ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
75

Takéto využitie právomoci je v danom prípade o to naliehavejšie, že sa objavili indície o možnom zapojení lotyšských colných orgánov do vydávania sporných osvedčení, a to: – v dôsledku vyšetrovania OLAF‑u týkajúceho sa dovozu ľanového textilu do Dánska bola začatá dodatočná kontrola sporných osvedčení, – správa OLAF‑u poukazuje na veľmi krátku dobu prepravy ľanového textilu do lotyšského colného skladu na účely zatajenia pôvodu dotknutého tovaru, – znalecké posudky vykonané na odtlačkoch pečiatok a podpisoch nachádzajúcich sa na osvedčeniach použitých pre dovozy do Dánska po správe OLAF‑u preukazujú, že pravdepodobne išlo o pravé odtlačky pečiatok a pravé podpisy, – odtlačky pečiatok na sporných osvedčeniach vykazujú veľkú podobnosť s odtlačkami pravých pečiatok lotyšských colných orgánov, – zástupca riaditeľa lotyšských colných orgánov, pán R., ktorý podpísal sporné osvedčenia a listy v rámci dodatočnej kontroly, bol odsúdený za protiprávne konania v rámci výkonu svojej funkcie, – lotyšské colné orgány neboli schopné poskytnúť pôvodné odtlačky pečiatok, ktoré používali dotknuté colné úrady, teda colné úrady v Jelgave a v Bauske, – správy Komisie poukazujú na korupčné prostredie najmä v rámci lotyšských colných orgánov, – dovozy ľanového textilu z Lotyšska sa zvýšili a prekročili výrobné kapacity tejto krajiny.
79

Odvolací senát tiež konštatoval, ako už EUIPO uviedol, že Lichtenštajnsko neposkytuje reciprocitu v tejto oblasti. Po prvé ani odvolací senát, ani EUIPO však nepreukázali, že by zápis do registra oprávnených zástupcov, ktorí môžu vystupovať pred úradom duševného vlastníctva, bol podmienený obchodným sídlom dotknutej osoby v tomto štáte. Tvrdenia účastníkov konania sa týkali skôr otázky, či a do akej miery môže oprávnený zástupca v členskom štáte Únie zastupovať klienta pred úradom duševného vlastníctva. Po druhé ani odvolací senát, ani EUIPO netvrdili, že táto údajná neexistencia reciprocity mohla odôvodniť predmetné obmedzenie slobodného poskytovania služieb. Podľa EUIPO išlo o tvrdenie, ktoré by malo poukazovať len na to, že lichtenštajnský zákonodarca neposudzuje právnu situáciu odlišne od normotvorcu Únie. Po tretie a v každom prípade stačí uviesť, že v súlade s judikatúrou Súdneho dvora (pozri rozsudok z 13. februára 2003, Komisia/Taliansko, C‑131/01, EU:C:2003:96, bod 46 a citovanú judikatúru) sa členský štát nemôže odvolávať na nedodržanie zásady reciprocity alebo odôvodniť nesplnenie svojej vlastnej povinnosti na základe prípadného porušenia Zmluvy iným členským štátom. EUIPO neuviedol nijakú právnu alebo skutkovú okolnosť, v dôsledku ktorej by sa neuplatnila táto judikatúra v oblasti slobôd pohybu zakotvených v dohode o EHP. Okrem toho uplatňovanie zásady reciprocity by bolo v rozpore s osobitnými procesnými prostriedkami v oblasti dohľadu a riešenia sporov stanovenými v článkoch 109 a 111 dohody o EHP.
95

Uvedenie samotného priezviska Cipriani v názve určitého článku sa nemôže považovať za dôkaz, že uvedené priezvisko použité samostatne sa „samo osebe bežne spája“ so žalobcom, ako to on tvrdí. Ako totiž uvádza EUIPO, treba poukázať na to, že takéto označenie môže byť dôsledkom bežnej praxe v médiách a odôvodnené najmä požiadavkami na grafické zobrazenie dotknutého článku. Navyše doplnenie fotografie žalobcu do článku alebo prítomnosť v tele tohto článku spoločne uvedeného prvého mena a priezviska znižuje dosah uvedenia samotného priezviska Cipriani v názve tohto článku.
12

