NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

EVGENI TANČEV

prednesené 8. júna 2017 ( 1 )

Vec C‑289/16

Kamin und Grill Shop GmbH

proti

Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Poľnohospodárstvo – Ekologické výrobky – Systém kontrol zavedený nariadením (ES) č. 834/2007 – Článok 28 ods. 2 nariadenia (ES) č. 834/2007 – Pojem priamy predaj konečnému spotrebiteľovi – Výnimka zo systému kontrol“

1. V Európskej únii celková hodnota trhu s ekologickými výrobkami už dávno prekročila 20 miliárd eur, čo predstavuje približne 2 % obratu potravinárskeho a nápojového priemyslu Únie a podiel, ktorý sa od roku 2004 zdvojnásobil. ( 2 ) Tieto čísla postupne narastajú, pričom dynamický vývoj tohto trhu neprestáva. ( 3 ) S cieľom podporiť tento vývoj Únia od roku 1991 v záujme ochrany životného prostredia, dobrých životných podmienok zvierat a ľudského zdravia ( 4 ) prijíma v oblasti ekologickej výroby právnu úpravu, ktorá vyžaduje, aby prevádzkovatelia podliehali sofistikovanému kontrolnému systému.

2. Nemecký Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko) svojím návrhom na začatie prejudiciálneho konania požaduje výklad nariadenia č. 834/2007, ktoré v článku 27 ukladá členským štátom povinnosť vytvoriť systém kontrol a v článku 28 ods. 2 im umožňuje vyňať určité druhy maloobchodníkov z tohto kontrolného systému. Otázka, ktorú sa vnútroštátny súd pýta, spočíva v podstate v tom, či maloobchodníci predávajúci on‑line môžu takisto využívať takúto výnimku.

3. Článok 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007 sa v značnej miere považuje za taký nejasný, že počas prebiehajúcej diskusie o aktualizácii nariadenia č. 834/2007 sa navrhlo úplne odstrániť túto možnosť výnimky, pričom kritiky sa odvolávajú na rozdielne výklady a postupy v členských štátoch, ako aj na narastajúce ťažkosti s riadením, dohľadom a kontrolou. ( 5 )

4. Súdnemu dvoru, ktorý doposiaľ nedostal žiadosť o výklad nariadenia č. 834/2007, ( 6 ) poskytuje prejednávaná vec prvú príležitosť objasniť význam článku 28 ods. 2 a poskytnúť usmernenia potrebné na to, aby sa k tomuto ustanoveniu o výnimke pristupovalo určitým a jednotným spôsobom. Ako ukážem v týchto návrhoch, bližší pohľad na legislatívny vývoj objasňuje význam predmetnej výnimky.

I. Právny rámec

A. Právo Únie

5. Článok 28 nariadenia č. 834/2007 má názov „Dodržiavanie systému kontrol“ a v rámci svojich prvých dvoch odsekov stanovuje: „1. Každý prevádzkovateľ, ktorý vyrába, pripravuje, uskladňuje alebo dováža z tretej krajiny produkty v zmysle článku 1 ods. 2 alebo ktorý takéto produkty uvádza na trh, pred uvedením akýchkoľvek produktov na trh ako ekologické alebo vyrobené v období konverzie na ekologické: a) oznámi svoju činnosť príslušným orgánom členského štátu, v ktorom sa daná činnosť vykonáva; b) podriadi svoje podnikanie systému kontrol uvedenému v článku 27. … 2. Členské štáty môžu z uplatňovania tohto článku vyňať prevádzkovateľov, ktorí predávajú produkty priamo konečnému spotrebiteľovi alebo užívateľovi, za predpokladu, že takéto produkty nevyrábajú, nepripravujú, neuskladňujú inde než na mieste predaja, ani takéto produkty nedovážajú z tretej krajiny, ani neuzavreli zmluvu na výkon takýchto činností s treťou stranou.“

B. Vnútroštátne právo

6. Podľa § 3 ods. 2 Gesetz zur Durchführung der Rechtsakte der Europäischen Union auf dem Gebiet des ökologischen Landbaus (nemecký zákon o prebratí právnych predpisov Európskej únie v oblasti ekologického poľnohospodárstva, ďalej len „ÖLG“) sú prevádzkovatelia, ktorí predávajú produkty v zmysle článku 1 ods. 2 nariadenia č. 834/2007 tak, že ich klasifikujú ako „ekologické“ produkty alebo produkty „vyrobené v období konverzie na ekologické produkty“ priamo konečnému spotrebiteľovi alebo užívateľovi, oslobodení od dodržiavania povinnosti uvedenej v článku 28 ods. 1 nariadenia č. 834/2007, pokiaľ tieto produkty sami nevyrábajú, ani nenechávajú vyrábať, nepripravujú, ani nenechávajú pripraviť, neuskladňujú, ani nenechávajú uskladňovať inde než na mieste predaja, ani takéto produkty nedovážajú z tretej krajiny, ani nenechávajú dovážať.

II. Skutkové okolnosti sporu vo veci samej a prejudiciálna otázka

7. Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e.V. (odporkyňa v odvolacom konaní na vnútroštátnom súde: „Zentrale“), je združenie, ktorého úlohou je boj proti nekalej hospodárskej súťaži. Kamin und Grill Shop GmbH (odvolateľka na vnútroštátnom súde: „Grill Shop“) prevádzkuje internetový zásielkový obchod s krbovými a grilovacími potrebami.

8. K tovaru spoločnosti Grill Shop patria rôzne zmesi korenia, ktoré v decembri 2012 ponúkala na predaj pod označením „Bio‑Gewürze“ (biokorenie). V tom čase nebola spoločnosť Grill Shop podriadená systému kontrol podľa článku 27 nariadenia č. 834/2007.

9. Listom z 28. decembra 2012, označeným ako „upozornenie“, Zentrale namietala, že ponuka na predaj príslušného produktu porušuje článok 28 ods. 1 nariadenia č. 834/2007, ktorý vyžaduje, aby prevádzkovateľ, ktorý uvádza na trh ekologické produkty, podriadil svoje podnikanie systému kontrol, čo spoločnosť Grill Shop neurobila. Zentrale pod hrozbou pokuty vyzvala spoločnosť Grill Shop, aby sa zaviazala upustiť od konania, pričom porušenie tohto záväzku by viedlo k uloženiu pokuty. Grill Shop tejto žiadosti vyhovela, avšak porušenie nepriznala.

10. Podanou žalobou sa Zentrale domáha náhrady časti výdavkov, ktoré jej vznikli v súvislosti s upozornením, a to vo výške 219,35 eura s úrokmi.

11. Landgericht Fulda (Krajinský súd Fulda, Nemecko) žalobu zamietol, pričom rozhodol, že Grill Shop nemusí svoje podnikanie podriadiť systému kontroly, pretože produkt predáva priamo spotrebiteľovi, a preto je vyňatá zo systému kontroly podľa článku 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007 v spojení s § 3 ods. 2 ÖLG.

