ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

Odôvodnenia 27 až 29 nariadenia č. 1093/2010 uvádzajú: „(27) Zaistenie správneho a úplného uplatňovania práva Únie je základným predpokladom pre integritu, transparentnosť, účinnosť a riadne fungovanie finančných trhov, stabilitu finančných systémov a pre neutrálne podmienky hospodárskej súťaže pre finančné inštitúcie v Únii. Mal by sa preto vytvoriť mechanizmus, ktorým by [EBA] prípady neuplatňovania alebo nesprávneho uplatňovania práva Únie vedúceho k jeho porušeniu. Tento mechanizmus by sa mal vzťahovať na oblasti, v ktorých sa na základe práva Únie vymedzujú jasné a nepodmienečné povinnosti. (28) S cieľom umožniť primeranú reakciu na prípady nesprávneho alebo nedostatočného uplatňovania práva Únie by sa mal uplatňovať mechanizmus, ktorý sa skladá z troch krokov. Najprv by sa mal [EBA] splnomocniť na preskúmanie údajného nesprávneho alebo nedostatočného uplatňovania povinností vyplývajúcich z práva Únie vnútroštátnymi orgánmi pri vykonávaní dohľadu, za ktorým by nasledovalo odporúčanie. Ak príslušný vnútroštátny orgán toto odporúčanie nesplní, Komisia by mala mať právomoc vydať formálne stanovisko, v ktorom zohľadní odporúčanie [EBA] a požiada príslušný orgán, aby prijal opatrenia potrebné na zabezpečenie súladu s právom Únie. (29) Napokon, s cieľom prekonať výnimočné situácie spojené s pretrvávajúcou nečinnosťou daného príslušného orgánu, by mal mať [EBA] ako poslednú možnosť právomoc prijať rozhodnutia adresované jednotlivým finančným inštitúciám. Táto právomoc by mala byť obmedzená na mimoriadne okolnosti, za ktorých príslušný orgán nedodržiava formálne stanovisko, ktoré je mu adresované, a za ktorých je právo Únie priamo uplatniteľné na finančné inštitúcie na základe existujúcich alebo budúcich nariadení Únie.“
24

V čase podania pôvodného návrhu na začatie prejudiciálneho konania § 44 uvedeného zákona stanovoval: „1. Účastník konania môže podať odvolanie na [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)], v ktorom namietne protizákonnosť uznesenia [KRS], pokiaľ osobitné predpisy nestanovujú inak. … 1a. V individuálnych prípadoch týkajúcich sa menovania do funkcie sudcu na [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)] je možné podať odvolanie na [Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd)]. V týchto veciach nie je možné podať odvolanie na [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)]. Odvolanie podané na [Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd)] nesmie byť založené na údajnom nesprávnom posúdení splnenia kritérií uchádzačmi, ktoré sa berú do úvahy pri rozhodovaní o predložení návrhu na vymenovanie do funkcie sudcu [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)]. 1b. Ak všetci účastníci konania nenapadli uznesenie uvedené v § 37 ods. 1 v individuálnych veciach týkajúcich sa menovania do funkcie sudcu na [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)], toto uznesenie nadobúda právoplatnosť, pokiaľ ide o časť obsahujúcu rozhodnutie o predložení návrhu na vymenovanie do funkcie sudcu na [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)] a časť obsahujúcu rozhodnutie o nepredložení návrhu na vymenovanie do funkcie sudcu toho istého súdu, pokiaľ ide o účastníkov konania, ktorí nepodali odvolanie. … 4. V individuálnych veciach týkajúcich sa menovania do funkcie sudcu na [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)] sa rozhodnutie, ktorým [Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd)] zrušil uznesenia [KRS] o nepredložení návrhu na vymenovanie do funkcie sudcu na [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)], rovná prijatiu kandidatúry účastníka konania, ktorý podal odvolanie, na voľné miesto sudcu v rámci [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)], a to na miesto, pre ktoré sa ku dňu vyhlásenia rozhodnutia [Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd)] konanie na [KRS] neskončilo, alebo v prípade neexistencie takéhoto konania na ďalšie voľné miesto sudcu v rámci [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)], ktoré bude uverejnené.“
5

