28

Za týchto podmienok Ustavno sodišče (Ústavný súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Majú sa článok 123 ZFEÚ a článok 21 [protokolu o ESCB a ECB] vykladať v tom zmysle, že zakazujú, aby národná centrálna banka, ktorá je členom Európskeho systému centrálnych bánk [ESCB], bola povinná z vlastných zdrojov nahradiť škodu bývalým majiteľom zrušených finančných nástrojov, o ktorých zrušení rozhodla v rámci výkonu svojej zákonom priznanej právomoci prijímať mimoriadne opatrenia vo verejnom záujme s cieľom predísť ohrozeniu stability finančného systému, v prípade, že v rámci neskorších súdnych konaní vyjde najavo, že národná centrálna banka zrušila uvedené finančné nástroje v rozpore so zásadou, podľa ktorej sa žiadny majiteľ finančných nástrojov nesmie v dôsledku mimoriadneho opatrenia dostať do nepriaznivejšej situácie, než v akej by sa nachádzal, ak by sa predmetné opatrenie neprijalo, pokiaľ národná centrálna banka v tejto súvislosti zodpovedá [na jednej strane] za škodu, ktorú bolo možné predvídať na základe skutkového stavu a okolností zrejmých v čase rozhodovania centrálnej banky, ktorých si táto banka bola vedomá, alebo si ich mala byť vedomá, a [na druhej strane] za škodu spôsobenú postupom osôb, ktoré konali pri výkone uvedených právomocí centrálnej banky na základe poverenia tejto centrálnej banky, pričom však tieto osoby nekonali za daných okolností, vzhľadom na skutkový stav a okolnosti, ktoré im v súlade so zverenými právomocami boli známe, alebo im mali byť známe, s náležitou odbornou starostlivosťou? 2. Majú sa článok 123 ZFEÚ a článok 21 [protokolu o ESCB a ECB] vykladať v tom zmysle, že zakazujú, aby národná centrálna banka, ktorá je členom ESCB, hradila z vlastných zdrojov osobitné peňažné náhrady časti bývalých majiteľov zrušených finančných nástrojov (na základe kritéria majetkových pomerov), a to v dôsledku zrušenia finančných nástrojov, o ktorom rozhodla v rámci výkonu svojej zákonom priznanej právomoci prijímať mimoriadne opatrenia vo verejnom záujme s cieľom predísť ohrozeniu stability finančného systému, v prípade, že na vznik nároku na náhradu škody za daných okolností postačuje samotné zrušenie dotknutého finančného nástroja, pričom nie je relevantné, či došlo k porušeniu zásady, podľa ktorej sa žiadny majiteľ finančných nástrojov nesmie v dôsledku mimoriadneho opatrenia dostať do nepriaznivejšej situácie, než v akej by sa nachádzal, ak by sa toto mimoriadne opatrenie neprijalo? 3. Majú sa článok 130 ZFEÚ a článok 7 [protokolu o ESCB a ECB] vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby sa národnej centrálnej banke uložila povinnosť zaplatiť náhradu škody, ktorá vznikla v dôsledku výkonu jej zákonných právomocí, a to vo výške, ktorá by mohla ohroziť schopnosť tejto banky účinne plniť svoje povinnosti? Sú v tejto súvislosti na účely konštatovania, či došlo k porušeniu zásady finančnej nezávislosti národnej centrálnej banky, relevantné zákonné podmienky, ktorých splnenie vedie k vyvodeniu vyššie uvedenej zodpovednosti? 4. Majú sa články 53 až 62 smernice 2013/36 alebo články 44 až 52 smernice 2006/48, ktorými sa poskytuje ochrana dôverného charakteru informácií, ktoré banka získala alebo ktoré vznikli v rámci prudenciálneho dohľadu nad bankami, vykladať v tom zmysle, že uvedené dve smernice poskytujú ochranu aj vo vzťahu k dôvernému charakteru informácií, ktoré banka získala alebo ktoré vznikli v rámci vykonávania opatrení určených na záchranu bánk s cieľom zabezpečiť stabilitu finančného systému v čase, keď riziká pre solventnosť a likviditu bánk nebolo možné odstrániť prostredníctvom obvyklých opatrení prudenciálneho dohľadu, pričom uvedené opatrenia sa v každom prípade považovali za reorganizačné opatrenia v zmysle smernice 2001/24? 