Pokiaľ ide o prvý žalobný dôvod, žalobcovia po prvé tvrdia, že v rozsahu, v akom sa odmietnutie registrácie návrhu ICE zakladá na skutočnosti, že rozhodnutia Rady, ktorými poveruje začatím rokovaní na účely uzavretia medzinárodnej dohody, sú prípravnými aktmi, niet pochýb, že tieto rozhodnutia sú tejto povahy. Inak by to však nebolo ani v prípade rozhodnutí Rady, ktorými sa udeľuje súhlas na podpísanie medzinárodnej dohody. Okrem toho nariadenie č. 211/2011 vo všeobecnosti zahŕňa akýkoľvek právny akt, pričom sa neobmedzuje len na akty prijaté s konečnou platnosťou, a ani z vývoja dotknutých ustanovení nevyplýva, a ani ich normatívny kontext neuvádza, že pojem „právny akt“ by sa mal vykladať doslovne. Napokon rozhodnutie o odobratí mandátu udeleného Komisii na rokovania, ktoré by ukončilo rokovania, by bolo z právneho hľadiska záväzné a malo by povahu končeného rozhodnutia.
73

Ďalej je potrebné analogicky s pripomienkami vyjadrenými v bodoch 69 a 70 vyššie poznamenať, že samotná skutočnosť, že poľské orgány a žalobkyňa rozhodli o ukončení platnosti zmluvy pre prípad odmietnutia pomoci z EFRR, predstavuje tiež vyjadrenie existencie ich autonómnej vôle, keďže neexistuje žiadna povinnosť, ktorá by v tejto súvislosti vyplývala z práva Únie. Napokon ak by samotná existencia takého ustanovenia postačovala na preukázanie priameho záujmu, ktorý vyžaduje článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ, viedlo by to jednak k tomu, že by strany takej zmluvy mohli rozhodovať o tom, či dotknutá osoba disponuje alebo nedisponuje aktívnou legitimáciou pred súdmi Únie, a jednak k tomu, že by sa postavenie osoby, ktorá bola údajne dotknutá rozhodnutím Komisie, posudzovala odlišne podľa toho, či uzatvorila alebo neuzatvorila takú zmluvu s vnútroštátnymi orgánmi, a to podľa existujúcej praxe v každom členskom štáte.
61

V dôsledku toho je namieste uviesť, že vstup spoločnosti Saremar do likvidácie nespochybňuje skutočnosť uvedenú v bode 55 vyššie, podľa ktorej by zrušenie napadnutého rozhodnutia mohlo byť pre žalobcu prospešné, keďže právna situácia tejto spoločnosti vo vzťahu k spornej pomoci by sa v nadväznosti na to nevyhnutne zmenila. Navyše toto zrušenie by malo tiež za účinok podstatné zlepšenie jej hospodárskej situácie, keďže sporná pomoc by mohla byť opätovne zaradená do jej majetku. Napokon je namieste uviesť, že túto analýzu potvrdzuje aj rozsudok z 13. septembra 2010, Grécko a i./Komisia (T‑415/05, T‑416/05 a T‑423/05, EU:T:2010:386), v ktorom Všeobecný súd rozhodol, že spoločnosti v likvidácii, ktoré vrátili spornú pomoc v týchto veciach, si zachovávajú záujem na konaní, pokiaľ by v prípade zrušenia bola Helénska republika povinná vrátiť im vymoženú pomoc, ktorá by bola zapísaná do aktív v ich jednotlivých likvidačných účtovných závierkach (rozsudok z 13. septembra 2010, Grécko a i./Komisia, T‑415/05, T‑416/05 a T‑423/05, EU:T:2010:386, bod 62).
191

