NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

MACIEJ SZPUNAR

prednesené 13. mája 2015 ( 1 )

Vec C‑8/14

BBVA SA, predtým Unnim Banc SA,

proti

Pedrovi Peñalva Lópezovi,

Clare López Duránovej,

Diegovi Fernández Gabarrovi

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal

Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell (Španielsko)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách — Hypotekárny úver — Konanie o výkone rozhodnutia — Námietka — Jednomesačná prekluzívna lehota, ktorá sa počíta od nasledujúceho dňa po uverejnení zákona — Zásady ekvivalencie a efektivity“

I – Úvod

1. Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell (Súd prvého stupňa č. 4 v Martorelli, Španielsko) chce v podstate vedieť, či zásady ekvivalencie a efektivity platné v práve Únie bránia vnútroštátnemu prechodnému ustanoveniu, ktoré stanovuje pre spotrebiteľov jednomesačnú prekluzívnu lehotu, ktorá sa počíta od nasledujúceho dňa po uverejnení zákona, ktorého súčasťou je toto ustanovenie, v úradnom vestníku dotknutého členského štátu, na podanie námietky založenej na údajnej nekalej povahe zmluvných podmienok v rámci prebiehajúceho výkonu rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou.

2. Táto otázka dopĺňa dlhý zoznam otázok uvedených v návrhoch na začatie prejudiciálneho konania, ktorých predmetom je súlad rôznych španielskych vnútroštátnych predpisov upravujúcich konania o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou s právom Únie, ktorý sa začal písať rozsudkom Aziz ( 2 ).

3. Prejednávaná vec teda poskytuje Súdnemu dvoru príležitosť spresniť jeho judikatúru týkajúcu sa primeraných lehôt v oblasti ochrany spotrebiteľov.

II – Právny rámec

A – Právo Únie

4. V článku 6 ods. 1 smernice 93/13 ( 3 ) sa uvádza: „Členské štáty zabezpečia, aby nekalé podmienky použité v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľom zo strany predajcu alebo dodávateľa podľa ich vnútroštátneho práva neboli záväzné pre spotrebiteľa a aby zmluva bola podľa týchto podmienok naďalej záväzná pre strany, ak je jej ďalšia existencia možná bez nekalých podmienok.“

5. Článok 7 ods. 1 tejto smernice stanovuje: „Členské štáty zabezpečia, aby v záujme spotrebiteľov a subjektov hospodárskej súťaže existovali primerané a účinné prostriedky, ktoré by zabránili súvislému uplatňovaniu nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľmi zo strany predajcov alebo dodávateľov.“

B – Španielske právo

6. Smernica 93/13 bola prebratá do španielskeho právneho poriadku zákonom č. 7/1998 o všeobecných zmluvných podmienkach (Ley 7/1998, sobre condiciones generales de la contratación) z 13. apríla 1998 ( 4 ) a kráľovským legislatívnym dekrétom č. 1/2007 o prepracovaní všeobecného zákona o ochrane spotrebiteľov a užívateľov a ďalších doplňujúcich zákonov (Real Decreto Legislativo 1/2007, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias) zo 16. novembra 2007 ( 5 ).

7. Zákonom č. 1/2013 o opatreniach na posilnenie ochrany hypotekárnych dlžníkov, reštrukturalizácii dlhu a sociálnom nájme (Ley 1/2013, de medidas para reforzar la protección a los deudores hipotecarios, reestructuración de deuda y alquiler social) zo 14. mája 2013 ( 6 ) (ďalej len „zákon č. 1/2013“) bol zmenený a doplnený Občiansky súdny poriadok (Ley de enjuiciamiento civil, ďalej len „LEC“) zo 7. januára 2000 ( 7 ), ktorý bol ďalej zmenený a doplnený zákonným dekrétom č. 7/2013 o naliehavých opatreniach daňovej povahy, rozpočtových opatreniach a opatreniach na podporu výskumu, vývoja a inovácie (decreto‑ley 7/2013 de medidas urgentes de naturaleza tributaria, presupuestarias y de fomento de la investigación, el desarrollo y la innovación) z 28. júna 2013 ( 8 ).

8. Štvrté prechodné ustanovenie zákona č. 1/2013 (ďalej len „štvrté prechodné ustanovenie“) sa týka konaní o výkone rozhodnutia začatých pred nadobudnutím účinnosti zákona č. 1/2013, ktoré zatiaľ neboli skončené. Toto ustanovenie znie takto: „(1) Zmeny LEC zavedené týmto zákonom sa uplatňujú na konania o výkone rozhodnutia začaté pred nadobudnutím jeho účinnosti iba vo vzťahu k opatreniam na výkon rozhodnutia, ktoré sa ešte majú prijať. (2) V každom prípade v konaniach o výkone rozhodnutia prebiehajúcich v čase nadobudnutia účinnosti tohto zákona, v ktorých uplynula desaťdňová lehota na podanie námietky stanovená v článku 556 ods. 1 LEC, majú povinní jednomesačnú prekluzívnu lehotu na podanie mimoriadnej námietky založenej na existencii nových dôvodov námietok stanovených v článku 557 ods. 1 bode 7 a článku 695 ods. 1 bode 4 LEC. Jednomesačná prekluzívna lehota sa počíta odo dňa nasledujúceho po dni nadobudnutia účinnosti tohto zákona a podanie námietky účastníkmi konania má za následok prerušenie konania až do rozhodnutia o nej v súlade s článkom 558 a nasl. a článkom 695 LEC. Toto prechodné ustanovenie sa uplatní na každé konanie o výkone rozhodnutia, ktoré nebolo zavŕšené odovzdaním nehnuteľnosti do držby nadobúdateľa v súlade s článkom 675 LEC. (3) Aj v prebiehajúcich konaniach o výkone rozhodnutia, v ktorých v čase nadobudnutia účinnosti tohto zákona už začala plynúť desaťdňová lehota na podanie námietky stanovená v článku 556 ods. 1 LEC, majú povinní rovnakú jednomesačnú prekluzívnu lehotu stanovenú v predchádzajúcom odseku na podanie námietky založenej na existencii ktoréhokoľvek z dôvodov námietok stanovených v článkoch 557 a 695 LEC. (4) Uverejnenie tohto ustanovenia predstavuje úplné a platné oznámenie na účely doručovania a počítania lehôt stanovených v odsekoch 2 a 3 tohto článku, pričom nie je potrebné v nijakom prípade vydať na tento účel výslovné rozhodnutie. …“

9. Konanie o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou upravujú články 681 až 698 LEC. Okrem týchto osobitných ustanovení sú pre správne pochopenie tohto konania relevantné ďalšie všeobecné ustanovenia LEC.

10. Článok 556 LEC stanovuje desaťdňovú lehotu, ktorá sa počíta od doručenia uznesenia o nariadení výkonu rozhodnutia, v ktorej môže povinný podať námietku proti výkonu rozhodnutia. Táto lehota sa vzťahuje na konania o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou, keďže na uvedenú lehotu odkazuje článok 557 LEC týkajúci sa konania o námietkach proti výkonu rozhodnutia založeného na iných ako súdnych alebo rozhodcovských exekučných tituloch (patria sem najmä notárske zápisnice o hypotekárnom úvere, ktoré slúžia ako základ výkonu rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou).