Článok 5 smernice 2002/58, nazvaný „Dôvernosť správy“, stanovuje: „1. Členské štáty vnútroštátnymi právnymi predpismi zabezpečia dôvernosť správ a príslušných prevádzkových dát prenášaných pomocou verejnej komunikačnej siete a verejne dostupných elektronických komunikačných sietí. Zakážu najmä počúvanie, odpočúvanie [Zakážu najmä počúvanie, odpočúvanie, uchovávanie – neoficiálny preklad] a iné druhy narušovania alebo dohľadu nad správami a príslušnými prevádzkovými dátami zo strany iných osôb než sú užívatelia bez súhlasu príslušných užívateľov, pokiaľ to nie je zákonne oprávnené v súlade s článkom 15 ods. 1 Tento odsek nebráni technickému uloženiu, ak je to potrebné s cieľom prenosu správy, bez vplyvu na princíp dôvernosti. … 3. Členské štáty zabezpečia, aby sa ukladanie informácií alebo získavanie prístupu k informáciám, ktoré už boli uložené, v koncovom zariadení účastníka alebo užívateľa povolilo len pod podmienkou, že dotknutý účastník alebo užívateľ dal na to vopred súhlas na základe jasných a komplexných informácií v súlade so smernicou [95/46], okrem iného aj o účeloch spracovania. To nebráni nijakému technickému uloženiu ani prístupu výhradne na účely výkonu prenosu správy prostredníctvom elektronickej komunikačnej siete alebo ak je to nevyhnutne potrebné na to, aby poskytovateľ služieb informačnej spoločnosti, ktoré si účastník alebo užívateľ výslovne vyžiadal, mohol tieto služby poskytnúť.“
34

Za týchto podmienok Monomeles Protodikeio Lasithiou (súd prvého stupňa – samosudca, Lasithi) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Škodí účelu a potrebnému účinku rámcovej dohody… taký výklad ustanovení vnútroštátneho práva preberajúcich rámcovú dohodu do vnútroštátneho právneho poriadku, ktorý z vymedzenia pojmu ‚opakované uzatváranie‘ zmlúv na dobu určitú podľa doložiek 1 a 5 bodu 2 rámcovej dohody vylučuje automatické predĺženie platnosti pracovných zmlúv na dobu určitú, pokiaľ ide o pracovníkov na úseku čistenia verejných priestranstiev, a to na základe výslovného ustanovenia vnútroštátneho práva, akým je § 167 zákona č. 4099/2012, s odôvodnením, že nejde o písomné uzatvorenie novej zmluvy na dobu určitú, ale o predĺženie platnosti už existujúcej pracovnej zmluvy? 2. V prípade praxe týkajúcej sa prijímania pracovníkov na úseku čistenia verejných priestranstiev prijatej zákonom a jej uplatňovania, ktorá je v rozpore s opatreniami na zamedzenie zneužívania vyplývajúceho z opakovaného uzatvárania pracovných zmlúv na dobu určitú stanovenými predpisom, ktorým sa do vnútroštátneho práva prebrala doložka 5 bod 1 rámcovej dohody, zahŕňa povinnosť vnútroštátneho súdu vykladať vnútroštátne právo v súlade s právom Únie aj uplatnenie vnútroštátneho ustanovenia, akým je § 8 ods. 3 zákona č. 2112/1920, a to z dôvodu, že ide o ekvivalentné zákonné opatrenie v zmysle doložky 5 bodu 1 rámcovej dohody, pričom ide o skoršie ustanovenie, ktoré je však stále účinné a bolo by na jeho základe možné, aby sa opakovane uzatvárané pracovné zmluvy na dobu určitú, ktoré sa využívajú na vysporiadanie sa so stálymi a trvalými potrebami miestnej územnej samosprávy na úseku čistenia verejných priestranstiev, správne právne kvalifikovali ako zmluvy na dobu neurčitú? 3. V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu prejudiciálnu otázku, ide o nadmerné obmedzenie povinnosti vnútroštátneho súdu vykladať vnútroštátne právo v súlade s právom Únie, ak ústavné ustanovenie, aké predstavuje článok 103 ods. 7 a 8 Ústavy Helénskej republiky v novelizovanom znení z roku 2001, úplne zakazuje, aby sa pracovné zmluvy na dobu určitú, uzatvorené vo verejnom sektore počas účinnosti uvedeného ustanovenia, zmenili na zmluvy na dobu neurčitú, čím sa v zmysle doložky 5 bodu 1 rámcovej dohody znemožňuje uplatnenie skoršieho, ale stále účinného vnútroštátneho ekvivalentného zákonného opatrenia, akým je § 8 ods. 3 zákona č. 2112/1920, pričom týmto spôsobom sa potláča možnosť súdu právne rekvalifikovať opakovane uzatvárané pracovné zmluvy na dobu určitú, ktoré sa využívajú na vysporiadanie sa so stálymi a trvalými potrebami miestnej územnej samosprávy na úseku čistenia verejných priestranstiev, ako zmluvy na dobu neurčitú, vrátane prípadu, keď predmetné pracovné zmluvy majú slúžiť na vysporiadanie sa so stálymi a trvalými potrebami?“
4.

Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Prijímanie do zamestnania – Zaradenie do platovej triedy – Zamestnanci, na ktorých sa vzťahuje článok 3 ods. 1 písm. b) Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov – Možnosť zaradiť zamestnanca do platovej triedy 15 funkčnej skupiny IV – Vylúčenie [Služobný poriadok úradníkov, článok 110; Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 3 ods. 1 písm. b), článok 86 ods. 1 písm. i), články 141 a 142] (pozri body 72, 73)
1.

Španielske kráľovstvo si tým, že v stanovených lehotách neprijalo všetky opatrenia potrebné na to, aby bola od spoločnosti Telecom Castilla‑La Mancha SA, vymožená štátna pomoc vyhlásená za protiprávnu a nezlučiteľnú s vnútorným trhom v článku 1 rozhodnutia Komisie (EÚ) 2016/1385 z 1. októbra 2014 o štátnej pomoci SA.27408 (C 24/10) (ex NN 37/10, ex CP 19/09) uplatňovanej orgánmi autonómneho spoločenstva Kastília La Mancha na rozvoj digitálneho terestriálneho televízneho vysielania vo vzdialených a menej urbanizovaných oblastiach regiónu Kastília La Mancha, a tým, že nepotvrdilo zrušenie všetkých platieb uvedenej pomoci a neoznámilo Európskej komisii v stanovenej lehote opatrenia prijaté na účely vyhovenia tomuto rozhodnutiu, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 288 štvrtého odseku ZFEÚ a z článkov 3 a 4 uvedeného rozhodnutia.
21

V tomto smere treba na úvod pripomenúť, že tak zásada vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi, ako aj zásada vzájomného uznávania, ktorá sa samotná opiera o vzájomnú dôveru medzi členskými štátmi, majú v práve Únie zásadný význam vzhľadom na to, že umožňujú vytvorenie a zachovanie priestoru bez vnútorných hraníc. Zásada vzájomného uznávania najmä v súvislosti s priestorom slobody, bezpečnosti a spravodlivosti konkrétne ukladá každému z týchto štátov, aby vychádzal z toho, že s výnimkou mimoriadnych okolností všetky ostatné členské štáty dodržiavajú právo Únie a najmä základné práva uznané týmto právom [rozsudok z 25. júla 2018, Minister for Justice and Equality (Nedostatky súdnictva), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, bod 36 a citovaná judikatúra].
33

