ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Má sa pojem „ten istý podnik“ podľa § čl. 2 Nariadenia Rady (ES) č. 994/98 (5) zo dňa 07. mája 1998 v spojení s čl. 2 ods. 2 Nariadenia Komisie (ES) č. 69/2001 (6) zo dňa 12. januára 2001 vykladať len formálne v tom zmysle, že rozhodujúcim kritériom je, či sa podľa vnútroštátneho právneho poriadku jedná len o subjekty so samostatnou právnou subjektivitou, a teda štátnu pomoc do výšky 100 000,- EUR možno poskytnúť každej takejto spoločnosti, alebo je rozhodujúci faktický spôsob fungovania a riadenia týchto spoločností vzájomne prepojených tými istými osobami, akoby išlo o systém pobočiek riadených z jednej centrálnej spoločnosti, hoci podľa vnútroštátnej právnej úpravy majú tieto spoločnosti samostatnú právnu subjektivitu, a takéto spoločnosti treba považovať za „ten istý podnik“ a poskytnúť mu štátnu pomoc ako celku do výšky 100 000,- EUR len raz?
C 348/13

Odvolanie podané 21. augusta 2019: Alfamicro – Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda. proti rozsudku Všeobecného súdu (druhá komora) z 28. júna 2019 vo veci T-64/18, Alfamicro/Komisia

(Vec C-623/19 P)

(2019/C 348/14)

Jazyk konania: portugalčina

Účastníci konania

Odvolateľka: Alfamicro – Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda. (v zastúpení: G. Gentil Anastácio a D. Pirra Xarepe, advogados, a M. Stock da Cunha, advogada estagiária)

Ďalší účastník konania: Európska komisia

Návrhy odvolateľky

— zrušiť rozsudok Všeobecného súdu vydaný vo veci T-64/18 (1),

— zrušiť rozhodnutie Komisie C(2017) 8839 final z 13. decembra 2017,

— zaviazať Európsku komisiu na náhradu všetkých trov konania.

Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

Odvolateľka poukazuje na to, že zmluvná pohľadávka vzniká na základe samotnej zmluvy. Preto, ak Komisia mohla vo svojej určovacej žalobe formulovať svoje nároky, a neurobila to, nemôže už po vydaní rozsudku vystaviť exekučné tituly týkajúce sa nezabezpečenej pohľadávky.

Komisia zneužila svoju právomoc.

Vo svojom deklaratórnom rozsudku (T-831/14) (2) sa Všeobecný súd vyjadril k pohľadávke Komisie vyplývajúcej z dohody o finančnej pomoci, a teda nie, ako to nesprávne tvrdí Všeobecný súd, k výdavkom nespôsobilým na poskytnutie týkajúcim sa obdobia kontroly auditu.

Z výroku rozsudku o určovacej žalobe (T-831/14) nevyplýva žiadne obmedzenie, tak pokiaľ ide o pohľadávku, ako ani pokiaľ ide o obdobie, alebo výdavky.

Jedinému záväzku – pohľadávke podľa dohody o finančnej pomoci – zodpovedá jediný exekučný titul.

Nemalo by žiaden zmysel, ak by Všeobecný súd definitívne určil pohľadávku a veriteľ by potom tvrdil, že výpočet napokon nezahŕňal všetky sumy.

Odvolateľka uvádza, že od okamihu podania určovacej žaloby pre zmluvnú pohľadávku Únie je Komisii zabránené vydať exekučné tituly bez odkazu na rozsudok Všeobecného súdu.

Pokiaľ predmetom určovacej žaloby je zmluvná pohľadávka Komisie voči dlžníkovi, právomoc Všeobecného súdu určiť pohľadávku vylučuje právomoc Komisie vydávať tituly, ktoré idú nad rámec rozsudku.

(1) EU:T:2019:453.

(2) Pozri vec C-14/18 P.
1.

