ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

Podľa vnútroštátneho súdu by sa však tento zákaz nemal uplatniť v prípade zdaniteľných osôb, ktoré tieto plnenia nadobúdajú na účely ich ďalšieho predaja spotrebiteľom alebo iným zdaniteľným osobám, keďže v takom prípade sa predpokladá, že výdavky, ktoré sa vynaložili na vstupe, súvisia s vykonávanou podnikateľskou činnosťou tejto zdaniteľnej osoby. V takom prípade by totiž zákaz odpočítať DPH mal za následok dvojité zdanenie predmetných služieb, čo by bolo v rozpore so zásadou daňovej neutrality a proporcionality, ako aj cieľom sledovaným normotvorcom Únie v článku 176 smernice o DPH.
16

Tento súd uvádza, že Onlineshop sa vo svojej žiadosti o zatriedenie prístroja dotknutého vo veci samej do podpoložky 85269120 KN odvoláva na to, že jeho hlavnou funkciou je GPS navigácia prostredníctvom dvoch vopred nainštalovaných navigačných aplikácií, zatiaľ čo ANAF‑DGV tvrdí, že žiadna z funkcií nedáva tomuto prístroju podstatný charakter a v dôsledku toho ho treba zatriediť do poslednej položky v numerickom poradí položiek, ktoré prichádzajú do úvahy, t. j. do položky 8528 zodpovedajúcej jeho funkcii monitora na reprodukciu videa.
(33)

V záujme posilnenia postavenia koncových odberateľov v súvislosti s prístupom k informáciám z merania a vyúčtovania ich individuálnej spotreby energie je s ohľadom na príležitosti, ktoré sa spájajú so zavádzaním inteligentných meracích systémov a inštaláciou inteligentných meracích zariadení v členských štátoch, dôležité, aby požiadavky stanovené pre túto oblasť v práve Únie boli jasnejšie. Malo by to pomôcť znížiť náklady na zavádzanie inteligentných meracích systémov s funkciami, ktoré zvyšujú úsporu energie a podporujú rozvoj trhov pre energetické služby a riadenie spotreby. Zavedením inteligentných meracích systémov sa umožňuje vyúčtovanie na základe skutočnej spotreby. Je však tiež potrebné spresniť požiadavky, ktoré sa týkajú prístupu k informáciám a spravodlivému a presnému vyúčtovaniu na základe skutočnej spotreby, aj pre prípady, keď inteligentné meracie zariadenia nebudú k dispozícii do roku 2020, a to aj v súvislosti s meraním a vyúčtovaním individuálnej spotreby tepla, chladu a teplej vody v budovách so samostatne meranými jednotkami napájaných zo systému centralizovaného zásobovania teplom/chladom alebo z vlastného spoločného vykurovacieho systému nainštalovaného v takýchto budovách.“
6

Odôvodnenia 2, 10, 11, 13 a 25 smernice 2008/6 znejú takto: „(2) Smernicou [97/67/ES] sa vytvoril regulačný rámec pre poštový sektor na úrovni Spoločenstva vrátane opatrení na zaručenie poskytovania univerzálnej služby a stanovenia maximálnych limitov pre poštové služby, ktoré členské štáty môžu vyhradiť svojmu(‑im) poskytovateľovi(‑om) univerzálnych služieb s ohľadom na zachovanie univerzálnych služieb a ktoré sa majú postupným a progresívnym spôsobom znižovať a časový harmonogram pre rozhodovanie o ďalšom otváraní trhu hospodárskej súťaži na účely vytvorenia vnútorného trhu poštových služieb. … (10) V súlade so smernicou 97/67/ES sa vypracovala štúdia budúceho vývoja, v ktorej sa hodnotil vplyv úplného dokončenia vnútorného trhu poštových služieb Spoločenstva v roku 2009 na univerzálnu službu v každom členskom štáte. Komisia tiež dôkladne preskúmala poštový sektor Spoločenstva, pričom si objednala vypracovanie štúdií o hospodárskom, sociálnom a technologickom rozvoji v sektore, a vo veľkom rozsahu konzultovala so zainteresovanými stranami. (11) V štúdii budúceho vývoja sa uvádza, že základný cieľ, ktorým je zabezpečenie udržateľného poskytovania univerzálnej služby spĺňajúcej normy kvality definované členskými štátmi v súlade so smernicou 97/67/ES, sa môže zabezpečiť v celom Spoločenstve do roku 2009 bez potreby vyhradenej oblasti. … (13) Štúdia budúceho vývoja ukazuje, že vyhradená oblasť by už nemala predstavovať uprednostňovaný spôsob financovania univerzálnej služby. … … (25) Na základe uskutočnených štúdií a vzhľadom na uvoľnenie celého potenciálu vnútorného trhu poštových služieb je vhodné, aby sa ukončilo používanie vyhradenej oblasti a osobitných práv ako spôsobu zabezpečovania financovania univerzálnej služby.“
45

