NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY

VERICA TRSTENJAK

prednesené 25. októbra 2007 ( 1 )

Vec C-285/06

Heinrich Stefan Schneider

proti

Land Rheinland-Pfalz

„Poľnohospodárstvo — Nariadenia (ES) č. 1493/1999 a č. 753/2002 — Spoločná organizácia trhu s vínom — Opis, označovanie, prezentácia a ochrana určitých vinárskych výrobkov — Ochrana tradičných pojmov — Preklad do iného jazyka — Používanie pre vína vyrobené v inom členskom štáte“

I — Úvod

1. Predmetom tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesverwaltungsgericht, najvyšší nemecký správny súd (ďalej len „BVerwG“), sú otázky výkladu a rozsahu pravidiel na ochranu doplňujúcich tradičných označení obsiahnutých v nariadení Rady (ES) č. 1493/1999 zo 17. mája 1999 o spoločnej organizácii trhu s vínom ( 2 ), pokiaľ ide o popis, označovanie, prezentáciu a ochranu určitých vinárskych výrobkov, ako aj v zodpovedajúcom nariadení Komisie (ES) č. 753/2002 z 29. apríla 2002, ktorým sa stanovujú určité pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1493/1999, pokiaľ ide o popis, označovanie, prezentáciu a ochranu určitých vinárskych výrobkov ( 3 ) v znení nariadenia Komisie (ES) č. 1512/2005 z 15. septembra 2005, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 753/2002, ktorým sa stanovujú určité pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1493/1999, pokiaľ ide o popis, označovanie, prezentáciu a ochranu určitých vinárskych výrobkov (ďalej len „nariadenie č. 753/2002“) ( 4 ).

2. Doplňujúce tradičné označenia vín sú uvádzané na etiketách pri predaji a v právnom styku. Etikety môžu mať pre vína rovnaký význam, aký majú pre jednotlivcov cestovné pasy a osobné doklady. Buď sú uznávané všade, alebo sa vzťahujú iba na určitý (členský) štát. ( 5 )

3. Konkrétne boli tieto otázky nastolené v spore vedenom pred nemeckými správnymi súdmi medzi vinohradníkom pánom Schneiderom a spolkovou krajinou Porýnie-Falcko, ktorý sa týkal zákonnosti správneho aktu, ktorým bolo zakázané používať pojmy „Réserve“ a „Grande Réserve“, resp. „Reserve“ a „Privat-Reserve“ na etiketách vína, ktoré pán Schneider vyrábal v nemeckom regióne Falcko.

II — Právny rámec

A — Nariadenie č. 1493/1999

4. Nariadenie č. 1493/1999 upravuje výrobu, etiketovanie a kontrolu vinárskych výrobkov a stanovuje okrem iného pravidlá pre uvádzanie určitých údajov pri označovaní.

5. Článok 47 nariadenia č. 1493/1999 uvádza: „1. V tejto kapitole a v prílohách VII a VIII sú uvedené predpisy týkajúce sa opisu, označovania a prezentácie vybraných výrobkov spadajúcich pod toto nariadenie a zároveň i ochrany určitých osobitostí a označení. Predpisy budú zamerané najmä na nasledovné ciele: a) ochrana oprávnených záujmov spotrebiteľov; b) ochrana oprávnených záujmov výrobcov; c) hladký chod vnútorného trhu; d) propagácia výroby kvalitných výrobkov. 2. Predpisy uvedené v odseku 1 budú obsahovať najmä ustanovenia týkajúce sa: a) zavedenia povinného používania niektorých termínov; b) povolenia používania istých termínov za niektorých podmienok; c) povolenia používania iných termínov obsahujúcich informácie, ktoré môžu byť užitočné pre spotrebiteľa; d) ochrany a kontroly používania niektorých termínov; e) používania zemepisných označení a tradičných termínov; …“

6. Článok 48 nariadenia č. 1493/1999 znie: „Opis a prezentácia výrobkov uvedených v tomto nariadení, tak ako i akákoľvek forma reklamy týchto výrobkov, nesmú byť chybné a nesmú svojou povahou zmiasť, alebo pomýliť osoby, na ktoré sa obracajú [nesmú byť klamlivé a nesmú byť spôsobilé vyvolať pravdepodobnosť zámeny alebo zavádzať osoby, ktorým sú určené — neoficiálny preklad], najmä pokiaľ ide o: — informácie ustanovené v článku 47. Toto ustanovenie sa uplatňuje i v prípadoch, ak sú označenia použité v preklade, keď sa vzťahujú ku skutočnému pôvodu, alebo keď sú sprevádzané slovami ako ‚druh‘, ‚typ‘, ‚metóda‘, ‚imitácia‘, ‚značka‘ a ‚podobne‘; …“

7. Článok 49 nariadenia č. 1493/1999 uvádza: „1. Výrobky, ktorých opis alebo prezentácia nezodpovedajú ustanoveniam tohto nariadenia, alebo podrobným predpisom prijatých na jeho vykonávanie, sa nemôžu na území Spoločenstva ani predávať, ani uvádzať na trh a nemôžu sa ani vyvážať. … 2. Členský štát, na území ktorého sa nachádza výrobok, ktorého opis, alebo prezentácia nezodpovedajú ustanoveniam uvedeným v prvom odseku, urobí nevyhnutné opatrenia na sankcionovanie priestupkov, ku ktorým došlo, a to podľa ich závažnosti. Členský štát však môže povoliť uskladňovanie daného výrobku s cieľom jeho predaja alebo uvedenia na trh v Spoločenstve, alebo jeho vývozu, ak jeho označenie, alebo prezentácia sa uvedie do súladu s ustanoveniami uvedenými v prvom odseku.“

8. Článok 53 nariadenia č. 1493/1999 predpokladá prijatie vykonávacích predpisov k tomuto nariadeniu, najmä k jeho prílohám VII a VIII. Vykonávacie predpisy sa budú vzťahovať najmä na výnimky, podmienky a povolenia, uvedené v týchto prílohách. Na základe článku 53 sa majú prijať tiež vykonávacie predpisy týkajúce sa označovania na etiketách stolového vína, označovania stolového vína a akostného vína vur zemepisným údajom.

9. V časti B prílohy VII nariadenia č. 1493/1999 nazvanej nepovinné informácie sa uvádza: „1. Označenie na etiketách produktov vyrobených v spoločenstve môže byť doplnené nasledujúcimi informáciami po splnení podmienok, ktoré sa určia: … b) v prípade stolových vín označených zemepisnou indikáciou a akostných vín vyprodukovaných vo vymedzených regiónoch: … — iné tradičné informácie v súlade s predpismi stanovenými členským štátom, v ktorom sa uskutočnila výroba, … 3. V prípade výrobkov uvedených v bode A, odsek 1 môžu byť označenia na etikete doplnené o ďalšie informácie. 4. Členské štáty, ktoré daný produkt vyrábajú, môžu ustanoviť, aby niektoré informácie uvedené v odstavcoch 1 a 2 sa stali povinnými, môžu ich zakázať alebo obmedziť ich použitie na vína vyrábané na ich území.“

