Keď teda podnik okrem nejasného odvolania sa na údajne významný celkový obrat niektorých účastníkov kartelu nepredloží nijaký konkrétny dôkaz, ktorým by bol schopný preukázať, že Komisia mala v danom prípade použiť túto možnosť, nepreukáže žiadne porušenie zásad rovnosti zaobchádzania a proporcionality, ktoré by z tohto dôvodu mohlo byť Komisii vytýkané.

V tejto súvislosti, hoci z uvedeného bodu vyplýva, že takého zvýšenie pokuty sa môže javiť ako nevyhnutné na zabezpečenie jej dostatočného odstrašujúceho účinku, z tohto bodu naopak nevyplýva, že pokuta, ktorá nepredstavuje podstatné percento celkového obratu dotknutej spoločnosti, voči nej nemá dostatočne odstrašujúci účinok. Pokuta stanovená podľa metodiky upravenej v usmerneniach totiž v zásade predstavuje významné percento hodnoty predaja potrestanej spoločnosti v oblasti dotknutej daným porušením. Vďaka pokute tak budú zisky spoločnosti v danom odvetví podstatne nižšie, prípadne bude v strate. Ak by aj obrat uvedenej spoločnosti v danom odvetví predstavoval len malú časť jej celkového obratu, nemožno a priori vylúčiť, že zníženie zisku v danom odvetví, prípadne dosiahnutie straty by malo odstrašujúci účinok, keďže obchodná spoločnosť v určitom odvetví sa v zásade snaží o dosiahnutie zisku.

Bod 30 usmernení k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1/2003 upravuje možnosť, ale nie povinnosť Komisie zvýšiť pokutu uloženú spoločnosti so zvlášť vysokým obratom mimo tovarov alebo služieb, ktoré sú spojené s porušením.

V tejto súvislosti, hoci sa Komisia nemôže odkloniť od pravidiel, ktoré si sama stanovila, je naopak v jej právomoci si ich upraviť alebo ich nahradiť. V prípade, ktorý spadá do pôsobnosti nových pravidiel, nemôže byť Komisii vytýkané, že nezohľadnila poľahčujúcu okolnosť neuvedenú v nových pravidlách, jedine z dôvodu, že bola uvedená v starších pravidlách. Zo skutočnosti, že Komisia vo svojej skoršej rozhodovacej praxi usúdila, že určité skutočnosti predstavujú poľahčujúce okolnosti na účely stanovenia výšky pokuty, totiž nevyplýva, že je povinná pridŕžať sa rovnakého posúdenia v neskoršom rozhodnutí.

Keďže dotknutý podnik sa rozhodol slobodne a so znalosťou danej veci podať danú žiadosť, nemôže použiť zásadu zákazu samoobvinenia, podľa ktorej predovšetkým Komisia nemôže na podnik preniesť povinnosť poskytnúť odpovede, ktorými by tento podnik musel priznať existenciu porušenia, ktoré má preukázať Komisia. Keď však podnik podal žiadosť o zhovievavosť z vlastnej vôle a bez prinútenia, nemôže vytýkať Komisii, že sa o túto žiadosť opierala vo svojich písomnostiach predložených Všeobecnému súdu.

Navyše od uverejnenia oznámenia o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov z roku 2006 vzhľadom na jeho bod 31 podnik, ktorý sa rozhodne podať žiadosť o zníženie pokuty, si je vedomý skutočnosti, že zníženie mu bude priznané, len ak podľa Komisie splnil podmienky zníženia uvedené v oznámení, pričom táto žiadosť bude v každom prípade súčasťou spisu a môže byť uvedená ako dôkaz, a to aj voči samotnému autorovi.

Komisia pri určení výšky pokuty v zásade nie je povinná zohľadniť stratovú finančnú situáciu podniku, keďže uloženie takejto povinnosti by viedlo k získaniu neoprávnenej súťažnej výhody pre podniky, ktoré sú najmenej prispôsobené podmienkam trhu.

Navyše skutočnosť, že opatrenie prijaté orgánom Únie vyvolá konkurz alebo likvidáciu daného podniku, nie je sama osebe právom Únie zakázaná. Ak totiž likvidácia podniku v jeho existujúcej právnej forme môže poškodiť finančné záujmy vlastníkov, akcionárov alebo držiteľov podielov, neznamená to, že osobné, hmotné a nehmotné zložky tvoriace podnik tiež stratili svoju hodnotu.

Prijatím bodu 35 usmernení k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1/2003 si teda Komisia neuložila povinnosť, ktorá by bola v rozpore s týmito zásadami. Príkladom toho je aj skutočnosť, že uvedený bod neodkazuje na konkurz spoločnosti, ale na situáciu v „osobitnom sociálnom a ekonomickom kontexte“, v rámci ktorej by uloženie pokuty „nenapraviteľne ohrozilo ekonomickú životaschopnosť dotknutého podniku a viedlo by ku strate hodnoty jeho majetku“.

Z toho vyplýva, že na uplatnenie bodu 35 usmernení nepostačuje skutočnosť, že pokuta uložená za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže môže viesť k vyhláseniu konkurzu dotknutej spoločnosti. Hoci totiž konkurz poškodzuje finančné záujmy dotknutých vlastníkov a akcionárov, nemusí nevyhnutne viesť k zániku predmetného podniku. Ten môže sám osebe pokračovať vo svojej existencii buď formou zvýšenia základného imania spoločnosti, ktorá vyhlásila konkurz, ako právnická osoba zabezpečujúca prevádzku uvedeného podniku, alebo formou celkového prevzatia jeho majetku, teda podniku ako subjektu vykonávajúceho ekonomickú činnosť, iným subjektom. Takéto celkové prevzatie majetku sa môže uskutočniť dobrovoľným alebo núteným predajom majetku spoločnosti v konkurze s pokračujúcou prevádzkou.

V dôsledku toho treba bod 35 usmernení, najmä v súvislosti so stratou hodnoty majetku dotknutej spoločnosti, chápať ako bod, ktorý upravuje situáciu, v ktorej je prevzatie podniku, alebo prinajmenšom jeho majetku, nepravdepodobné až nemožné. V takom prípade budú jednotlivé časti majetku spoločnosti jedna po druhej ponúknuté v konkurze na predaj a je možné, že mnoho z nich nenájde kupca alebo prinajlepšom budú predané za veľmi nízku cenu, takže je oprávnené hovoriť, ako uvádza bod 35 usmernení, o úplnej strate ich hodnoty.

Okrem toho uplatnenie uvedeného bodu usmernení si podľa jeho znenia tiež vyžaduje „osobitný sociálny a ekonomický kontext“. Takýto kontext je tvorený dôsledkami, ktoré by mohlo mať zaplatenie pokuty najmä na zvýšenie nezamestnanosti alebo na poškodenie dodávateľských a odberateľských hospodárskych odvetví dotknutého podniku.

(pozri body 186 – 190, 192)