ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Z toho vyplýva, že vo všeobecnosti a pokiaľ nie je uvedené inak, označenie skutočností a predloženie dôkazov účastníkmi konania zostáva spravidla možným aj po uplynutí lehôt, ktorým je takéto označenie alebo predloženie podľa ustanovení uvedeného nariadenia podriadené, a že nič nezakazuje Úradu zohľadniť skutočnosti a dôkazy takto oneskorene označené alebo predložené. Takéto oneskorené označenie alebo predloženie skutočností alebo dôkazov však nemôže priznať účastníkovi konania, ktorý ich predkladá, bezpodmienečné právo na to, aby takéto skutočnosti alebo dôkazy boli zo strany Úradu zohľadnené. Tým, že článok 74 ods. 2 uvedeného nariadenia spresňuje, že Úrad sa „môže“ v podobných prípadoch rozhodnúť nebrať takéto skutočnosti alebo dôkazy do úvahy, totižto udeľuje Úradu širokú mieru voľnej úvahy, aby mohol rozhodnúť, aj keď ten súčasne musí odôvodniť svoje rozhodnutie v súvislosti s otázkou, či je, alebo nie je potrebné zobrať tieto skutočnosti a dôkazy do úvahy.

Pravdepodobnosť zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva neexistuje medzi obrazovým označením BoomerangTV, ktorého zápis ako ochrannej známky Spoločenstva sa požaduje pre „telekomunikácie; služby rozhlasových a televíznych programov; rozhlasové a televízne vysielanie a šírenie rozhlasového a televízneho signálu“ a „vzdelávanie; zabezpečovanie výcvikov, kurzov a školení; zábavu; kultúrnu činnosť; kinematografické a nahrávacie štúdiá, videopožičovne; súťaže (zábava); výrobu rozhlasových a televíznych programov; tvorbu filmov“ patriace do tried 38 a 41 v zmysle Niceskej dohody, a obrazovými ochrannými známkami Boomerang zapísanými skôr v Španielsku pre tovary patriace do tried 8, 11, 16, 18, 25 a 28, ako aj v Írsku a Spojenom kráľovstve pre tovary patriace do triedy 25 a obrazovou ochrannou známkou Boomerang, ktorá je predmetom prihlášky ochrannej známky ako ochrannej známky Spoločenstva pre sériu výrobkov v rámci tried 3, 18 a 25 uvedenej dohody.

Výrobky, na ktoré sa vzťahujú skoršie práva, sa totiž odlišujú na základe ich povahy, ich určenia a ich používania od služieb, pre ktoré je podaná prihláška na zápis ochrannej známky BoomerangTV. Okrem toho tieto výrobky a tieto služby nevykazujú žiadnu konkurenčnú alebo doplňujúcu povahu. Skutočnosť, že niektoré výrobky, na ktoré sa vzťahujú skoršie práva, môžu byť použité na účely propagácie služieb, pre ktoré sa žiada o zápis ochrannej známky BoomerangTV, alebo že športový sektor, do ktorého by mohli patriť viaceré skoršie práva, sa môže viazať na sektor výroby televíznych programov, na ktorý sa vzťahuje ochranná známka, ktorá je prihlasovaná na zápis, nemôže spochybniť tento záver. Takéto vzťahy sú príliš nepresné a náhodné na to, aby umožnili vyvodiť záver, že predmetné výrobky a služby sú doplnkové.

(pozri body 99, 100)
Zneužívanie v súvislosti s postupom dominantného podniku pri uplatňovaní cien v podobe tarifného nožnicového efektu sa viaže na nespravodlivosť rozdielu medzi jeho maloobchodnou cenou odvodeného produktu na nadväzujúcom trhu a jeho cenou za surovinu, ktorú dodáva svojím súťažiteľom na predchádzajúcom trhu, pokiaľ je rozdiel medzi týmito cenami buď záporný, alebo nepostačuje na pokrytie osobitných nákladov na jeho vlastný odvodený produkt. Z toho vyplýva, že na konštatovanie takéhoto zneužitia Komisia nebola povinná preukázať, že by maloobchodné ceny boli ako také zneužívajúce.