10. Pokiaľ ide o jazyky, ktoré môžu byť používané pri označovaní na etiketách, časť D tej istej prílohy stanovuje: „1. Informácia na etiketách musí byť uvedená v jednom alebo viacerých oficiálnych jazykoch spoločenstva tak, aby bola konečnému spotrebiteľovi ľahko zrozumiteľná. Napriek tomu, čo je uvedené v prvom pododseku: — názov vymedzeného regiónu, — názov ďalšej zemepisnej jednotky, — tradičné špeciálne názvy alebo doplňujúce tradičné informácie, — názov vinohradov alebo ich zoskupení a informácie súvisiace s nafľašovaním, sú uvádzané iba v jednom z oficiálnych jazykov členského štátu na území ktorého bol produkt vyrobený. V prípade výrobkov pochádzajúcich z Grécka (alebo Bulharska) a Cypru sa môžu informácie uvedené v druhom pododseku zopakovať v jednom alebo vo viacerých úradných jazykoch Spoločenstva. … V prípade výroby a uvádzania na trh na svojom území členské štáty môžu povoliť, aby informácia uvedená v druhom pododseku bola uvedená i v inom jazyku, ako je oficiálny jazyk spoločenstva, ak je použitie tohto jazyka tradičné a zvyčajné v príslušnom členskom štáte alebo na časti jeho územia. Členské štáty, z ktorých výrobky pochádzajú, môžu povoliť, aby informácie uvedené v druhom pododseku boli uvádzané v nejakom inom jazyku, ak v prípade týchto informácií je použitie tohto jazyka tradičné. …“

B — Nariadenie č. 753/2002

11. Nariadenie č. 753/2002 je vykonávacím nariadením k nariadeniu č. 1493/1999 a obsahuje vykonávacie ustanovenia, pokiaľ ide o opis, označovanie, prezentáciu a ochranu určitých vinárskych výrobkov.

12. Článok 6 tohto nariadenia stanovuje nasledujúce spoločné pravidlá pre všetky údaje na etikete: „1. Na účely prílohy VII (B) (3) k nariadeniu (ES) č. 1493/1999 označovanie výrobkov, na ktoré sa vzťahuje uvedená príloha, možno doplniť o iné náležitosti za predpokladu, že neexistuje riziko, že tieto náležitosti môžu zavádzať tých, ktorým sú určené, predovšetkým zámenou s povinnými náležitosťami uvedenými v odseku A (1) alebo s voliteľnými náležitosťami uvedenými v odseku B (1) uvedenej prílohy. 2. V prípade výrobkov uvedených v prílohe VII (B) (3) k nariadeniu (ES) č. 1493/1999, orgán určený podľa článku 72 (1) uvedeného nariadenia môže požadovať, ak koná v súlade so všeobecnými pravidlami postupu, ktoré prijal členský štát, aby fľaškovatelia, odosielatelia alebo dovozcovia predložili dôkaz o správnosti znenia použitého na popis týkajúci sa charakteru, identity, kvality, zloženia, pôvodu alebo zdroja príslušného výrobku alebo výrobkov používaných na jeho výrobu.“

13. Podľa článku 23 nariadenia č. 753/2002 je výraz „ďalšie tradičné pojmy“ na účely piatej zarážky prílohy VII (B) (1) b) k nariadeniu (ES) č. 1493/1999 definovaný ako „ďalšie pojmy, ktoré sa tradične používajú v členských štátoch výroby v prípade vín uvedených v tejto hlave na označenie metódy výroby alebo dozrievania alebo kvality, farby, druhu, miesta, alebo konkrétnej udalosti spojenej s históriou príslušného vína a ktoré sú definované v právnych predpisoch členského štátu na účely označenia príslušných vín s pôvodom na ich území“.

14. Nariadenie č. 753/2002 ďalej v článku 24, nazvanom ochrana tradičných pojmov, uvádza: „1. Na účely tohto článku ‚tradičné pojmy’ sú ďalšie pojmy uvedené v článku 23, pojmy uvedené v článku 28 a tradičné špecifické pojmy uvedené v článku 14 (1), prvý pododsek, bod c), článku 29 a článku 38 (3). 2. Tradičné pojmy uvedené v prílohe [v prílohe III — neoficiálny preklad] musia byť vyhradené pre vína, s ktorými súvisia a musia byť chránené proti: a) všetkému zneužitiu, napodobňovaniu alebo vyvolaniu predstavy, aj keď je k chránenému pojmu pripojený výraz ako ‚druh‘, ‚typ‘, ‚štýl‘, ‚napodobnenina‘, ‚značka‘ a podobne; b) akémukoľvek neoprávnenému, nepravdivému alebo zavádzajúcemu označeniu, pokiaľ ide o charakter alebo podstatné vlastnosti vína na vnútornom alebo vonkajšom obale, reklamnom materiáli alebo akomkoľvek inom dokumente, ktorý sa ho týka; c) akémukoľvek inému postupu, ktorý môže zavádzať verejnosť, predovšetkým vytvárať dojem, že víno spĺňa podmienky pre chránený tradičný pojem. 3. Obchodné značky používané na popis vína na jeho etikete nesmú obsahovať tradičné pojmy uvedené v prílohe III, ak víno nespĺňa podmienky pre takýto tradičný pojem. … 4. Ak tradičný pojem uvedený v prílohe III k tomuto nariadeniu taktiež patrí do jednej z kategórií označenia uvedenej v prílohe VII (A) a (B) (1) a (2) k nariadeniu (ES) č. 1493/1999, pre tento tradičný pojem sa uplatňujú ustanovenia tohto článku, a nie iné ustanovenia hlavy IV alebo hlavy V. Ochrana tradičného pojmu sa uplatňuje len pri jazyku (jazykoch), v ktorých je uvedený v prílohe III. Každý tradičný pojem uvedený v prílohe III má súvisieť s jednou alebo viacerými kategóriami vína. Tieto kategórie sú: … d) akostné vína vur, na ktoré sa nevzťahuje bod a), b) alebo c) a stolové vína so zemepisným označením; v tomto prípade sa ochrana tradičného pojmu uplatňuje len pre označenie iných vín ako likérové vína, šumivé vína, sýtené šumivé vína, perlivé vína a sýtené perlivé vína; … 5. Na splnenie podmienok pre zahrnutie do prílohy III (A) tradičný pojem musí: a) byť špecifický sám osebe a presne definovaný v právnych predpisoch členského štátu; b) byť dostatočne zreteľný a/alebo byť uznávaný na trhu spoločenstva; c) sa tradične používať aspoň 10 rokov v príslušnom členskom štáte; d) sa používať pre jedno alebo viaceré vína spoločenstva alebo kategórie vína spoločenstva. Tradičný výraz sa považuje za tradičný v úradnom jazyku jedného z členských štátov, ak sa používa v tomto úradnom jazyku a v špecifikovanom hraničnom regióne susedného členského štátu/ov pre vína vyrobené za rovnakých podmienok, ak takýto termín spĺňa kritériá bodov a) až d) v jednom z týchto členských štátov a obidva členské štáty spoločne odsúhlasili definovanie, používanie a ochranu takéhoto termínu. … 7. Členské štáty oznámia Komisii: a) skutočnosti oprávňujúce uznanie každého pojmu; b) tradičné pojmy zahrnuté v ich právnych predpisoch, ktoré spĺňajú uvedené požiadavky a vína, pre ktoré sú vyhradené; c) akékoľvek tradičné pojmy, ktoré prestali byť chránené v krajine pôvodu…“

15. Príloha III nariadenia č. 753/2002 obsahuje zoznam chránených tradičných pojmov, na ktoré sa odvoláva článok 24, s údajom o krajinách, príslušných vínach, kategóriách výrobkov a jazykov, najmä: — pre Grécko v gréckom jazyku pojmy: „Ειδικά Επιλεγμένος (Grand réserve)“, „Επιλογή ή Επιλεγμένος (Réserve)“ a „Παλαιωθείς επιλεγμένος (Vieille réserve)“, — pre Španielsko v španielskom jazyku pojmy: „Gran Reserva“ a „Reserva“, — pre Taliansko v talianskom jazyku pojem „Riserva“, — pre Rakúsko v nemeckom jazyku pojem „Reserve“, — pre Portugalsko v portugalskom jazyku pojmy „Reserva“, „Reserva velha“ (alebo „grande reserva“) a „Super reserva“.