Porušenie článku 7 služobného poriadku (1) a článku 36 Štatútu Súdneho dvora Žalobca uvádza, že Všeobecný súd z právneho hľadiska nesprávne uplatnil článok 7 Služobného poriadku. Preradenie do nižšej platovej triedy z miesta vedúceho sekcie oddelenia na pracovné miesto úradníka bez perspektívy služobného rastu, a to bez akéhokoľvek postupu hodnotenia alebo disciplinárneho konania, ktoré chránia žalobcove práva, nie je oprávneným preradením na iné pracovné miesto, ale neoprávneným preradením do nižšej platovej triedy. Zmena služobného poriadku z roku 2014 viedla len k zmene, ktorá pre vedúcich sekcie znamenala len lepšiu perspektívu prípadného povýšenia po dosiahnutí platovej triedy AD 12. Menovací orgán nemôže jednostranne odobrať toto virtuálne právo bez postupu hodnotenia alebo primeraného disciplinárneho konania. Od roku 2014 už nie je de lege možné pracovné miesta vedúceho sekcie a pracovné miesto bežného úradníka považovať bez možnosti povýšenia za rovnocenné. Okrem toho Všeobecný súd cituje vydanú judikatúru týkajúcu sa preradenia na iné pracovné miesto podľa článku 7 služobného poriadku, ale vyvodil z nej nesprávne dôsledky. Napokon Všeobecný súd sa údajne z právneho a procesného hľadiska dopustil nesprávneho posúdenia, keď v plnom rozsahu nerozhodol o druhom žalobnom dôvode založenom na neoprávnenom preradení do nižšej platovej triedy žalobcu, ku ktorému došlo 10. októbra 2016 bez súbežného zaradenia do novej funkcie. Nejde konkrétne o preradenie na nové pracovné miesto v zmysle článku 7 Služobného poriadku úradníkov (body 49 až 106 rozsudku).
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sąd Najwyższy (Poľsko) 26. júna 2019 – W. Ż.

(Vec C-487/19)

(2019/C 337/04)

Jazyk konania: poľština

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Sąd Najwyższy

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Odvolateľ: W.Ż.

Za účasti: Prokurator Generalny, v zastúpení: Prokuratura Krajowa, Rzecznik Praw Obywatelskich

Prejudiciálna otázka

Majú sa článok 2, článok 6 ods. 1 a ods. 3, článok 19 ods. 1 druhý pododsek [ZEÚ] v spojení s článkom 47 [Charty základných práv Európskej únie] a s článkom 267 [ZFEÚ] vykladať tak, že nezávislým a nestranným súdom zriadeným zákonom v zmysle práva Európskej únie nie je taký súd, v rámci ktorého prejednáva vec ako samosudca osoba, ktorá bola vymenovaná do funkcie sudcu pri závažnom porušení právnych predpisov členského štátu týkajúcich sa menovania sudcov, konkrétne spočívajúceho vo vymenovaní tejto osoby do funkcie sudcu, a to napriek skoršiemu odvolaniu, ktorým bolo pred príslušným súdom členského štátu (Naczelny Sąd Administracyjny – Najvyšší správny súd) napadnuté uznesenie vnútroštátneho orgánu (Krajowa Rada Sądownictwa – Štátna súdna rada), obsahujúce návrh na jej vymenovanie do funkcie sudcu, ďalej napriek odkladu vykonateľnosti tohto uznesenia v súlade s vnútroštátnym právom a tiež napriek tomu, že konanie pred príslušným vnútroštátnym súdom (Naczelny Sąd Administracyjny – Najvyšší správny súd) nebolo pred odovzdaním menovacieho aktu ukončené?
3.

Treťou otázkou, ktorá sa kladie pre prípad, že sa konštatuje, že záver, že účastník konania nemôže podať druhú alebo ďalšiu námietku, ktorou by namietal nekalú povahu podmienky, ktorú mohol namietať predtým, lebo už boli vymedzené potrebné skutkové a právne okolnosti, je v súlade s európskym právom, je, či táto okolnosť môže slúžiť ako základ na to, aby súd, ktorý sa dozvie o tejto nekalej povahe, mohol uplatniť svoju právomoc týkajúcu sa preskúmania ex offo.
3.