Na úvod treba konštatovať, že ako Komisia napokon zdôraznila v duplike, RAS sám obmedzil pôsobnosť svojej námietky nezákonnosti. Ako totiž uviedol v replike, bod 9 rámca SVHZ z roku 2011 by sa mal podľa neho považovať za nezákonný za predpokladu, že by neumožňoval posúdiť s ohľadom na článok 106 ods. 2 ZFEÚ náhradu, ktorá pokrýva straty podniku v ťažkostiach vyplývajúce z rozdielu medzi nákladmi znášanými pri výkone služby vo verejnom záujme a dotáciami prijatými v tomto ohľade. Naopak RAS nepovažuje uvedený bod za nezákonný za predpokladu, že by sa mal vykladať v tom zmysle, že náhrada, ktorá by sa poskytla na prekrytie strát určitého podniku v ťažkostiach spôsobených inými činnosťami než sú činnosti relevantné pre úlohy vo verejnom záujme, nespadá pod článok 106 ods. 2 ZFEÚ.
7

Dňa 30. júna 2011 Komisia začala konanie a prijala oznámenie o výhradách voči týmto právnickým osobám: Nexans France, Nexans, Pirelli & C. SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Energia, Prysmian, Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J‑Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable SAS, Grupo General Cable Sistemas, SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd a žalobkyňa.
7

Dňa 30. júna 2011 Komisia začala konanie a prijala oznámenie o výhradách voči týmto právnickým osobám: spoločnostiam Nexans France, Nexans, Pirelli & C. SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Energia, Prysmian, The Goldman Sachs Group Inc., Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J‑Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable, SAS, Grupo General Cable Sistemas SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd a žalobkyniam.
7

Dňa 30. júna 2011 Komisia začala konanie a prijala oznámenie o výhradách voči týmto právnickým osobám: Nexans France, Nexans, Pirelli, Goldman Sachs, Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J‑Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable SAS, Grupo General Cable Sistemas, SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd a žalobkyniam.
7

Dňa 30. júna 2011 Komisia začala konanie a prijala oznámenie o výhradách voči týmto právnickým osobám: Pirelli & C. SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Energia, Prysmian, The Goldman Sachs Group Inc, Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J‑Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable, SAS, Grupo General Cable Sistemas SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd a žalobkyniam.
173

Je pravda, ako to tvrdia žalobcovia, že v bode 35 rozsudku z 18. októbra 2011, Brüstle (C‑34/10, EU:C:2011:669), Súdny dvor potvrdil, že každé ľudské vajíčko, len čo je oplodnené, musí byť považované za „ľudské embryo“ v zmysle a na účely uplatňovania článku 6 ods. 2 písm. c) smernice 98/44, ak je toto oplodnenie schopné spustiť proces vývoja ľudského jedinca. Súdny dvor zároveň v bode 40 rozsudku z 18. októbra 2011, Brüstle (C‑34/10, EU:C:2011:669), spresnil, že cieľom smernice 98/44 nie je úprava využívania ľudských embryí v rámci vedeckého výskumu a že jej predmet sa obmedzuje na patentovateľnosť biotechnologických vynálezov. Z toho vyplýva, že záver Komisie uvedený v bode 2.1 in fine napadnutého oznámenia, podľa ktorého sa rozsudok z 18. októbra 2011, Brüstle (C‑34/10, EU:C:2011:669), nezaoberal otázkou, či takýto druh výskumu možno vykonávať a financovať, nie je postihnutý zjavne nesprávnym posúdením. Komisia sa preto v podstate domnievala, že rozsudok z 18. októbra 2011, Brüstle (C‑34/10, EU:C:2011:669), nie je relevantný na účely posúdenia, či sporná EIO, ktorá sa prostredníctvom druhého návrhu na zmenu aktu Únie týkala zákazu financovania výskumných činností, ktoré zahŕňajú alebo predpokladajú ničenie ľudských embryí, a to bez toho, aby sa dopustila takéhoto nesprávneho posúdenia.
52