V druhom rade, pokiaľ ide o článok 26 smernice 2008/9, ktorý v spojení s odôvodnením 3 tejto smernice má za cieľ posilniť postavenie zdaniteľnej osoby, a to najmä tým, že jej priznáva úroky z omeškania, ak k vráteniu dane dôjde oneskorene, z druhého odseku tohto článku vyplýva, že v prípade, že k vráteniu dane dôjde s oneskorením v dôsledku toho, že zdaniteľná osoba členskému štátu vrátenia dane v stanovenej lehote nepredložila požadované dodatočné informácie, tento členský štát nie je povinný danej zdaniteľnej osobe zaplatiť úroky z omeškania. Za predpokladu, že by jednomesačná lehota stanovená v článku 20 ods. 2 uvedenej smernice predstavovala prekluzívnu lehotu, neskorá odpoveď na žiadosť o dodatočné informácie by nevyhnutne viedla k zamietnutiu žiadosti o vrátenie dane, a nie k jej oneskorenému vráteniu bez priznania úrokov z omeškania. Z toho vyplýva, že výklad tohto článku 20 ods. 2, podľa ktorého by sa uvedená lehota považovala za prekluzívnu, by článok 26 druhý odsek tej istej smernice zbavoval jeho podstaty.
5

Oddiel 4 kapitoly II nariadenia č. 1215/2012, ktorý je nazvaný „Právomoc vo veciach spotrebiteľských zmlúv“, obsahuje článok 17, ktorý stanovuje: „1. Vo veciach týkajúcich sa zmluvy uzavretej spotrebiteľom na účely, ktoré nie je možné považovať za súčasť jeho podnikania alebo povolania, sa právomoc určí podľa tohto oddielu, pričom nie sú dotknuté ustanovenia článku 6 a článku 7 bodu 5, ak ide: a) o zmluvu o predaji tovaru na splátky; b) o zmluvu o úvere splatnom v splátkach alebo zmluvu o akejkoľvek inej forme úveru, ktorým sa má financovať predaj tovaru, alebo c) vo všetkých ostatných prípadoch o zmluvu uzavretú s účastníkom, ktorý obchoduje alebo podniká v členskom štáte bydliska spotrebiteľa alebo akýmkoľvek spôsobom smeruje takéto činnosti do tohto členského štátu alebo do viacerých štátov vrátane tohto členského štátu, a zmluva spadá do rozsahu týchto činností. 2. Ak spotrebiteľ uzatvorí zmluvu s účastníkom, ktorý nemá bydlisko [sídlo – neoficiálny preklad] v členskom štáte, ale má organizačnú zložku, obchodné zastúpenie alebo inú pobočku v niektorom z členských štátov, tento účastník sa na účely sporov vyplývajúcich z činnosti tejto organizačnej zložky, obchodného zastúpenia alebo inej pobočky považuje za účastníka s bydliskom [so sídlom – neoficiálny preklad] v tomto členskom štáte. 3. Tento oddiel sa neuplatní na prepravné zmluvy s výnimkou tých, ktorých predmetom je zabezpečenie dopravy a ubytovania za jednu cenu.“
47