III — Stručný opis skutkového stavu, spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie pred Súdnym dvorom

A — Skutkový stav

16. Pán Schneider, navrhovateľ v konaní pred BVerwG, prevádzkuje pod obchodným menom „Consulat des Weins“ rodinný vinohrad v regióne Južné Falcko v blízkosti mesta Trevír (Porýnie-Falcko) a uvádza na trh osem druhov vín. Pri previerke vykonanej príslušnými úradmi spolkovej krajiny Porýnie-Falcko20. novembra 2002 mu boli vytknuté nasledujúce nedostatky týkajúce sa plánovaného označovania na etiketách týchto vín a relevantné pre toto prejudiciálne konanie: Hlavné etikety obsahovali názov vinohradu a pod ním, podľa cenovej triedy vína, okrem iného údaj „Grande Réserve“, resp. „Réserve“. Na zadných etiketách sa nachádzali údaje o stupni akosti vín, o pestovateľskej oblasti („Pfalz“), ako aj úradné čísla preskúšania a stáčania.

17. Rozhodnutím z 19. decembra 2002 Aufsichts- und Dienstleistungsdirektion Trier des Landes Rheinland-Pfalz (Riaditeľstvo inšpekcie a služieb spolkovej krajiny Porýnie-Falcko v Trevíri, ďalej len „ADD“) zakázalo okrem iného používať zavádzajúce francúzske pojmy „Réserve“, resp. „Grande Réserve“. Návrh, ktorý pán Schneider predložil v konaní o sťažnosti, aby sa namiesto týchto pojmov používali nemecké označenia „Reserve“ a „Privat-Reserve“, ADD zamietol rozhodnutím o sťažnosti z 19. a 21. marca 2003, keďže tieto označenia považoval rovnako za neprípustné.

18. Pán Schneider podal proti prvému rozhodnutiu sťažnosť a proti rozhodnutiu o sťažnosti žalobu o neplatnosť. Touto žalobou sa pán Schneider pred nemeckými správnymi súdmi domáhal zrušenia zákazu; ďalej žiadal, aby bolo určené, že používanie nemeckých pojmov, a to tak samostatne, ako aj v spojení s jeho obchodným menom, je prípustné. Túto žalobu Verwaltungsgericht Neustadt ako súd prvého stupňa zamietol 29. januára 2004. Proti tomuto zamietajúcemu rozsudku podal pán Schneider odvolanie na Oberverwaltungsgericht Porýnie-Falcko. Tento súd ho zamietol rozsudkom z 21. septembra 2004. Obidva správne súdy boli toho názoru, že sporné označenia sú neprípustnými napodobneninami alebo označeniami a vyvolávajú asociácie s chránenými tradičnými španielskymi, portugalskými a talianskymi pojmami „(Gran) Reserva“, resp. „(Gran) Riserva“ alebo „(Grande) Reserva“.

19. Proti rozsudku Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz z 21. septembra 2004 podal pán Schneider opravný prostriedok (Revision) na BVerwG, v ktorom uvádza nasledujúce dôvody relevantné z hľadiska práva Spoločenstva: platné právo označovania vín chráni tradičné pojmy uvedené v bode 18 iba v jazyku príslušnej krajiny, a to v španielčine, portugalčine alebo taliančine, nie však v iných jazykoch. To isté platí aj pre zodpovedajúce označenie v gréckom jazyku a v gréckej abecede. Používanie porovnateľných označení pre vína z iného členského štátu preto nie je napodobnením a ani nevyvoláva predstavu.

20. V priebehu konania pred nemeckými správnymi súdmi bolo navyše označenie „Consulat des Weins — Réserve/Grande Réserve“ Úradom pre harmonizáciu vnútorného trhu zapísané ako ochranná známka Spoločenstva.

B — Konanie pred vnútroštátnym súdom a prejudiciálne otázky

21. BVerwG, odvolávajúc sa na prílohu VII časť B bod 1 písm. b) piatu zarážku nariadenia č. 1493/1999, sa domnieva, že označenia „Réserve“ a „Grande Réserve“, resp. „Reserve“ a „Privat-Reserve“ sú podľa povahy veci doplňujúce tradičné informácie, ktoré majú upozorniť na osobitnú kvalitu vína, ktorá je výsledkom výroby, prípravy alebo dozrievania. V Nemecku ich však nie je možné používať ako doplňujúce tradičné pojmy v zmysle tohto predpisu, keďže ich nemecká vnútroštátna právna úprava nedefinovala v súlade s článkom 23 nariadenia č. 753/2002. Tieto označenia však možno v Nemecku v zásade používať ako ďalšie informácie v zmysle prílohy VII časti B bodu 3 nariadenia č. 1493/1999, keďže článok 23 nariadenia č. 753/2002 nemá zakazujúci účinok vo vzťahu k prílohe VII časti B bodu 3 nariadenia č. 1493/1999. Takýto zakazujúci účinok pre všetky označenia, ktoré obsahovo spadajú pod situácie upravené v článku 23 nariadenia č. 753/2002, by bol v rozpore s cieľom nového práva označovania, ktorým je povoliť používanie nepovinných označení nad rámec regulovanej oblasti, ak je to možné.

22. Používanie uvedených tradičných pojmov je však podľa názoru BVerwG napriek tomu neprípustné, ak je zavádzajúce alebo ak poškodzuje chránené označenia. Doplňujúce tradičné označenia chránené podľa článku 24 ods. 2 v spojení s prílohou III nariadenia č. 753/2002 však existujú iba v španielskom, gréckom, talianskom, portugalskom jazyku a teraz aj v nemeckom jazyku, neexistujú však v jazyku francúzskom.

23. BVerwG sa napriek tomu domnieva, že napodobňovanie alebo vyvolanie predstavy, ktoré je zakázané v zmysle článku 24 ods. 2 nariadenia č. 753/2002, môže nastať aj pri používaní chráneného pojmu v inom jazyku ako v chránenom pôvodnom jazyku. Zákaz zneužitia sa totiž vzťahuje na používanie samotného chráneného pojmu, zatiaľ čo zákaz napodobňovania naproti tomu nedovoľuje používať verbálne podobné pojmy a zákaz vyvolania asociácie nedovoľuje používať významovo podobné pojmy.

24. Podľa názoru BVerwG však táto ochrana doplňujúceho tradičného označenia pred zneužitím, napodobňovaním a vyvolaním predstavy existuje iba vo vzťahu k vínam pochádzajúcim z toho istého štátu ako chránený tradičný pojem, v tomto prípade teda iba vo vzťahu k španielskym, portugalským, talianskym, gréckym a rakúskym vínam, nie však vo vzťahu k vínam pochádzajúcim z nemeckých pestovateľských oblastí. To vyplýva už zo samotného špecifického vzťahu tradičného pojmu k vinohradníckej tradícii príslušného členského štátu a z legislatívnej autonómie členských štátov v tejto oblasti. Opačný výklad by paralyzoval používanie nepovinných označení vín, keďže v jeho dôsledku by sa uznaním tradičného pojmu z určitého členského štátu zabránilo používaniu, a teda vytvoreniu porovnateľného pojmu v inom členskom štáte.