V tomto smere treba na úvod pripomenúť, že tak zásada vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi, ako aj zásada vzájomného uznávania, ktorá sa samotná opiera o vzájomnú dôveru medzi členskými štátmi, majú v práve Únie zásadný význam vzhľadom na to, že umožňujú vytvorenie a zachovanie priestoru bez vnútorných hraníc. Zásada vzájomného uznávania najmä v súvislosti s priestorom slobody, bezpečnosti a spravodlivosti konkrétne ukladá každému z týchto štátov, aby vychádzal z toho, že s výnimkou mimoriadnych okolností všetky ostatné členské štáty dodržiavajú právo Únie a najmä základné práva uznané týmto právom [rozsudok z 25. júla 2018, Minister for Justice and Equality (Nedostatky súdnictva), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, bod 36 a citovaná judikatúra].
42

Na úvod treba pripomenúť, že tak zásada vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi, ako aj zásada vzájomného uznávania, ktorá sa samotná opiera o vzájomnú dôveru medzi členskými štátmi, majú v práve Únie zásadný význam vzhľadom na to, že umožňujú vytvorenie a zachovanie priestoru bez vnútorných hraníc. Zásada vzájomného uznávania najmä v súvislosti s priestorom slobody, bezpečnosti a spravodlivosti konkrétne ukladá každému z týchto štátov, aby vychádzal z toho, že s výnimkou mimoriadnych okolností všetky ostatné členské štáty dodržiavajú právo Únie a najmä základné práva uznané týmto právom [rozsudok z 25. júla 2018, Minister for Justice and Equality (Nedostatky súdnictva), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, bod 36 a citovaná judikatúra].
10

Tento zápis bol požadovaný pre výrobky patriace do tried 1 až 34 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení (ďalej len „Niceská dohoda“), ako aj pre služby patriace do tried 35, 39, 40 a 42 tejto dohody.
„(43)

súčasné členské štáty ukladajú niektoré povinnosti ‚prenosu‘ na sieťach šíriacich rádiové alebo televízne vysielanie pre verejnosť. Členské štáty by mali mať možnosť uložiť primerané povinnosti podnikom v rámci ich jurisdikcie v záujme legitímnych verejných politických úvah, no také povinnosti by sa mali ukladať len vtedy, keď sú potrebné na splnenie cieľov všeobecného záujmu jasne vymedzených členskými štátmi v súlade s právom [Únie] a mali by byť proporcionálne, transparentné a pravidelne revidované. Povinnosti ‚prenosu‘ uložené členskými štátmi by mali byť primerané, pretože by mali byť proporcionálne a transparentné na základe jasne vymedzených cieľov všeobecného záujmu a mohli by prípadne zahŕňať primeranú úhradu. Také povinnosti ‚prenosu‘ môžu zahŕňať prenos služieb špecificky určených na umožnenie prístupu pre užívateľov so zdravotným postihnutím;
3

Odôvodnenia 16 a 22 smernice 2016/343 znejú: „(16) Prezumpcia neviny by bola porušená, keby sa vo verejných vyhláseniach orgánov verejnej moci alebo v súdnych rozhodnutiach, ktoré nie sú rozhodnutiami o vine, označovala podozrivá alebo obvinená osoba za vinnú, ak tejto osobe ešte nebola preukázaná vina zákonným spôsobom. … Nemali by tým byť dotknuté ani predbežné rozhodnutia procesnej povahy, ktoré prijmú justičné alebo iné príslušné orgány a ktoré sú založené na podozrení alebo usvedčujúcich dôkazoch, ako sú napríklad rozhodnutia o vyšetrovacej väzbe, pod podmienkou, že takéto rozhodnutia neoznačujú podozrivú ani obvinenú osoba za vinnú. … … (22) Dôkazné bremeno pri zisťovaní viny podozrivých a obvinených osôb spočíva na prokuratúre a v prípade akýchkoľvek pochybností by sa malo rozhodnúť v prospech podozrivej alebo obvinenej osoby. Prezumpcia neviny by sa porušila, ak by sa dôkazné bremeno prenieslo z prokuratúry na obhajobu bez toho, aby tým boli dotknuté úradné vyšetrovacie právomoci súdu, nezávislosť súdnej moci pri posudzovaní viny podozrivej alebo obvinenej osoby a používanie skutkových domnienok alebo právnych domnienok týkajúcich sa trestnej zodpovednosti podozrivej alebo obvinenej osoby. …“
12

