 43)

7. Úradníci – Hodnotenie – Správa o služobnom postupe

(Služobný poriadok úradníkov, článok 43)

8. Úradníci – Hodnotenie – Správa o služobnom postupe

(Služobný poriadok úradníkov, článok 43)

9. Úradníci – Hodnotenie – Správa o služobnom postupe

(Služobný poriadok úradníkov, článok 43)

1. Procesným pravidlám uplatniteľným na Súde prvého stupňa neodporuje, aby účastník konania vystavil jedinú plnú moc na zastupovanie pre niekoľko vecí, o ktorých rozhoduje Súd prvého stupňa a ktorých sa chce zúčastniť, a preto dotknutý zástupca tú istú plnú moc predložil vo viacerých konaniach.

(pozri bod 22)

2. Úradník, ktorý chce napadnúť akt, ktorý mu spôsobuje ujmu, môže podať priamo sťažnosť menovaciemu orgánu v zmysle článku 90 ods. 2 služobného poriadku a potom, ak je jeho sťažnosť zamietnutá, žalobu na Súd prvého stupňa, v ktorej žiada zrušenie tohto aktu, ktorý mu spôsobuje ujmu, vyplatenie náhrady škody alebo oboje.

Naproti tomu, ak škoda uvádzaná úradníkom nie je dôsledkom aktu spôsobujúceho ujmu, konanie môže začať len podaním žiadosti v zmysle článku 90 ods. 1 služobného poriadku na menovací orgán, ktorej prípadné zamietnutie predstavuje rozhodnutie spôsobujúce mu ujmu, proti ktorému môže úradník podať sťažnosť, táto môže byť prípadne predmetom žaloby o neplatnosť a/alebo žaloby o náhradu škody.

Požiadavka práva úradníka na poskytnutie pomoci nie je namierená proti aktu spôsobujúcemu ujmu a teda sa nemôže považovať za sťažnosť podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku. Predstavuje žiadosť podľa článku 90 ods. 1 služobného poriadku bez ohľadu na jej názov, ktorého výber úradníkom nie je pre Súd prvého stupňa záväzný.

(pozri body 30 – 32)

Odkaz: Súd prvého stupňa, 14. februára 2005, Ravailhe/Výbor regiónov, T‑406/03, Zb. VS s. I‑A‑19, II‑79, bod 41, a citovaná judikatúra; Súd prvého stupňa, 13. júla 2006, Andrieu/Komisia, T‑285/04, Zb. VS s. I‑A-2-161, II‑A‑2‑775, bod 133, a citovaná judikatúra

3. Nato, aby úradník, ktorý odišiel do dôchodku mohol pokračovať v konaní o žalobe o neplatnosť rozhodnutia menovacieho orgánu, je potrebné, aby sa zachoval jeho osobný záujem na zrušení napadnutého rozhodnutia.

Správa o služobnom postupe ako interný dokument, ktorý slúži predovšetkým na zabezpečenie pravidelnej informácie pre administratívu o plnení úloh jej úradníkmi, má dôležitú úlohu pre vývoj služobného postupu úradníka najmä v oblasti preloženia a povýšenia. Hodnotiaca správa má tým vplyv na záujem hodnotenej osoby v zásade len do skončenia jej služobného pomeru.

Návrh na zrušenie správy o služobnom postupe úradníka, ktorý po podaní žaloby odišiel do dôchodku a poberal dôchodok z dôvodu trvalej a plnej invalidity, je neprípustný, pokiaľ rozhodnutie o odchode do dôchodku je právoplatné a pokiaľ nič nenaznačuje tomu, že zlepšenie jeho zdravotného stavu, ktoré by umožnilo jeho návrat do služieb inštitúcie, je pravdepodobné.

Hoci dotknutá osoba už nemá nijaký legitímny záujem na dosiahnutí zrušenia správy, predsa si zachováva záujem žiadať, aby sa rozhodlo o zákonnosti správy v rámci návrhu na náhradu profesijnej, majetkovej a nemajetkovej ujmy, o ktorej tvrdí, že ju utrpel z dôvodu správania sa dotknutej inštitúcie.

(pozri body 36 – 38 a 47)

Odkaz: Súd prvého stupňa, 13. decembra 1990, Moritz/Komisia, T‑20/89, Zb. s. II‑769, bod 18; Súd prvého stupňa, 15. februára 1995, Moat/Komisia, T‑112/94, Zb. VS s. I‑A‑37, II‑135, bod 26; Súd prvého stupňa, 29. mája 1997, Contargyris/Rada, T‑6/96, Zb. VS s. I‑A‑119, II‑357, bod 32; Súd prvého stupňa, 30. novembra 1998, N/Komisia, T‑97/94, Zb. VS s. I‑A‑621, II‑1879, body 25 a 26, a citovaná judikatúra

4. Pravidlo judikatúry, podľa ktorého neprípustnosť návrhu na zrušenie spôsobuje neprípustnosť návrhu na náhradu škody úzko spojeného s návrhom na zrušenie, má totiž výslovne za cieľ zabrániť tomu, aby úradník, ktorý v danej lehote nenapadol rozhodnutie menovacieho orgánu, ktoré mu spôsobuje ujmu, neobišiel tento zánik procesného práva podaním žaloby o určenie zodpovednosti založenej na údajnej nezákonnosti tohto rozhodnutia.

V rámci návrhu na náhradu škody, ktorá údajne vznikla z dôvodu protiprávnosti správy o služobnom postupe napadnutej v stanovenej lehote žalobou o neplatnosť, teda skutočnosť, že sa návrh na zrušenie stal neprípustným po podaní žaloby z dôvodu nezávislého od vôle žalobcu, totiž jeho odchodu do dôchodku, nemá za následok neprípustnosť návrhu na náhradu škody. Skutočnosť, že návrh na náhradu škody je vyhlásený za prípustný, nemá za následok, že žalobcovi sa umožní obísť preklúziu spojenú s tým, že nedodržal príslušný postup na dosiahnutie zrušenia aktu, o ktorom tvrdí, že je protiprávny.