Pokiaľ ide o štátnu pomoc poskytnutú vo forme záruky, nemožno vylúčiť, že by samotná štátna záruka poskytovala výhody, ktoré so sebou prinášajú dodatočné výdavky pre štát. Ak je úver, ktorý úverová inštitúcia poskytuje dlžníkovi, zabezpečený zárukou orgánov verejnej moci členského štátu, tento dlžník zvyčajne získava výhodu, pokiaľ finančné náklady, ktoré znáša, sú nižšie ako náklady, ktoré by bol znášal, ak by musel získať rovnaké financovanie a rovnakú záruku za trhovú cenu (pozri rozsudok z 3. apríla 2014, Francúzsko/Komisia, C‑559/12 P, EU:C:2014:217, body 95 a 96 a citovanú judikatúru).
111

Žalobkyňa okrem toho tvrdí, že napriek tomu, že na žiadnom zo stretnutí konzultačného výboru, ktoré sa konali 6. mája a 20. júna 2013, nebol k dispozícii text, mohli byť tieto stretnutia užitočné, ak by bol dodržaný článok 8 rozhodnutia Rady z 23. júna 1981, ktorý stanovuje, že „členovia konzultačného výboru sa pri svojej práci snažia čo najviac zbližovať svoje stanoviská a o to, aby bolo možné predložiť Rade správu vyjadrujúcu spoločné pozície“, a „ak to nie je možné, v správe zaznamená rôzne stanoviská“. Podľa žalobkyne však počas týchto dvoch stretnutí predseda konzultačného výboru iba umožnil predsedovi Coreperu stručne predstaviť zámery Rady, a to 6. mája 2013, alebo zámery Parlamentu 20. júna 2013 a potom umožnil zástupcom OZZ uviesť ich stanovisko. Nevyvinula sa tak žiadna snaha o zblíženie stanovísk a z týchto stretnutí neexistuje žiadna písomná správa.
668

Ak by totiž EPÚ určil neplatnosť patentu 947, dohoda Teva by bránila tejto spoločnosti, aby vstúpila na trh so svojim výrobkom alebo výrobkom spoločnosti Krka na základe ustanovenia o neuvádzaní výrobkov na trh, ktoré by zostalo v platnosti, ako to potvrdzuje odkaz na „uplynutie platnosti“ patentov v článku 2.3 dohody Teva, na rozdiel od výrazu „zrušenie“ použitého v článku II dodatku k dohode Teva, a to napriek tomu, že toto určenie neplatnosti patentu by umožňovalo vstup generických výrobkov potenciálne porušujúcich tento patent na trh. Navyše, aj keby žalobkyne v tomto prípade dodávali spoločnosti Teva generický perindopril, ako to tvrdia (pozri bod 616 vyššie), vstup spoločnosti Teva na trh s generickým výrobkom žalobkýň by pre ne nepredstavoval konkurenciu a spoločnosť Teva by navyše nebola jedinou a teda prvou spoločnosťou vstupujúcou na trh vzhľadom na vyššie uvedený vstup iných spoločností vykonávajúcich činnosť v oblasti generických liekov. Obdobne v prípade, ak by EPÚ potvrdil platnosť patentu 947, spoločnosti Teva by bolo stále bránené, aby sa zásobovala generickým perindoprilom u iných podnikov než u žalobkýň, a to vrátane generického perindoprilu neporušujúceho patent, a jej zásobovanie žalobkyňami, ktoré by bolo v tomto prípade ešte viac hypotetické, čo žalobkyne samotné uznávajú (pozri bod 636 vyššie), by rovnako neumožňovalo, aby im konkurovala. V tejto poslednej súvislosti treba dodať, že okolnosť, že Komisia stanovila koniec porušovania článku 101 ZFEÚ na deň, keď spoločnosť Teva vstúpila na trh Spojeného kráľovstva s výrobkom žalobkýň, nemožno vykladať tak, že potvrdzuje, že Komisia uznala, že spoločnosť Teva vstúpila v júli 2007 na trh do konkurencie so žalobkyňami. Samotná Komisia totiž v napadnutom rozhodnutí (odôvodnenia 2125 a 3133) uviedla, že stanovenie konca porušovania na 6. júl 2007 možno vysvetliť opatrnosťou a snahou zohľadniť dátum priaznivý pre strany dohody.
225