12. Oberlandesgericht Frankfut am Main (Vyšší krajinský súd Frankfurt nad Mohanom, Nemecko) (odvolací súd) rozsudok zrušil a Zentrale priznal požadovanú náhradu z dôvodu, že ponuka na predaj „biokorenia“ spoločnosťou Grill Shop je v rozpore s článkom 28 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 834/2007, pretože jej podnikanie nebolo podriadené systému kontrol, ako sa vyžaduje v súlade s uvedeným nariadením. Odvolací súd konštatoval, že predpokladom „priameho“ predaja podľa článku 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007 v spojení s § 3 ods. 2 ÖLG je, aby k predaju dochádzalo na mieste uskladnenia produktu za súčasnej prítomnosti prevádzkovateľa alebo jeho predajcov a spotrebiteľa. Podľa tohto výkladu nepatrí internetový obchod spoločnosti Grill Shop ani iné formy zásielkového predaja ekologických produktov pod výnimku podľa článku 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007.

13. Opravným prostriedkom „Revision“ podaným na nemecký Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor), ktorý odvolací súd pripustil, sa Grill Shop domáha zamietnutia žaloby. Zentrale žiada opravný prostriedok „Revision“ zamietnuť, pričom tvrdí, že z dôvodu požiadavky fyzickej prítomnosti na mieste predaja by elektronický obchod nikdy nemohol byť vyňatý zo systému kontrol, ktorý stanovuje článok 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007.

14. Za týchto okolností položil Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) nasledovnú prejudiciálnu otázku: „Ide o predaj ‚priamo‘ konečnému spotrebiteľovi v zmysle článku 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007 už vtedy, ak prevádzkovateľ alebo jeho predajcovia predávajú konečnému spotrebiteľovi produkty bez zapojenia tretej strany alebo ‚priamy‘ predaj okrem toho predpokladá, že sa predaj uskutoční na mieste uskladnenia produktu za súčasnej prítomnosti prevádzkovateľa alebo jeho predajcov a konečného spotrebiteľa?“

15. Písomné vyjadrenia Súdnemu dvoru predložili účastníci konania vo veci samej a Európska komisia. Žiadny z účastníkov konania nepožiadal, aby sa konalo pojednávanie, a preto sa pojednávanie neuskutočnilo.

III. Posúdenie

A. Úvod

16. Ustanovenie, ktorého výklad od Súdneho dvora žiada Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor), je ustanovenie o výnimke týkajúcej sa systému kontrol, ktoré je zakotvené v nariadení č. 834/2007.

17. Na úvod treba poznamenať, že už pôvodné znenie tohto nariadenia vyzývalo členské štáty, aby vytvorili systém kontrol, z ktorého však spočiatku neumožňovalo žiadne výnimky.

18. Na to, aby sa našiel základ pre výklad, je tak, zdá sa, v tejto veci vhodné začať rekapituláciou pôvodu a legislatívneho vývoja dotknutého ustanovenia, ako aj jeho legislatívneho kontextu, s cieľom objasniť zámer normotvorcu pri zavedení danej výnimky, a tým prispieť k objasneniu jeho účelu. ( 7 ) Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora platí, že na účely výkladu určitého ustanovenia práva Únie treba okrem jeho kontextu a cieľov sledovaných právnou úpravou, ktorej je súčasťou, zohľadniť aj jeho znenie. ( 8 ) Po podrobnejšom preskúmaní pôvodu a kontextu rozsahu pôsobnosti systému kontrol zakotveného v nariadení, ako aj jeho výnimky, sa vykoná analýza ďalších z týchto uvedených aspektov.

B. Pôvod a kontext

1. Systém kontrol a rozšírenie jeho pôsobnosti

19. Prvý rámec Spoločenstva pre ekologické poľnohospodárstvo a výrobu potravín bol vytvorený v roku 1991 nariadením č. 2092/91. Vytvorenie režimu Spoločenstva pre ekologické výrobky malo dva ciele: na jednej strane to bol cieľ ochrániť ekologické hospodárenie, pokiaľ zabezpečí podmienky na zdravú konkurenciu medzi výrobcami výrobkov, ktoré sú nositeľmi označenia odkazujúceho na ekologickú výrobu, a na strane druhej to bol cieľ poskytnúť trhu s ekologickými výrobkami zreteľnejší obraz zabezpečením prehľadnosti vo všetkých stupňoch výroby a spracovania, a takto zdokonaliť dôveryhodnosť takýchto výrobkov v očiach spotrebiteľov. ( 9 )

20. Nariadenie sledovalo tieto ciele nielen tým, že ustanovilo pravidlá, ktoré sa musia dodržiavať pri výrobe (články 6 a 7 nariadenia č. 2092/91) alebo označovaní (článok 5 nariadenia č. 2092/91) ekologického výrobku, ale zároveň aj tým, že členské štáty vyzývalo k tomu, aby zaviedli pravidelný „kontrolný systém“ (články 8 a 9 nariadenia č. 2092/91).

21. Nariadenie č. 2092/91 v článku 8 ods. 1 stanovilo, kto sa má podrobiť tomuto kontrolnému systému: „Každý prevádzkovateľ, ktorý vyrába, pripravuje alebo dováža z tretej krajiny výrobky uvedené v článku 1 s cieľom obchodovať s nimi: a) oznámi takúto činnosť príslušnému orgánu členského štátu…; b) podrobí svoju podnikateľskú činnosť kontrolnému systému uvedenému v článku 9“.

22. Ako vysvetlila Rada v preambule nariadenia č. 2092/91, základná myšlienka uvedeného spočívala v tom, že na zabezpečenie súladu s pravidlami o výrobe „by mali všetci prevádzkovatelia na všetkých stupňoch výroby a obchodovania bežne podliehať kontrole“. ( 10 )

23. Po tom, čo nariadenie vstúpilo do platnosti v roku 1992, desaťtisíce fariem prešlo na ekologické poľnohospodárstvo a na strane spotrebiteľov a obchodníkov sa zvýšil záujem o ekologické výrobky. ( 11 ) V týchto rokoch existovali prípady, v ktorých sa výrobky označené ako ekologicky vyrobené uvádzali na trh bez toho, aby boli v súlade s ustanoveniami uvedenými v tomto nariadení. ( 12 ) Okrem toho sa počas skladovania produktov z ekologického poľnohospodárstva vyskytovala kontaminácia herbicídmi. ( 13 )

24. Preto sa považovalo za potrebné posilniť kontrolný systém a podrobiť mu všetkých prevádzkovateľov v rámci procesu výroby a prípravy, ( 14 ) ktorý od tej chvíle zahŕňal „celý výrobný a distribučný reťazec“ ( 15 ). Zistilo sa, že rozsah doteraz podrobených činností, nebol dostatočne obsiahly a musel sa rozšíriť.

25. V dôsledku toho bol v roku 2004 článok 8 ods. 1 nariadenia č. 2092/91 zmenený a doplnený tým, že sa do neho ako ďalšie činnosti výslovne pridali skladovanie a ďalší predaj, takže nové vymedzenie prevádzkovateľov, na ktorých sa vzťahuje kontrolný systém, znie takto: „každý prevádzkovateľ, ktorý vyrába, pripravuje, skladuje alebo dováža z tretej krajiny výrobky špecifikované v článku 1 s cieľom ich ďalšieho predaja, alebo prevádzkovateľ, ktorý obchoduje s takýmito výrobkami“ ( 16 ).