Nesplnenie článku 11 ods. 1, článku 11 ods. 3 písm. a), c) a e) a článku 11 ods. 4 smernice 2000/60/ES Podľa článku 11 ods. 1 smernice 2000/60/ES každý členský štát „zabezpečí pre každé správne územie povodia alebo pre časť medzinárodného správneho územia povodia na svojom území zavedenie programu opatrení, so zreteľom na výsledky analýz požadovaných podľa článku 5, pre dosiahnutie cieľov stanovených podľa článku 4.“ Odsek 3 písm. a), c) a e) spresňuje niektoré zo základných opatrení, ktoré sa majú zahrnúť do uvedeného programu opatrení. Odsek 4 toho istého ustanovenia odkazuje na doplnkové opatrenia, ktorými sú opatrenia navrhnuté a zavedené dodatočne k základným opatreniam. Komisia sa domnieva, že Španielske kráľovstvo nezahrnulo do Plánu vodohospodárskeho manažmentu správneho územného povodia rieky Guadalquivir základné a doplnkové opatrenia, čím nesplnila svoje povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 11 ods. 1, článku 11 ods. 3 písm. a), c) a e) a článku 11 ods. 4 smernice 2000/60/ES.
3.

Má osoba bez štátneho občianstva, ktorá opustí územie mandátu UNRWA z dôvodu, že sa v oblasti pôsobenia jej skutočného pobytu nachádza vo veľmi neistej osobnej situácii a UNRWA nemá možnosť jej v tejto oblasti zabezpečiť ochranu alebo poskytnúť pomoc, právo na ochranu smernice ipso facto v zmysle článku 12 ods. 1 písm. a) druhej vety smernice 2011/95/EÚ aj vtedy, ak už v minulosti vstúpila do tejto oblasti pôsobenia, hoci sa v oblasti pôsobenia v mieste svojho predchádzajúceho pobytu nenachádzala vo veľmi neistej osobnej situácii a s ohľadom na pomery, ktoré existovali v čase jej presunu, nemohla počítať s tým, že jej bude v oblasti pôsobenia, do ktorej vstupuje, poskytnutá ochrana alebo pomoc UNRWA a že sa v blízkej budúcnosti bude môcť vrátiť do oblasti pôsobenia v mieste jej doterajšieho pobytu?
—

Komisia subsidiárne tvrdí, že aj za predpokladu, že by Všeobecný súd správne rozhodol, že priznanie náhrady škody predstavuje následný dôsledok situácie, ktorá nastala pred pristúpením (quod non), právo Únie by bolo napriek všetkému na priznanú náhradu škody uplatniteľné, pretože Európska dohoda z roku 1995, ktorá je súčasťou práva Únie, bola uplatniteľná na všetky skutkové okolnosti, ktoré viedli k náhrade škody a nastali pred pristúpením.
4.

Má sa článok 4 smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že stanovuje, že jasnosť a zrozumiteľnosť podmienok zmluvy o úvere denominovanom v cudzej mene a splácanom v domácej mene sa má posúdiť so zreteľom na informácie, ktoré spotrebiteľovi poskytol veriteľ disponujúci odbornými a podnikateľskými znalosťami, a to na informácie číselné, výlučne objektívne a abstraktné, ktoré nezohľadňujú hospodársky kontext, ktorý by mohol ovplyvniť fluktuácie výmenného kurzu?
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Amtsgericht Potsdam (Nemecko) 11. júla 2019 – Möbel Kraft GmbH & Co. KG/ML

(Vec C-529/19)

(2019/C 348/07)

Jazyk konania: nemčina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Amtsgericht Potsdam

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Žalobkyňa: Möbel Kraft GmbH & Co. KG

Žalovaná: ML

Prejudiciálna otázka

Je právo na odstúpenie od zmluvy podľa článku 16 písm. c) smernice o právach spotrebiteľov (1) vylúčené aj vtedy, ak sa tovar síce vyrobí podľa špecifikácie spotrebiteľa, predávajúci však ešte nezačal s výrobou a prispôsobenie u samotného spotrebiteľa by uskutočnil sám, nie prostredníctvom tretej osoby? Záleží na tom, či by sa tovar dal znova uviesť do stavu pred individuálnym prispôsobením len nepatrnými nákladmi na demontáž, približne vo výške 5 percent hodnoty tovaru?