11. Článok 557 LEC v znení zákona č. 1/2013 stanovuje: „(1) Ak sa nariadi výkon rozhodnutia na základe exekučných titulov uvedených v článku 517 ods. 2 bodoch 4, 5, 6 a 7, ako aj iných vykonateľných listín uvedených v článku 517 ods. 2 bode 9, povinný môže namietať proti výkonu rozhodnutia v lehote a spôsobom podľa predchádzajúceho článku len vtedy, ak uplatní jeden z týchto dôvodov: … 7. exekučný titul obsahuje nekalé podmienky. (2) Ak sa podá námietka uvedená v predchádzajúcom odseku, súdny tajomník opatrením na zabezpečenie priebehu konania preruší výkon rozhodnutia.“

12. Článok 695 LEC, tiež v znení zákona č. 1/2013, znie takto: „1. V konaniach, na ktoré odkazuje táto kapitola, sú námietky povinného prípustné len vtedy, keď sú založené na týchto dôvodoch: … (4) nekalá povaha zmluvnej podmienky, ktorá je základom výkonu rozhodnutia alebo ktorá určuje vymáhateľnú sumu. 2. Po podaní námietky, na ktorú odkazuje predchádzajúci odsek, súdny tajomník preruší výkon rozhodnutia a predvolá účastníkov konania na pojednávanie na súde, ktorý vydal príkaz na výkon rozhodnutia, pričom od predvolania musí uplynúť aspoň pätnásť dní, a na tomto pojednávaní súd vypočuje účastníkov konania, preskúma predložené listiny a do druhého dňa primerane rozhodne vo forme uznesenia. 3. Uznesením, ktorým sa vyhovie námietkam založeným na dôvodoch 1 a 3 odseku 1 tohto článku, sa nariadi zastavenie výkonu rozhodnutia; uznesením, ktorým sa vyhovie námietke založenej na dôvode 2, sa stanoví suma, na ktorú má výkon rozhodnutia pokračovať. Ak sa vyhovie námietke založenej na dôvode 4, výkon rozhodnutia sa zastaví, ak zmluvná podmienka tvorí základ výkonu rozhodnutia. V opačnom prípade sa pokračuje vo výkone rozhodnutia bez uplatnenia nekalej podmienky. …“

III – Skutkové okolnosti sporu vo veci samej, prejudiciálna otázka a konanie na Súdnom dvore

13. Spoločnosť BBVA SA, predtým Unnim Banc SA, (ďalej len „BBVA“) podala návrh na výkon rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou proti Peñalvovi Lópezovi, Lópezovej Duránovej a Fernándezovi Gabarrovi. Toto konanie sa začalo 15. mája 2013, teda pred nadobudnutím účinnosti zákona č. 1/2013. K tomuto dňu uvedené konanie ešte nebolo skončené.

14. Povinní vo veci samej podali mimoriadnu námietku proti tomuto výkonu rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou 17. júna 2013, teda po uplynutí jednomesačnej lehoty stanovenej v štvrtom prechodnom ustanovení na podanie mimoriadnej námietky proti výkonu rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou. V konaní pred vnútroštátnym súdom tvrdili, že stanovenie prekluzívnej lehoty na uplatnenie nekalej povahy podmienok uvedených v exekučnom titule nie je v súlade so smernicou 93/13. Na podporu tohto tvrdenia povinní vo veci samej poukazujú na judikatúru Súdneho dvora a najmä na rozsudok Cofidis ( 9 ).

15. Okrem toho tvrdia, že uvedená jednomesačná lehota je v každom prípade zjavne krátka a že vzhľadom na veľký počet dotknutých osôb boli právnici preťažení a nemohli preskúmať všetky situácie, ktoré im boli predložené na posúdenie.

16. Vnútroštátny súd sa domnieva, že na to, aby bolo možné rozhodnúť vo veci, ktorú prejednáva, je nevyhnutné, aby Súdny dvor rozhodol o prednosti alebo účinku procesných lehôt na uplatnenie alebo uvedenie tvrdení týkajúcich sa prípadnej nekalej povahy nekalej podmienky uvedenej v exekučnom titule.

17. Za týchto podmienok Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell rozhodnutím z 28. októbra 2013, doručeným do kancelárie Súdneho dvora 10. januára 2014, rozhodol o prerušení konania a položil Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku: „Má sa jednomesačná lehota, ktorú stanovuje [štvrté prechodné ustanovenie], chápať tak, že je v rozpore s článkami 6 a 7 smernice 93/13?“

18. Písomné pripomienky predložili účastníci konania vo veci samej, španielska vláda, ako aj Európska komisia.

19. Účastníci konania vo veci samej, španielska vláda, ako aj Európska komisia predniesli svoje ústne pripomienky na pojednávaní, ktoré sa konalo 11. februára 2015.

IV – Analýza

A – O prípustnosti prejudiciálnej otázky

20. BBVA vo svojich písomných pripomienkach spochybňuje prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Po prvé tvrdí, že položená otázka je hypotetická a že nie je užitočná pre vnútroštátny súd na účely rozhodnutia sporu, ktorý tento súd prejednáva. Vnútroštátny súd totiž neuvádza predmetné zmluvné podmienky. BBVA sa po druhé domnieva, že uvedený súd je po vyhlásení rozsudku Aziz ( 10 ) schopný posúdiť sporné podmienky ex offo. BBVA po tretie tvrdí, že údajné nekalé podmienky, ktoré sú súčasťou zmluvy, ktorej výkon sa navrhuje, už boli pred vnútroštátnym súdom namietané dvakrát.

21. Zastávam názor, že tieto tvrdenia treba zamietnuť. V prvom rade na rozdiel od toho, čo tvrdí BBVA, požadovaný výklad práva Únie súvisí s prejudiciálnou otázkou. Ďalej sa domnievam, že vnútroštátny súd jasne uvádza dôvody, ktoré ho viedli k názoru, že na vydanie rozhodnutia potrebuje výklad práva Únie a že prejudiciálna otázka môže mať vplyv na vyriešenie sporu vo veci samej. Napokon skutočnosť, že vnútroštátny súd je po vyhlásení rozsudku Aziz ( 11 ) oprávnený ex offo prihliadnuť na existenciu takých nekalých podmienok, nemá nijaký vplyv na právo účastníkov konania vo veci samej namietať existenciu nekalých podmienok v exekučnom titule, na ktorom je založené konanie o výkone rozhodnutia.

22. V tejto súvislosti pripomínam, že v rámci súdnej spolupráce zakotvenej v článku 267 ZFEÚ pri otázkach týkajúcich sa práva Únie platí prezumpcia relevantnosti. Zamietnutie návrhu vnútroštátneho súdu Súdnym dvorom je možné len v osobitných situáciách. ( 12 ) Okrem toho prislúcha výlučne vnútroštátneho súdu, aby posúdil tak nevyhnutnosť prejudiciálneho rozhodnutia, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. ( 13 )

23. Domnievam sa teda, že prejudiciálna otázka je prípustná.

B – Analýza prejudiciálnej otázky

24. Prejednávaná prejudiciálna otázka, tak ako ju sformuloval vnútroštátny súd, sa týka výkladu smernice 93/13 v rámci zmluvy o hypotekárnom úvere, na základe ktorej sa ku dňu nadobudnutia účinnosti zákona č. 1/2013 viedlo konanie o výkone rozhodnutia.

25. Na úvod treba pripomenúť, že v rámci postupu spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom prislúcha Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu odpoveď potrebnú na rozhodnutie v spore, ktorý prejednáva. Z tohto pohľadu Súdnemu dvoru prislúcha prípadne právo preformulovať otázky, ktoré sú mu predložené. ( 14 ) Súdny dvor môže na tieto účely zo všetkých informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom, a najmä z odôvodnenia rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyvodiť normy a zásady práva Únie, ktoré si vyžadujú výklad s prihliadnutím na predmet sporu vo veci samej. ( 15 )

26. V prejednávanom prípade sa domnievam, že Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell svojou prejudiciálnou otázkou v skutočnosti žiada Súdny dvor, aby podal výklad zásad ekvivalencie a efektivity v rámci vykonávania článkov 6 a 7 smernice 93/13, aby uvedený súd mohol posúdiť súlad štvrtého prechodného ustanovenia s právom Únie.

27. Za týchto podmienok treba prejudiciálnu otázku chápať tak, že vnútroštátny súd sa ňou v podstate pýta, či články 6 a 7 smernice 93/13 – so zreteľom na zásady ekvivalencie a efektivity – bránia vnútroštátnemu prechodnému ustanoveniu, o aké ide vo veci samej, ktoré stanovuje pre spotrebiteľov jednomesačnú prekluzívnu lehotu, ktorá začína plynúť dňom nasledujúcim po dni uverejnenia zákona, ktorého súčasťou je toto ustanovenie, na podanie námietky založenej na údajne nekalej povahe zmluvných podmienok v rámci prebiehajúceho konania o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou.