26. V roku 2007, keď sa pôvodný článok 8 ods. 1 nariadenia č. 2092/91 nahradil článkom 28 ods. 1 nariadenia č. 834/2007, nasledovali ďalšie úpravy, ktoré mali skôr redakčnú povahu. ( 17 ) Vznikom celkom jasný katalóg piatich činností, ktoré sa mali podrobiť systému kontrol. Boli nimi: výroba, príprava, skladovanie, dovážanie z tretej krajiny a uvádzanie na trh.

27. Posledná kategória zjavne plní vyššie uvedený cieľ pokryť celý distribučný reťazec, čím sa upustilo od pôvodného legislatívneho zámeru nariadenia Únie o ekologických výrobkoch, ktoré sa sústredilo na prvé štádiá ekologickej výroby. ( 18 ) Systém kontrol od tejto chvíle zahŕňal všetkých obchodníkov, ako aj maloobchodníkov na rôznych úrovniach distribučného reťazca.

28. Cieľovou skupinou tohto rozšírenia rozsahu kontroly na skladovanie a maloobchodný predaj ako samostatné činnosti ( 19 ) boli jednoznačne veľkoobchodníci. ( 20 ) Na základe skúseností získaných od zavedenia štandardu Spoločenstva pre ekologickú výrobu sa ukázalo, že ich obchodné činnosti predstavujú riziko, ktoré odôvodňuje pravidelnú kontrolu.

29. Pokiaľ však ide o menších maloobchodníkov, počas legislatívnych diskusií boli vyjadrené vážne pochybnosti, ktoré sa týkali praktických dôsledkov a technickej realizovateľnosti ich kontroly; niekoľko delegácií požadovalo postupný prístup s tým, že by sa začalo s veľkoobchodníkmi a ponechalo by sa viac času na skúmanie spôsobov a prostriedkov na rozšírenie kontroly na ďalšie sektory. ( 21 )

2. Výnimka a jej pôvod

30. Práve na základe týchto skutočností došlo k vypracovaniu ustanovenia o výnimke, ktorého výklad dnes od Súdneho dvora požaduje Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor).

31. Ustanovenie o výnimke bolo vypracované tak, aby sa zabránilo zavedeniu prísneho kontrolného systému v rámci maloobchodného sektora. ( 22 ) Dôvodom je prístup prijatý nariadením, ktorý je založený na riziku, ako aj skutočnosť, že v niektorých prípadoch sa uplatňovanie požiadaviek oznamovania a kontroly pre určité typy maloobchodných činností môže zdať neprimerané. ( 23 ) Parlament vo svojej správe zdôraznil, že kontrolný systém by nemal byť pre menších maloobchodníkov neprimerane obmedzujúci. ( 24 )

32. Návrh, ktorý predložila Komisia v januári 2003, navrhoval nasledovnú formuláciu článku 8 ods. 1 druhého pododseku: „Maloobchodníci, ktorí nevykonávajú žiadnu prípravu a ktorí predávajú takéto výrobky priamo konečnému spotrebiteľovi v uzatvorenom obale, však nepodliehajú kontrolnému systému uvedenému v článku 9.“

33. Po rozsiahlych diskusiách na zasadnutiach pracovnej skupiny pre kvalitu potravín predložila Rada kompromisné znenie, s ktorým Parlament súhlasil o niekoľko mesiacov neskôr po doplnení vety o dovoze z tretích krajín ( 25 ) a ktoré stanovilo: „Maloobchodníci, ktorí nevykonávajú žiadnu prípravu a ktorí predávajú takéto výrobky priamo konečnému spotrebiteľovi alebo užívateľovi ako balené výrobky, však nepodliehajú povinnostiam stanoveným v prvom pododseku.“ ( 26 )

34. Potom ( 27 ) bola navrhnutá ďalšia zmena, ktorá sa nakoniec ustanovila ako nové znenie článku 8 ods. 1 druhého pododseku nariadením Rady č. 392/2004. To znelo: „Členské štáty môžu vyňať z aplikácie tohto odseku tých prevádzkovateľov, ktorí predávajú uvedené výrobky priamo konečnému spotrebiteľovi alebo užívateľovi za podmienky, že títo prevádzkovatelia nevyrábajú, nepripravujú, neskladujú pre iné účely ako účely týkajúce sa miesta predaja alebo títo prevádzkovatelia nedovážajú takéto výrobky z tretej krajiny.“ ( 28 ) Toto kompromisné znenie článku 8 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 2092/91 v znení nariadenia č. 392/2004 dnes stále platí, keďže je totožné s článkom 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007, ( 29 ) ktorého výklad sa v prejednávanej veci požaduje od Súdneho dvora.

35. Pri porovnaní rôznych návrhov a konečného znenia možno poznamenať, že predmetné ustanovenie sa postupne vyvíjalo od úzkeho pravidla s konkrétnymi obmedzeniami („výrobky v uzavretých obaloch“, neskôr: „balené výrobky“) k viac abstraktnému zneniu. Základná štruktúra tohto pravidla však ako taká pretrváva, pričom pozostáva z dvoch zložiek, ktoré sa týkajú 1) postavenia vyňatej osoby v rámci obchodného reťazca a 2) kontaktu tejto osoby s výrobkom.

36. Pokiaľ ide o prvú zložku, je pozoruhodné, že požiadavka priameho predaja konečnému spotrebiteľovi sa v rámci rôznych znení ustanovenia o výnimke, ktoré boli navrhnuté, nijako nezmenila. Zmeny, ktoré sa v súvislosti s touto prvou zložkou považovali za potrebné, sa týkali skôr vymedzenia predávajúceho a kupujúceho, pričom každé z nich bolo nahradené širším pojmom: Na strane predávajúceho sa pojem „maloobchodník“ nahradil pojmom „prevádzkovateľ“ ( 30 ) a na strane kupujúceho sa pojem „konečný spotrebiteľ“ nahradil pojmom „konečný spotrebiteľ alebo užívateľ“.

37. Pokiaľ je známe, konanie spočívajúce v „predaji takýchto výrobkov priamo“ nebolo predmetom diskusie v rámci procesu tvorby právnych predpisov. Slúžilo jednoducho a jednoznačne na vylúčenie veľkoobchodníkov z tejto výnimky a na zabezpečenie toho, aby sa táto výnimka mohla vzťahovať len na maloobchodníka, ktorý je posledný v rámci obchodného reťazca.

38. Druhá zložka však prešla niekoľkými zmenami. Pôvodný návrh odkazoval výlučne na „výrobky v uzavretých obaloch“, ďalší, trochu miernejšie, na „balené výrobky“, pričom obidva podliehali podmienke, že maloobchodník nevykonal žiadnu prípravu. To, že tento výrobok bol takto definovaný, slúžilo ako fyzická záruka, že zvýhodnený predávajúci nezasahoval do výrobku. Myšlienkou bolo zahrnúť maloobchodníkov, ktorí na výrobku neuskutočnili žiadny zásah. ( 31 ) Situácia, ktorú mal normotvorca na mysli pri vytváraní tejto výnimky, bola situácia, keď maloobchodník nenakladal s výrobkom takým spôsobom, že nebolo takmer žiadne riziko ovplyvnenia jeho povahy alebo jeho označenia spôsobom, ktorý by mohol porušovať pravidlá platné pre ekologickú výrobu.