Po tretie, ak by tak, ako to uvádza žalobkyňa, Komisia mala s cieľom pripísať porušenie skupine preukázať, že dcérska spoločnosť vedela o konaniach materskej spoločnosti, došlo by tým k ovplyvneniu pojmu hospodárska jednotka. Pre každú zložku porušenia vyplývajúcu z konaní jednej alebo druhej z týchto dvoch spoločností by bolo nevyhnutné stanoviť, že dcérska spoločnosť vedela o cieľoch sledovaných materskou spoločnosťou, hoci samotný pojem podnik v zmysle práva hospodárskej súťaže Únie stanovuje na základe domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu materskej spoločnosti na dcérsku spoločnosť, ktorej je 100 % vlastníkom, že dcérska spoločnosť koná v rámci cieľov sledovaných materskou spoločnosťou, pod jej vedením a kontrolou. Ako už Súdny dvor rozhodol, podmienka pre pripísanie jednotlivých protiprávnych konaní tvoriacich celý kartel všetkým zložkám podniku je splnená, ak každá zložka podniku prispela k jeho vykonávaniu, hoci aj podriadeným, vedľajším alebo pasívnym spôsobom (pozri v tomto zmysle rozsudky z 26. januára 2017, Duravit a i./Komisia, C‑609/13 P, EU:C:2017:46, body 117 až 126, a z 8. júla 2008, AC‑Treuhand/Komisia, T‑99/04, EU:T:2008:256, bod 133).
8

Uvedené legislatívne ustanovenia boli prevzaté v článku 36/24 ods. 1 bode 3 loi du 22 février 1998 fixant le statut organique de la Banque nationale de Belgique (zákon z 22. februára 1998, ktorým sa stanovujú organizačné stanovy Národnej banky Belgicka), v znení neskorších predpisov. Na základe uvedeného článku bolo prijaté kráľovské nariadenie z 10. októbra 2011, ktorým sa mení a dopĺňa kráľovské nariadenie zo 14. novembra 2008, ktorým sa vykonáva zákon z 15. októbra 2008 a mení a dopĺňa zákon z 2. augusta 2002 (Moniteur belge z 12. októbra 2011, s. 62641), ktorý umožnil finančným družstvám, ktoré o to mali záujem, požiadať o pristúpenie k záručnej schéme zavedenej vyššie uvedenými opatreniami. Družstvá, ktoré sa rozhodli k uvedenej schéme pristúpiť, museli v prospech Fonds spécial de protection des dépôts, des assurances sur la vie et du capital de sociétés coopératives agréées (Osobitný fond na ochranu vkladov, životných poistení a majetku schválených družstiev, ďalej len „osobitný fond“), zriadeného kráľovským nariadením zo 14. novembra 2008, ktorým sa vykonáva zákon z 15. októbra 2008 a mení zákon z 2. augusta 2002 o dohľade nad finančným sektorom a finančnými službami (Moniteur belge zo 17. novembra 2008, s. 4088), platiť ročný príspevok zodpovedajúci 0,15 % celkovej zaručenej sumy a zaplatiť vstupný poplatok zodpovedajúci 0,1 % uvedenej sumy. Záruka sa mala uplatniť len v prípade, že bol na družstvo vyhlásený konkurz, alebo ak by orgán prudenciálného dohľadu zistil nezrovnalosť. Záruka sa vzťahovala len na splatený kapitál upísaný individuálnymi členmi pred nadobudnutím účinnosti kráľovského nariadenia z 10. októbra 2011, maximálne do výšky 100000 eur pre každého individuálneho člena. Záruka sa mala vyplatiť z osobitného fondu a v prípade vyčerpania finančných prostriedkov uvedeného fondu sa mala vyplatiť z Caisse des dépôts et consignations (Štátna depozitná pokladňa, Belgicko).
204

