Nevyžaduje sa, aby sa v odôvodnení špecifikovali všetky príslušné skutkové a právne okolnosti, keďže otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky článku 296 ZFEÚ a článku 41 ods. 2 písm. c) Charty, sa má posudzovať nielen podľa jeho znenia, ale aj podľa jeho kontextu, ako aj z celkového pohľadu právnych noriem, ktoré upravujú dotknutú oblasť. Preto na jednej strane akt spôsobujúci ujmu je dostatočne odôvodnený vtedy, pokiaľ bol prijatý v kontexte, ktorý bol dotknutej osobe známy a ktorý jej umožňuje pochopiť dosah opatrenia prijatého voči nej. Na druhej strane stupeň presnosti odôvodnenia aktu musí byť primeraný materiálnym možnostiam a technickým podmienkam alebo lehote, v ktorých musí byť prijatý. Predovšetkým by odôvodnenie opatrenia na zmrazenie finančných aktív v zásade nemalo pozostávať iba zo všeobecnej a stereotypnej formulácie. S výhradami uvedenými vyššie musia byť naopak v takomto opatrení uvedené osobitné a konkrétne dôvody, pre ktoré sa Rada domnieva, že predmetná právna úprava sa uplatňuje na dotknutú osobu.

Hoci Rada disponuje širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o všeobecné kritériá, ktoré treba pri prijímaní reštriktívnych opatrení zohľadniť, účinnosť súdneho preskúmania zaručená v článku 47 Charty základných práv Európskej únie vyžaduje, aby sa súd Únie pri preskúmaní zákonnosti dôvodov, o ktoré sa opiera rozhodnutie zapísať meno určitej osoby do zoznamu osôb, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, alebo ho tam ponechať, uistil o tom, že toto rozhodnutie, ktoré má, pokiaľ ide o túto osobu, individuálny dosah, sa opiera o dostatočne pevný skutkový základ. To predpokladá overenie skutočností uvádzaných v zhrnutí dôvodov, o ktoré sa uvedené rozhodnutie opiera, tak, aby súdne preskúmanie nebolo obmedzené len na abstraktné posúdenie pravdepodobnosti uvádzaných dôvodov, ale aby sa týkalo otázky, či sú tieto dôvody, alebo aspoň jeden z nich, ktorý je sám osebe dostatočný na odôvodnenie tohto rozhodnutia, dostatočne presne a konkrétne podložené.

Je nepochybné, že Rada nemôže za každých okolností potvrdzovať zistenia ukrajinských orgánov. Takýto postup by nebol v súlade so zásadou riadnej správy vecí verejných a vo všeobecnosti ani s povinnosťou inštitúcií Únie dodržiavať základné práva v rámci uplatnenia práva Únie v zmysle článku 6 ods. 1 prvého pododseku ZEÚ v spojení s článkom 51 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie. Rade však prináleží, aby podľa okolností danej veci preskúmala potrebu uskutočniť dodatočné overovania a osobitne potrebu požiadať ukrajinské orgány o predloženie dodatočných dôkazov v prípade, že už predložené dôkazy sú nedostatočné alebo nezrozumiteľné. Nemožno totiž vylúčiť, že skutočnosti, s ktorými sa Rada oboznámila buď prostredníctvom ukrajinských orgánov, alebo inak, vyvolajú v tejto inštitúcii pochybnosť o dostatočnej povahe dôkazov, ktoré uvedené orgány už predložili. Okrem toho v rámci možnosti, ktorú musia mať dotknuté osoby a ktorá spočíva v prednesení pripomienok k dôvodom Rady na ponechanie ich mena v dotknutom zozname, môžu tieto osoby uviesť také skutočnosti, či dokonca skutočnosti svedčiace v ich prospech, ktoré vyžadujú dodatočné overovanie zo strany Rady. Konkrétne, aj keď Rade neprináleží, aby nahrádzala ukrajinské súdne orgány pri posudzovaní dôvodnosti trestných konaní, nemožno vylúčiť, že s ohľadom najmä na pripomienky žalobcu je táto inštitúcia povinná požiadať ukrajinské orgány o objasnenie skutočností, z ktorých tieto konania vychádzajú.

Preto keby výsostne politická voľba Rady spočívajúca v spolupráci s novými ukrajinskými orgánmi, ktoré považuje za dôveryhodné, s cieľom umožniť im najmä v záujme „posilnenia a podpory právneho štátu“ na Ukrajine znovuzískanie štátnych finančných prostriedkov, ktoré mohli byť spreneverené, bola podmienená tým, že ukrajinský štát napriek tomu, že je členským štátom Rady Európy a ratifikoval Európsky dohovor o ľudských právach, hneď po zmene režimu zaručí úroveň ochrany základných práv, ktorá je rovnaká ako ochrana, ktorú ponúka Únia a jej členské štáty, narušila by sa v podstate široká miera voľnej úvahy, ktorú má Rada v súvislosti s definovaním všeobecných kritérií vymedzujúcich okruh osôb, na ktoré sa môžu vzťahovať reštriktívne opatrenia prijaté s cieľom podporiť tieto nové orgány.

Pri uplatnení tejto vysokej miery voľnej úvahy musí mať Rada možnosť dospieť k záveru, že po zmene režimu si ukrajinské orgány zaslúžia podporu v rozsahu, v akom zlepšia demokratický život a rešpektovanie právneho štátu na Ukrajine v porovnaní so situáciou, ktorá tam bola predtým, a že jednou z možností, ako posilniť a podporiť právny štát, je zmrazenie finančných aktív osôb, ktoré boli identifikované ako osoby zodpovedné za spreneveru ukrajinských štátnych finančných prostriedkov, pričom tento pojem zahŕňa po prijatí aktov z januára 2015 osoby, ktoré sú vyšetrované ukrajinskými orgánmi z dôvodu sprenevery štátnych finančných prostriedkov alebo z dôvodu účasti na takejto sprenevere a tiež z dôvodu zneužitia právomoci alebo účasti na ňom.

Prípadný nesúlad medzi ochranou základných práv na Ukrajine a v Únii by mohol mať dosah na zákonnosť ponechania reštriktívnych opatrení v súvislosti so žalobcom v platnosti len v prípade, že by sa ukázalo, že politická voľba Rady spočívajúca v podpore nového ukrajinského režimu vrátane spolupráce vyplývajúcej z týchto reštriktívnych opatrení je zjavne nesprávna, a to najmä z dôvodu, že základné práva sa v tejto krajine po zmene režimu systematicky porušujú.

(pozri body 173 – 175)