39. Keď sa obmedzenie na „výrobky v uzavretých obaloch“ alebo „balené výrobky“ zdalo byť príliš prísne a upustilo sa od fyzickej prekážky „uzatvorenia“ alebo „obalu“, vznikla potreba nájsť abstraktnejšie vymedzenie situácie, ktoré by nezahŕňalo riziká, ktoré neexistovali v predchádzajúcich zneniach. Kritici naliehali na normotvorcu, aby vo vzťahu k maloobchodnému sektoru objasnil „presne ktoré činnosti majú byť pokryté“ ( 32 ).

40. Normotvorca sa nakoniec rozhodol nahradiť pozitívnu podmienku zameranú na „balené výrobky“ negatívnou formuláciou s vymenovaním každej jednotlivej kategórie činností, ktorú maloobchodník nie je oprávnený urobiť, ak chce využiť výnimku: Prevádzkovateľ podľa článku 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007 nie je oprávnený vyrábať, pripravovať alebo dovážať z tretej krajiny. Ponecháva sa mu uvádzanie na trh a skladovanie, pretože tieto dve činnosti sú neodmysliteľne spojené s obchodom maloobchodníka a sú nevyhnutné pri predaji priamo konečnému spotrebiteľovi. S cieľom obmedziť aj tieto činnosti na to, čo je nevyhnutné pri predaji výrobku, sa povolenie skladovania obmedzilo: prevádzkovateľ nesmie uskladňovať [výrobky, na ktoré sa vzťahuje článok 1 ods. 2 nariadenia], ktoré by boli inými ako tie, ktoré súvisia s miestom predaja“.

41. Toto obmedzenie zaručuje, že maloobchodník je poctivým maloobchodníkom, ktorý nezneužíva svoje postavenie maloobchodníka na to, aby sa vyhol kontrole iných činností, ktoré by inak podliehali pravidelnej kontrole. Ak sa skladovanie uskutočňuje v rámci prevádzkovej činnosti maloobchodníka, ktorý predáva priamo konečnému spotrebiteľovi, táto činnosť by nemala presahovať to, čo je nevyhnutné na uskutočnenie predaja.

42. Výsledok predchádzajúcej analýzy legislatívneho vývoja zhrniem v skratke nasledovne: maloobchodníkovi, ktorý je posledný v rámci distribučného reťazca, môžu členské štáty poskytnúť výnimku, pokiaľ je tento prevádzkovateľ len maloobchodníkom, pretože jeho činnosť ako taká zvyčajne nie je natoľko riziková, ( 33 ) aby opodstatňovala podrobenie sa systému pravidelnej kontroly ekologických výrobkov z hľadiska zásady proporcionality.

C. Odôvodnenia

43. Po zrekapitulovaní legislatívneho vývoja ustanovenia o výnimke, ktoré je v tejto veci potrebné vyložiť, sa zistilo, že cieľom tohto ustanovenia bolo poskytnúť určitú výnimku maloobchodníkovi, ktorý je posledný v rámci distribučného reťazca, pretože riziko, že poruší pravidlá týkajúce sa ekologických výrobkov, sa na jeho strane považovalo zvyčajne za nízke. Platí to najmä pokiaľ ide o sledovateľnosť produktu na všetkých stupňoch výroby, prípravy a distribúcie, ktorá sa má zabezpečiť kontrolným systémom. ( 34 ) Pokiaľ ide o maloobchodníka, ktorý je posledný v rámci distribučného reťazca a ktorý uzatvára zmluvu so spotrebiteľom, obavy týkajúce sa sledovateľnosti sú zjavne irelevantné.

44. Vo vzťahu k otázke, ktorú položil Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor), by to znamenalo, že skutočnosť, že sa výrobok predáva konečnému spotrebiteľovi bez zásahu tretej strany, je dostatočným základom pre identifikáciu predaja ako „priameho“ predaja.

1. Kontrola zo strany spotrebiteľa

45. Zentrale však zastáva názor, že výnimka sa uplatňuje iba vtedy, keď k predaju navyše dochádza na mieste uskladnenia produktu za súčasnej prítomnosti prevádzkovateľa alebo jeho predajcov a spotrebiteľa. Svoj názor zakladá na odôvodnení, podľa ktorého cieľom výnimky pre prevádzkovateľa, ktorý predáva ekologický výrobok priamo konečnému spotrebiteľovi, bolo umožniť spotrebiteľovi, aby daný výrobok mohol skontrolovať sám. ( 35 )

46. Toto tvrdenie nie je podľa môjho názoru presvedčivé. Nezodpovedá môjmu vyššie uvedenému stanovisku, ( 36 ) že cieľom výnimky bolo oslobodiť predávajúceho od záťaže pravidelnej odbornej kontroly z dôvodu nepomernosti vzhľadom na nízke riziko spojené so zvyčajnou činnosťou samotného maloobchodníka. Vzhľadom na to, že nariadenie č. 834/2007 vychádza z prístupu založeného na riziku, a teda jeho cieľom nie je úplná kontrola, ale ponecháva určitú voľnosť, nie je potrebné presunúť kontrolu na nikoho iného. Úlohou spotrebiteľa nie je vyvážiť zostávajúce riziko, ktoré pretrváva pre výnimku z pravidelnej odbornej kontroly a ktoré normotvorca vedome toleroval.

47. Okrem toho z praktického hľadiska nie je jasné, ako by mohol spotrebiteľ, ktorý zvyčajne nemá vedomosti o všetkých konkrétnych špecifikáciách, ktoré musí ekologický výrobok spĺňať podľa nariadenia č. 834/2007 a podľa nariadenia č. 889/2008, takúto kontrolu úspešne vykonať. ( 37 ) Vo všeobecnosti platí, že spotrebiteľ na to nie je odborne spôsobilý.

48. Spotrebiteľ zároveň nemá k dispozícii prostriedky a nástroje na zistenie skutočností a okolností, ktoré by boli potrebné na vykonanie zmysluplného posúdenia výrobku. Samotná fyzická prítomnosť výrobku a predávajúceho neposkytuje kupujúcemu potrebné informácie, pretože nariadenie č. 834/2007 ani nariadenie č. 889/2008 neukladajú predávajúcemu žiadnu informačnú povinnosť voči kupujúcemu. Potenciálne škodlivé podmienky, akými sú kontakt s inými výrobkami a chemikáliami alebo vhodnosť teploty a svetla pri skladovaní alebo akékoľvek opätovné označovanie, ku ktorým mohlo dôjsť skôr, nie sú nevyhnutne viditeľné a zistiteľné pre spotrebiteľa, ktorý uvidí výrobok iba v momente predaja, a teda nemá žiadne informácie o stave skladovania, ktoré predaju bezprostredne predchádzalo.

49. Nariadenie č. 834/2007 by totiž bolo skutočne nekoherentné, keby na jednej strane pri delegovaní kontrolných úloh na príslušnú súkromnú inšpekčnú organizáciu vyžadovalo, aby štátna inšpekčná organizácia členského štátu preukázala, že daná súkromná inšpekčná organizácia má na to odbornosť, vybavenie a infraštruktúru a že má dostatok kvalifikovaného a skúseného personálu ( 38 ) a na druhej strane by v niektorých prípadoch členským štátom umožnila zveriť túto náročnú úlohu bežnému spotrebiteľovi.