(pozri body 43, 44 a 46)

Odkaz: Súdny dvor, 15. decembra 1966, Schreckenberg/Komisia, 59/65, Zb. s. 785, 797; Súdny dvor, 12. decembra 1967, Collignon/Komisia, 4/67, Zb. s. 469, 480; Súdny dvor, 22. októbra 1975, Meyer‑Burckhardt/Komisia, 9/75, Zb. s. 1171, bod 11; Súdny dvor, 7. októbra 1987, Schina/Komisia, 401/85, Zb. s. 3911, body 10 a 13; Súdny dvor, 14. februára 1989, Bossi/Komisia, 346/87, Zb. s. 303, body 31 a 34; Súd prvého stupňa, 6. apríla 2006, Camós Grau/Komisia, T‑309/03, Zb. s. II‑1173, bod 76

5. Hoci nemožno vylúčiť, že rozdielne názory medzi úradníkom a jeho nadriadeným môžu u nadriadeného vyvolať isté podráždenie, napriek tomu táto možnosť však ako taká neznamená, že nadriadený už nie je schopný objektívne posúdiť zásluhy dotknutej osoby.

Okrem toho aj za predpokladu existencie určitého podráždenie nadriadeného voči hodnotenému úradníkovi v rámci systému hodnotenia zavedeného Komisiou prostredníctvom všeobecných vykonávacích predpisov k článku 43 služobného poriadku, môže zásah spoluhodnotiteľa a overovateľa vyrovnať dopad tejto okolnosti. Systém, v ktorom sa predpokladá zásah overovateľa v hodnotiacom postupe, sa má považovať za záruku, ktorá môže neutralizovať prípadné nebezpečenstvo konfliktu záujmov osoby hodnotiteľa.

(pozri body 71 a 75)

Odkaz: Súdny dvor, 23. februára 2001, De Nicola/EIB, T‑7/98, T‑208/98 a T‑109/99, Zb. VS s. I‑A‑49, II‑185, bod 188; Súd prvého stupňa, 12. júla 2005, De Bry/Komisia, T‑157/04, Zb. VS s. I‑A‑199, II‑901, bod 46

6. Súdu prvého stupňa neprináleží svojím posúdením nahradiť posúdenie osobami, ktoré sú poverené hodnotiť prácu hodnotenej osoby. Inštitúcie Spoločenstva totiž disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri hodnotení práce svojich úradníkov. Hodnotové úsudky o úradníkoch v správach o služobnom postupe sú vylúčené zo súdneho preskúmania, ktoré sa vzťahuje len na prípadné formálne vady, zjavné skutkové omyly v posúdeniach administratívou, ako aj na prípadné zneužitie právomoci.

(pozri bod 78)

Odkaz: Andrieu/Komisia, už citovaný, bod 99 a citovaná judikatúra

7. Skutočnosť, že hodnotiteľ vo svojich poznámkach obsiahnutých v správe o služobnom postupe neodkázal ani na samohodnotenie hodnoteným úradníkom, ani na internú správu týkajúcu sa práce jeho služby, nemôže preukazovať nedostatok nestrannosti hodnotiteľa alebo predstavovať zjavne nesprávne posúdenie zo strany dotknutej inštitúcie.

Na jednej strane totiž samotná skutočnosť, že sa v poznámkach nereagovalo na všetky zložky samohodnotenia, ako taká nemôže stačiť na preukázanie, že inštitúcia neprihliadala na všetky relevantné údaje prejednávaného prípadu. Hodnotenie ako také by totiž stratilo akékoľvek opodstatnenie, ak by v ňom hodnotený úradník zohrával rozhodujúcu úlohu a ak by na strane hodnotiteľa išlo len o vyvrátenie tvrdení tohto úradníka.

Na druhej strane správa, ktorá bola vypracovaná na iné účely ako hodnotenie úradníkov vo všeobecnosti nie je skutočnosťou, ktorú musí hodnotiteľ vziať do úvahy pri vyhotovení správy o služobnom postupe.

(pozri body 81 – 83)

Odkaz: Andrieu/Komisia, už citovaný, bod 92

8. Administratíva je povinná správy o služobnom postupe dostatočne a podrobne odôvodniť. V určitých prípadoch sa má tomuto odôvodneniu venovať osobitná pozornosť.

Hodnotiteľ nie je povinný podrobnejšie odôvodniť správu o služobnom postupe tým, že uvedie konkrétne prípady na podporu svojho hodnotového úsudku. Takisto nie je povinný odôvodniť, prečo sa rozhodol odchýliť od samohodnotenia uskutočneného hodnoteným úradníkom.

(pozri body 84 a 86)

Odkaz: Súd prvého stupňa, 30. septembra 2004, Ferrer de Moncada/Komisia, T‑16/03, Zb. VS s. I‑A‑261, II‑1163, body 49, 50, 53 a 54

9. Jednotlivé kategórie hodnotenia v správe o služobnom postupe nie sú navzájom úplne nezávislé. Spôsobilosti úradníka ako aj jeho správanie sa zvyčajne odrazia na jeho výkone. Všeobecná kvalita plnenia povinností však predsa môže byť ovplyvnená aj inými faktormi a nedá sa vylúčiť, že úradník v rámci vykonávania svojich povinností je v jednej oblasti lepší ako v iných a správa o služobnom postupe môže teda obsahovať v jednej rubrike kladné hodnotenie a v iných veľmi negatívne.

(pozri bod 87)