V prvom rade totiž výška pomoci závisí od objemu kapacity nakúpenej prostredníctvom trhu s kapacitou a zúčtovacej ceny aukcií. Na jednej strane je objem kapacity, ktorý na aukcie umiestňuje Spojené kráľovstvo, stanovený odhadom dopytu po elektrine, ako aj dostupných kapacít, a na základe uplatnenia štandardu spoľahlivosti, a to na účely dosiahnutia želanej úrovne primeranosti kapacít v čase špičky dopytu (odôvodnenie 32 napadnutého rozhodnutia). Objem potrebnej kapacity teda priamo súvisí s úrovňou spotreby elektriny v čase špičky dopytu. Čím sú špičky dopytu nižšie, tým je pre Spojené kráľovstvo menej potrebné nakupovať kapacity na dosiahnutie želanej úrovne bezpečnosti dodávok elektriny. Na druhej strane zníženie objemu kapacity umiestnenej na aukcie môže tiež viesť k zníženiu zúčtovacej ceny, pretože to vedie k vytvoreniu konkurencie medzi väčším počtom poskytovateľov kapacity vo vzťahu k rovnakému objemu kapacity. Ako to totiž uznáva Spojené kráľovstvo vo svojom oznámení, väčšia konkurencia vedie k zníženiu zúčtovacej ceny (bod 2 „Box 2 – When will it be possible to withdraw the Capacity Market?“ oznámenia). V oznámení sa okrem iného uznáva, že zníženie spotreby elektriny v čase špičky dopytu vedie v konečnom dôsledku k odchodu z trhu s kapacitou (pozri diagramy 8 a 9 na strane 47 oznámenia, v ktorých sa uvádza, že problém „missing money“ sa bude zmenšovať podľa toho, ako napreduje riadenie dopytu).
9

V rámci písomnej časti konania podaním z 15. septembra 2014 predložila Rada vyjadrenie k žalobe, ku ktorému priložila najmä uznesenie ministra vnútra Spojeného kráľovstva, uznesenie zo 14. júla 2006, označenie ako FTO, označenie ako SDGT, niekoľko výročných správ Office of the US Coordinator for counterterrorism of the US Department of State (Úrad koordinátora na boj proti terorizmu v rámci Ministerstva zahraničných vecí Spojených štátov, Spojené štáty americké), ako aj niekoľko článkov z tlače. Podaním z 31. marca 2015 predložila Rada následne dupliku, ku ktorej priložila najmä výňatky z rozsudku Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž, Francúzsko) z 23. apríla 2013 a rozsudku Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko) z 21. mája 2014.
46