Ustanovenie § 105 trestného poriadku uvádza: „1. Súd rozhoduje o žiadostiach o nariadenie a predĺženie vyšetrovacej väzby, ako aj o schválenie určitých iných donucovacích opatrení. Na účely výkonu opatrení, ktoré schválil (§ 101 ods. 3), súd stanoví lehotu, ktorej márnym uplynutím schválenie stráca účinnosť. V prípade príkazu na zatknutie podľa § 169 sa do lehoty nezapočítava obdobie platnosti príkazu, avšak prokuratúra musí aspoň raz do roka preskúmať, či ešte trvajú podmienky pre zatknutie. 2. Ak je to potrebné na účely rozhodnutia o žiadosti podľa odseku 1 z právnych alebo faktických dôvodov, súd môže nariadiť ďalšie vyšetrovanie prostredníctvom kriminálnej polície alebo vykonať vyšetrovanie ex offo. Od prokuratúry a kriminálnej polície môže žiadať informácie o skutočnostiach uvedených v spise, ako aj predloženie správy o vykonávaní schváleného opatrenia a ďalšieho vyšetrovania. Po nariadení vyšetrovacej väzby môže súd nariadiť, aby mu boli aj naďalej predkladané kópie dokumentov zakladaných do spisu uvedených v § 52 ods. 2 bodoch 2 a 3.“
4.

FVE Holýšov I s. r. o., FVE Stříbro s. r. o., FVE Úsilné s. r. o., FVE Mozolov s. r. o., FVE Osečná s. r. o., Solarpark Rybníček s. r. o., FVE Kněžmost s. r. o., Hutira FVE – Omice a.s., Exit 90 SPV s. r. o., Onyx Energy s. r. o., Onyx Energy projekt II s. r. o., Photon SPV 1 s. r. o., Photon SPV 3 s. r. o., Photon SPV 4 s. r. o., Photon SPV 6 s. r. o., Photon SPV 8 s. r. o., Photon SPV 10 s. r. o., Photon SPV 11 s. r. o., Antaris GmbH, Michael Göde, NGL Business Europe Ltd, NIG NV, GIHG Ltd, Radiance Energy Holding Sàrl, ICW Europe Investments Ltd, Photovoltaik Knopf Betriebs‑GmbH, Voltaic Network GmbH, WA Investments‑Europa Nova Ltd a Európska komisia znášajú svoje vlastné trovy konania súvisiace so vzájomným odvolaním.
51

Takýto výklad by totiž znamenal, že právomoc prijať následné opatrenia v prípade spáchania nového trestného činu odsúdenou osobou by bola nevyhnutne odopretá príslušnému orgánu členského štátu bydliska, ak rozsudok ukladajúci podmienečný trest viaže výlučne zachovanie tohto odkladu na dodržanie tejto povinnosti. Uvedená právomoc by však tomuto orgánu bola priznaná, ak tento odklad podlieha inej povinnosti uvedenej v článku 4 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/947 bez priamej súvislosti s prípadným spáchaním nového trestného činu. Toto posledné uvedené riešenie by sa uplatnilo najmä vtedy, ak by mala táto iná povinnosť veľmi obmedzenú pôsobnosť, ako je napríklad povinnosť informovať určitý orgán o akejkoľvek zmene pobytu alebo pracoviska stanovená v článku 4 ods. 1 písm. a) tohto rámcového rozhodnutia, alebo ak by uvedená iná povinnosť nemala nijakú spojitosť s vykonávajúcim členským štátom, ako je povinnosť zákazu vstupu do určitých oblastí v členskom štáte pôvodu stanovená v článku 4 ods. 1 písm. b) uvedeného rámcového rozhodnutia.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Pfizer Consumer Healthcare Ltd (ďalej len „Pfizer“) a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Daňová a colná správa, Spojené kráľovstvo, ďalej len „daňová správa“) týkajúceho sa colného zatriedenia samozahrievacích náplastí a pásov na zmiernenie bolesti.
3