50. Podľa nariadenia č. 834/2007 sa spotrebiteľ nepovažuje za osobu, ktorá by bola zodpovedá za kontrolné činnosti. Myšlienkou je skôr to, že sa môže spoliehať na označenie a prezentáciu produktu. Odôvodnenie 22 prvá veta nariadenia č. 834/2007 uvádza: „Je dôležité zachovať dôveru spotrebiteľov k ekologickým produktom.“ ( 39 ) Ak má mať spotrebiteľ k produktu dôveru, nemusí byť aktívny a kriticky analyzovať produkt, pokiaľ ide o jeho ekologickú povahu.

2. Podpora ekologických výrobkov

51. Napokon treba poznamenať, že jedným zo všeobecných cieľov predmetného nariadenia je vytváranie podmienok, za ktorých môže ekologický sektor napredovať v súlade s rozvojom výroby a trhu. ( 40 ) Tento cieľ zakazuje zbytočné obmedzenia prostriedkov a možností distribúcie takýchto výrobkov.

52. Vzhľadom na uvedené sa zdá, že prejednávaná výnimka zo systému kontrol je odôvodnená a nepotrebuje žiadne ďalšie obmedzenie. ( 41 ) Keďže supermarkety a iní bežní maloobchodníci s mimoriadne širokou škálou výrobkov, ako aj maloobchodníci, akým je odvolateľka, ktorá je predajcom potrieb na grilovanie vo veci samej, môžu chcieť do svojho výberu výrobkov zahrnúť len niekoľko ekologických výrobkov, vo vzťahu ku ktorým zrejme nie je veľmi vhodné vynaložiť náklady a spôsobiť administratívnu záťaž pri oznamovaní a podrobovaní sa podniku systému ekologickej kontroly, zdá sa byť žiaduce, aby im nevzniklo zaťaženie, ktoré by u nich mohlo viesť k zanechaniu predaja ekologických výrobkov, a tým by sa tieto výrobky stali pre bežného spotrebiteľa menej dostupné. To by viedlo k situácii, že ekologické výrobky by sa dali kúpiť iba v špecializovaných predajniach a ekologický trh by neprofitoval zo širokej škály obchodných možností.

53. Ako sa uvádza vyššie, na základe prípravných prác, to, či a do akej miery sa malo akceptovať zostávajúce riziko, bolo predmetom kompromisu ( 42 ) a vzhľadom na váhanie a neistotu, pokiaľ ide o kontrolu ďalších sektorov, ( 43 ) sa táto problematika nakoniec ponechala na členské štáty. Tie majú najlepšie postavenie na to, aby s ohľadom na príslušný vnútroštátny kontext, teda pravidlá a nariadenia uložené maloobchodníkom v danom štáte, ako aj na iné podmienky, ktoré sa v ňom uplatňujú, rozhodli, či a akom rozsahu by bola výnimka primeraná z hľadiska proporcionality. ( 44 ) Diskrečnej právomoci členského štátu a jeho individuálnemu hodnoteniu rizík by nemal brániť výklad, ktorý by ukladal ďalšie obmedzenia.

D. Znenie

54. Ani znenie článku 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007 neobsahuje žiadny náznak nevyhnutnosti prítomnosti predávajúceho a kupujúceho alebo výrobku v mieste predaja.

55. Na rozdiel od toho, čo tvrdí odporkyňa a Komisia, v texte sa vôbec nenachádza primeraný údaj o tom, že pojem „predávať priamo“ vyžaduje väzbu medzi predajom a určitým miestom. Druhé ustanovenie článku 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007 vylučuje z rozsahu pôsobnosti danej výnimky tých predajcov, ktorí „uskladňujú [výrobky] inde než na mieste predaja“. Táto formulácia však nehovorí„hocikde inde než na mieste predaja“. ( 45 ) Formulácia „miesto predaja“ sa zvyčajne používa v abstraktnejšom zmysle, ktorý naznačuje, že predaj bol zrealizovaný; nevyhnutne neodkazuje na miesto, ale všeobecnejšie a abstraktnejšie odkazuje na väzbu medzi predávajúcim a kupujúcim. Na vyjadrenie väzby sa v texte používa výraz „in connection“ a nie predložka miesta, akou je „at“. ( 46 ) Článok 28 ods. 2 sa týka organizačnej väzby, a nie miestnej. ( 47 ) Pokiaľ prevádzkovateľ vykonáva uskladňovanie výrobkov, toto uskladňovanie musí byť spojené s predajom.

E. Záverečné poznámky

56. Pokiaľ ide o hlavnú otázku tejto veci, a to, či môže internetový maloobchod využívať výnimku, alebo či, ako tvrdí Komisia, je z jej využitia všeobecne vyňatý, treba pripomenúť, že ustanovenie o výnimke sa sformulovalo v roku 2003, keď bolo obchodovanie na internete dobre známe a smernica o elektronickom obchode ( 48 ) už vstúpila do platnosti, takže by sa dalo očakávať, že normotvorca ustanoví výslovnú výnimku v prípade, keď mal v úmysle vylúčiť on‑line predaj.

57. Tvrdenie Komisie, že s dĺžkou uskladňovania stúpa riziko podvodu, po prvé nie je presvedčivé a po druhé by nebolo dôvodom na vylúčenie maloobchodníkov predávajúcich on‑line, keďže títo maloobchodníci nemusia nevyhnutne uskladňovať výrobky dlhšie ako obchodníci v kamenných predajniach; nemusia dokonca ani disponovať žiadnymi zariadeniami na uskladnenie, ale doručenie výrobkov spotrebiteľovi zabezpečujú bezodkladne prostredníctvom svojho veľkoobchodníka.

58. Napokon ochranu životného prostredia, ktorá je jedným z cieľov nariadenia č. 834/2007, sa vo všeobecnosti celkom darí zabezpečovať prostredníctvom on‑line obchodu. To všetko jasne svedčí proti vylúčeniu maloobchodníkov predávajúcich on‑line z rozsahu pôsobnosti článku 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007.

IV. Návrh

59. Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) sa v podstate pýta, či na to, aby sa na určitý obchod vzťahovala výnimka stanovená v článku 28 ods. 2 nariadenia Rady č. 834/2007 z 28. júna 2007 o ekologickej výrobe a označovaní ekologických produktov, ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 2092/91, sú okrem priamej väzby medzi prevádzkovateľom a spotrebiteľom potrebné dodatočné prvky fyzickej prítomnosti. Svoju otázku Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) napriek tomu obmedzil na výklad konceptu „priamy predaj“ ( 49 ).

60. S cieľom dospieť k užitočnému výkladu by mal Súdny dvor, ako navrhuje Komisia, preformulovať túto otázku ( 50 ) a rozšíriť jej pôsobnosť na všetky obmedzenia článku 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007.

61. Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor na otázku, ktorú položil Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko), odpovedal takto: Skutočnosť, že výrobok sa predáva konečnému spotrebiteľovi bez zásahu tretej strany, je dostatočným základom na identifikáciu predaja ako „priameho“ predaja v zmysle článku 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007. Ak sa však preukáže, že prevádzkovateľ, ktorý predáva výrobky priamo konečnému spotrebiteľovi, vyrába, pripravuje alebo uskladňuje inde než na mieste predaja alebo dováža takýto výrobok z tretej krajiny, nemôže sa na neho vzťahovať možnosť výnimky podľa článku 28 ods. 2 nariadenia (ES) č. 834/2007. Výraz „inde než na mieste predaja“ neobmedzuje uskladňovanie na fyzické miesto, kde dochádza k predaju, ale vyžaduje sa, aby uskladňovanie bolo činnosťou, ktorá je vo vzťahu k predaju doplnková, a aby neprekročili to, čo je odôvodnene potrebné na uskutočnenie predaja. Na uplatnenie výnimky nezáleží na tom, či a kde predávajúci výrobky uskladňuje, ani na tom, kto je prítomný na mieste uskladnenia alebo predaja.