Ak by neautorizované platobné transakcie, ako inkasá, o ktoré ide vo veci samej, boli vylúčené z pôsobnosti smernice 2007/64, nielenže by časť týchto odôvodnení nemala zmysel, ale bolo by ohrozené aj dosiahnutie cieľov sledovaných touto smernicou a uvedených v týchto odôvodneniach. Takéto vylúčenie by totiž účastníkov trhu zbavovalo ochrany, ktorú im uvedená smernica zavedením pravidiel upravujúcich jednotným spôsobom na úrovni Únie určité dôsledky neautorizovaných platobných transakcií má poskytnúť v prípadoch takýchto platobných transakcií.
44

Okrem toho je vhodné pripomenúť, že podľa článku 19 druhého odseku smernice 2003/88, ak si niektorý členský štát želá predĺžiť referenčné obdobie na viac ako šesť mesiacov, je na tento účel potrebná kolektívna zmluva alebo dohoda medzi sociálnymi partnermi. V prípade, že referenčné obdobie uvedené v článku 19 prvom odseku tejto smernice je definované na pevnom základe, môže to viesť k tomu, že pracovník bude vedený k tomu, aby pracoval počas obdobia šiestich mesiacov zapadajúceho do rámca dvoch po sebe nasledujúcich pevných referenčných období viac ako 48 hodín týždenne, bez toho, aby na tento účel bola uzavretá kolektívna zmluva alebo dohoda medzi sociálnymi partnermi. Toto do rámca zapadajúce obdobie môže viesť k situáciám, ktoré budú v skutočnosti možné len v rámci referenčného obdobia uvedeného v článku 19 druhom odseku uvedenej smernice. Takýto výsledok by mal za účinok podkopanie výnimky stanovenej v tomto ustanovení.
23

Vnútroštátny súd uvádza aj vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) č. 112/2014 zo 4. februára 2014 o zatriedení určitého tovaru do kombinovanej nomenklatúry (Ú. v. EÚ L 38, 2014, s. 18), vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) č. 114/2014 zo 4. februára 2014 o zatriedení určitého tovaru do kombinovanej nomenklatúry (Ú. v. EÚ L 38, 2014, s. 22) a vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) č. 877/2014 z 8. augusta 2014 o zatriedení určitého tovaru do kombinovanej nomenklatúry (Ú. v. EÚ L 240, 2014, s. 15), ktoré, hoci nie sú ratione temporis uplatniteľné na spor vo veci samej, preukázali, že Komisia s cieľom vykonať klasifikáciu určitých plochých panelových displejov s obrazovkou s technológiou na báze tekutých kryštálov (ďalej len „LCD“), vychádzala zo skutočnosti, že by sa mal zohľadniť súbor charakteristík a vlastností obrazoviek a neobmedzovať sa na ich spôsobilosť na prácu z krátkej vzdialenosti.
31

V prípade zápornej odpovede na túto otázku sa vnútroštátny súd pýta, či vzhľadom na to, že v sporoch vo veci samej vystupujú jednotlivci, a ak by nebolo možné vykladať článok 49 ods. 1 písm. c) Zákonníka práce spôsobom, ktorý je v súlade so smernicou 1999/70 a rámcovou dohodou, bolo by možné analogicky k rozsudkom z 22. novembra 2005, Mangold (C‑144/04, EU:C:2005:709), z 19. januára 2010, Kücükdeveci (C‑555/07, EU:C:2010:21), z 13. septembra 2011, Prigge a i., (C‑447/09, EU:C:2011:573), ako aj z 19. apríla 2016, DI (C‑441/14, EU:C:2016:278), ktoré sa týkajú všeobecnej zásady zákazu diskriminácie na základe veku, uvažovať, že toto ustanovenie španielskeho práva sa nemá uplatňovať z dôvodu, že je v rozpore so zásadami rovnosti a zákazu diskriminácie zakotvenými v článkoch 20 a 21 Charty.
15