Komisia je oprávnená založiť svoju analýzu vo veci zneužívania cien dominantným podnikom iba so zreteľom na jeho osobitnú situáciu, a teda so zreteľom na jeho vlastné tarify a náklady, a nie so zreteľom na situáciu jeho súčasných alebo potencionálnych súťažiteľov. Pri akomkoľvek inom prístupe totiž hrozí, že sa ním poruší všeobecná zásada právnej istoty, pretože pokiaľ by zákonnosť postupu dominantného podniku pri uplatňovaní taríf závisela od situácie súťažiacich podnikov, najmä v súvislosti so štruktúrou ich nákladov, čo sú údaje, ktoré nie sú vo všeobecnosti dominantnému podniku známe, nebol by tento dominantný podnik schopný sám posúdiť zákonnosť svojho vlastného konania.

Na posúdenie existencie tarifného nožnicového efektu je namieste skúmať, či by dominantný podnik sám, alebo podnik rovnako výkonný ako on, bol schopný ponúkať odvodený produkt inak ako so stratou, pokiaľ by bol predtým povinný uhradiť cenu vzťahujúcu sa na surovinu.

(pozri body 166, 167, 188, 191 — 194)
V rámci postupu verejného obstarávania, požiadavka fázy zábehu umožňujúcej novému zmluvnému partnerovi oboznámiť sa so skoršou verziou technológie, ktorú má nahradiť, sleduje udržanie vysokej úrovne poskytovaných služieb počas tejto fázy. V tomto ohľade ide o fázu, počas ktorej na jednej strane poskytovanie predmetných služieb je ešte odmeňované na základe zmluvy uzavretej s existujúcim zmluvným partnerom a na druhej strane nový zmluvný partner ešte nie je schopný úplne zaručiť kvalitu služieb potrebnú na používanie novej verzie technológie. Fáza zábehu je teda stanovená v záujme samotného nového zmluvného partnera, keďže mu umožňuje zasvätiť sa úplne a včas do technológie, s ktorou bude musieť pracovať, pričom zatiaľ môže poskytovať len obmedzené služby. Skutočnosť, že taká fáza zábehu nie je odmeňovaná, nie je ako taká diskriminačná.

V rámci postupu verejného obstarávania je Komisia povinná dbať v každej etape konania na dodržiavanie rovnosti zaobchádzania a v dôsledku toho na rovnosť príležitostí všetkých uchádzačov, aby mali rovnaké príležitosti pri formulovaní znenia svojich ponúk, čo vyžaduje, aby tieto ponuky podliehali rovnakým podmienkam pre všetkých uchádzačov.

Zásada transparentnosti ako priamy dôsledok zásady rovnosti zaobchádzania, vyžaduje, aby boli všetky technické informácie dôležité pre riadne pochopenie oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania alebo súťažných podkladov čo najskôr poskytnuté všetkým podnikom, ktoré sa zúčastňujú na verejnom obstarávaní, aby sa na jednej strane umožnilo všetkým primerane oboznámeným a obvykle obozretným uchádzačom pochopiť ich presný dosah a vykladať ich rovnakým spôsobom, a na druhej strane aby bol obstarávateľ schopný skutočne overiť, či ponuky uchádzačov zodpovedajú kritériám, ktorými sa riadi predmetné obstarávanie.

V tejto súvislosti narušenie rovnosti príležitostí a zásady transparentnosti predstavuje vadu konania pred podaním žaloby narušujúcu právo dotknutých strán na informácie. Vada konania však môže viesť k zrušeniu dotknutého rozhodnutia len vtedy, ak sa preukáže, že v prípade neexistencie tejto vady by správne konanie mohlo dospieť k inému výsledku za predpokladu, že by uchádzač mal prístup k príslušným informáciám od začiatku konania a pokiaľ by v tomto ohľade existovala šanca — hoci obmedzená — že uchádzač mohol doviesť správne konanie k inému výsledku.

Rozhodnutie Komisie o uzatvorení zmluvy musí byť zrušené, keďže tým, že neposkytla všetkým potenciálnym uchádzačom od začiatku verejného obstarávania niektoré technické informácie užitočných pre vypracovanie ponúk, Komisia porušila zásadu rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi a keďže toto porušenie mohlo mať vplyv na uzavretie spornej zmluvy.