( 1 ) Jazyk prednesu: angličtina.

( 2 ) Celková hodnota sa odhadovala na približne 20 miliárd eur v roku 2011, pozri pracovný dokument útvarov Komisie s názvom Posúdenie vplyvu, ktorý je sprievodným dokumentom k návrhu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o ekologickej výrobe a označovaní ekologických výrobkov, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EÚ) č. XXX/XXX Európskeho parlamentu a Rady [nariadenie o úradných kontrolách] a ktorým sa zrušuje nariadenie Rady (ES) č. 834/2007, COM(2014) 180 final, s. 11 s ďalšími odkazmi. Od roku 2011 ekologický sektor naďalej rastie zdravým tempom. Zďaleka najväčším ekologickým trhom v Únii bolo v roku 2011 Nemecko s hodnotou 6,6 miliardy eura, po ktorom nasledovalo Francúzsko s hodnotou 3,8 miliardy eura, pozri tamtiež.

( 3 ) Pozri pracovný dokument útvarov Komisie s názvom Posúdenie vplyvu uvedený v poznámke pod čiarou 2 vyššie, s. 11. V roku 2015 predstavovala táto hodnota v Únii 27,1 miliardy eur, pozri Zahlen, Daten, Fakten. Die Bio‑Branche 2017, Bund Ökologische Lebensmittelwirtschaft BÖLW, Berlín, s. 20 a nasl.

( 4 ) Podrobnejšie pozri odôvodnenie 1 nariadenia Rady (ES) č. 834/2007 z 28. júna 2007 o ekologickej výrobe a označovaní ekologických produktov, ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 2092/91 (Ú. v. EÚ L 189, 2007, s. 1), ktoré v prvej vete uvádza: „Ekologická výroba predstavuje komplexný systém manažmentu poľnohospodárskych fariem a výroby potravín, ktorý je kombináciou tých najlepších environmentálnych postupov, vysokej úrovne biodiverzity, ochrany prírodných zdrojov, uplatňovania prísnych noriem v oblasti pohody zvierat a výrobnej metódy v súlade s preferenciou určitých spotrebiteľov pre produkty vyrábané pomocou prírodných látok a procesov.“

( 5 ) Pozri návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o ekologickej výrobe a označovaní ekologických výrobkov, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EÚ) č. XXX/XXX Európskeho parlamentu a Rady [nariadenie o úradných kontrolách] a ktorým sa zrušuje nariadenie Rady (ES) č. 834/2007, COM(2014) 180 final, dôvodová správa, s. 6.

( 6 ) V rozsudku z 5. novembra 2014, Herbaria Kräuterparadies (C‑137/13, EU:C:2014:2335) Súdny dvor rozhodol o prípustnosti prídavkov do ekologického nápoja, čo vyžadovalo výklad článku 27 ods. 1 písm. f) nariadenia Komisie (ES) č. 889/2008 z 5. septembra 2008, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá implementácie nariadenia č. 834/2007 (Ú. v. EÚ L 250, 2008, s. 1); v rámci svojho odôvodnenia Súdny dvor použil odôvodnenia 3, 5, 22 a 25, ako aj články 6, 19, 21 a 23 nariadenia č. 834/2007. Rovnako pri rozhodovaní o odvolaní proti uzneseniu Všeobecného súdu týkajúcemu sa platnosti nariadenia Komisie (EÚ) č. 1131/2011, ktorým sa mení a dopĺňa príloha II k nariadeniu Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1333/2008, pokiaľ ide o glykozidy steviolu (Ú. v. EÚ L 295, 2011, s. 205), Súdny dvor vo svojom odôvodnení v rozsudku zo 4. júna 2015, Andechser Molkerei Schietz/Komisia (C‑682/13 P, neuverejnený, EU:C:2015:356), citoval prvé odôvodnenie nariadenia č. 834/2007. Existuje päť rozsudkov, ktoré vykladajú predchádzajúce nariadenia, a to nariadenie Rady (EHS) č. 2092/91 o ekologickej výrobe poľnohospodárskych výrobkov a príslušných označeniach poľnohospodárskych výrobkov a potravín (Ú. v. ES L 198, 1991, s. 1; Mim. vyd. 15/002, s. 39) a nariadenie Rady (ES) č. 392/2004 z 24. februára 2004, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 2092/91 (Ú. v. EÚ L 65, 2004, s. 1; Mim. vyd. 15/008, s. 189) (rozsudky z 29. novembra 2007, Komisia/Nemecko, C‑404/05, EU:C:2007:723; z 29. novembra 2007, Komisia/Rakúsko, C‑393/05, EU:C:2007:722; zo 14. júla 2005, Komisia/Španielsko, C‑135/03, EU:C:2005:457; z 13. júla 1995, Parlament/Komisia, C‑156/93, EU:C:1995:238, a zo 14. júla 2005, Comité Andaluz de Agricultura Ecológica,C‑107/04, EU:C:2005:470), pričom prvé dva sa zaoberali otázkou kontrolného systému, konkrétne stálej prevádzkarne súkromných kontrolných orgánov.

( 7 ) Analýza úmyslu normotvorcu Únie je jednou z metód, ktoré Súdny dvor používa na určenie významu sekundárneho práva Únie, pozri napríklad rozsudky zo 7. decembra 2010, Pammer a Hotel Alpenhof (C‑585/08 a C‑144/09, EU:C:2010:740, bod 71 a nasl.); z 15. júla 2010, Purrucker (C‑256/09, EU:C:2010:437, bod 84 a nasl.), a z 27. októbra 2016, Komisia/Nemecko (C‑220/15, EU:C:2016:815).

( 8 ) Pozri napríklad rozsudky zo 16. júla 2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, bod 35), a z 13. októbra 2016, Mikołajczyk (C‑294/15, EU:C:2016:772, bod 26).

( 9 ) Pozri odôvodnenie 5 v spojení s odôvodnením 3 nariadenia č. 2092/91.

( 10 ) Pozri odôvodnenie 12 nariadenia č. 2092/91. Odôvodnenie 13 nariadenia č. 2092/91 spresnilo, že: „všetci prevádzkovatelia, ktorí vyrábajú, pripravujú, dovážajú alebo obchodujú s výrobkami označenými ako ekologicky vyrobené, musia podliehať pravidelnému systému kontrol, ktoré musia spĺňať minimálne požiadavky spoločenstva a musia ich vykonávať ustanovené kontrolné úrady“.

( 11 ) Pozri napríklad ALEMANNO, A.: The European Reform on Organic Farming – Balancing Consumer Preferences and Free Movement Imperatives. In: EFFL 2009, s. 406 – 419, 409.