28. S cieľom zodpovedať túto otázku vykonám rozbor, ktorý sa skladá zo štyroch krokov. V prvom rade opíšem kontext prejednávanej veci, pričom uvediem niekoľko úvah týkajúcich sa zákona č. 1/2013 vo všeobecnosti a osobitne jeho štvrtého prechodného ustanovenia. V druhom rade, pokiaľ ide o toto prechodné ustanovenie, budem sa venovať relevantnej judikatúre Súdneho dvora týkajúcej sa zásad ekvivalencie a efektivity, tak ako sa uplatňujú na rôzne druhy lehôt. V treťom rade preskúmam z hľadiska tejto judikatúry špecifiká lehoty, o ktorú ide vo veci samej, a napokon v štvrtom rade poskytnem vnútroštátnemu súdu užitočné usmernenia na určenie, či právo Únie bráni takej lehote.

1. Úvodné poznámky

29. Vnútroštátny súd, účastníci konania vo veci samej, španielska vláda, ako aj Komisia poukázali na pôsobnosť zákona č. 1/2013 a jeho štvrtého prechodného ustanovenia.

a) O zákone č. 1/2013

30. Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že pred nadobudnutím účinnosti zákona č. 1/2013 spotrebiteľ nemohol uplatniť prípadnú nekalú povahu podmienok zmluvy o úvere ako dôvod námietok proti výkonu rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou. Súd rozhodujúci o výkone rozhodnutia totiž nemohol preskúmať nekalú povahu takých podmienok ex offo ani na návrh spotrebiteľa. Spotrebiteľovi teda bola – tak v osobitnom konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa majetku zaťaženého hypotékou alebo založeného, ako aj vo všeobecnom konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa mimosúdnych exekučných titulov ( 16 ) – odňatá možnosť dosiahnuť, aby súd rozhodujúci o výkone rozhodnutia prerušil uvedené konanie, ak také opatrenie bolo nevyhnutné na zabezpečenie účinnosti konečného rozhodnutia.

31. Ako vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, táto situácia sa zmenila po vyhlásení rozsudku Aziz ( 17 ). Zákonom č. 1/2013 boli zmenené a doplnené články LEC upravujúce okrem iného konanie o výkone rozhodnutia týkajúceho sa majetku zaťaženého hypotékou alebo založeného s cieľom prispôsobiť konanie o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou tejto judikatúre. ( 18 ) Španielsky zákonodarca konkrétnejšie zmenil a doplnil LEC jednak tým, že umožnil súdu rozhodujúcemu o výkone rozhodnutia kedykoľvek počas konania ex offo posúdiť nekalú povahu uvedených podmienok ( 19 ), a jednak tým, že doplnil nový dôvod námietok, založený na nekalej povahe zmluvnej podmienky, ktorá je základom výkonu rozhodnutia alebo ktorá určuje vymáhateľnú sumu. ( 20 ) Právna náuka považovala tieto zmeny za úplnú novinku v španielskom právnom poriadku. ( 21 )

32. Zo spisu tiež vyplýva, že námietka povinného založená na nekalej povahe zmluvnej podmienky v súčasnosti umožňuje prerušenie konania o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou až do rozhodnutia o námietke. ( 22 ) Taká námietka sa totiž vzťahuje na všeobecné konania o výkone rozhodnutia, ako aj na konania o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou ( 23 ), začaté po nadobudnutí účinnosti zákona č. 1/2013, a musí sa podať vo všeobecnej desaťdňovej lehote, ktorá sa počíta odo dňa doručenia uznesenia o nariadení výkonu rozhodnutia.

33. Naproti tomu, pokiaľ ide o konania o výkone rozhodnutia, ktoré v deň nadobudnutia účinnosti zákona č. 1/2013 ešte neboli skončené a v ktorých desaťdňová lehota na podanie námietky ( 24 ) už začala plynúť alebo uplynula, zákonodarca ich upravil v štvrtom prechodnom ustanovení. Toto ustanovenie poskytuje povinnému jednomesačnú prekluzívnu lehotu, ktorá začína plynúť dňom nasledujúcim po dni nadobudnutia účinnosti tohto zákona, aby mohol podať mimoriadnu námietku založenú okrem iného na existencii nekalých podmienok. ( 25 )

b) O štvrtom prechodnom ustanovení

34. Dôvod existencie štvrtého prechodného ustanovenia súvisí so spätným účinkom výkladu článku 3 smernice 93/13 podaného v rozsudku Aziz ( 26 ) v tom zmysle, že podaný výklad sa má uplatňovať od okamihu nadobudnutia účinnosti vykladaného ustanovenia. ( 27 ) Španielsky zákonodarca bol teda povinný vytvoriť mechanizmus umožňujúci zabrániť tomu, aby rozhodnutia, ktoré sa mali prijať v prebiehajúcich konaniach o výkone rozhodnutia, začatých podľa predchádzajúcej právnej úpravy a neskončených ku dňu nadobudnutia účinnosti zákona č. 1/2013, boli nezlučiteľné s právom Únie. ( 28 )

35. Prejudiciálna otázka položená vnútroštátnym súdom sa týka práve tohto procesného pravidla obsiahnutého v štvrtom prechodnom ustanovení. V spore vo veci samej bola námietka založená na nekalej povahe zmluvných podmienok, ktorá bola novým dôvodom námietok stanoveným týmto zákonom, podaná po uplynutí lehoty. Vnútroštátny súd teda chce vedieť – ako to vyplýva z bodu 27 týchto návrhov –, či predmetná lehota odporuje právu Únie.

36. Teraz sa budem venovať tejto otázke, pričom najprv sa budem zaoberať relevantnou judikatúrou Súdneho dvora týkajúcou sa zásad ekvivalencie a efektivity, tak ako sa uplatňujú na rôzne druhy lehôt.

2. Stručné pripomenutie judikatúry Súdneho dvora

37. V prvom rade vzniká otázka, či je judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa primeraných lehôt relevantná pre analýzu lehoty stanovenej prechodným ustanovením vnútroštátneho zákona, ktorej začiatok sa počíta od nasledujúceho dňa po uverejnení zákona v úradnom vestníku dotknutého členského štátu. Domnievam sa rovnako ako Komisia, že je to tak a že táto judikatúra nám v dôsledku toho poskytuje užitočné výkladové usmernenia, aj keď výslovným predmetom analýzy v tejto judikatúre nebola lehota, o akú ide vo veci samej.

38. Predovšetkým pripomínam, že Súdny dvor už viackrát rozhodol, že v prípade, ak procesná právna úprava nie je harmonizovaná, táto otázka spadá do pôsobnosti vnútroštátneho právneho poriadku členských štátov na základe zásady ich procesnej autonómie. Súdny dvor však zdôraznil, že tieto pravidlá musia zodpovedať dvojakej podmienke v tom zmysle, že nesmú byť menej výhodné ako tie, ktoré sa týkajú obdobných situácií podliehajúcich vnútroštátnemu právu (zásada ekvivalencie), a nesmú prakticky znemožniť alebo nadmerne sťažiť výkon práv, ktoré spotrebiteľom priznáva právny poriadok Únie (zásada efektivity). ( 29 )