(1) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/13/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES a ktorou sa zrušuje smernica Rady 85/577/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES (Ú. v. EÚ L 304, 2011, s. 64).
2.

V prípade zápornej odpovede na prvú prejudiciálnu otázku, sú článok 14 ods. 3 smernice 2003/6/ES, keďže z hľadiska časovej pôsobnosti sa na prejednávanú vec stále vzťahuje, a článok 30 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) č. 596/2014 zlučiteľné s článkami 47 a 48 Charty základných práv Európskej únie, a to aj s ohľadom na judikatúru Európskeho súdu pre ľudské práva týkajúcu sa článku 6 EDĽP a na ústavné tradície spoločné pre členské štáty, a to v rozsahu, v akom ukladajú povinnosť sankcionovať aj osobu, ktorá odmietne odpovedať na otázky príslušného orgánu, z ktorých by mohla vyplynúť jej zodpovednosť za protizákonné konanie trestané správnymi sankciami „trestnej“ povahy?
3.

Treťou otázkou, ktorá sa kladie pre prípad, že sa konštatuje, že záver, že účastník konania nemôže podať druhú alebo ďalšiu námietku, ktorou by namietal nekalú povahu podmienky, ktorú mohol namietať predtým, lebo už boli vymedzené potrebné skutkové a právne okolnosti, je v súlade so smernicou 93/13…, je, či táto okolnosť môže slúžiť ako základ na to, aby súd, ktorý sa dozvie o tejto nekalej povahe, mohol uplatniť svoju právomoc týkajúcu sa preskúmania ex offo.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Supremo (Španielsko) 2. júla 2019 – Banco de Portugal, Fondo de Resolución a Novo Banco S.A./VR

(Vec C-504/19)

(2019/C 363/10)

Jazyk konania: španielčina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Tribunal Supremo

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Navrhovatelia: Banco de Portugal, Fondo de Resolución a Novo Banco S.A.

Odporkyňa: VR

Prejudiciálna otázka

Je zlučiteľný so základným právom na účinný prostriedok nápravy uvedeným v článku 47 Charty základných práv EÚ, so zásadou právneho štátu uvedenou v článku 2 Zmluvy o Európskej únii a so všeobecnou zásadou právnej istoty, taký výklad článku 3 ods. 2 smernice 2001/24/ES (1), ktorý vedie k uznaniu účinkov rozhodnutia príslušného správneho orgánu štátu pôvodu v súdnych konaniach prebiehajúcich v iných členských štátoch, bez akýchkoľvek ďalších formálnych požiadaviek, ktorého cieľom je so spätnou účinnosťou zmeniť právny rámec existujúci v čase, keď sa začal súdny spor, a ktoré má za následok zbavenie účinku súdnych rozhodnutí, ktoré nie sú v súlade s ustanoveniami tohto nového rozhodnutia?

(1) Smernica 2001/24/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 4. apríla 2001 o reorganizácii a likvidácii úverových inštitúcií (Ú. v. ES L 125, 2001, s. 15; Mim. vyd. 06/004, s. 15).
2.

V prípade zápornej odpovede na predchádzajúcu otázku, majú cestujúci právo na náhradu podľa článku 7 nariadenia č. 261/2004 (1) v prípade, ak je let rozdelený na viaceré úseky a v dôsledku mierneho meškania (kratšieho než tri hodiny) na jednom z úsekov vznikne veľké meškanie (dlhšie než tri hodiny) v konečnom cieľovom mieste, lebo cestujúci zmeškal prípojný let? V prípade kladnej odpovede, ak sú prevádzkujúci leteckí dopravcovia na jednotlivých úsekoch rôzni, je prevádzkujúci letecký dopravca, na ktorého úseku letu vzniklo mierne meškanie (kratšie než tri hodiny), ale ktorý spôsobil, že cestujúci zmeškal prípojný let, a teda vyvolal veľké meškanie (dlhšie než tri hodiny) v konečnom cieľovom mieste, povinný vyplatiť peňažnú náhradu podľa článku 7 nariadenia č. 261/2004?
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunalul Cluj (Rumunsko) 23. júla 2019 – Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj/Agenția Națională de Administrare Fiscală - Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