Dňa 13. decembra 2013 Skype Communications spochybnila stanovisko IBPT, pričom tvrdila, že jej neboli pridelené žiadne čísla z belgického číslovacieho plánu. Skutočnosť, že sa hovory ukončujú na číslach, ktoré sú súčasťou uvedeného belgického plánu, nemožno rozumne považovať za skutočnosť, v dôsledku ktorej by uvedená služba predstavovala elektronickú komunikačnú službu. Akýkoľvek iný výklad by znamenal, že každý telekomunikačný operátor na svete by podliehal belgickému režimu oznamovania elektronických komunikačných služieb, aj keby využíval služby tretieho operátora, ktorý získal riadne oprávnenie na ukončovanie hovorov na čísla patriace do belgického číslovacieho plánu.
13

Na podporu tohto tvrdenia sa OG opieral o právne stanovisko vypracované jedným nemeckým advokátom, z ktorého predovšetkým vyplývalo, že podľa nemeckého práva nemá prokuratúra postavenie samostatného alebo nezávislého súdu, ale je súčasťou administratívnej hierarchie, na ktorej čele sa nachádza minister spravodlivosti, takže existuje riziko politického zasahovania do konania o odovzdávaní osôb. Okrem toho prokuratúra podľa nemeckého práva nie je súdnym orgánom, ktorý by mal právomoc nariadiť zadržanie alebo zatknutie osoby v Nemecku, s výnimkou mimoriadnych okolností. Táto právomoc prislúcha výlučne sudcom a súdom. Prokuratúra má však právomoc vykonať vnútroštátny zatykač, ktorý vydal sudca alebo súd, a to prípadne prostredníctvom vydania európskeho zatykača. V dôsledku toho európsky zatykač na OG nevydal „súdny orgán“ v zmysle článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584.
22

Na úvod je potrebné pripomenúť, že tak zásada vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi, ako aj zásada vzájomného uznávania, ktorá sa samotná opiera o vzájomnú dôveru medzi členskými štátmi, majú v práve Únie zásadný význam vzhľadom na to, že umožňujú vytvorenie a zachovanie priestoru bez vnútorných hraníc. Konkrétne zásada vzájomnej dôvery najmä v súvislosti s priestorom slobody, bezpečnosti a spravodlivosti ukladá každému z týchto štátov, aby vychádzal z toho, že okrem výnimočných okolností všetky ostatné členské štáty dodržujú právo Únie, a najmä základné práva uznané týmto právom [rozsudok z 25. júla 2018, Minister for Justice and Equality (Nedostatky právneho systému), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, bod 36, ako aj citovaná judikatúra].
3.

Článok 3 ods. 3 a článok 3 ods. 5 druhá zarážka smernice 1999/44 sa majú vykladať v tom zmysle, že v situácii, o akú ide vo veci samej, spotrebiteľ, ktorý informoval predávajúceho o nesúlade tovaru kúpeného na diaľku, ktorého preprava do miesta podnikania predávajúceho by mohla pre neho predstavovať závažné ťažkosti, a ktorý sprístupnil tento tovar predávajúcemu na účely jeho uvedenia do súladu v mieste svojho bydliska, má právo na odstúpenie od zmluvy z dôvodu nedostatku nápravy v primeranom čase, ak predávajúci neprijme žiadne vhodné opatrenie na uvedenie uvedeného tovaru do súladu, vrátane informovania spotrebiteľa o mieste, kde mu má byť tento tovar sprístupnený na účely tohto uvedenia do súladu. V tejto súvislosti prináleží vnútroštátneho súdu zabezpečiť prostredníctvom výkladu, ktorý je v súlade so smernicou 1999/44, právo tohto spotrebiteľa na odstúpenie od zmluvy.
13