39. Pokiaľ ide o dodržanie zásady ekvivalencie, predpokladá to, že sporné pravidlo sa uplatňuje nezávisle od skutočnosti, či sú opravné prostriedky, ktoré majú podobný predmet a dôvody, založené na porušení práva Únie alebo na porušení vnútroštátneho práva. S cieľom preveriť, či bola dodržaná zásada ekvivalencie, prináleží vnútroštátnemu súdu, ktorý ako jediný priamo pozná vnútroštátne procesné náležitosti týkajúce sa opravných prostriedkov, aby preskúmal, či sú procesné náležitosti určené na zabezpečenie ochrany práv vo vnútroštátnom práve, ktoré osobám podliehajúcim jeho právomoci vyplývajú z práva Únie, v súlade s touto zásadou, a aby preskúmal tak predmet, ako aj zásadné črty údajne podobných vnútroštátnych opravných prostriedkov. Uvedený súd musí pritom skúmať podobnosť dotknutých opravných prostriedkov z pohľadu ich predmetu, príčiny a podstatných prvkov. Na určenie, či je vnútroštátne procesné ustanovenie menej výhodné, musí zohľadniť jeho postavenie v celom konaní, priebeh uvedeného konania a osobitosti týchto pravidiel. ( 30 )

40. Pokiaľ ide o uplatňovanie zásady efektivity, Súdny dvor tiež konštatoval, že každý prípad, v ktorom sa vynára otázka, či vnútroštátne procesné ustanovenie znemožňuje, alebo nadmerne sťažuje uplatňovanie práva Únie, sa musí skúmať s prihliadnutím na postavenie tohto ustanovenia v celom konaní, priebeh konania a jeho osobitosti na rôznych stupňoch vnútroštátnych súdov. Súdny dvor uviedol, že na tento účel treba v prípade potreby vziať do úvahy základné zásady vnútroštátneho súdneho systému, akými sú ochrana práva na obhajobu, zásada právnej istoty a zásada riadneho priebehu konania. ( 31 )

41. Súdny dvor navyše uznal, že určenie primeraných prekluzívnych lehôt na podanie opravného prostriedku je zlučiteľné s právom Únie. Podľa jeho judikatúry také lehoty nevedú k praktickej nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu výkonu práv priznaných právom Únie. ( 32 ) Súdny dvor tiež rozhodol, že vo vnútroštátnych právnych úpravách, ktoré patria do pôsobnosti práva Únie, sú to práve členské štáty, ktoré majú určiť lehoty, najmä vzhľadom na význam rozhodnutí, ktoré sa majú prijať, pre zúčastnené osoby, komplexnosť postupov a právnych predpisov, ktoré sa majú uplatniť, počet osôb, ktoré môžu byť dotknuté, a ďalšie verejné a súkromné záujmy, na ktoré treba prihliadnuť. ( 33 ) Súdny dvor navyše spresnil, že lehoty musia byť vecne dostatočné na prípravu a podanie účinného opravného prostriedku. ( 34 )

42. Súdny dvor tiež rozhodol o veciach týkajúcich sa prechodných ustanovení podobných prechodnému ustanoveniu, o aké ide vo veci samej. Konštatoval, že ak členské štáty skrátia lehotu, počas ktorej sa možno domáhať vrátenia súm vybratých v rozpore s právom Únie, podlieha to nielen podmienke, že nová stanovená lehota je primeraná, ale aj podmienke, že táto nová právna úprava obsahuje prechodný režim, ktorý dáva osobám k dispozícii dostatočnú lehotu na to, aby po jej prijatí mohli podať návrhy na vrátenie, ktoré by boli oprávnené predložiť podľa pôvodnej právnej úpravy. ( 35 )

43. Napokon podľa ustálenej judikatúry Súdnemu dvoru neprislúcha vyjadrovať sa k výkladu vnútroštátneho práva, pretože to je výlučne vecou vnútroštátneho súdu, ktorý v tomto prípade musí preskúmať, či príslušné ustanovenia vnútroštátnej právnej úpravy spĺňajú požiadavky ekvivalencie a efektívnosti. ( 36 ) Súdny dvor však pri rozhodovaní v prejudiciálnom konaní môže v prípade potreby poskytnúť objasnenia, ktoré majú vnútroštátny súd viesť pri jeho posúdení. ( 37 )

44. Po tomto stručnom opise všeobecných čŕt judikatúry týkajúcej sa zásad ekvivalencie a efektivity, tak ako sa uplatňujú na rôzne druhy lehôt, teraz rozoberiem špecifiká lehoty posudzovanej vo veci samej a následne overím, či táto lehota rešpektuje uvedené zásady práva Únie.

3. Analýza špecifík lehoty, o ktorú ide vo veci samej

45. Lehota, o ktorú ide vo veci samej, sa vyznačuje dvoma základnými znakmi, a to jednak jednomesačná dĺžka a jednak okamih, ktorým uvedená lehota začína plynúť, teda deň nasledujúci po dni uverejnenia zákona č. 1/2013 v Boletín Oficial del Estado (ďalej len „BOE“).

a) O dĺžke lehoty

46. Zastávam názor, že jednomesačná procesná lehota je postačujúca na podanie námietky proti výkonu rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou. Judikatúra Súdneho dvora podľa môjho názoru podporuje toto stanovisko. Súdny dvor totiž často pripustil kratšie – okrem iného štrnásťdňové a pätnásťdňové – procesné lehoty. Súdny dvor považoval pätnásťdňovú lehotu na účely žiadosti o priznanie postavenia utečenca v zrýchlenom konaní za dostatočnú na prípravu a podanie účinného opravného prostriedku. ( 38 ) Súdny dvor tiež považoval za primeranú štrnásťdňovú lehotu na napadnutie administratívnej sankcie za nezverejnenie účtovných dokladov obchodnej spoločnosti. ( 39 )

47. V dôsledku toho sa domnievam, že jednomesačná dĺžka ako taká nevyvoláva nijaké ťažkosti z hľadiska súladu štvrtého prechodného ustanovenia, o ktoré ide vo veci samej, so zásadami ekvivalencie a efektivity.

48. Treba však ešte preskúmať okamih, ktorým začína predmetná lehota plynúť.

b) O okamihu, ktorým začína lehota plynúť

49. Štvrté prechodné ustanovenie v odseku 2 druhom pododseku stanovuje, že lehota, o ktorú ide vo veci samej, začína plynúť dňom nasledujúcim po dni nadobudnutia účinnosti zákona č. 1/2013. V tejto súvislosti štvrté záverečné ustanovenie tohto zákona stanovuje, že tento zákon nadobúda účinnosť dňom jeho uverejnenia v BOE. Odsek 4 štvrtého prechodného ustanovenia navyše spresňuje, že toto uverejnenie „predstavuje úplné a platné oznámenie na účely doručovania a počítania lehôt stanovených v odsekoch 2 a 3 tohto [prechodného ustanovenia], pričom nie je potrebné v nijakom prípade vydať na tento účel výslovné rozhodnutie“.

50. Jednoduchšie povedané, to znamená, že španielsky zákonodarca označil uverejnenie zákona č. 1/2013 v BOE za rovnocenné procesnému doručeniu.

51. Je potrebné zdôrazniť, že práve skutočnosť, že lehota, o ktorú ide vo veci samej, začína plynúť od nasledujúceho dňa po uverejnení zákona č. 1/2013 v BOE, bez toho, aby bola oznámená povinným vo veci samej, vyvoláva v prejednávanom prípade problém z hľadiska zásad ekvivalencie a efektivity.

i) Dodržanie zásady ekvivalencie

52. BBVA a španielska vláda sa domnievajú, že nijaká okolnosť neumožňuje dospieť k záveru, že predmetná lehota je menej výhodná ako iné podobné lehoty v španielskom práve. Po prvé BBVA poukazuje na lehotu na podanie opravného prostriedku na Tribunal Constitucional (Ústavný súd) z dôvodu porušení základných práv, ktoré bezprostredne a priamo vyplývajú z rozhodnutí súdov. Táto lehota začína plynúť doručením súdneho rozhodnutia. Po druhé španielska vláda porovnáva lehotu, o ktorú ide v spore vo veci samej, s inými procesnými lehotami v španielskom práve, medzi ktoré patrí lehota na predloženie vyjadrenia k návrhu vo všeobecnom určovacom konaní, ktorá začína plynúť oznámením návrhu. ( 40 ) Komisia poukazuje na to, že výslovným cieľom lehoty, o ktorú ide vo veci samej, je umožniť prechodnú ochranu práv, ktoré spotrebiteľom priznáva smernica 93/13, v období medzi účinnosťou bývalého a nového zákona. V dôsledku toho pre práva založené na právnom poriadku Únie neplatia menej výhodné podmienky.