(pozri body 141, 143 — 145, 147, 204)
Námietka voči zápisu ochrannej známky Spoločenstva, ak sa zakladá na článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva, predkladá Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) otázku zhody alebo podobnosti kolidujúcich ochranných známok, ako aj otázku zhody alebo podobnosti výrobkov alebo služieb, ktoré ochranné známky označujú.

V dôsledku toho skutočnosť, že účastník konania, ktorý sa na Súde prvého stupňa domáha zrušenia rozhodnutia odvolacieho senátu, ktoré námietke proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky vyhovelo, nepopieral pred odvolacím senátom podobnosť kolidujúcich ochranných známok, vôbec nemôže mať za účinok to, že by sa Úrad nemusel zaoberať otázkou, či sú tieto ochranné známky podobné, alebo zhodné. Takáto okolnosť teda o to viac nemôže mať za účinok zbavenie tohto účastníka konania práva namietať voči záverom odvolacieho senátu na túto tému v hraniciach právneho a skutkového rámca konania pred uvedenou inštanciou.

(pozri body 28, 29)
Žaloba o náhradu škody je samostatným podaním, ktoré má osobitnú úlohu v rámci jednotlivých žalôb. Jej účelom je návrh na náhradu škody spôsobenej aktom alebo neoprávneným postupom inštitúcie.

Preto nezávisle od toho, či je akt inštitúcie napadnuteľným aktom, proti ktorému možno namietať žalobou o neplatnosť, každý akt inštitúcie, aj keď bol prijatý touto inštitúciou v rámci jej výkonu diskrečnej právomoci, môže byť v zásade predmetom žaloby o náhradu škody. Diskrečná právomoc, ktorou disponuje inštitúcia, nemá totiž za následok, že je zbavená povinnosti konať v súlade tak so všetkými vyššími právnymi normami, akými sú Zmluva a všeobecné zásady práva Spoločenstva, ako aj s príslušným sekundárnym právom. Keď je zákonnosť tohto aktu spochybnená v rámci žaloby o náhradu škody, možno ju posúdiť v súvislosti s povinnosťami, ktoré prislúchajú tejto inštitúcii. Opačný prístup by bol v rozpore so Spoločenstvom práva a zbavil by žalobu o náhradu škody jej potrebného účinku, pretože by bránil súdu posúdiť zákonnosť aktu inštitúcie v prípade takejto žaloby.

Hoci Komisia v rámci právomocí, ktoré jej vyplývajú z článku 226 ES, ľubovoľne posudzuje vhodnosť, či začať alebo nezačať konanie o nesplnení povinnosti proti členskému štátu bez nutnosti odôvodnenia jej rozhodnutia, a hoci môže za rovnakých podmienok zaslať odôvodnené stanovisko tomuto členskému štátu v rámci výkonu svojich právomocí, nemožno vylúčiť situáciu, že za úplne výnimočných okolností by určitá osoba mohla preukázať skutočnosť, že toto odôvodnené stanovisko je protiprávne a predstavuje dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorá jej spôsobuje škodu.

Skutočnosť, že odôvodnené stanovisko Komisie prijaté podľa článku 226 prvého odseku ES nepredstavuje akt, ktorý vyvoláva právne záväzné účinky vo vzťahu k tretím osobám, a preto uvedené stanovisko nemôže byť predmetom žaloby o neplatnosť, nemá vplyv na toto posúdenie.