25. Keďže BVerwG mal pochybnosti týkajúce sa výkladu nariadení č. 1493/1999 a č. 753/2002, konanie prerušil a Súdnemu dvoru položil nasledujúce prejudiciálne otázky: „1. Majú sa článok 47 ods. 2 písm. b) a c) v spojení s časťou B bodom 1 písm. b) piatou zarážkou a bodom 3 prílohy VII nariadenia (ES) č. 1493/1999 a článok 23 nariadenia (ES) č. 753/2002 vykladať v tom zmysle, že údaj, ktorý sa vzťahuje na metódu výroby, prípravy a dozrievania, prípadne na kvalitu vína, je prípustný iba ako regulovaná nepovinná informácia v zmysle časti B bodu 1 písm. b) piatej zarážky prílohy VII nariadenia (ES) č. 1493/1999 pri splnení podmienok stanovených v tomto ustanovení a v článku 23 nariadenia (ES) č. 753/2002 a nie ako ďalšia informácia v zmysle časti B bodu 3 prílohy VII nariadenia (ES) č. 1493/1999? 2. Má sa článok 24 ods. 2 nariadenia (ES) č. 753/2002 vykladať v tom zmysle, že o protiprávne napodobňovanie alebo vyvolanie predstavy ide iba vtedy, ak k nemu dôjde v jazyku chráneného tradičného pojmu? 3. Má sa článok 24 ods. 2 nariadenia (ES) č. 753/2002 vykladať v tom zmysle, že tradičné pojmy uvedené v prílohe III sú chránené iba vo vzťahu k vínam, ktoré boli vyrobené v tom istom členskom štáte, ako je štát, z ktorého pochádza chránený tradičný pojem?“

C — Konanie pred Súdnym dvorom

26. Na konaní sa okrem účastníkov vo veci samej zúčastnili aj Helénska republika, Taliansko a Španielsko. Taliansko predložilo iba písomné pripomienky a na pojednávaní sa nezúčastnilo. Španielsko sa v tomto konaní iba zúčastnilo na pojednávaní.

27. Účastníci vo veci samej, Helénska republika, Španielsko a Komisia na pojednávaní konanom 13. septembra 2007 podali ústne pripomienky a odpovedali na otázky Súdneho dvora.

IV — Tvrdenia účastníkov konania

A — O prvej prejudiciálnej otázke

28. Podľa názoru pána Schneidera je používanie sporných údajov pri splnení podmienok stanovených v nariadení č. 1493/1999 a článku 23 nariadenia (ES) č. 753/2002 prípustné, nielen pokiaľ ide o regulované nepovinné informácie v zmysle časti B bodu 1 písm. b) piatej zarážky prílohy VII nariadenia č. 1493/1999, ale aj pokiaľ ide o ďalšie informácie v zmysle časti B bodu 3 prílohy VII nariadenia č. 1493/1999. Používanie týchto pojmov nie je v Nemecku upravené právnymi predpismi, a preto sa výrobcovia vína/fľaškovatelia môžu pri ich používaní riadiť voľnou úvahou.

29. Spolková republika Porýnie-Falcko sa domnieva, že údaj vzťahujúci sa na metódu výroby, prípravy, dozrievania alebo na kvalitu vína, je prípustný iba ako regulovaná nepovinná informácia v zmysle časti B bodu 1 písm. b) piatej zarážky prílohy VII nariadenia č. 1493/1999 za splnenia podmienok uvedených v tomto ustanovení a v článku 23 nariadenia č. 753/2002 a nie ako ďalšia informácia v zmysle časti B bodu 3 prílohy VII nariadenia č. 1493/1999, ak zasahuje do oblasti práv už existujúcich chránených doplňujúcich tradičných pojmov. Zakazujúci účinok obmedzený na pojmy chránené článkom 23 v spojení s prílohou III nariadenia č. 753/2002 nie je v rozpore s cieľom nového práva označovať, ktorým je umožniť používanie nepovinných označení nad rámec regulovanej oblasti. Napokon je pánovi Schneiderovi ako súkromnej osobe bránené používať nepovinné údaje v regulovanej oblasti už existujúcich chránených tradičných pojmov.

30. Talianska vláda sa tiež domnieva, že údaj vzťahujúci sa na metódu výroby, prípravy, dozrievania alebo na kvalitu vína, možno používať iba ako regulovanú nepovinnú informáciu v zmysle časti B bodu 1 písm. b) piatej zarážky prílohy VII nariadenia č. 1493/1999 za podmienok stanovených v tomto ustanovení a v článku 23 nariadenia č. 753/2002 a nie aj ako ďalšiu informáciu v zmysle časti B bodu 3 tejto prílohy. Na odôvodnenie tohto názoru sa talianska vláda odvoláva na článok 6 ods. 1 nariadenia č. 753/2002, podľa ktorého možno „ďalšie informácie“ používať za predpokladu, že v tomto smere neexistuje riziko zavádzania, najmä čo sa týka regulovaných nepovinných informácií.

31. Grécka vláda je toho názoru, že pod ochranu spadajú iba tie vína, ktoré sú taxatívne uvedené v zozname tradičných informácií v prílohe III nariadenia č. 753/2002. Používanie akejkoľvek informácie, ktorá sa vzťahuje na metódu výroby, prípravy, dozrievania alebo na kvalitu akéhokoľvek iného vína a ktorú spotrebiteľ zo Spoločenstva alebo z tretieho štátu môže vnímať ako informáciu vzťahujúcu sa na doplňujúci tradičný pojem chránený podľa článkov 23 a 24 nariadenia č. 753/2002, je protiprávne a výrobky označené takýmto údajom preto podliehajú zákazom článku 49 nariadenia č. 1493/1999.

32. Španielska vláda poukazuje na skutočnosť, že tradičnými pojmami „Reserva“ a „Gran reserva“ sa v Španielsku označuje metóda dozrievania červených, bielych a ružových vín a spotrebiteľom sú tieto pojmy všeobecne známe. V Nemecku však neexistuje metóda výroby, prípravy a dozrievania vína, ktorú je možné spájať s pojmami ako „Réserve“ a „Grande Réserve“. Preto sú obidva tieto pojmy v Nemecku iba iluzórnymi pojmami, ktoré však napodobnili tradičné pojmy iných členských štátov a ktoré môžu spotrebiteľov zavádzať. Z toho dôvodu môžu byť obidva pojmy „Réserve“ a „Grande Réserve“ iba regulovanými nepovinnými informáciami. Tie však pre nemecké vína nemajú žiadnu konkrétnu právnu oporu v základnom nariadení č. 1493/1999 a sú neprípustné.

33. Komisia sa domnieva, že označenia možno používať ako „ďalšie informácie“ v zmysle článku 47 ods. 2 písm. c) a časti B bodu 3 prílohy VII nariadenia č. 1493/1999 v zásade aj vtedy, ak by sa vzťahovali na situácie uvedené v článku 23 nariadenia č. 753/2002 (metóda výroby, prípravy a dozrievania, kvalita, farba alebo druh vína, miesto alebo konkrétna udalosť spojená s históriou príslušného vína). Článok 23 nariadenia č. 753/2002 nemá zakazujúci účinok vo vzťahu k používaniu „ďalších informácii“ v zmysle časti B bodu 3 prílohy VII nariadenia č. 1493/1999. Nemožno totiž vylúčiť, že tieto údaje sú pre spotrebiteľa užitočnými informáciami v zmysle článku 47 ods. 2 písm. c) nariadenia č. 1493/1999. Prípustnosť používania údaja ako „ďalšej informácie“ ďalej v zásade vyplýva už zo samotného článku 6 ods. 2 nariadenia č. 753/2002.