53. Tieto tvrdenia nepovažujem za presvedčivé. Lehoty, ktoré uvádzajú BBVA a španielska vláda, podľa môjho názoru nie sú podobné lehote, o ktorú ide v spore vo veci samej. Hoci však mám pochybnosti o súlade predmetnej lehoty so zásadou ekvivalencie, považujem za zložité určiť porovnateľné procesné lehoty, ktoré by mi umožnili s istotou dospieť k záveru, že štvrté prechodné ustanovenie, ktoré je založené na práve Únie, je menej výhodné ako iné podobné ustanovenia, ktoré majú v španielskom práve zabezpečiť ochranu obdobných práv osôb podliehajúcich súdnej právomoci, čo musí overiť vnútroštátny súd.

ii) Dodržanie zásady efektivity

54. Ako vysvetlím v nasledujúcich bodoch, viaceré aspekty mi naopak umožňujú domnievať sa, že lehota, o ktorú ide vo veci samej, znemožnila alebo nadmerne sťažila výkon práv priznaných smernicou 93/13.

55. V prvom rade zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že v španielskom procesnom práve nie je bežné, aby procesná lehota začala plynúť dňom uverejnenia v BOE, pokiaľ nejde o prvý opravný prostriedok proti všeobecne záväznému aktu. ( 41 ) Komisia poukazuje na to, že v prípade procesných aktov v prebiehajúcom konaní lehoty spravidla začínajú plynúť doručením jednotlivých oznámení zaslaných príslušným súdom, čo zaručuje, aby dotknutá osoba alebo jej právni zástupcovia mohli plne využiť lehoty. ( 42 )

56. Okrem toho pripomínam, že procesné lehoty posudzované Súdnym dvorom v jeho judikatúre sa odlišujú od prechodnej lehoty, o ktorú ide vo veci samej, keďže uvedené lehoty začínali plynúť konkrétnym procesným oznámením. ( 43 ) To znamená, že po doručení oznámenia, ktoré im bolo určené, mohli osoby podliehajúce súdnej právomoci alebo ich právni zástupcovia plne využiť lehotu na prípravu svojej obrany a na prijatie príslušných opatrení. Naopak, lehota, o ktorú ide vo veci samej, začína plynúť dňom nasledujúcim po dni uverejnenia zákona č. 1/2013, čo nezaručuje túto možnosť plne využiť lehotu, ktorá závisí od toho, či dotknuté osoby skutočne vedeli o existencii štvrtého prechodného ustanovenia.

57. V tejto súvislosti treba poukázať na to, že Súdny dvor sa už vyjadril v neprospech prekluzívnej lehoty v kontexte opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia tehotných pracovníčok pri práci ( 44 ), keďže uvedená lehota nezačínala plynúť doručením prepúšťacieho listu, ale jeho podaním na pošte. Kým teda tehotná žena mohla získať riadnu právnu radu a uplatniť svoje práva na súde, mohlo uplynúť niekoľko dní z tejto lehoty. ( 45 )

58. Považujem teda za jasné, že lehota, o ktorú ide vo veci samej, mohla mať za následok, že veľká časť tejto lehoty, či dokonca celá táto lehota, ako je to vo veci samej, uplynula bez toho, aby spotrebitelia mohli získať riadnu právnu radu alebo prijať opatrenia potrebné na ochranu svojich záujmov.

59. V druhom rade zo spisu tiež vyplýva, že v španielskom právnom poriadku je na podanie námietky proti uzneseniu o nariadení výkonu rozhodnutia nevyhnutná účasť advokáta a právneho zástupcu. ( 46 ) Komisia však poukazuje na to, že takmer vo všetkých konaniach o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou sa výkon rozhodnutia vedie bez toho, aby sa povinní zúčastnili na konaní alebo podali námietku. Zložitá finančná situácia, v ktorej sa tieto osoby nachádzajú, ťažkosti spojené s námietkami proti výkonu rozhodnutia a trovy konania o výkone rozhodnutia sú okolnosťami, ktoré sú v neprospech spotrebiteľov, ktorí sa vo všeobecnosti nezúčastňujú na tomto konaní. ( 47 ) Za týchto okolností považujem za nesporné, že dotknutí spotrebitelia boli vo všeobecnosti značne vystavení riziku, že nebudú môcť podať námietku proti výkonu rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou. Podľa môjho názoru toto riziko súvisí buď s potenciálne odradzujúcimi nákladmi spojenými s námietkou (povinnosť mať advokáta a právneho zástupcu), alebo s tým, že títo spotrebitelia nepoznali svoje práva, lebo sa nedozvedeli o uverejnení zákona č. 1/2013 a štvrtého prechodného ustanovenia ( 48 ), alebo – ak sa o ňom dozvedeli – bolo to neskoro, keď mimoriadna lehota už začala plynúť.

60. V tejto súvislosti pripomínam, že Súdny dvor uviedol, že situácia, ktorá sa vyznačuje vysokým stupňom právnej neistoty, môže byť porušením zásady efektivity, pričom zdôraznil, že je nevyhnutné, aby sa lehoty dali určiť s primeraným stupňom určitosti. ( 49 ) Vo veci samej pritom skutočnosť, že prechodná lehota začala plynúť od nasledujúceho dňa po uverejnení zákona č. 1/2013 v BOE, spôsobila – ako som uviedol v bodoch 58 až 60 týchto návrhov – veľmi vysoký stupeň právnej neistoty pre povinných vo veci samej, čo považujem za neprípustné v oblasti, akou je oblasť ochrany spotrebiteľa. Podľa môjho názoru táto lehota nebola primeraná na prípravu a podanie účinného opravného prostriedku.

61. V poslednom rade, ako som pripomenul v bode 41 týchto návrhov, vo vnútroštátnych právnych úpravách, ktoré patria do pôsobnosti práva Únie, sú to práve členské štáty, ktoré majú určiť lehoty, najmä vzhľadom na význam rozhodnutí, ktoré sa majú prijať, pre zúčastnené osoby, komplexnosť postupov a právnych predpisov, ktoré sa majú uplatniť, počet osôb, ktoré môžu byť dotknuté, a ďalšie verejné a súkromné záujmy, na ktoré treba prihliadnuť. ( 50 )

62. Pokiaľ ide po prvé o význam rozhodnutí, ktoré sa majú prijať, pre zúčastnené osoby, považujem za zrejmé, že – vzhľadom na to, že tieto rozhodnutia môžu viesť k nezvratnej strate ich nehnuteľností – ich význam pre dotknutých spotrebiteľov je mimoriadne veľký. ( 51 )

63. Čo sa týka po druhé komplexnosti postupov a právnych predpisov, ktoré sa majú uplatniť, tiež je zrejmé, že vzájomný vzťah medzi konaním o výkone rozhodnutia, určovacím konaním a právnou úpravou upravujúcou hypotéku tvorí veľmi zložitý právny rámec, a to najmä pre spotrebiteľov.

64. Pokiaľ ide po tretie o počet osôb, ktoré môžu byť dotknuté štvrtým prechodným ustanovením, z pripomienok povinných vo veci samej a Komisie vyplýva, že v čase nadobudnutia účinnosti zákona č. 1/2013 sa viedli státisíce konaní o výkone rozhodnutia. Komisia, ktorá cituje údaje pochádzajúce zo správy Consejo General del Poder Judicial (španielska Generálna rada súdnej moci), zdôrazňuje, že v roku 2013 bolo začatých 82680 konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou. ( 52 )

65. Možno sa teda na základe všetkých vyššie uvedených úvah ešte domnievať, že lehota, o ktorú ide vo veci samej, je primeranou lehotou? Dovoľte mi zapochybovať o tom.