(pozri body 64 — 69)
Vec T-189/03

ASM Brescia SpA

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Štátna pomoc — Schéma pomoci poskytnutej talianskymi orgánmi určitým podnikom poskytujúcim služby vo verejnom záujme vo forme daňových oslobodení a úverov so zvýhodnenou sadzbou — Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom — Žaloba o neplatnosť — Osobná dotknutosť — Prípustnosť — Článok 87 ods. 3 písm. c) ES — Článok 86 ods. 2 ES“

Rozsudok Súdu prvého stupňa (ôsma rozšírená komora) z 11. júna 2009 II ‐ 1836

Abstrakt rozsudku

Žaloba o neplatnosť – Fyzické alebo právnické osoby – Akty, ktoré sa ich priamo a osobne týkajú – Rozhodnutie Komisie zakazujúce odvetvovú schému pomoci (Článok 230 štvrtý odsek ES) Pomoc poskytovaná štátmi – Ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi – Narušenie hospodárskej súťaže – Kritériá posúdenia (Článok 87 ods. 1 ES) Pomoc poskytovaná štátmi – Rozhodnutie Komisie konštatujúce nezlučiteľnosť schémy pomoci so spoločným trhom – Povinnosť vymáhania celej sumy, ktorú dostali príjemcovia uvedenej schémy – Neexistencia (Článok 88 ods. 2 ES) Pomoc poskytovaná štátmi – Existujúca pomoc a nová pomoc – Kvalifikovanie novej pomoci [Článok 88 ES; nariadenie Rady č. 659/1999, článok 1 písm. b) body i) a v)] Pomoc poskytovaná štátmi – Pojem – Opatrenia na kompenzáciu nákladov poskytovania verejnej služby podnikom – Vylúčenie (Článok 86 ods. 2 ES a článok 87 ods. 1 ES)
Inými slovami na to, aby Komisia mohla dospieť k záveru, že materská spoločnosť má rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku dcérskej spoločnosti, stačí, že preukáže, že celé základné imanie dcérskej spoločnosti je priamo alebo nepriamo vo vlastníctve materskej spoločnosti. V dôsledku toho môže Komisia vyvodzovať solidárnu zodpovednosť za zaplatenie pokuty uloženej dcérskej spoločnosti voči jej materskej spoločnosti, ibaže by táto materská spoločnosť preukázala, že jej dcérska spoločnosť v podstate neuplatňuje pokyny, ktoré jej dáva, a preto sa na trhu správa nezávisle.

Metóda spočívajúca v rozdelení členov kartelu do kategórií na účely rozdielneho zaobchádzania pri stanovení východiskových súm pokút, ktorej princíp bol okrem toho potvrdený judikatúrou, hoci ignoruje rozdiely vo veľkosti medzi podnikmi tej istej kategórie, vedie k paušalizácii východiskovej sumy stanovenej pre podniky patriace do tej istej kategórie. Takéto rozdelenie musí iste rešpektovať zásadu rovnosti zaobchádzania a okrem toho musí byť suma pokút prinajmenšom proporcionálna vo vzťahu ku skutočnostiam zohľadneným pri posúdení závažnosti porušenia. Pri overení toho, či je rozdelenie členov kartelu do kategórií v súlade so zásadami rovnosti zaobchádzania a proporcionality, sa však súd Spoločenstva v rámci svojho preskúmania zákonnosti výkonu voľnej úvahy, ktorou Komisia disponuje v tejto oblasti, musí obmedziť na preskúmanie toho, či je toto rozdelenie koherentné a objektívne odôvodnené, bez toho, aby svojím posúdením zrazu nahrádzal posúdenie Komisie. V tejto súvislosti voľbu Komisie rozdeliť podniky do viacerých kategórií na základe ich podielov na trhu založenom na distribúcii predmetných výrobkov a zaradiť do tej istej skupiny podniky, ktorých trhový podiel je nižší než určitá výška, nie je možné kvalifikovať ako svojvoľnú a nepresahuje obmedzenia voľnej úvahy, ktorou Komisia v danej oblasti disponuje.

Skutočnosť, že východiskové sumy pripadajúce na každú z kategórií nie sú prísne proporcionálne vo vzťahu k príslušným trhovým podielom dotknutých podnikov, sa nemôže považovať za chybnú, keďže je iba výsledkom systému rozdelenia do kategórií a paušalizovania súm, ktoré s tým súvisia. Aj keď sa totiž v rámci stanovenia výšky pokuty v závislosti od závažnosti na niektoré podniky v dôsledku roztriedenia uplatňuje základná čiastka pokuty v totožnej výške, zatiaľ čo sú rozdielnej veľkosti, rozdielne zaobchádzanie je objektívne odôvodnené prednosťou, ktorú má pri určovaní závažnosti porušenia jeho povaha pred veľkosťou podnikov. Možnosť Komisie pristúpiť k rozdeleniu do kategórií by bola z veľkej časti zbavená svojho potrebného účinku, ak by akýkoľvek rozdiel medzi trhovými podielmi, významný z relevantného hľadiska, ale veľmi málo významný z hľadiska percentuálnych bodov, bránil zaradeniu rôznych podnikov do tej istej kategórie.