Článok 3 ods. 1 a 2 tohto vykonávacieho nariadenia stanovuje: „1. Dovoz prihlásený na prepustenie do voľného obehu pri výrobkoch spadajúcich v súčasnosti pod číselný znak KN ex85414090 (kódy TARIC 8541409021, 8541409029, 8541409031 a 8541409039) fakturovaný spoločnosťami, od ktorých Komisia prijala záväzky a ktorých názvy sú uvedené v prílohe k vykonávaciemu rozhodnutiu 2013/707/EÚ, sa oslobodzuje od antidumpingového cla uloženého podľa článku 1 pod podmienkou, že: a) spoločnosť uvedená v prílohe k vykonávaciemu rozhodnutiu 2013/707/EÚ vyrobila, prepravila a fakturovala vyššie uvedené výrobky priamo alebo prostredníctvom svojej prepojenej spoločnosti, takisto uvedenej v prílohe k vykonávaciemu rozhodnutiu 2013/707/EÚ, či už svojim prepojeným spoločnostiam v Únii konajúcim ako dovozca, ktorý deklaruje tovar na prepustenie do voľného obehu v Únii, alebo prvému nezávislému zákazníkovi konajúcemu ako dovozca, ktorý deklaruje tovar na prepustenie do voľného obehu v Únii; b) k takémuto dovozu je priložená faktúra súvisiaca so záväzkom, ktorá je obchodnou faktúrou a obsahuje aspoň údaje a vyhlásenie uvedené v prílohe III k tomuto nariadeniu; c) k takémuto dovozu je priložené osvedčenie o vývozných záväzkoch v súlade s prílohou IV k tomuto nariadeniu; a d) tovar deklarovaný a predložený colným orgánom presne zodpovedá opisu vo faktúre súvisiacej so záväzkom. 2. Colný dlh vzniká v čase prijatia vyhlásenia o prepustení do voľného obehu: a) ak sa vzhľadom na dovoz uvedený v odseku 1 stanoví, že jedna alebo viacero podmienok uvedených v tomto odseku nie sú splnené… …“
38

Za týchto okolností Vestre Landsret (Odvolací súd pre západný región, Dánsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa poznámka 2 písm. a) ku kapitole 90 [NC] v spojení so všeobecnými pravidlami 1 a 6 [na interpretáciu KN] vykladať v tom zmysle, že ‚časti, súčasti a príslušenstvo, ktoré sú tovarmi zahrnutými do akejkoľvek z položiek tejto kapitoly alebo kapitol 84, 85 alebo 91‘, sa vzťahuje na tovary v štvorčíselných položkách v týchto kapitolách, alebo sa poznámka má vykladať tak, že odkazuje aj na súvisiace poznámky k podpoložkám (prvých šesť čísel) v kapitolách 84, 85, 90 a 91? 2. Majú sa konektory, ako sú tie vo veci samej, zatriediť do podpoložky KN 85444290, podpoložky KN 90214000 alebo podpoložky KN 90219010? 3. Má sa poznámka 1 písm. m) k triede XVI [KN] vykladať v tom zmysle, že ak je tovar zatriedený do kapitoly 90, nemôže byť zatriedený aj do kapitol 84 a 85?“
59

Komisia tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 32 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že ak by sa Komisii umožnilo, aby vykonala zrážku uplatnením úrokovej sadzby na kapitál prevedený príslušným vnútroštátnym orgánom, viedlo by to k bezdôvodnému obohateniu v neprospech žiadajúceho úradníka. V rozpore s tým, ako rozhodol Všeobecný súd, je to totiž podľa nej práve uplatnenie odpočítania podľa článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku, ktorého cieľom je zabrániť bezdôvodnému obohateniu v prospech dotknutého úradníka, a to tak, že sa zabezpečí, aby sa prevod práv na dôchodok nadobudnutých v rámci vnútroštátneho dôchodkového systému do systému dôchodkového zabezpečenia Únie vzťahoval len na hodnotu práv na dôchodok, ktoré dotknutá osoba nadobudla ku dňu zaevidovania jej žiadosti o prevod, s vylúčením sumy vyplývajúcej zo zhodnotenia týchto práv medzi týmto dňom a dňom skutočného prevodu tohto kapitálu.
46

V dôsledku toho výklad, podľa ktorého by poskytnutie financovania bankou bolo oslobodené od DPH, zatiaľ čo financovanie toho istého nákupu podnikateľským subjektom, keďže by nemal osobitný štatút subjektu finančného alebo bankového odvetvia, podliehalo DPH, by odporoval základným zásadám spoločného systému DPH, a to rovnosti zaobchádzania so zdaniteľnými osobami.
6