34. Ako ďalší argument Komisia uvádza, že skutkový stav článku 23 nariadenia č. 753/2002 je natoľko obsiahly, že ak by existoval zakazujúci účinok, na použitie „ďalších informácií“ v zmysle časti B bodu 3 by neostal žiaden priestor. Okrem toho vytváranie nových „doplňujúcich tradičných pojmov“ by bolo možné iba vtedy, ak by ich pred zápisom bolo možné uvádzať ako „ďalšie informácie“. Domnienka existencie zakazujúceho účinku článku 23 nariadenia č. 753/2002 navyše odporuje cieľu právnej úpravy nariadenia č. 1493/1999, ktorým je umožniť používanie nepovinných informácií nad rámec regulovanej oblasti.

B — O druhej prejudiciálnej otázke

35. Podľa názoru pána Schneidera sa článok 24 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 753/2002 má vykladať tak, že protiprávne napodobňovanie alebo vyvolanie predstavy nastane iba v prípade, ak k nemu dôjde v rovnakom jazyku, z akého pochádza chránený tradičný pojem. To vyplýva už z podrobného uvedenia príslušného jazyka v zozname v prílohe k nariadeniu č. 753/2002. Takýto výklad vyplýva tiež zo skutočnosti, že používanie pojmu v inom jazyku nepredstavuje nebezpečenstvo zavádzania spotrebiteľov, ktoré protiprávne napodobňovanie alebo vyvolanie predstavy vyžaduje.

36. Spolková krajina Porýnie-Falcko sa vo svojich písomných pripomienkach k druhej prejudiciálnej otázke nevyjadrila. Na pojednávaní podporila pripomienky Talianska, Grécka a Komisie týkajúce sa druhej prejudiciálnej otázky. Táto spolková krajina zastáva názor, že obmedzený zákaz prekladu by bol v rozpore s ochranou tradičných pojmov, ktoré sa objavujú v iných jazykoch, ako aj v rozpore s cieľmi spoločného trhu a s ochranou spotrebiteľa.

37. Podľa názoru talianskej vlády ochrana regulovaných tradičných pojmov pred zneužitím, napodobňovaním alebo vyvolaním predstavy nesporne závisí od použitého jazyka. K vyvolaniu predstavy dochádza vždy vtedy, ak je preklad spôsobilý vyvolať v predstave spotrebiteľa asociáciu s tradičným pojmom v chránenom jazyku; tak je tomu aj v tomto prípade, a to z dôvodu podobnosti použitých pojmov latinského pôvodu.

38. Aj grécka vláda sa domnieva, že používanie chráneného pojmu je zakázané v každom jazyku. Podľa jej názoru priemerný európsky spotrebiteľ pozná väčšinu údajov z prílohy III nariadenia č. 753/2002 bez ohľadu na jazyk, v ktorom sú použité, a tieto údaje spája s kvalitou vína. Tieto údaje a pojmy nachádzajúce sa na etikete sú informáciami relevantnými pri rozhodovaní o kúpe vína.

39. Španielska vláda uvádza, že slovo „Réserve“ je z lingvistického hľadiska prekladom španielskeho pojmu „reserva“. Takýto preklad je podľa článku 48 nariadenia č. 1493/1999 zakázaný. Používanie tradičných pojmov v jazyku, v ktorom boli zapísané, predstavuje protiprávne napodobňovanie alebo vyvolanie predstavy, ich preklad však predstavuje protiprávne porušovanie.

40. Komisia sa tiež domnieva, že používanie chránených pojmov v inom jazyku ako v pôvodnom jazyku môže byť protiprávnym napodobňovaním alebo vyvolaním predstavy v zmysle článku 24 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 753/2002. Iste, článok 24 ods. 4 druhý pododsek stanovuje, že ochrana tradičného pojmu sa uplatňuje len pri jazyku, v ktorom je uvedený v prílohe III. To však platí len pre protiprávne porušenie, ako vyplýva z článku 48 nariadenia. Tento článok výslovne stanovuje, že nebezpečenstvo zámeny alebo zavádzanie spotrebiteľov, ktorému sa má predísť, môže nastať aj pri preklade označení. V tomto zmysle sa právny stav vo vzťahu k predchádzajúcemu nariadeniu č. 881/98 nezmenil. Otázku, či v konkrétnom prípade skutočne existuje nebezpečenstvo zavádzania, musí posúdiť vnútroštátny súd.

C — O tretej prejudiciálnej otázke

41. Podľa názoru pána Schneidera sa článok 24 ods. 2 nariadenia č. 753/2002 má vykladať tak, že tradičné pojmy uvedené v prílohe III sú chránené iba vo vzťahu k vínam, ktoré boli vyrobené v tom istom členskom štáte, ako je štát, z ktorého pochádza chránený tradičný pojem. To vyplýva zo skutočnosti, že pôvod vína má pre spotrebiteľa veľmi osobitný význam. Tradičný pojem získava svoju osobitnú výpovednú hodnotu vždy iba v spojení s miestom pôvodu. Pojem „Réserve“ je v praxi členských štátov (napríklad Francúzska) a tretích štátov veľmi rozšírený a doposiaľ mu nebolo vytýkané žiadne protiprávne vyvolanie predstavy. Iba takýto reštriktívny výklad rozsahu ochrany tohto pojmu zohľadňuje skutočnosť, že pre chránené španielske, portugalské a talianske pojmy boli v jednotlivých prípadoch súčasne dovolené rozdielne vnútroštátne kritériá bez obáv, že dôjde k protiprávnemu napodobňovaniu medzi jednotlivými pojmami navzájom. Aj pokiaľ ide o tretiu prejudiciálnu otázku pán Schneider rovnako ako vo vyjadreniach k druhej prejudiciálnej otázke zastáva názor, že v súlade s ochranným cieľom nariadenia možno zakázať iba také používania, ktoré v sebe skrývajú nebezpečenstvo zavádzania spotrebiteľov. Pravdepodobnosť zámeny najmä so španielskymi a portugalskými vínami, pre ktoré sú príslušné pojmy chránené, však v prípade súčasného uvedenia (nemeckej) pestovateľskej oblasti nevzniká.

42. Spolková krajina Porýnie-Falcko sa k tretej prejudiciálnej otázke vo svojich písomných pripomienkach nevyjadrila. Na pojednávaní sa, pokiaľ ide o uvedenú otázku, táto spolková krajina pripojila k tvrdeniam Talianska, Grécka a Komisie.

43. Talianska vláda uvádza, že tradičné pojmy sú podľa článku 24 nariadenia č. 753/2002 na celom území Európskej únie chránené proti akémukoľvek napodobňovaniu alebo vyvolaniu predstavy. V tomto rámci sa uvedená ochrana vzťahuje výlučne na vína, ktoré sú spôsobilé ochrany a ktoré pochádzajú z určitého členského štátu výrobcu. V prejednávanej veci je napríklad ochrana tradičných pojmov španielskeho „Reserva“, talianskeho „Riserva“, gréckeho „Reserve“, portugalského „Reserva“ a rakúskeho „Reserve“ vyhradená výlučne vínam, ktoré pochádzali z príslušných štátov a boli spôsobilé ochrany; v žiadnom prípade preto nemohli byť použité pri označovaní na etiketách nemeckých vín.

44. Helénska republika sa domnieva, že zákaz používať chránené pojmy sa vzťahuje aj na používanie v prípade vín pochádzajúcich z iných štátov, ako je štát, z ktorého pochádza chránený pojem.