(pozri body 73, 74, 76, 77, 81)
Hoci metóda spočívajúca v rozdelení členov kartelu do kategórií na účely diferencovaného prístupu v štádiu stanovenia východiskových súm pokút, ktorého princíp mimochodom odobrila judikatúra, vedie k nezohľadneniu rozdielnych veľkostí podnikov tej istej kategórie, prináša so sebou paušalizáciu východiskovej sumy stanovenej pre podniky patriace do tej istej kategórie. Takéto rozdelenie musí rešpektovať zásadu rovnosti zaobchádzania a okrem toho musí byť podľa judikatúry výška pokút primeraná okolnostiam, ktoré boli zohľadnené pri posudzovaní závažnosti porušenia. Pri posudzovaní, či je rozdelenie členov kartelu do kategórií v súlade so zásadami rovnosti zaobchádzania a proporcionality, sa však súd Spoločenstva v rámci skúmania zákonnosti výkonu voľnej úvahy, ktorú má Komisia v danej oblasti, musí obmedziť na kontrolu toho, či je takéto rozdelenie koherentné a objektívne odôvodnené, a a priori nenahrádzať posúdenie Komisie svojím vlastným posúdením. V tejto súvislosti rozhodnutie Komisie rozdeliť podniky do viacerých kategórií na základe ich podielov na trhu s distribúciou predmetných výrobkov a zaradiť do jednej skupiny podniky, ktorých podiel na trhu je nižší ako určitá výška podielu, nemožno kvalifikovať ako arbitrárne a prekračujúce hranice voľnej úvahy, ktorou Komisia v danej oblasti disponuje.

Skutočnosť, že východiskové sumy pre každú kategóriu prísne nezodpovedajú podielu jednotlivých podnikov na trhu, nemôže byť predmetom kritiky, keďže je len výsledkom rozdelenia do kategórií a paušalizácie súm, ktorá z neho vyplýva. Aj keď sa totiž v dôsledku rozdelenia do skupín voči niektorým podnikom uplatní rovnaká základná čiastka napriek ich rozdielnej veľkosti, treba sa domnievať, že rozdiel v zaobchádzaní je objektívne odôvodnený väčším významom povahy porušenia než veľkosti podnikov pri určovaní závažnosti porušenia. Oprávnenie Komisie vykonať zaradenie do kategórií by bolo do značnej miery zbavené užitočnosti, ak by akýkoľvek rozdiel v trhových podieloch, z relatívneho pohľadu významný, ale z percentuálneho hľadiska veľmi málo dôležitý, bránil zaradeniu rôznych podnikov do rovnakej kategórie.

(pozri body 104, 105, 107, 108, 110)
Konanie vo veci formálneho zisťovania podľa článku 88 ods. 2 ES je nevyhnutné, akonáhle má Komisia vážne ťažkosti pri posudzovaní, či pomoc je zlučiteľná so spoločným trhom. Pojem vážne ťažkosti je objektívnej povahy. Existencia takýchto ťažkostí musí byť skúmaná tak vo vzťahu k okolnostiam prijatia napadnutého aktu, ako aj vo vzťahu k jeho obsahu, a to objektívnym spôsobom, dajúc do vzťahu odôvodnenia rozhodnutia s informáciami, ktorými Komisia disponovala v čase, keď sa vyjadrovala k zlučiteľnosti sporných pomocí so spoločným trhom. Uplynutie doby značne presahujúcej lehotu, ktorá sa bežne uplatní na prvé preskúmanie v rámci ustanovení článku 88 ods. 3 ES, takto môže spolu s ostatnými skutočnosťami viesť k uznaniu toho, že Komisia sa pri posúdení stretla s vážnymi ťažkosťami vyžadujúcimi začatie konania podľa článku 88 ods. 2 ES. Takisto nedostatočnosť alebo neúplnosť zisťovania uskutočneného Komisiou v rámci konania vo veci predbežného zisťovania je indíciou existencie vážnych ťažkostí.