66. Zastávam názor, že v posudzovanom procesnom kontexte je v záujme primeraného a účinného výkonu práv, ktoré spotrebiteľom priznáva smernica 93/13, nevyhnutné, aby španielsky zákonodarca stanovil primeranú lehotu umožňujúcu spotrebiteľom namietať proti výkonu rozhodnutia, a tým zabrániť uplatňovaniu nekalých podmienok. Som presvedčený, že štvrté prechodné ustanovenie, o ktoré ide v spore vo veci samej, nedosiahlo tento cieľ.

67. Dospel som preto k záveru, že lehotu, o ktorú ide vo veci samej, nemožno považovať za primeranú a že táto lehota nadmerne sťažila účinný výkon práv priznaných smernicou 93/13 v konečnom dôsledku preto, lebo začala plynúť od nasledujúceho dňa po uverejnení zákona č. 1/2013.

4. Záverečné úvahy

68. Považujem za dôležité najskôr pripomenúť, že systém ochrany zavedený smernicou 93/13 vychádza z myšlienky, že spotrebiteľ sa v porovnaní s predajcom alebo dodávateľom nachádza v znevýhodnenom postavení, pokiaľ ide o vyjednávaciu silu, ako aj o úroveň informovanosti. ( 53 )

69. S cieľom zaručiť ochranu sledovanú smernicou 93/13 Súdny dvor už viackrát zdôraznil, že takéto nerovné postavenie spotrebiteľa a predajcu alebo dodávateľa môže byť kompenzované iba pozitívnym zásahom, vonkajším vo vzťahu k samotným zmluvným stranám. ( 54 ) Tento pozitívny zásah zahŕňa najmä preskúmanie existencie nekalých podmienok príslušným súdom ex offo.

70. Pred vyhlásením rozsudku Aziz ( 55 ) v španielskom konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou také preskúmanie neexistovalo. Ako vyplýva z bodov 31 a 32 týchto návrhov, v nadväznosti na tento rozsudok získal súd oprávnenie ex offo prihliadnuť na existenciu takých podmienok. ( 56 ) Hoci je však toto preskúmanie ex offo potrebné, nepostačuje na zabezpečenie úplnej a účinnej ochrany práv, ktoré spotrebiteľom priznáva smernica 93/13. Tak ako Komisia som teda presvedčený, že pozitívny zásah, vonkajší vo vzťahu k samotným zmluvným stranám, musí zahŕňať aj dostatočné lehoty umožňujúce spotrebiteľom účinne uplatniť svoje práva.

71. Tiež poznamenávam, že v oblasti spotrebiteľského práva sú zásady ekvivalencie a efektivity ako obmedzenia procesnej autonómie členských štátov mimoriadne dôležité, takže Súdny dvor musí dbať na ich prísne dodržiavanie.

72. Napokon považujem za zrejmé, že prechodné ustanovenie, ktoré pre spotrebiteľov stanovuje mimoriadnu prekluzívnu lehotu, ktorá začína plynúť od nasledujúceho dňa po uverejnení zákona v úradnom vestníku dotknutého členského štátu, nezodpovedá povinnosti oboznámiť spotrebiteľov s možnosťou podať námietku založenú na nekalej povahe zmluvných podmienok, na ktorých je založený výkon rozhodnutia. Domnievam sa teda, že je nevyhnutné, aby spotrebitelia boli osobne informovaní o lehote, ktorú môžu využiť na to, aby získali riadnu právnu radu a prijali opatrenia potrebné na ochranu práv priznaných smernicou 93/13. ( 57 ) V tejto súvislosti pripomínam, že v oblasti ochrany spotrebiteľa nemožno uplatniť zásadu ignorantia iuris nocet, resp. ju možno uplatniť len s úpravami. ( 58 )

73. Všetky tieto úvahy svedčia v prospech lehoty, ktorá by sa mala osobne oznámiť dotknutým osobám. Inak povedané, vada doručovania účastníkom konania by sa mala napraviť tým istým spôsobom, aký sa vo vnútroštátnom práve používa na upovedomenie povinných o existencii konania o výkone rozhodnutia začatého proti nim. Tak ako Komisia sa teda domnievam, že španielsky zákonodarca mal stanoviť, že všetci povinní v takých konaniach o výkone rozhodnutia majú byť upovedomení o možnosti podať mimoriadnu námietku v lehote jedného mesiaca od tohto upovedomenia. Toto upovedomenie mohli vykonať súdy, ktoré majú právomoc rozhodovať v konaniach o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou, a to buď prostredníctvom právnych zástupcov povinných, alebo zaslaním oznámenia na adresu bydliska povinných, ak sa povinní počas konania o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou nezúčastnili na konaní.

74. V dôsledku toho vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti zastávam názor, že so zreteľom na zásadu efektivity články 6 a 7 smernice 93/13 bránia vnútroštátnemu prechodnému ustanoveniu, o aké ide vo veci samej, ktoré stanovuje pre spotrebiteľov jednomesačnú prekluzívnu lehotu, ktorá sa počíta odo dňa nasledujúceho po dni uverejnenia zákona, ktorého súčasťou je toto ustanovenie, na podanie námietky založenej na nekalej povahe zmluvných podmienok v prebiehajúcom konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou.

V – Návrh

75. Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálnu otázku, ktorú položil Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell, takto: So zreteľom na zásadu efektivity články 6 a 7 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách bránia vnútroštátnemu prechodnému ustanoveniu, o aké ide vo veci samej, ktoré stanovuje pre spotrebiteľov jednomesačnú prekluzívnu lehotu, ktorá sa počíta odo dňa nasledujúceho po dni uverejnenia zákona, ktorého súčasťou je toto ustanovenie, na podanie námietky založenej na nekalej povahe zmluvných podmienok v prebiehajúcom konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou.

( 1 ) Jazyk prednesu: francúzština.

( 2 ) C‑415/11, EU:C:2013:164.

( 3 ) Smernica Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288).

( 4 ) BOE č. 89 zo 14. apríla 1998, s. 12304.

( 5 ) BOE č. 287 z 30. novembra 2007, s. 49181.

( 6 ) BOE č. 116 z 15. mája 2013, s. 36373.

( 7 ) BOE č. 7 z 8. januára 2000, s. 575.

( 8 ) BOE č. 155 z 29. júna 2013, s. 48767.

( 9 ) C‑473/00, EU:C:2002:705.

( 10 ) C‑415/11, EU:C:2013:164.

( 11 ) C‑415/11, EU:C:2013:164.

( 12 ) Rozsudok Inter-Environnement Wallonie a Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, bod 35).

( 13 ) Pozri najmä rozsudok Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557; bod 32).

( 14 ) Pozri najmä rozsudky Krüger (C‑334/95, EU:C:1997:378, body 22 a 23), Byankov (C‑249/11, EU:C:2012:608, bod 57), ako aj Efir (C‑19/12, EU:C:2013:148, bod 19).

( 15 ) Pozri v tomto zmysle najmä rozsudky Redmond (83/78, EU:C:1978:214, bod 26) a Byankov (C‑249/11, EU:C:2012:608, bod 58).

( 16 ) Napríklad notárske zápisnice alebo nástroje týkajúce sa obchodných zmlúv, akými sú bankové zmluvy.

( 17 ) C‑415/11, EU:C:2013:164. Pripomínam, že v tomto rozsudku Súdny dvor konštatoval, že smernica 93/13 „sa má vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu…, ktorá tým, že v konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou nestanovuje možnosť vzniesť námietky voči nekalej povahe zmluvnej podmienky, na základe ktorej bol vydaný exekučný titul, znemožňuje súdu rozhodujúcemu v určovacom konaní, ktorý je príslušný na posúdenie nekalej povahy tejto podmienky, prijať predbežné opatrenia, najmä tie, ktoré vedú k prerušeniu uvedeného konania o výkone rozhodnutia, hoci prijatie týchto opatrení je potrebné na zabezpečenie plnej účinnosti jeho konečného rozhodnutia“.

( 18 ) Pozri odôvodnenia 13 a 16 zákona č. 1/2013.