45. Podľa názoru Komisie je tretiu prejudiciálnu otázku potrebné chápať v užšom zmysle. Pri výklade článku 24 ods. 2 nariadenia č. 753/2002 ide v podstate o to, či je zakázané používať pojmy „Reserve“, resp. „Privat-Reserve“ pre vína kategórie „akostné vína vur“ vyrobené v Nemecku, keďže označenie „Reserve“ je uvedené v prílohe III ako doplňujúci tradičný pojem pre vína rovnakej kategórie vyrobené v Rakúsku. Na túto otázku je podľa názoru Komisie, s ktorým sa stotožňuje aj španielska vláda, potrebné odpovedať kladne, keďže podľa článku 24 ods. 2 nariadenia č. 753/2002 tradičné pojmy uvedené v prílohe III musia byť vyhradené vínam, s ktorými súvisia, to znamená vínam patriacim do rovnakých kategórií vín. V dôsledku toho je označenie „Reserve“ vyhradené vínam kategórie „akostné vína vur“ vyrobeným v Rakúsku a chránené proti protiprávnemu zneužitiu, napodobňovaniu alebo vyvolaniu predstavy pre vína rovnakej kategórie z iných členských štátov, teda tiež vo vzťahu k vínam kategórie „akostné vína vur“ vyrobeným v Nemecku.

46. Rovnako zamedzenie používania nepovinných označení vína, ktorého sa obáva BVerwG, neodôvodňuje iný výklad. Takéto zamedzenie nevyhnutne vyplýva z akéhokoľvek zákazu protiprávnych porušení a zahŕňa aj totožné, a nie iba podobné alebo odvodené pojmy ako pojem „Privat-Reserve“. Tento pojem možno voľne používať, pokiaľ tým nedochádza k protiprávnemu napodobňovaniu alebo vyvolaniu predstavy, čo je povinný posúdiť vnútroštátny súd. Napokon výklad, ku ktorému sa Komisia prikláňa, je nevyhnutný z dôvodov účinnosti ochrany označení vín v rámci spoločného trhu (effet utile).

V — Posúdenie generálnou advokátkou

A — Úvodné poznámky

47. Nariadenie č. 1493/1999 nanovo upravilo spoločnú organizáciu trhu s vínom. Pri nasledujúcom výklade je preto potrebné zohľadniť proces prijímania nariadenia č. 1493/1999, najmä vedomú štrukturálnu zmenu základných zásad práva označovania vo vzťahu k predchádzajúcemu nariadeniu č. 2392/1989 ( 6 ). Systematika nariadenia č. 2392/1989 bola, pokiaľ ide o označenia vín pre tiché vína, ovplyvnená zákazom, v zmysle ktorého je možné používať iba označenia taxatívne uvedené v nariadení. ( 7 ) Naproti tomu boli pôvodne podľa článku 11 a článku 12 ods. 1 prvej vety nariadenia č. 2392/1989, až kým nariadenie č. 1427/1996 ( 8 ) neprinieslo určité uvoľnenie, zakázané všetky označenia neuvedené v nariadení až na pár výnimiek. ( 9 )

48. Keďže uvedená zásada zákazu sa zdala byť príliš neflexibilná a nevyhovujúca požiadavkám trhu, bola po už spomenutom prvom uvoľnení z roku 1996 nahradená v nariadení č. 1493/1999 zásadou povolenia, označovanou aj ako zásada zneužitia. Tým bola právna úprava označovania tichých vín prispôsobená právnej úprave označovania šumivých vín. ( 10 )

49. V zmysle zásady povolenia alebo zneužitia sú pre tiché vína povolené popri nepovinných označení uvedených v nariadení č. 1493/1999 akékoľvek iné užitočné údaje, pokiaľ ich právne predpisy nezakazujú alebo pokiaľ nezavádzajú spotrebiteľov. ( 11 ) Toto uvoľnenie bolo označované aj ako liberalizácia. Táto liberalizácia práva označovania vín slúžila nadriadenému cieľu reformy, ktorá sledovala vytvorenie flexibilnej spoločnej organizácie trhu s vínom flexibilnej tak, aby bol udržaný krok s najnovším vývojom. ( 12 )

50. Autorovi nariadenia bolo známe, že pravidlá o označovaní vinohradníckych výrobkov majú veľký dopad na ich predajnosť. ( 13 ) Aj z tohto hľadiska je nahradenie zásady zákazu zásadou povolenia alebo zásadou zneužitia s rozšíreným rozhodovacím priestorom predajcov pri označovaní na etiketách potrebné chápať ako nový prejav rovnováhy medzi oprávnenými záujmami výrobcov a spotrebiteľov. ( 14 )

51. Pri výklade noriem práva označovania vín je už vopred potrebné mať na zreteli, že vnútroštátne predpisy označovania etiketami sa nielen dotýkajú obchodných záujmov spotrebiteľov, ale môžu viesť aj k obmedzeniu voľného pohybu tovaru. V tomto smere sa podľa rozsudku Clinique ( 15 ) musia aj a najmä zákazy zavádzania spotrebiteľov obsiahnuté v predpisoch práva Spoločenstva vykladať so zreteľom na zásadu voľného pohybu tovaru. ( 16 ) Nebezpečenstvo zavádzania spotrebiteľov môže mať prednosť pred požiadavkami voľného pohybu tovaru iba v prípade, ak je dostatočne závažné. ( 17 ) Preto by som chcel varovať pred príliš rozširujúcim výkladom kritérií zavádzania spotrebiteľa.

B — O prvej prejudiciálnej otázke

52. Svojou prvou prejudiciálnou otázkou sa BVerwG v podstate pýta, či článok 47 ods. 2 písm. c) a časť B bod 3 prílohy VII nariadenia č. 1493/1999 sa majú vykladať tak, že označenia „Réserve“ a „Grande Réserve“, resp. „Reserve“ a „Privat-Reserve“ pre vína vyrobené v určitom členskom štáte možno v zásade, to znamená bez ohľadu na kolíziu týchto označení s označeniami uvedenými v prílohe III toho istého nariadenia, používať ako „ďalšie informácie“ v zmysle týchto ustanovení, ak tento členský štát nevydal žiadne právne predpisy týkajúce sa používania týchto označení ako „doplňujúcich tradičných pojmov“ v zmysle článku 47 ods. 2 písm. b) v spojení s časťou B bodom 1 písm. b) piatou zarážkou prílohy VII nariadenia č. 1493/1999 v spojení s článkom 23 nariadenia 753/2002.

53. Článok 47 ods. 2 nariadenia č. 1493/1999 vymenúva tri druhy údajov, a to niektoré povinné údaje, nepovinné údaje za určitých podmienok a ďalšie nepovinné údaje ( 18 ) vrátane informácií, ktoré pre spotrebiteľov môžu byť užitočné. Rozsah ochrany týchto údajov je určený podľa ich obsahu. Pre tento spor sú však relevantné iba obidva druhy nepovinných údajov.

54. Doplňujúce tradičné pojmy sú nepovinnými údajmi za určitých podmienok (regulované nepovinné údaje v zmysle návrhu na začatie prejudiciálneho konania). Doplňujúce tradičné pojmy predstavujú podľa článku 23 nariadenia č. 753/2002 „pojmy, ktoré sa tradične používajú na označenie metódy výroby, dozrievania alebo kvality, farby, druhu, miesta alebo konkrétnej udalosti spojenej s históriou príslušného vína a ktoré sú definované v právnych predpisoch členského štátu [výroby] na účely označenia príslušných vín s pôvodom na ich území“.

55. Článok 6 nariadenia č. 753/2002 predstavuje ochrannú klauzulu pre ďalšie údaje a pre doplňujúce tradičné pojmy. Článok 6 nariadenia č. 753/2002 totiž upresňuje používanie ďalších údajov v zmysle prílohy VII časti B bodu 3 nariadenia č. 1493/1999. Toto ustanovenie predpokladá používanie ďalších údajov za podmienky, že tým nevznikne nebezpečenstvo zavádzania spotrebiteľov, pokiaľ ide o povinné a nepovinné regulované údaje.