V odôvodneniach 8 až 10, 14 a 31 smernice 2008/48 sa uvádza: „(8) Je dôležité, aby tento trh poskytoval spotrebiteľom dostatočnú mieru ochrany a zabezpečil si tak ich dôveru. … (9) Úplná harmonizácia je potrebná na to, aby sa všetkým spotrebiteľom v Spoločenstve zabezpečila vysoká a rovnocenná úroveň ochrany ich záujmov a aby sa vytvoril skutočný vnútorný trh. Členské štáty by preto nemali mať možnosť zachovať alebo zaviesť iné vnútroštátne ustanovenia ako ustanovenia tejto smernice. … (10) … Touto smernicou by však nemalo byť dotknuté uplatňovanie ustanovení tejto smernice členskými štátmi v súlade s právom Spoločenstva v oblastiach, na ktoré sa jej rozsah pôsobnosti nevzťahuje. Členský štát by preto mohol zachovať alebo zaviesť vnútroštátne právne predpisy zodpovedajúce ustanoveniam tejto smernice alebo niektorým jej ustanoveniam o zmluvách o úvere mimo rozsahu pôsobnosti tejto smernice, napríklad o zmluvách o úvere, pri ktorých je čiastka nižšia ako 200 [eur] alebo vyššia ako 75000 [eur]. … Členské štáty by tiež okrem toho mohli uplatňovať ustanovenia tejto smernice na viazaný úver, na ktorý sa nevzťahuje vymedzenie pojmu zmluvy o viazanom úvere uvedené v tejto smernici. … … (14) Zmluvy o úvere, ktoré sa vzťahujú na poskytovanie úveru zabezpečeného nehnuteľnosťou, by nemali patriť do rozsahu pôsobnosti tejto smernice. Tento druh úveru má veľmi osobitnú povahu. Do rozsahu pôsobnosti tejto smernice by nemali patriť ani zmluvy o úvere, ktorých účelom je financovať nadobudnutie alebo zachovanie vlastníckych práv k pozemku alebo existujúcej či projektovanej stavbe. Zmluvy o úvere by však nemali byť vyňaté z rozsahu pôsobnosti tejto smernice len preto, že ich účelom je renovácia alebo zvýšenie hodnoty existujúcej stavby. … (31) Zmluva o úvere by mala zrozumiteľným a stručným spôsobom poskytovať všetky potrebné informácie, aby sa mohol spotrebiteľ oboznámiť so svojimi právami a povinnosťami, ktoré mu z nej vyplývajú.“
5