( 19 ) Pozri článok 552 ods. 1 LEC. Tento článok patrí medzi všeobecné ustanovenia uplatniteľné na každé konanie o výkone rozhodnutia. Preskúmanie súdom ex offo sa teda týka tak všeobecných konaní o výkone rozhodnutia, ako aj konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou. Netreba však zabúdať na to, že prvý odsek štvrtého prechodného ustanovenia stanovuje, že zmeny LEC zavedené uvedeným zákonom sa uplatňujú na konania o výkone rozhodnutia začaté v čase nadobudnutia jeho účinnosti iba vo vzťahu k opatreniam na výkon rozhodnutia, ktoré sa ešte majú prijať. Podľa Komisie zo španielskych právnych predpisov jasne nevyplýva, či v neskorších fázach konania o výkone rozhodnutia (napríklad v čase prípravy dražby alebo vypratania) je stále možné vykonať také preskúmanie nekalých podmienok ex offo. Pozri vec Banco Primus (C‑421/14), v konaní pred Súdnym dvorom, v ktorej ide o podobnú otázku.

( 20 ) Pokiaľ ide o konanie o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou, pozri článok 695 ods. 1 bod 4 LEC. Čo sa týka všeobecného konania o výkone rozhodnutia, pozri článok 557 ods. 1 bod 7 LEC. Príkladom zmluvnej podmienky, ktorá je základom výkonu rozhodnutia, je ustanovenie o predčasnej splatnosti, tzv. klauzula „splatnosti dlžného zostatku“ uvedená v poistke týkajúcej sa osobného úveru.

( 21 ) Pozri najmä CORDERO LOBATO, E.: Control judicial sobre cláusulas abusivas y ejecuciones hipotecarias. In: Revista Aranzadi Doctrinal, 2, 2013, s. 205 až 212, a SÁNCHEZ GONZÁLEZ, M. P., in Revista de Derecho Comunitario Europeo, 2013, s. 327 až 344.

( 22 ) Pozri článok 695 ods. 1 bod 4 LEC.

( 23 ) Zákon č. 1/2013 však nestanovil pre súd rozhodujúci v určovacom konaní možnosť dočasne prerušiť konanie o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou až do vyhlásenia jeho rozhodnutia, ktorým určí, že podmienky exekučného titulu, na ktorých je založený výkon rozhodnutia, sú nekalé. Článok 698 LEC, ktorý nebol zmenený ani doplnený zákonom č. 1/2013, totiž stanovuje, že „o akejkoľvek námietke, ktorú dlžník, držiteľ v postavení tretej osoby alebo akákoľvek dotknutá osoba môžu podať a ktorá nie je zahrnutá v prechádzajúcich článkoch, vrátane tých, ktoré sa týkajú neplatnosti titulu alebo splatnosti, určitosti, zániku alebo výšky dlhu, sa rozhodne v príslušnom rozsudku bez toho, aby to viedlo k prerušeniu alebo predĺženiu súdneho konania o výkone rozhodnutia upraveného v tejto kapitole“. Konečný príklep nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou tretej osobe je teda vždy nezvratný s výnimkou výnimočného prípadu, keď tento spotrebiteľ uskutočnil predbežný zápis návrhu na zrušenie hypotéky ešte pred zápisom poznámky na okraji o vydaní osvedčenia o ťarchách. Pozri rozsudky Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, body 55 až 59), ako aj Sánchez Morcillo a Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099, bod 42). V tejto súvislosti Súdny dvor konštatoval, že „bez takejto možnosti [prerušenia konania] by vo všetkých prípadoch, v ktorých sa… uskutočnil výkon rozhodnutia týkajúci sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou ešte predtým, než súd rozhodujúci v určovacom konaní vydá rozhodnutie o vyhlásení nekalej povahy zmluvnej podmienky tvoriacej základ hypotéky, a teda vyhlási konanie o výkone rozhodnutia za neplatné, takéto rozhodnutie mohlo uvedenému spotrebiteľovi zabezpečiť iba ochranu a posteriori výlučne formou odškodnenia, čo by bolo len čiastočným a nedostatočným riešením, ktoré nie je primeraným ani účinným prostriedkom na zabránenie uplatňovaniu takejto podmienky – čo je v rozpore s tým, čo stanovuje článok 7 ods. 1 smernice 93/13“. Pozri rozsudok Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, bod 60), ako aj návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci Aziz (EU:C:2012:700, bod 50). Pozri tiež rozsudok Sánchez Morcillo a Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099, bod 50). Podľa niektorých autorov rozhodnutie španielskeho zákonodarcu nepriznať možnosť prerušiť konanie súdu rozhodujúcemu v určovacom konaní, ale súdu rozhodujúcemu o výkone rozhodnutia, súvisí s rešpektovaním účelu konania o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou. Pozri najmä BENALOCHE PALAO, J.: Cláusulas abusivas y suspensión de la ejecución hipotecaria: una práctica equivocada. In: La Ley, 2014, č. 86, s. 1 až 6.

( 24 ) Pozri článok 556 ods. 1 LEC.

( 25 ) Článok 695 ods. 1 bod 4 LEC sa týka „nekal[ej] povah[y] zmluvnej podmienky, ktorá je základom výkonu rozhodnutia alebo ktorá určuje vymáhateľnú sumu“.

( 26 ) C‑415/11, EU:C:2013:164.

( 27 ) Pozri najmä rozsudok Kempter (C‑2/06, EU:C:2008:78, bod 35 a citovanú judikatúru).

( 28 ) Konania o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou skončené pred nadobudnutím účinnosti zákona č. 1/2013 nepatria do pôsobnosti tohto zákona. Štvrté prechodné ustanovenie totiž stanovuje, že toto ustanovenie sa uplatní „na každé konanie o výkone rozhodnutia, ktoré nebolo zavŕšené odovzdaním nehnuteľnosti do držby nadobúdateľa“. Súdny dvor konštatoval, že vzhľadom na zásady právnej istoty a právnej sily rozhodnutej veci, na ktorých je založený vnútroštátny súdny systém, ich prípadná protiprávnosť v zásade nemôže odôvodniť obnovu konania. Pozri v tomto zmysle rozsudky Eco Swiss (C‑126/97, EU:C:1999:269, body 46 a 47), ako aj Kapferer (C‑234/04, EU:C:2006:178, bod 21): „Právo [Únie] neprikazuje vnútroštátnemu súdu, aby neuplatnil vnútroštátne procesné normy, na základe ktorých získava rozhodnutie právoplatnosť, aj keby to umožnilo napraviť porušenie práva [Únie] predmetným rozhodnutím“. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že právo Únie ukladá členským štátom povinnosť nahradiť jednotlivcom akúkoľvek škodu spôsobenú porušením práva Únie, za ktoré členské štáty zodpovedajú. Pozri tiež rozsudok Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, bod 59).

( 29 ) Pozri najmä rozsudky Rewe Zentralfinanz a Rewe Zentral (33/76, EU:C:1976:188, bod 5), Peterbroeck (C‑312/93, EU:C:1995:437, bod 12), ako aj Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, body 44 až 46). Pozri tiež rozsudky Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, bod 50) a Barclays Bank (C‑280/13, EU:C:2014:279, bod 37).

( 30 ) Pozri najmä rozsudok Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, bod 90).

( 31 ) Rozsudky Peterbroeck (C‑312/93, EU:C:1995:437, bod 14) a Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, bod 39).

( 32 ) Pozri rozsudky Rewe‑Zentralfinanz a Rewe‑Zentral (33/76, EU:C:1976:188, bod 5), Marks & Spencer (C‑62/00, EU:C:2002:435, bod 35), Grundig Italiana (C‑255/00, EU:C:2002:525, bod 34), ako aj Kempter (C‑2/06, EU:C:2008:78, bod 35).

( 33 ) Pozri v tomto zmysle rozsudky Sopropé (C‑349/07, EU:C:2008:746, bod 40) a Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, bod 48).

( 34 ) Pozri rozsudky Samba Diouf (C‑69/10, EU:C:2011:524, bod 66) a Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, bod 80).