Výklad ustanovenia práva Spoločenstva, ktorý podáva Súdny dvor, sa obmedzuje na objasnenie a spresnenie jeho významu a dosahu, ako ho treba chápať a uplatňovať, a to od nadobudnutia účinnosti tohto ustanovenia. Z toho vyplýva, že takto vykladané ustanovenie sa môže a musí uplatňovať na právne vzťahy, ktoré vnikli alebo boli založené pred vyhlásením predmetného rozsudku, a len výnimočne môže Súdny dvor pri uplatňovaní všeobecnej zásady právnej istoty obsiahnutej v právnom poriadku Spoločenstva byť vedený k tomu, aby obmedzil možnosť všetkých oprávnených osôb odvolávať sa na vykladané ustanovenie s cieľom spochybniť právne vzťahy, ktoré vznikli v dobrej viere. Takéto obmedzenie možno teda pripustiť len v samotnom rozsudku, v ktorom sa rozhoduje o požadovanom výklade. Tieto zistenia vyplývajúce z judikatúry, ktorá sa týka najmä povinnosti uplatnenia práva Spoločenstva vnútroštátnym súdom, sa uplatňujú mutatis mutandis na inštitúcie Spoločenstva, keď ako také vykonávajú ustanovenia práva Spoločenstva, ktoré sú predmetom neskoršieho výkladu Súdneho dvora.

Z toho vyplýva, že keďže Súdny dvor časovo neobmedzil pôsobnosť svojho rozsudku z 24. júla 2003, Altmark, C-280/00, kritériá výkladu článku 87 ods. 1 ES z neho vyplývajúce sa plne uplatňujú na skutkový a právny stav vo veci, tak ako ho Komisia zistila v čase, keď prijala svoje rozhodnutie, pred vyhlásením uvedeného rozsudku.

Následne rozhodnutie Komisie nezačať konanie vo veci formálneho zisťovania podľa článku 88 ods. 2 ES prijaté bez vykonania zisťovania, ktoré by jej umožnilo určiť, či bola úroveň kompenzácie poskytnutej verejnému podniku určená na základe analýzy nákladov, aké by priemerný, dobre spravovaný podnik, ktorý je primerane vybavený nevyhnutnými prostriedkami, potreboval na to, aby bol schopný vyhovieť požiadavkám verejnej služby, ktoré by boli na tento podnik kladené pri výkone daných povinností, pričom treba vziať do úvahy dosiahnuté príjmy a primeraný zisk z plnenia týchto povinností, musí byť zrušené.

(pozri body 112 — 114, 119)
Odkedy bola všeobecná schéma pomoci schválená Komisiou, jednotlivé vykonávacie opatrenia jej nemusia byť oznamované, ledaže by v tomto zmysle mala Komisia výhrady v rozhodnutí o schválení. Keďže sú totiž jednotlivé pomoci iba jednotlivými vykonávacími opatreniami všeobecnej schémy pomoci, faktory, ktoré musí Komisia zohľadniť na účely posúdenia opatrení, sú tie isté ako tie, ktoré uplatnila pri preskúmaní všeobecnej schémy. Nie je preto potrebné predkladať jednotlivé pomoci na preskúmanie Komisii. Na druhej strane, keď individuálne opatrenia nepatria pod uvádzané schválené všeobecné schémy pomoci, predstavujú novú pomoc, ktorej zlučiteľnosť so spoločným trhom musí podliehať preskúmaniu zo strany Komisie.

Rozhodnutie Komisie, ktorým sa rozhoduje o súlade pomoci so schválenou všeobecnou schémou pomoci, sa zaraďuje do výkonu jej povinnosti dbať na uplatňovanie článkov 87 ES a 88 ES. Preto preskúmanie súladu pomoci s touto schémou zo strany Komisie nepredstavuje iniciatívu prekračujúcu rámec jej právomocí. Vzhľadom na to posúdenie zo strany Komisie nemôže byť obmedzené posúdením vnútroštátnych orgánov, ktoré poskytli pomoc.