( 12 ) KOM(2003) 14 v konečnom znení, bod 3 dôvodovej správy k „návrhu nariadenia Rady, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 2092/91 o ekologickej výrobe poľnohospodárskych výrobkov a príslušných označeniach poľnohospodárskych výrobkov a potravín“, predloženej Komisiou. Toto vysvetlenie bolo začlenené do odôvodnenia 3 tohto návrhu a tiež do odôvodnenia 3 nariadenia č. 392/2004.

( 13 ) Pozri poznámku pod čiarou 12 vyššie.

( 14 ) Pozri poznámku pod čiarou 12 vyššie.

( 15 ) Pozri dokument Rady 8482/03 z 15. apríla 2003 o výsledkoch zasadnutia pracovnej skupiny pre kvalitu potravín, ktoré sa konalo 14. apríla 2003, s. 2, bod II ii).

( 16 ) Pozri článok 1 nariadenia č. 392/2004, ktorým bol článok 8 ods. 1 prvý pododsek upravený do tohto znenia. Nové vymedzenie rozsahu kontrolného systému sa uplatňovalo od júla 2005, pozri článok 2 nariadenia č. 392/2004.

( 17 ) Vypustením slov „s cieľom ich ďalšieho predaja“ a menšou úpravou znenia vzniklo päť jasnejších kategórií činností, ktoré sa podrobili „systému kontrol“, ako sa odvtedy nazýval pôvodný „kontrolný systém“.

( 18 ) Táto vyvíjajúca sa vedomosť sa stáva zrejmým pri pohľade na preambuly rôznych znení: zatiaľ čo odôvodnenie 3 nariadenia č. 392/2004 sa stále držalo znenia „všetkých prevádzkovateľov zúčastnených na procese výroby a prípravy“, odôvodnenie 31 nariadenia č. 834/2007 napokon výslovne pomenovalo kompletnú trojicu: „prevádzkovatelia vo všetkých stupňoch výroby, prípravy a distribúcie“. (Kurzívou zvýraznil generálny advokát.)

( 19 ) Tvrdenie, že rozšírenie sa týka skladovania a maloobchodného predaja len vtedy, keď sa tieto činnosti vykonávali ako činnosti oddelené od tých, ktoré už boli zahrnuté v pôvodnom znení článku 8, zdôraznil zástupca Komisie v rámci diskusie na zasadnutí pracovnej skupiny pre kvalitu potravín, ktoré sa konalo 14. apríla 2003, pozri dokument Rady 8482/03 uvedený v poznámke pod čiarou 15, s. 2, bod II ii).

( 20 ) Pozri dokument Rady 8482/03 uvedený v poznámke pod čiarou 15 vyššie, s. 2, bod II ii).

( 21 ) Pozri dokument Rady 6999/03 z 2. apríla 2003 o výsledkoch zasadnutia pracovnej skupiny pre kvalitu potravín, ktoré sa konalo 28. februára 2003, s. 2, bod III ii).

( 22 ) Pozri dokument Rady 6999/03 uvedený v poznámke pod čiarou 21 vyššie.

( 23 ) Odôvodnenie 3a „revidovaného kompromisného znenia predsedníctva“ týkajúceho sa návrhu nariadenia Rady, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 2092/91 o ekologickej výrobe poľnohospodárskych výrobkov a príslušných označeniach poľnohospodárskych výrobkov a potravín, dokument Rady 16235/03, príloha z 18.decembra 2003, výsledok zasadnutia pracovnej skupiny pre kvalitu potravín (ekologické poľnohospodárstvo) z 10. decembra 2003.

( 24 ) Pozri dokument Európskeho parlamentu, FINAL A5‑0392/2003, správa zo 6. novembra 2003 o návrhu nariadenia Rady, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 2092/91 o ekologickej výrobe poľnohospodárskych výrobkov a príslušných označeniach poľnohospodárskych výrobkov a potravín [KOM(2003) 14 – C5‑0021/2003 – 2003/0002 (CNS)], Výboru pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka, spravodajkyňa Danielle Auroi, s. 9, odôvodnenie pozmeňujúceho a doplňujúceho návrhu č. 10.

( 25 ) Návrh Európskeho parlamentu pridal k vete navrhovanej Radou druhú vetu, ktorá znie: „Maloobchodníci, ktorí dovážajú balené výrobky priamo z tretích krajín, podliehajú ustanoveniam článku 11.“ Pozri dokument Európskeho parlamentu FINAL A5‑0392/2003 uvedený v poznámke pod čiarou 24 vyššie, s. 9, pozmeňujúci a doplňujúci návrh č. 10.

( 26 ) Kompromisné znenie týkajúce sa článku 8 ods. 1 druhého pododseku, ktoré pripravilo predsedníctvo vzhľadom na diskusie v rámci pracovnej skupiny zo 14. apríla 2003, dokument Rady 8571/03 z 23. apríla 2003.

( 27 ) Dokument Rady 16235/03, príloha, citovaný v poznámke pod čiarou 23 vyššie.

( 28 ) Pozri článok 1 nariadenia č. 392/2004, ktorým bol článok 8 ods. 1 druhý pododsek upravený do tohto znenia. Nové vymedzenie rozsahu pôsobnosti kontrolného systému sa uplatňovalo od júla 2005, pozri článok 2 nariadenia č. 392/2004.

( 29 ) Okrem lingvistických úprav (slovo „odsek“ nahradené slovom „článok“ a výraz „takéto výrobky“ nahradený slovom „výrobky“) a okrem redakčnej a číselnej reorganizácie sa toto ustanovenie v roku 2007 nezmenilo, pozri znenie článku 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007 v bode 5 týchto návrhov.

( 30 ) Voľba všeobecnejšieho označenia „prevádzkovateľ“ v článku 28 ods. 2 nariadenia č. 834/2007 môže byť spôsobená skutočnosťou, že tento pojem bol definovaný v článku 2 písm. d) nariadenia č. 834/2007, ktorý stanovuje, že „‚prevádzkovateľ‘ je fyzická alebo právnická osoba alebo osoby zodpovedné za zabezpečenie dodržiavania požiadaviek tohto nariadenia v ekologickej činnosti, ktorú riadi“. Nahradenie pojmu „maloobchodníci“ pojmom „prevádzkovatelia“ nepredstavuje nič iné ako zosúladenie so všeobecnou terminológiou nariadenia a tiež s terminológiou použitou v článku 28 ods. 1 Odôvodnenie 32 nariadenia č. 834/2007 stále používa pojem „maloobchodníci“.

( 31 ) Pozri znenie pôvodných návrhov zmeneného a doplneného článku 8 nariadenia č. 2092/91, ktoré sú uvedené v bodoch 32 a 33 týchto návrhov.

( 32 ) Pozri dokument Rady 6999/03 uvedený v poznámke pod čiarou 21 vyššie.

( 33 ) Pozri takisto napríklad SCHMIDT, H. a HACCIUS, M.: EG‑Verordnung „Ökologischer Landbau“. Eine juristische und agrarfachliche Kommentierung der Verordnung (EG) Nr. 834/2007, Freiburg im Breisgau, 2008, s. 445 – 446, kde sa opisuje nižší výskyt podvodov v tejto oblasti, najmä pokiaľ ide o predbalené výrobky, ktoré, zdá sa, zodpovedajú veľkej časti výrobkov predávaných maloobchodníkmi.