( 35 ) Pozri rozsudky Marks & Spencer (C‑62/00, EU:C:2002:435, bod 38), Grundig Italiana (C‑255/00, EU:C:2002:525, bod 37) a Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation (C‑362/12, EU:C:2013:834, bod 37).

( 36 ) Pozri rozsudky Angelidaki a i. (C‑378/07 až C‑380/07, EU:C:2009:250, bod 163), ako aj Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, bod 49).

( 37 ) Pozri rozsudky Haim (C‑424/97, EU:C:2000:357, bod 58), Marrosu a Sardino (C‑53/04, EU:C:2006:517, bod 54), Vassallo (C‑180/04, EU:C:2006:518, bod 39), ako aj Fiamingo a i. (C‑362/13, C‑363/13 a C‑407/13, EU:C:2014:2044, bod 66).

( 38 ) Pozri rozsudok Samba Diouf (C‑69/10, EU:C:2011:524, body 67 a 68).

( 39 ) Pozri rozsudok Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, bod 81). Vo veci týkajúcej sa lehoty na podanie odporu v konaní o platobnom rozkaze po oznámení platobného rozkazu uznesením príslušného vnútroštátneho súdu však Súdny dvor konštatoval, že dvadsaťdňová lehota stanovená na to, aby spotrebiteľ mohol podať odpor, je „mimoriadne krátk[a]“. Pozri rozsudok Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 54). Pozri tiež PÓŁTORAK, N.: European Union Rights in National Courts. Wolters Kluwer, 2015, s. 266.

( 40 ) Pozri článok 404 LEC.

( 41 ) V tejto súvislosti Komisia uvádza porovnanie s pravidlami článku 263 posledného odseku ZFEÚ, ako aj článku 50 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.

( 42 ) Článok 133 ods. 1 LEC stanovuje, že „lehoty začínajú plynúť dňom nasledujúcim po dni uskutočnenia oznamovacieho úkonu, s ktorým zákon spája začiatok lehoty, a započítava sa do nich posledný deň lehoty, ktorý sa končí o polnoci“. Články 149 LEC až 168 LEC, ktoré sa týkajú súdnych oznamovacích úkonov, stanovujú, že procesné oznámenia sa doručujú zástupcom účastníkov konania alebo účastníkom konania, ak účastníci konania nie sú zastúpení, alebo zaslaním oznámenia na adresu bydliska, ak ide o prvú výzvu alebo predvolanie (článok 155 LEC). Ak nie je možné určiť bydlisko odporcu, možno vykonať oznámenie vyhláškou (článok 164 LEC), čo má výnimočnú povahu. Toto ustanovenie spresňuje, že „na návrh účastníka konania a na jeho náklady sa oznámenie uverejní v úradnom vestníku provincie alebo autonómnej oblasti, v [BOE] alebo v denníku s celoštátnou alebo provinčnou pôsobnosťou“.

( 43 ) Pozri rozsudky Samba Diouf (C‑69/10, EU:C:2011:524, body 67 a 68), Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, bod 81), ako aj Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 54).

( 44 ) Smernica Rady 92/85/EHS z 19. októbra 1992 o zavedení opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci tehotných pracovníčok a pracovníčok krátko po pôrode alebo dojčiacich pracovníčok (desiata samostatná smernica v zmysle článku 16 ods. 1 smernice 89/391/EHS) (Ú. v. ES L 348, s. 1; Mim. vyd. 05/002, s. 110).

( 45 ) Pozri rozsudok Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, body 62 až 65). V tejto veci sa Súdny dvor vyjadril v neprospech uvedenej prekluzívnej lehoty najmä vzhľadom na situáciu, v ktorej sa nachádza žena na začiatku tehotenstva.

( 46 ) Pozri články 23 LEC a 31 LEC. Pokiaľ ide o demonštratívny zoznam okolností, ktoré sa majú vziať do úvahy pri rozhodovaní o súlade danej lehoty so zásadou efektivity, pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Ruiz-Jarabo Colomer vo veci Recheio – Cash & Carry (C‑30/02, EU:C:2003:666, body 29 a 32).

( 47 ) Toto riziko potvrdzujú štatistiky, ktoré Komisia uviedla vo svojich písomných pripomienkach. Podľa týchto údajov sa totiž po nadobudnutí účinnosti zákona č. 1/2013 povinní zúčastnili na konaní a podali námietky len v 19,79 % konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou. Pred prijatím tohto zákona bol tento podiel nižší ako 5 % [údaje útvaru Consejo General del Poder Judicial (Všeobecná rada súdnej moci) pre súdne štatistiky]. Komisia zdôrazňuje, že tieto údaje sú čiastkové. Hoci totiž tabuľka ministerstva spravodlivosti nezahŕňa určité autonómne oblasti (Andalúzia, Baskicko, Kanárske ostrovy, Katalánsko, Madrid, Navarra a Valencia), poskytuje predstavu o obmedzenom počte konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou, v ktorých bola podaná námietka. V roku 2013 boli podané námietky v 19,79 % prebiehajúcich konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou (3826 námietok na 19330 prebiehajúcich konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou), v roku 2012 to bolo 4,92 % (1078 námietok na 21896 konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou) a v roku 2001 to bolo 3,84 % (700 námietok na 18201 konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou).

( 48 ) Pozri rozsudok Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 54).

( 49 ) Pozri najmä rozsudok Danske Slagterier (C‑445/06, EU:C:2009:178, bod 33).

( 50 ) Pozri v tomto zmysle rozsudky Sopropé (C‑349/07, EU:C:2008:746, bod 40) a Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, bod 48).

( 51 ) Nehnuteľnosťou dotknutou v spore vo veci samej je parkovacie miesto. Na pojednávaní však povinní vo veci samej uviedli, že nemohli namietať proti konaniu o výkone rozhodnutia týkajúceho sa ich bytu, lebo toto konanie o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou sa uskutočnilo pred nadobudnutím účinnosti zákona č. 1/2013. Pokiaľ ide o ich parkovacie miesto, ako vyplýva z bodu 35 týchto návrhov, námietka založená na nekalej povahe zmluvných podmienok, novom dôvode námietok stanovenom uvedeným zákonom, bola podaná po uplynutí lehoty.

( 52 ) Pokiaľ ide o predchádzajúce roky, v tejto správe je uvedených 91622 konaní o výkone rozhodnutia týkajúceho sa nehnuteľnosti zaťaženej hypotékou v roku 2012, 77854 takých konaní v roku 2011, 96636 takých konaní v roku 2010 a 93319 takých konaní v roku 2009.

( 53 ) Pozri rozsudky Océano Grupo Editorial a Salvat Editores (C‑240/98 až C‑244/98, EU:C:2000:346, bod 25), Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, bod 25), Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, bod 29), Barclays Bank (C‑280/13, EU:C:2014:279, bod 32), Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, bod 44), ako aj Sánchez Morcillo a Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099, bod 22).

( 54 ) Pozri rozsudky Océano Grupo Editorial a Salvat Editores (C‑240/98 až C‑244/98, EU:C:2000:346, bod 27), Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, bod 26), Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, bod 31), ako aj Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 41).

( 55 ) C‑415/11, EU:C:2013:164.

( 56 ) Pozri tiež článok 27 zákona 3/2014 z 27. marca 2014, ktorým sa mení a dopĺňa prepracované znenie všeobecného zákona o ochrane spotrebiteľov a užívateľov a ďalších doplňujúcich zákonov (Ley 3/2014, de 27 de marzo, por la que se modifica el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias).

( 57 ) Pozri analogicky rozsudky RWE Vertrieb (C‑92/11, EU:C:2013:180) a Invitel (C‑472/10, EU:C:2012:242, bod 29).

( 58 ) Pozri MIKŁASZEWICZ, P.: Obowiązki informacyjne w umowach z udziałem konsumentów na tle prawa Unii europejskiej. Wolters Kluwer Polska, 2008, s. 46, 185, 272 a 317.