(Vec C-558/19)

(2019/C 372/15)

Jazyk konania: rumunčina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Tribunalul Cluj

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Žalobkyňa: Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj

Žalovaná: Agenția Națională de Administrare Fiscală - Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

Prejudiciálna otázka

Bránia články 49 a 63 Zmluvy o fungovaní Európskej únie vnútroštátnej právnej úprave, akou je právna úprava, ktorá je predmetom prejednávanej veci [článok 11 ods. 2, a článok 29 ods. 3 Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal (zákon č. 571/2003 o daňovom zákonníku)], stanovujúcej možnosť preklasifikovať bankový prevod finančných prostriedkov z organizačnej zložky so sídlom v jednom členskom štáte na materskú spoločnosť so sídlom v inom členskom štáte ako transakciu vytvárajúcu príjmy, ktorá preto vedie k povinnému uplatneniu pravidiel o transferovom oceňovaní, kým v prípade, ak by sa rovnaká transakcia realizovala medzi organizačnou zložkou a materskou spoločnosťou, ktoré by mali obe sídlo v tom istom členskom štáte, nebolo by ju možné preklasifikovať uvedeným spôsobom a pravidlá transferového oceňovania by sa na takýto prevod neuplatňovali?
—

Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že Sony sa pokračujúcim spôsobom podieľala na údajnom porušení v období od 23. augusta 2004 do 15. septembra 2006, a to napriek tomu, že pripustil existenciu približne osemmesačného obdobia, v rámci ktorého Komisia nepreukázala nijaké protisúťažné kontakty, ktoré by zahŕňali Sony.
1.

a) Má sa stiahnutie súboru pomocou siete „peer to peer“ a súčasné poskytnutie na nahranie („seeding“ = „siatie“) jeho (vo vzťahu k celku niekedy veľmi fragmentárnych) častí („pieces“ = „kúsky“) považovať za verejný prenos v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 2001/29 (1), hoci tieto jednotlivé „kúsky“ sú samy osebe nepoužiteľné? V prípade kladnej odpovede: b) Existuje hranica de minimis, od ktorej by „siatie“ týchto „kúskov“ predstavovalo verejný prenos? c) Má význam okolnosť, že k „siatiu“ môže dôjsť automaticky (v dôsledku nastavení torrentového klienta) a tým bez toho, aby si to užívateľ všimol?
—

Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že Sony Optiarc sa pokračujúcim spôsobom podieľala na údajnom porušení v období od 25. júla 2004 do 29. októbra 2008, a to napriek tomu, že pripustil existenciu približne päťmesačného obdobia, v rámci ktorého Komisia nepreukázala nijaké protisúťažné kontakty, ktoré by zahŕňali Sony Optiarc.
1a.

Je cieľom § 6 a § 27 EG-FGV, respektíve článku 18 ods. 1, článku 26 ods. 1 a článku 46 smernice 2007/45 aj ochrana koncového zákazníka a – v prípade ďalšieho predaja na trhu jazdených vozidiel – najmä ďalšieho kupujúceho a síce aj v súvislosti so slobodou konania a jeho majetkom? Patrí nadobudnutie jazdeného vozidla kupujúcim, ktoré bolo do obehu uvedené bez platného osvedčenia o zhode, do oblasti rizika, na ktorého odvrátenie boli vydané tieto predpisy?
Umožňuje článok 6 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/98/ES z 19. novembra 2008 o odpade a o zrušení určitých smerníc kvalifikáciu určitej látky ako vedľajší produkt v zmysle pojmu odpad podľa práva Únie, ak sa k tejto látke z procesno-technických dôvodov v nepatrnej miere pridali iné látky, ktoré by sa inak považovali za odpad, pokiaľ to nemá žiadny vplyv na zloženie látky ako celku a znamená to značnú výhodu pre životné prostredie?
3.