Časť C všeobecných úvah k vysvetlivkám HS týkajúcim sa triedy XV s názvom „Časti a súčasti“ znie: „… časti a súčasti všeobecne použiteľné (pozri poznámku 2 tejto triedy) sa nepovažujú za časti a súčasti iných výrobkov, ale podliehajú osobitnému režimu. Tak je tomu napríklad v prípade špeciálnych svorníkov určených pre radiátory centrálneho vykurovania alebo pri špeciálnych pružinách pre motorové vozidlá. Prvé uvedené sú zaradené ako svorníky do položky č. 73.18, a nie ako časti radiátorov do položky č. 73.22, kým druhé uvedené patria do položky č. 73.20, ktorá sa vzťahuje na pružiny, a nie do položky č. 87.08, ktorá zahŕňa náhradné diely a príslušenstvo motorových vozidiel [neoficiálny preklad].“
51

V tejto súvislosti nemá vplyv skutočnosť, že maximálny týždenný pracovný čas, ktorý v prejednávanej veci stanovuje španielske právo, je, ako tvrdí španielska vláda, pre pracovníka výhodnejší než maximálny týždenný pracovný čas stanovený v článku 6 písm. b) smernice 2003/88. Ako navyše zdôraznila táto istá vláda, nič to totiž nemení na skutočnosti, že vnútroštátne ustanovenia prijaté v danej oblasti majú svoj podiel na prebratí uvedenej smernice do vnútroštátneho práva, ktorej dodržiavanie musia členské štáty zaručiť prijatím spôsobov potrebných na tieto účely. Okrem toho v prípade neexistencie systému umožňujúceho merať dĺžku odpracovaného denného pracovného času zostáva naďalej ťažké, či dokonca nemožné v praxi zaručiť pracovníkovi účinné dodržiavanie maximálneho týždenného pracovného času, a to bez ohľadu na jeho dĺžku.
43

Aj keď v prejednávanej veci z formálneho hľadiska vnútroštátny súd svoje otázky obmedzil iba na výklad článku 15 ods. 2, ako aj článkov 41, 47 a 52 Charty, nebráni to Súdnemu dvoru, aby poskytol vnútroštátnemu súdu všetky aspekty výkladu práva Únie, ktoré môžu byť užitočné na rozhodnutie vo veci, ktorú prejednáva, a to bez ohľadu na to, či ich vnútroštátny súd uviedol alebo neuviedol vo svojich otázkach. V tejto súvislosti Súdnemu dvoru prináleží zo všetkých skutočností, ktoré poskytol vnútroštátny súd, a najmä z odôvodnenia rozhodnutia vnútroštátneho súdu, abstrahovať prvky práva Únie, ktoré si vyžadujú výklad so zreteľom na predmet sporu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. decembra 2018, AREX CZ, C‑414/17, EU:C:2018:1027, bod 35 a citovanú judikatúru).
3

Odôvodnenia 4, 15 a 16 nariadenia č. 1215/2012 stanovujú: „(4) Niektoré odlišnosti vnútroštátnych právnych noriem upravujúcich právomoc súdov a uznávanie rozsudkov bránia zdravému fungovaniu vnútorného trhu. Vyžadujú sa ustanovenia harmonizujúce normy konfliktu právomoci v občianskych a obchodných veciach a zabezpečujúce rýchle a jednoduché uznávanie a výkon rozsudkov vydaných v niektorom členskom štáte. … (15) Normy právomoci by mali byť ľahko predvídateľné a vychádzať zo zásady, že právomoc sa všeobecne zakladá podľa bydliska žalovaného. Právomoc založená na tomto kritériu by mala byť vždy k dispozícii, okrem určitých presne vymedzených situácií, keď predmet sporu alebo zmluvná voľnosť účastníkov odôvodňuje iný hraničný ukazovateľ. Bydlisko právnickej osoby treba definovať osobitne, aby boli spoločné pravidlá prehľadnejšie a vyhlo sa konfliktu právomoci. (16) Okrem bydliska žalovaného musia byť k dispozícii aj alternatívne kritériá právomoci založené na úzkej väzbe medzi súdom a žalobou alebo na účely uľahčenia efektívneho riadneho výkonu súdnictva. Existencia takejto úzkej väzby by mala zaručiť právnu istotu a vylúčiť, že osoba by bola žalovaná na súde členského štátu, s čím nemohla rozumne predvídať. Je to dôležité predovšetkým v prípade sporov týkajúcich sa mimozmluvných záväzkov vyplývajúcich z porušenia práva na súkromie a práva na ochranu osobnosti vrátane poškodzovania dobrého mena.“
13