(pozri body 92, 94, 95)
16

Po druhé podľa neho existuje zjavný a veľmi úzky vzťah medzi výrobkami chránenými skoršími ochrannými známkami patriacimi do triedy 3 a najmä do triedy 25 a výrobkami uvedenými v prihláške ochrannej známky, ktoré patria do tried 18 a 24. Žalobca podčiarkuje, že všetky tieto triedy patria do odvetvia módy a textilov, či už ide o odevy ako také, o látky určené na ich výrobu, o doplnky alebo o kozmetické výrobky. Sú nerozlučne späté s krásou, starostlivosťou o telo, vonkajším výzorom a osobným imidžom. Predmetné výrobky sú uvádzané na trh tými istými sieťami, takže spotrebitelia ich spájajú tak, že im prideľujú ten istý obchodný pôvod. Námietkové oddelenie v rozhodnutí z 20. apríla 2000 podľa žalobcu uznalo, že môže byť preukázaný vzťah medzi triedami 18 a 25, ak sú splnené niektoré okolnosti, ku ktorým patrí aj „vysoká rozlišovacia spôsobilosť“ ochrannej známky EMIDIO TUCCI.
Žaloba o neplatnosť rozhodnutia druhého odvolacieho senátu ÚHVT z 18. septembra 2003 (vec R 191/2002‑2) týkajúceho sa námietkového konania medzi Pelikan Vertriebsgesellschaft mbH & Co. KG a Dainichiseika Colour & Chemicals Mfg. Co. Ltd
243

Skutočnosť, že by sa hospodárska súťaž v ostatných členských štátoch rozvinula menej priaznivo, preto sama nepreukazuje, že by postup žalobkyne pri uplatňovaní taríf bol v Nemecku, ktoré tvorí relevantný zemepisný trh, pozbavený protisúťažného účinku. Údajne menej priaznivá situácia v ostatných členských štátoch by sa mohla spájať s oneskorenejšou liberalizáciou daných trhov služieb, t. j. až po 1. júni 1997, teda po dni, ku ktorému bola žalobkyňa povinná v súlade s príslušným nemeckým právom umožniť svojim súťažiteľom úplne neviazaný prístup k účastníckej prípojke (pozri bod 198 vyššie). V tejto súvislosti je podstatné uviesť, že článok 3 nariadenia (ES) Európskeho parlamentu a Rady č. 2887/2000 z 18. decembra 2000 o neviazanom prístupe k účastníckej prípojke (Ú. v. ES L 336, s. 4; Mim. vyd. 13/26, s. 83) ukladá takúto povinnosť historickým operátorom až od 31. decembra 2000. Údajne menej priaznivá situácia v ostatných členských štátoch by sa tiež mohla spájať s existenciou iných protiprávnych konaní v rozpore so súťažným právom Spoločenstva. V každom prípade, aj za predpokladu, že by si Komisia nesplnila niektoré zo svojich povinností vyplývajúcich z článku 211 ES tým, že by opomenula dohliadnuť na uplatňovanie súťažného práva Spoločenstva v telekomunikačnom odvetví v ostatných členských štátoch, táto okolnosť nemôže odôvodňovať protiprávne konanie v rozpore s článkom 82 ES, ktorého sa v tomto odvetví dopustila v prejednávanom prípade žalobkyňa (rozsudok van Landewyck a i./Komisia, už citovaný v bode 86 vyššie, bod 84; rozsudky Súdu prvého stupňa zo 6. apríla 1995, Tréfilunion/Komisia, T-148/89, Zb. s. II-1063, bod 127, a z 15. marca 2000, Cimenteries CBR a i./Komisia, T-25/95, T-26/95, T-30/95 až T-32/95, T-34/95 až T-39/95, T-42/95 až T-46/95, T-48/95, T-50/95 až T-65/95, T-68/95 až T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 a T-104/95, Zb. s. II-491, bod 2559).