Sú nariadenie EHS č. 856/1984, články 1, 2 a 3, nariadenie č. 3950/1992, články 1 a 2, prvý pododsek, nariadenie č. 1788/2003, články 1, prvý pododsek a 5, nariadenie č. 1234/07, články 55, 64 a 65 a príslušné prílohy (spolu s talianskymi vnútroštátnymi vykonávacími pravidlami uvedenými v čl. 2 zákonného dekrétu č. 49 z 28. marca 2003, zmeneného so zmenami na zákon č. 119 z 30. mája 2003 a v čl. 2 zákona č. 468 z 26. novembra 1992, v rozsahu, v akom ho uvádza vyššie uvedený článok 2 legislatívneho dekrétu č. 49/2003), ktoré zahrňujú a nevylučujú mlieko používané na výrobu CHOP syrov vyvezených alebo určených na trh krajín mimo EÚ, z výpočtu množstva prideleného členským štátom a v rozsahu tohto vývozu, v rozpore s cieľmi ochrany uvedenými v nariadení EHS č. 2081/1992, ktoré chráni CHOP výrobu s osobitným odkazom na čl. 13, ako to potvrdzuje nariadenie EHS č. 510/2006 a nariadenie č. 1151/2012, ako aj s ohľadom na ciele ochrany uvedené v čl. 4 tohto nariadenia a sú tiež v rozpore s článkami 32 (predtým článok 27), 39 (predtým článok 33), 40 (predtým článok 34), 41 (predtým článok 35) ZFEÚ a so zásadami právnej istoty, legitímnej dôvery, proporcionality a zákazu diskriminácie a slobodného výkonu hospodárskej činnosti na účely vývozu mimo EÚ?
6.

Článok 1 ods. 3 nariadenia (ES) č. 91/2009, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz určitých spojovacích materiálov zo železa alebo ocele s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (v znení zmien) stanovuje, že uplatňovanie individuálnej colnej sadzby vo výške 64,4 % na spoločnosť Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd., Ningbo City, je podmienené predložením platnej obchodnej faktúry colným orgánom členských štátov, ktorá spĺňa požiadavky stanovené v prílohe II, a že v prípade, ak sa takáto faktúra nepredloží, sa uplatňuje colná sadzba uplatniteľná pre všetky ostatné spoločnosti. Možno individuálnu sadzbu cla napriek tomu priznať v prípade dorubenia antidumpingových ciel, ktoré sa má vykonať v nadväznosti na vyšetrovanie zo strany OLAF-u, podľa zásady dobrej viery v prospech deklaranta, ak OLAF zistil, že predmetné spojovacie materiály nemajú pôvod v Indonézii, ako bolo uvedené, ale v skutočnosti ich vyrobila spoločnosť Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd. v Číne, avšak nemožno predložiť nijakú faktúru s údajmi potrebnými na uplatnenie individuálnej colnej sadzby, lebo vývozcovia konali práve v úmysle uviesť orgány členských štátov do omylu?
5.

S prihliadnutím na to, že diskriminácia, o ktorú ide v prejednávanej veci, súvisí s rozdielnym zdanením príjmov pochádzajúcich z dividend vyplatených podnikmi kolektívneho investovania, ktoré sú portugalskými rezidentmi, ich jednotlivým podielnikom, je na účely posúdenia porovnateľnosti zdanenia príjmov dovolené vziať do úvahy iné dane, odvody alebo poplatky, ktoré sú splatné v súvislosti s investíciami uskutočňovanými podnikmi kolektívneho investovania? Je konkrétne dovolené a prípustné vziať pri posudzovaní porovnateľnosti do úvahy vplyv týchto daní na majetok, na výdavky alebo iný vplyv, a nie len daň z príjmov podnikov kolektívneho investovania v užšom zmysle, vrátane prípadných osobitných daní?
1.