56. Podľa môjho názoru obsah článku 6 ods. 1 nariadenia č. 753/2002 neodkazuje na všeobecné nebezpečenstvo zavádzania spotrebiteľov. Výklad článku 6 nariadenia č. 753/2002, v zmysle ktorého toto ustanovenie odkazuje na všeobecné nebezpečenstvo zavádzania spotrebiteľov, by bol v rozpore s cieľom zásady povolenia alebo zneužitia, keďže táto zásada je založená na konkrétnom, takmer kazuistickom chápaní nebezpečenstva zavádzania. Všeobecné chápanie by sa navyše neprimerane dotklo oprávnených záujmov výrobcov.

57. Nebezpečenstvo zavádzania spotrebiteľov plní v práve označovania vín podobnú funkciu ako pravdepodobnosť zámeny v práve ochranných známok. V súvislosti s týmto nebezpečenstvom Súdny dvor v trocha odlišnom kontexte medzičasom konštatoval, že zákonodarca Spoločenstva chcel „povolením používania ochranných známok doplňujúcich označenie a prezentáciu šumivých vín a reklamu týchto výrobkov v prípade potreby dosiahnuť vyváženie záujmov medzi na jednej strane ochranou spotrebiteľov, najmä práva nebyť zavádzaný vlastnosťami určitého výrobku, a na strane druhej ochranou práv duševného vlastníctva, najmä oprávneného záujmu majiteľa ochrannej známky na jej používaní a ekonomickom využívaní. Toto vyváženie by sa takmer odstránilo, ak by pre zákaz používať chránené označenie ako ochrannú známku postačovala samotná existencia pravdepodobnosti zámeny, ktorá bola zistená bez zohľadnenia vnímania alebo zvykov dotknutých spotrebiteľov“. ( 19 ) Článok 13 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 2333/1992 ( 20 ), ktorý obsahuje aj zákaz používať niektoré údaje z dôvodu nebezpečenstva zavádzania spotrebiteľov, treba vykladať tak, že „na účely uplatnenia zákazu tohto ustanovenia nepostačuje konštatovanie, že ochranná známka obsahujúca slovo, ktoré je obsiahnuté v označení niektorého z dotknutých výrobkov uvedených v tomto ustanovení, môže byť ako taká zameniteľná s týmto označením. Okrem toho je potrebné preukázať, že ochranná známka je skutočne spôsobilá svojím používaním zavádzať uvedených spotrebiteľov, a teda ovplyvniť ich ekonomické správanie. V tejto súvislosti musí vnútroštátny súd vychádzať z toho, ako bude priemerne informovaný, obozretný a chápavý spotrebiteľ pravdepodobne vnímať túto informáciu“. ( 21 )

58. Formulácia článku 6 nariadenia č. 753/2002, ktorá sa opiera o konkrétne nebezpečenstvo zavádzania jasne napovedá, že iba samotná možnosť prekrývania sa so situáciami, ktoré spadajú pod regulované údaje neodôvodňuje neprípustnosť takéhoto údaja. ( 22 ) Ako Komisia presvedčivo uviedla, vzhľadom na rozsiahlu uplatniteľnosť údajov podľa časti B bodu 1 písm. b) piatej zarážky prílohy VII nariadenia by táto skutočnosť výrazne obmedzila uplatniteľnosť ďalších údajov. ( 23 )

59. Iný výklad by navyše odporoval cieľu reformy, ktorým je vytvorenie voľného priestoru pri predaji prostredníctvom povolenia ďalších neregulovaných pojmov, a zamýšľanú liberalizáciu práva označovania by nepriamo vrátil na začiatok. Hlavný cieľ nového práva označovania spočíva napokon práve v tom, že povolenie používania už nie je strnulo závislé od toho, či ide o určitý regulovaný skutkový stav alebo nie, ale je závislé výlučne od toho, či existuje nebezpečenstvo zavádzania spotrebiteľov. Predpokladalo sa, že po uskutočnenej reforme budú nepovinné údaje nad rámec regulovanej oblasti automaticky povoľované. Keďže však definícia doplňujúceho tradičného pojmu podľa článku 23 nariadenia č. 753/2002 je veľmi široko formulovaná, nemožno ju vykladať tak, že pre ďalšie informácie sa už nič viac nezvýši, čo by odporovalo zmyslu článku 6 ods. 1 nariadenia č. 753/2002. ( 24 )

60. Posúdenie, či určité označenie je zavádzajúce, je otázkou, ktorou sa musí zaoberať vnútroštátny súd v rámci sporu vo veci samej. ( 25 ) Neexistuje naproti tomu žiaden automatizmus v tom zmysle, že by akákoľvek ďalšia informácia bola v zásade zavádzajúca už len preto, že sa vzťahuje na skutočnosti, ktoré môžu byť upravené aj prostredníctvom regulovaných nepovinných informácií.

61. Na tom nič nemení ani úvaha, že používanie „ďalšej informácie“ pri označovaní vín etiketami môže prípadne spôsobiť, že neinformovaný spotrebiteľ sa môže nesprávne domnievať, že ide o regulovanú, teda právnymi predpismi definovanú informáciu. Zákaz zavádzania spotrebiteľov v práve označovania síce sleduje cieľ zlikvidovať v rámci predaja vína všetky praktiky, ktoré môžu vyvolať klamlivú predstavu. ( 26 ) Pritom však podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora je tento zákaz, ako bolo už vyššie spomenuté, založený na konkrétnom chápaní nebezpečenstva zavádzania. ( 27 ) Iba všeobecné nebezpečenstvo predstavy chráneného označenia nemôže mať za následok neprípustnosť používania neregulovaných údajov, pokiaľ nenastalo konkrétne skutočné zavádzanie spotrebiteľov: opak by odporoval vyváženiu záujmu ochrany spotrebiteľov a záujmu ochrany práv duševného vlastníctva predajcu, ktoré sa zákonodarca Spoločenstva snažil dosiahnuť. ( 28 ) O to viac musí toto konštatovanie platiť v novej právnej úprave označovania vín. V opačnom prípade by zásada a priori prípustnosti neregulovaných informácií úplne stratila svoj zmysel: argument, že informácia môže vyvolávať predstavu regulovaného pojmu, možno napokon uvádzať vo vzťahu k akejkoľvek informácii. ( 29 )

62. Na záver by som chcel ešte podotknúť, že skutočnosť, že pojem „Réserve“ sa vzťahuje na metódu výroby, prípravy a dozrievania vína ešte nepostačuje na to, aby bolo jeho používanie pre nemecké vína zakázané. Na to, aby používanie bolo možné zakázať, musí byť preukázané konkrétne nebezpečenstvo zavádzania alebo používanie musí byť určitým ustanovením výslovne zakázané.

63. Na prvú prejudiciálnu otázku je teda potrebné odpovedať tak, že údaj, ktorý sa vzťahuje na metódu výroby, prípravy a dozrievania, prípadne na kvalitu vína, je prípustný iba nielen ako regulovaná nepovinná informácia v zmysle časti B bodu 1 písm. b) piatej zarážky prílohy VII nariadenia č. 1493/1999 pri splnení podmienok stanovených v tomto ustanovení a v článku 23 nariadenia č. 753/2002, ale môže byť prípustný aj ako ďalšia informácia v zmysle časti B bodu 3 prílohy VII nariadenia č. 1493/1999.