( 34 ) Podľa článku 27 ods. 13 nariadenia č. 834/2007 členské štáty zabezpečujú, že stanovený systém kontrol umožňuje takúto sledovateľnosť produktu.

( 35 ) Pozri tiež OLG Frankfurt GRUR‑RR 2015, 308; LG München WRP 2015, 780.

( 36 ) Pozri body 31 a 42 vyššie.

( 37 ) Pravidlá, ktoré by mal dodržiavať aj konečný maloobchodník, sú napríklad pravidlá zakotvené v kapitole 4 (článok 30 a nasl.) nariadenia č. 889/2008, ktoré sa týkajú zberu, balenia, dopravy a skladovania výrobkov, a pravidlá, ktoré sú uvedené v hlave III (článok 57 a nasl.) nariadenia č. 889/2008 a týkajú sa označovania. Ako Komisia správne uviedla vo svojej „výkladovej poznámke č. 2012‑03“, skladovanie potrebuje fyzickú infraštruktúru, ktorá taktiež podlieha určitým prevádzkovým požiadavkám, ako je čistenie a dezinfekcia.

( 38 ) Pozri článok 27 ods. 5 nariadenia č. 834/2007.

( 39 ) V odôvodneniach 3 a 5 nariadenia č. 834/2007 sa taktiež spomína dôvera spotrebiteľa, čo dokazuje jej kľúčové postavenie v tomto nariadení.

( 40 ) Pozri napríklad odôvodnenie 3 druhá veta nariadenia č. 834/2007.

( 41 ) Odôvodnenie 22 druhá veta nariadenia č. 834/2007 stanovuje: „Výnimky z požiadaviek uplatniteľných na ekologickú výrobu by sa preto mali prísne obmedzovať na prípady, keď sa uplatňovanie výnimiek z pravidiel považuje za opodstatnené“. Odporkyňa sa na odôvodnenie 22 odvoláva ako na argument v prospech úzkeho výkladu výnimky.

( 42 ) Pozri body 33 a 34 týchto návrhov.

( 43 ) Pozri bod 29 týchto návrhov.

( 44 ) Členské štáty totiž využili možnosť poskytnúť výnimku podľa článku 28 ods. 2 dosť odlišnými spôsobmi. Niektoré ju obmedzili na predbalené výrobky, napríklad Taliansko (článok 2.4 Disposizioni per l’attuazione dei regolamenti (CE) n. 834/2007, n. 889/2008, n. 1235/2008 e successive modifiche riguardanti la produzione biologica e l’ettichettatutra dei prodotti biologici Registro ufficiale 0018354 – 27/11/2009, stanovuje: „Ai sensi dell’articolo 28 paragrafo 2 del Reg. (CE) n. 834/2007 sono esentati dall’applicazione del medesimo articolo gli operatori che vendono prodotti da agricoltura biologica al consumatore all’utilizzatore finale in imballaggio preconfezionato, a condizione che non li producano…“) a Estónsko (§ 5 ods. 2 zákona o ekologickom pestovaní znie v angličtine takto: „Holding osoby uvedenej v článku 28 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 834/2007 sa nemusí preukázať, ak sa holding zúčastňuje iba na predaji predbalených výrobkov [RT I 2009, 12, 72 – dátum nadobudnutia účinnosti 01.03.2009]“). V Španielsku Comunidad Valenciana venuje svoje posúdenie rizika nielen tomu, že výrobok je predbalený, ale takisto faktorom ako ročná hodnota predaja, alebo možnosť spotrebiteľa, aby monitoroval proces rozdeľovania výrobkov (Resolutión de 20 de junio de 2016, de la Dirección General de Desarrollo Rural y Política Agraria Común, por la que se regulan determinadas excepciones relativas al régimen de control de los comerciantes minoristas en la Comunitat Valenciana, que vendan directamente al consumidor final productos ecológicos, conforme al Reglamento (CE) 834/2007 de 28 junio de 2007 y el Reglamento 889/2008 que lo desarrolla [2016/5529, Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, č. 7842/02.08.2016, s. 2249]). Ostatné členské štáty rovno prijali širšie znenie smernice (pozri napríklad § 3 ods. 2 nemeckého ÖLG, pozri bod 6 vyššie, alebo § 4 The British Organic Products Regulations 2009 alebo § 2 holandského Regeling van de Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit van 4 december 2008, nr. TRCJZ/2008/3442, houdende wijziging van de Landbouwkwaliteitsregeling 2007).

( 45 ) Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Zatiaľ čo – v náhodnom poradí – väčšina jazykových verzií nariadenia používa ekvivalent abstraktnejšieho anglického znenia (napr. „pas ailleurs qu'au point de vente“, „solo in connessione con il punto di vendita“, „salvo en el punto de venta“, „senão no ponto de venda“, „w celach innych niż odnoszących się do punktu sprzedaży“, „undtagen I forbindelse med salgsstedet”, „ħlief in konnessjoni mal‑punt ta' bejgħ’, ‘išskyrus pardavimo punktus’), nemecká verzia mu priznáva určitý lokálny význam použitím „an einem anderen Ort als in Verbindung mit der Verkaufsstelle“, ako to robí aj holandská a švédska verzia, ktorá znie: „op een plaats die geen verband houdt met het verkoopunt“ a „annat än i anslutning till försäljningsplatsen“, ako aj rumunská a bulharská verzia, ktorá znie „în alte părți decât în legătură cu locul de vânzare“ a „другаде, освен в мястото на продажба“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát). S výnimkou bulharskej verzie však všetky neskoršie verzie jasne používajú ako spojku preklad výrazu „in connection“ a vyhýbajú sa použitiu výrazu vyjadrujúceho miesto, akým je napríklad „at“. Zohľadňujúc rozdielnosti medzi rôznymi jazykovými verziami, argument založený na znení nemôže mať výrazný dosah na môj výklad článku 28 ods. 2, takže iné metódy výkladu (pozri body 19 až 52 a 55 a nasl.), zdá sa, majú väčší vplyv v tomto kontexte.

( 46 ) Štyri z trinástich jazykových verzií, analyzovaných v tejto veci, nepoužívajú „in connection with“, pozri vyššie poznámka pod čiarou 44. Traja z týchto štyroch však odkazujú na bod a nie na miesto alebo lokalitu.

( 47 ) Pozri SCHMIDT, H. a HACCIUS, M.; c.d. v poznámke pod čiarou 33.

( 48 ) Smernica 2000/31/ES Európskeho parlamentu a Rady z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode).

( 49 ) Pokiaľ ide o znenie otázky, pozri bod 14 týchto návrhov.

( 50 ) Skutočnosť, že by to mohlo zahŕňať posúdenie dodatočných bodov alebo otázok, nebráni tomu, aby tak Súdny dvor urobil. Pozri napr. rozsudky z 23. februára 2006, van Hilten‑van der Heijden (C‑513/03 EU:C:2006:131, body 25 až 27); z 11. marca 2008, Jager (C‑420/06, EU:C:2008:152, body 45 až 58); z 18. novembra 2010, Lahousse a Lavichy (C‑142/09, EU:C:2010:694, body 35 až 48), a rozsudok z 10. februára 2011, Vicoplus a i. (spojené veci C‑307/09 až C‑309/09, EU:C:2011:64, body 22 až 25).