Článok 8 uvedeného nariadenia s názvom „Prechodné ustanovenie“ stanovuje: „1. Zmluvy o službách vo verejnom záujme sa zadávajú v súlade s pravidlami stanovenými v tomto nariadení. Avšak zmluvy o službách alebo zmluvy o službách vo verejnom záujme vymedzené v smernici [Európskeho parlamentu a Rady 2004/17/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov obstarávania subjektov pôsobiacich v odvetviach vodného hospodárstva, energetiky, dopravy a poštových služieb (Ú. v. EÚ L 134, 2004, s. 1; Mim. vyd. 06/007, s. 19)] alebo smernici [Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v. EÚ L 134, 2004, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132)], pre služby vo verejnom záujme v autobusovej alebo električkovej osobnej doprave sa zadávajú v súlade s postupmi ustanovenými podľa uvedených smerníc, ak tieto zmluvy nemajú formu koncesných zmlúv na služby, ako je vymedzené v uvedených smerniciach. Ak sa zmluvy majú zadávať v súlade so smernicou [2004/17] alebo smernicou [2004/18], ustanovenia odsekov 2 až 4 tohto článku sa neuplatňujú. 2. Bez toho, aby bol dotknutý odsek 3, bude zadávanie zmlúv vo verejnom záujme v železničnej a cestnej osobnej doprave v súlade s článkom 5 od 3. decembra 2019. Počas tohto prechodného obdobia prijmú členské štáty opatrenia na postupné zosúladenie s článkom 5 s cieľom zabrániť vážnym štrukturálnym problémom súvisiacim s dopravnou kapacitou. Do šiestich mesiacov po skončení prvej polovice prechodného obdobia predložia členské štáty Komisii správu o pokroku, v ktorej zdôraznia vykonávanie každého postupného zadávania zmlúv o službách vo verejnom záujme v súlade s článkom 5. Na základe správ o pokroku členských štátov môže Komisia navrhnúť vhodné opatrenia určené členským štátom. 3. Na uplatňovanie odseku 2 sa neberú do úvahy zmluvy o službách vo verejnom záujme zadané v súlade s právom [Únie] a vnútroštátnym právom: a) pred 26. júlom 2000 na základe postupu spravodlivej verejnej [hospodárskej – neoficiálny preklad] súťaže; b) pred 26. júlom 2000 na základe iného postupu, ako je postup spravodlivej verejnej [hospodárskej – neoficiálny preklad] súťaže; c) od 26. júla 2000 a pred 3. decembr[om] 2009 na základe postupu spravodlivej verejnej [hospodárskej – neoficiálny preklad] súťaže; d) od 26. júla 2000 a pred 3. decembr[om] 2009 na základe iného postupu, ako je postup spravodlivej verejnej [hospodárskej – neoficiálny preklad] súťaže. Uplatňovanie zmlúv uvedených v písmene a) môže pokračovať až do zániku ich doby platnosti. Uplatňovanie zmlúv uvedených v písmenách b) a c) môže pokračovať až do zániku ich doby platnosti, nie však dlhšie ako 30 rokov. Uplatňovanie zmlúv uvedených v písmene d) môže pokračovať až do zániku ich doby platnosti pod podmienkou, že ich doba platnosti je obmedzená a porovnateľná s dobami platnosti uvedenými v článku 4. Uplatňovanie zmlúv o službách vo verejnom záujme môže pokračovať až do zániku ich doby platnosti, ak by ich ukončenie spôsobilo neprimerané právne alebo hospodárske dôsledky a za predpokladu, že Komisia dala svoj súhlas. …“
15

Posledný uvedený súd začal opätovne rozhodovať o veci, pričom spresňuje, že v tomto štádiu konania sa spor týka len otázky, či majú byť dotknuté trupy plavidiel zaradené ako plavidlá na námornú plavbu do podpoložiek 89012010 a 89019010 KN, alebo ako plavidlá, ktoré nie sú určené na námornú plavbu, a to do podpoložiek 89012090, 89019091 a 89019099 KN. V prejednávanej veci možno tieto trupy plavidiel zaradiť do niektorej z týchto troch posledných uvedených podpoložiek, pretože môžu slúžiť ako trupy plavidiel na plavbu po vnútrozemských vodách. Ak by sa však preukázalo, že uvedené trupy plavidiel môžu slúžiť aj ako trup pre plavidlo určené na námornú plavbu, mali by byť takto zaradené.
27

Preto ak by sa preukázalo, čo musí overiť vnútroštátny súd, že zaplatenie súm, ktoré jej vyfakturovala materská spoločnosť, spoločnosťou San Domenico Vetraria bolo podmienkou na to, aby materská spoločnosť dočasne pridelila riadiaceho pracovníka, a že dcérska spoločnosť zaplatila tieto sumy len ako protihodnotu za dané pridelenie, bolo by potrebné dospieť k záveru o existencii priamej súvislosti medzi týmito dvoma plneniami.