Má sa článok 1, článok 2 ods. 2 písm. b), článok 3 smernice 2000/78 (1) a doložka 4 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP, vykonávanej prostredníctvom smernice Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 (2), vykladať v tom zmysle, že diskrimináciu v zmysle uvedených ustanovení predstavuje opatrenie, aké je predmetom konania vo veci samej, ktoré zamestnávateľovi umožňuje stanoviť, že osoby, ktoré dovŕšili 65 rokov veku možno ponechať v postavení riadnych zamestnancov, a to pri zachovaní práv, ktoré požívali pred odchodom do dôchodku, iba ak majú štatút školiteľov doktorandského štúdia, čím sa poškodzujú ostatné osoby, ktoré sú v rovnakej situácii a ktoré by mali uvedenú možnosť v prípade voľných pracovných miest a ak by spĺňali požiadavky týkajúce sa odbornej výkonnosti, a ktoré umožňuje uzavrieť s vysokoškolskými učiteľmi, ktorí nemajú štatút školiteľov doktorandského štúdia, vo vzťahu k rovnakej akademickej činnosti opakovane uzatvárané pracovné zmluvy na dobu určitú so systémom odmeňovania podľa „odpracovaného času“, ktorý je nevýhodnejší v porovnaní s odmeňovaním riadneho vysokoškolského učiteľa?
—

určiť, že Španielske kráľovstvo tým, že v stanovených lehotách neprijalo všetky opatrenia potrebné na to, aby bola od hlavného príjemcu, spoločnosti Telecom Castilla-La Mancha S.A., vymožená štátna pomoc vyhlásená za protiprávnu a nezlučiteľnú s vnútorným trhom v článku 1 rozhodnutia Komisie (EÚ) 2016/1385 z 1. októbra 2014 o štátnej pomoci SA.27408 (C 24/10) (ex NN 37/10, ex CP 19/09) uplatňovanej orgánmi autonómneho spoločenstva Kastília-La Mancha na rozvoj digitálneho terestriálneho televízneho vysielania vo vzdialených a menej urbanizovaných oblastiach regiónu Kastília-La Mancha (1), a tým, že nepotvrdilo zrušenie všetkých platieb uvedenej pomoci a neoznámilo Komisii v stanovenej lehote opatrenia prijaté na účely vyhovenia danému rozhodnutiu, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 288 štvrtého odseku ZFEÚ a z článkov 3 a 4 uvedeného rozhodnutia, a
2.

Pokiaľ sa pobočka so sídlom v členskom štáte domáha práva na odpočítanie dane na základe výdavkov, ktoré vynaložila na účely uskutočnenia plnení v prospech svojho ústredia so sídlom v treťom štáte, a síce vývozov finančných a bankových služieb, môže si zdaniteľná osoba odpočítať daň z pridanej hodnoty podľa písmena a) článku 169 alebo podľa písmena c) tohto článku?
3.

Konkrétne predstavovalo by uloženie obmedzenej povinnosti pracovať „v spojení s“ spôsobom opísaným vyššie v tomto návrhu na začatie prejudiciálneho konania primeraný zásah do slobody právnikov poskytovať služby tak, aby bol odôvodnený, so zreteľom na verejný záujem, do ktorého spadá tak potreba ochrany spotrebiteľov právnych služieb, ako aj potreba zabezpečenia riadneho výkonu spravodlivosti?
1.

Má sa článok 2 ods. 2 smernice Rady 2011/64/EÚ (1) z 21. júna 2011 o štruktúre a sadzbách spotrebnej dane z tabakových výrobkov vykladať v tom zmysle, že tabak do vodnej fajky, o aký ide v prejednávanej veci [to znamená pozostávajúci z tabaku (do 24 %), cukrového sirupu, glycerínu, ochucujúcich a konzervačných látok] sa považuje na účely uplatňovania tohto ustanovenia za spadajúci pod výrobky, ktoré „pozostávajú… z časti z iných látok, ako je tabak“?