5. V prípade kladnej odpovede na štvrtú otázku, majú sa články 53 až 62 smernice 2013/36 alebo články 44 až 52 smernice 2006/48 týkajúce sa ochrany dôverných informácií, ktoré banka získala alebo ktoré vznikli v rámci prudenciálneho dohľadu, vykladať v tom zmysle, že na účely ochrany, ktorú uvedené smernice poskytujú, je relevantná neskoršia smernica 2013/36, a to aj v prípade dôverných informácií, ktoré banka získala alebo ktoré vznikli počas účinnosti smernice 2006/48, a aj v prípade, že takéto informácie sa zverejnili počas účinnosti smernice 2013/36? 6. V prípade kladnej odpovede na štvrtú otázku, má sa článok 53 ods. 1 prvý pododsek smernice 2013/36 (a článok 44 ods. 1 prvý pododsek smernice 2006/48, v závislosti od odpovede na predchádzajúcu otázku) vykladať v tom zmysle, že dôverný charakter vyžadujúci povinnosť dodržiavať služobné tajomstvo stratili informácie, ktoré má národná centrálna banka ako orgán dohľadu a ktoré sa zverejnili v konkrétnom čase nasledujúcom po ich vzniku, alebo informácie, ktoré by mohli predstavovať služobné tajomstvo, sú však aspoň päť rokov staré a z tohto dôvodu sa v zásade predpokladá, že v dôsledku uplynutia času ide o zastarané informácie, ktoré stratili svoj dôverný charakter? Závisí zachovanie dôverného charakteru zastaraných informácií starých aspoň päť rokov od otázky, či ich dôverný charakter možno odôvodniť na základe iných dôvodov, než je obchodná situácia bánk podliehajúcich dohľadu alebo iných spoločností? 7. V prípade kladnej odpovede na štvrtú otázku, má sa článok 53 ods. 1 tretí pododsek smernice 2013/36 (a článok 44 ods. 1 tretí pododsek smernice 2006/48, v závislosti od odpovede na piatu otázku) vykladať v tom zmysle, že dôverné dokumenty, ktoré sa netýkajú tretích strán v minulosti zapojených do pokusov o záchranu úverovej inštitúcie a ktoré sú právne relevantné na účely rozhodnutia súdu v občianskoprávnom konaní o náhradu škody začatom voči orgánu príslušnému pre prudenciálny dohľad, možno ešte pred začatím súdneho konania automaticky poskytnúť všetkým potenciálnym žalobcom a ich právnym zástupcom, a to bez začatia osobitného konania na účely rozhodnutia o zákonnosti sprístupnenia každého jedného dokumentu konkrétnemu oprávnenému subjektu a bez vyvažovaniu dotknutých záujmov v každom jednotlivom prípade, vrátane prípadu, že ide o informácie o úverových inštitúciách, ktoré nie sú v konkurze alebo nútenej likvidácii, ale ktoré mali naopak prospech z pomoci štátu poskytnutej v rámci konania, počas ktorého došlo k zrušeniu finančných nástrojov akcionárov a podriadených veriteľov úverových inštitúcií? 8. V prípade kladnej odpovede na štvrtú otázku, má sa článok 53 ods. 1 druhý pododsek smernice 2013/36 (a článok 44 ods. 1 druhý pododsek smernice 2006/48, v závislosti od odpovede na piatu otázku) vykladať v tom zmysle, že umožňuje zverejňovať na internete všeobecne dostupným spôsobom dôverné dokumenty alebo zhrnutia takýchto dokumentov, ktoré sa netýkajú tretích strán v minulosti zapojených do pokusov o záchranu úverovej inštitúcie a ktoré sú právne relevantné na účely rozhodnutia súdu v občianskoprávnom konaní o náhradu škody začatom voči orgánu príslušnému pre prudenciálny dohľad, a to v prípade, že ide o informácie vzťahujúce sa na úverové inštitúcie, ktoré nie sú v konkurze alebo nútenej likvidácii, ale ktoré mali naopak prospech z pomoci štátu poskytnutej v rámci konania, počas ktorého došlo k zrušeniu finančných nástrojov akcionárov a podriadených veriteľov úverových inštitúcií, v každom prípade za predpokladu stanovenia požiadavky, aby sa pri takomto zverejňovaní na internete skryli všetky dôverné informácie?“