Článok 245 LGSS nazvaný „Oblasť pôsobnosti“ stanovuje: „1. Sociálna ochrana vyplývajúca z pracovných zmlúv na kratší pracovný čas sa riadi zásadou, že na pracovníka na kratší pracovný čas sa hľadí ako na pracovníka pracujúceho na plný úväzok… 2. Pravidlá stanovené v tejto časti sa uplatňujú na pracovníkov na základe zmluvy na kratší pracovný čas, zmluvy ‚fijo‑discontinuo‘ v súlade s ustanoveniami článkov 12 a 16 prepracovaného znenia Ley del Estatuto de los Trabajadores (zákon o postavení zamestnancov), ktorí patria do oblasti pôsobnosti všeobecného režimu, vrátane pracovníkov na kratší pracovný čas alebo so zmluvou ‚fijo‑discontinuo‘, ktorí patria do osobitného režimu pre pracovníkov v domácnosti.“
27

V prípade, že by Súdny dvor dospel k záveru, že na účely výpočtu výšky odstupného a príspevku počas prípravného rekvalifikačného voľna treba vychádzať z práce na plný úväzok, neexistencia priameho účinku smerníc Európskej únie v spore, v ktorom proti sebe vystupujú výlučne jednotlivci, by viedla vnútroštátny súd k tomu, aby na účely konformného výkladu zohľadnil všetky ustanovenia svojho vnútroštátneho práva. Ak by sa však podal výklad článku L. 3123‑13 Zákonníka práce, ktorý je v súlade so smernicou 96/34 a s rámcovou dohodou o rodičovskej dovolenke, mohlo by to viesť k výkladu tohto vnútroštátneho ustanovenia contra legem. Okrem toho nie je isté, či by článok R. 1233‑32 Zákonníka práce bolo možné vykladať v súlade s doložkou 2 bodmi 4 a 6 rámcovej dohody o rodičovskej dovolenke.
70

V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, čo sa týka priznania náhrady škody, že podľa ustálenej judikatúry článok 91 ods. 1 druhá veta služobného poriadku udeľuje Všeobecnému súdu v sporoch finančného charakteru neobmedzenú právomoc, v rámci ktorej má právo, ak je to potrebné, zaviazať ex offo žalovaného na náhradu škody spôsobenej jeho zavinením a v takom prípade po zohľadnení všetkých okolností veci posúdiť utrpenú ujmu ex aequo et bono (pozri najmä rozsudky z 5. júna 1980, Oberthür/Komisia, 24/79, EU:C:1980:145, bod 14; z 21. februára 2008, Komisia/Girardot, C‑348/06 P, EU:C:2008:107, bod 58, a z 20. mája 2010, Gogos/Komisia, C‑583/08 P, EU:C:2010:287, bod 44).
90

Za týchto okolností Poľská republika nepreukázala, že sporné opatrenie by bolo vhodným prostriedkom na zníženie rôznorodosti vekovej hranice povinného odchodu do dôchodku pre všetky príslušné povolania. Konkrétne, tento členský štát nepredložil objektívny dôvod, prečo na účely zosúladenia dôchodkového veku sudcov Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) so všeobecným vekom odchodu do dôchodku, ktorý sa vzťahuje na všetkých pracovníkov v Poľsku, bolo potrebné stanoviť automatický odchod do dôchodku týchto sudcov s výnimkou pokračovania vo výkone ich povinností, o ktorom rozhoduje podľa vlastného uváženia prezident republiky, zatiaľ čo v prípade ostatných pracovníkov je zákonný vek odchodu do dôchodku fakultatívny.