Za týchto okolností žalobkyne nemôžu vytýkať Komisii, že zohľadnila údaje predložené počas preskúmavania týkajúce sa obdobia prešetrovania dumpingu za rok 2012, predovšetkým výkaz ziskov a strát, na určenie potrebných úprav v súvislosti s predajnými a administratívnymi nákladmi a všeobecnými nákladmi na dovoz do Únie, a to s cieľom vytvoriť vývoznú cenu na základe ceny následného predaja prvému nezávislému kupujúcemu, pričom neodpočítala časť, ktorú možno pripísať transakciám uskutočneným pred prechodom hranice Únie. V tejto súvislosti, ako zdôraznila Komisia vo svojej písomnej odpovedi na písomnú otázku Všeobecného súdu, bez toho, aby to žalobkyne spochybnili, v konečnom informačnom dokumente, ktorý predchádzal prijatiu napadnutého nariadenia, bola stanovená reprezentatívna výška obratu týchto predajných, všeobecných a administratívnych nákladov, ktorú Komisia chcela zohľadniť. Niektoré pripomienky v odpovedi žalobkýň na uvedený dokument sa síce týkali základných aspektov týchto nákladov a viedli k určitým úpravám vysvetleným v odôvodneniach 84 až 87 napadnutého nariadenia, najmä pokiaľ ide o úroky z pôžičky alebo zaplatené dane vo Švajčiarsku (ktoré viedli k poklesu miery čistého obratu RFAI, ktorá predstavovala základ pre tieto náklady), treba však konštatovať, že uvedené pripomienky neobsahovali presné údaje o ich rozdelení medzi operácie, ktoré sa uskutočnili pred prechodom hranice Únie, a operácie, ktoré sa uskutočnili medzi týmto prechodom a prvým následným predajom nezávislému kupujúcemu na území jej členských štátov, zatiaľ čo žalobkyne mohli poskytnúť takéto informácie. Treba mimochodom zdôrazniť, že aj keď nová miera obratu predstavujúca predajné, administratívne a všeobecné náklady zohľadnená na základe pripomienok žalobkýň nie je z dôvodu dôvernosti uvedená v samotnom napadnutom nariadení, bola vysvetlená a oznámená žalobkyniam do dvoch dní po prijatí napadnutého nariadenia, ako to uviedla Komisia vo svojej odpovedi na otázku Všeobecného súdu. Okrem toho, pokiaľ ide o rozdelenie nákladov navrhnuté žalobkyňami, tvrdenie za predpokladu, že by bolo formulované včas, ktoré je uvedené v replike a podľa ktorého viac ako polovica hodnoty nákladových položiek, ktoré Komisia zohľadnila, sa mala priradiť k operáciám, ku ktorým došlo pred prechodom hranice Únie, je príliš vágne a nepodložené, aby mu bolo možné vyhovieť. Niektoré príklady typov nákladov uvedených žalobkyňami, ktoré sa týkali oboch typov transakcií pred a po prekročení hranice Únie, sú totiž nedostatočné na určenie rozdelenia týchto nákladov medzi tieto operácie.
146

Komisia po druhé uviedla, že spis k vyšetrovaniu začatému na základe článku 29 rámcovej smernice pozostával z viacerých dokumentov obsahujúcich internú výmenu názorov, predovšetkým medzi jednotlivými generálnymi riaditeľstvami a právnou službou Komisie, ku ktorej došlo v rámci predbežných porád o prebiehajúcom vyšetrovaní uplatňovania rámcovej smernice Francúzskou republikou a Spolkovou republikou Nemecko. Poukázala aj na to, že určité dokumenty predstavovali e‑mailovú korešpondenciu so súkromnými podnikmi. Komisia zdôraznila, že akékoľvek predčasné poskytnutie tejto predbežnej komunikácie by vyšetrovanie vystavilo neprimeraným zásahom tretích strán založeným na nepodložených domnienkach alebo názoroch, čím by sa vyšetrovanie spomalilo a ohrozila by sa jeho účinnosť. Poskytnutie týchto dokumentov by narušilo dôveru členských štátov v objektívnosť, nestrannosť a dôvernosť postupu vyšetrovania a ubralo by tak na ochote členských štátov konštruktívne sa po skončení vyšetrovania podieľať na účinnom spĺňaní záverov vyšetrovania.
129

Po tretie je dôležité poznamenať, že hoci sporné postupy mali účinky na území viacerých členských štátov z dôvodu osobitnej povahy súbežných obchodov, táto okolnosť nemôže byť sama osebe dostatočná na prijatie záveru, že na sťažnosti z roku 1999 mala Únia dostatočný záujem. Ak by to bolo inak, Komisia by bola povinná konať vo veci každej sťažnosti týkajúcej sa údajného porušenia, ktoré by pokrývalo viacero členských štátov, a to bez ohľadu na posúdenie ostatných kritérií hodnotenia záujmu Únie a opodstatnenosti alebo neopodstatnenosti sťažnosti (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. septembra 2007, UFEX a i./Komisia, T‑60/05, EU:T:2007:269, bod 158, a z 13. septembra 2012, Protégé International/Komisia, T‑119/09, neuverejnený, EU:T:2012:421, bod 77). Z toho vyplýva, že nadnárodný dosah predmetného správania sám osebe nestačí na to, aby zakladal záujem Únie.