C — O druhej prejudiciálnej otázke

64. Druhou prejudiciálnou otázkou sa BVerwG v podstate pýta, či článok 24 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 753/2002 sa má vykladať tak, že o protiprávne napodobňovanie alebo vyvolanie predstavy ide iba vtedy, ak k nemu dochádza v jazyku chráneného tradičného pojmu.

65. Podľa článku 24 ods. 2 nariadenia č. 753/2002 je tradičný pojem chránený proti „zneužitiu, napodobňovaniu alebo vyvolaniu predstavy, aj keď je k chránenému pojmu pripojený výraz ako ‚druh‘, ‚typ‘, ‚štýl‘, ‚napodobnenina‘, ‚značka‘ a podobne“.

66. Rovnako ako vo vnútroštátnych právnych poriadkoch aj v práve Spoločenstva platí zásada, že text ustanovenia sa má vykladať podľa jeho samotného znenia. Musí byť zistený bežný a skutočný zmysel slov v bezprostrednom kontexte vety. ( 30 ) Až v prípade, že z dôvodu rozdielov medzi jednotlivými jazykovými zneniami zo znenia ustanovenia nevyplýva jednoznačný a jednotný výklad spornej otázky, sa pri výklade možno opierať o cieľ a celkovú systematiku normy. ( 31 ) Ustanovenie sekundárneho práva Spoločenstva vyžadujúce výklad sa má, pokiaľ je to možné, vykladať tak, „aby bolo zlučiteľné s ustanoveniami Zmluvy. Vykonávacie nariadenie sa navyše má vykladať tak, aby bolo zlučiteľné s ustanoveniami nariadenia, ktoré vykonáva“. ( 32 )

67. Je zjavné, že článok 24 ods. 2 nariadenia č. 753/2002, ktorý vymenováva zakázané konania, priamo nespomína doslovný preklad chráneného pojmu. ( 33 ) V tomto sa článok 24 ods. 2 nariadenia č. 753/2002, ktoré je vykonávacím nariadením ( 34 ), tiež líši od obsahovo totožného článku 48 nariadenia č. 1493/1999, ktorý všeobecne zakazuje akékoľvek zavádzanie týkajúce sa povinných a nepovinných údajov, a to výslovne aj v prípade, ak „sú označenia použité v preklade, keď sa vzťahujú ku skutočnému pôvodu, alebo keď sú sprevádzané slovami ako ‚druh‘, ‚typ‘, ‚metóda‘, ‚imitácia‘, ‚značka‘ a podobne“.

68. To, že sa vykonávacie nariadenie nezmieňuje o konkrétnej skutočnosti, ktorá je (odlišne) upravená v základnom nariadení, nemusí vždy znamenať nezamýšľanú legislatívnu medzeru. ( 35 ) Odlíšenými textami základného nariadenia č. 1493/1999 a vykonávacieho nariadenia č. 753/2002 možno v závislosti od zmyslu a cieľa právneho predpisu naopak sledovať aj obmedzenie pôsobnosti zákazu. Nespomenutie prekladu v článku 24 ods. 2 nariadenia č. 753/2002 podľa môjho názoru nie je obyčajnou náhodou, ale skôr úmyselným nezahrnutím prekladov do zákazu článku 48 nariadenia č. 1493/1999, a tým obmedzením rozsahu ochrany zákazu zakotveného v článku 48.

69. Takýto výklad môže mať iba formu systematického a teleologického výkladu, ktorý zohľadňuje povahu tradičných pojmov. Okrem už uvedených rozdielov v znení nariadení č. 1493/1999 a č. 753/2002 sa tradičné pojmy vyznačujú rozdielnym rozsahom ochrany, pokiaľ ide o preklady, ako je to v prípade chránených označení pôvodu. ( 36 )

70. Nariadenie č. 753/2002 uvádza chránené tradičné pojmy v prílohe III vo forme tabuľky, v ktorej je okrem príslušných vín a kategórie vín uvedený aj dotknutý jazyk, v ktorom je uvedený pojem chránený. Ak by pripomienky Komisie k tretej prejudiciálnej otázke, v ktorých poukazuje na to, že ochrana tradičného označenia sa vzťahuje iba na kategórie vín vymenované v prílohe ( 37 ) (akostné víno vur), boli pravdivé, potom to isté musí platiť pre jazyky, ktoré sú uvedené v tejto prílohe na rovnakej úrovni s kategóriami vín: Príloha je konkretizovaním rozsahu pôsobnosti zákazu napodobňovania, v rovnakej miere, pokiaľ ide o všetky uvedené kategórie vín.

71. Samotný článok 24 nariadenia č. 753/2202 tento výklad potvrdzuje, keďže podľa jeho článku odseku 4 druhého pododseku sa ochrana tradičného pojmu výslovne uplatňuje len pri jazyku, resp. jazykoch, v ktorom/ktorých je uvedený v prílohe III. V súvislosti s úmyselným vynechaním prekladu v zákaze napodobňovania článku 24 ods. 2 nariadenia č. 753/2002 je zjavné, že zakázaným môže byť iba používanie chráneného pojmu v jeho vlastnom jazyku, to znamená v registrovanom pôvodnom jazyku.

72. Chcela by som ešte poukázať na to, že článok 24 nariadenia č. 753/2002 je vo vzťahu k článku 48 nariadenia č. 1493/1999 špeciálnym ustanovením upravujúcim doplňujúce tradičné pojmy. Podľa všeobecnej právnej zásady lex specialis derogat legi generali ( 38 ) má toto špeciálne ustanovenie prednosť. Článok 48 nariadenia č. 1493/1999 zakotvuje všeobecný zákaz zavádzania spotrebiteľov pre všetky údaje, ktoré pripúšťa nariadenie. Článok 24 nariadenia č. 753/2002 naproti tomu reštriktívnym spôsobom konkretizuje zákaz zavádzania špeciálne iba pre určitú kategóriu údajov — doplňujúcich tradičných pojmov. Takýto výklad vykonávacieho nariadenia č. 753/2002 Komisiou je zlučiteľný aj so základným nariadením č. 1493/1999.

73. Takisto výklad zohľadňujúci zmysel a cieľ normy tento záver podporuje. Zmyslom a cieľom zavedenia neregulovaných „ďalších informácii“, akými je doplňujúci tradičný pojem, je liberalizácia práva označovania v zmysle zákazu zneužívania. ( 39 ) Ak samotné nariadenie má zabrániť používaniu iba výslovne zakázaných údajov, potom je pochopiteľné, že skutkové okolnosti zákazu, ktoré stanovuje, nemožno napriek zrušeniu zásady zákazu vykladať rozširujúco nad rámec jeho znenia.

74. Skôr je zmenu konceptu v smere prechodu k zásade zneužitia pri teleologickom výklade potrebné zohľadniť tak, aby všeobecný zákaz prekladov bol odôvodnený iba vtedy, ak tieto preklady samy osebe zakladajú nebezpečenstvo zavádzania spotrebiteľov. Z tohto predpokladu vychádza napríklad zákaz prekladu chránených označení pôvodu a iných zemepisných údajov, keďže väčšina takto chránených údajov, najmä údajov o pôvode, má pre spotrebiteľa rovnaký význam ako v pôvodnom jazyku. Takisto preklady týchto pojmov zväčša nepochybne odkazujú na chránený tovar alebo služby, a preto sú samy osebe spôsobilé zavádzať spotrebiteľov. Spotrebiteľ, ktorý započuje pojem „Parmigiano“, si okamžite pomyslí na syr vyrobený v talianskom regióne. Rovnakú asociáciu však bude mať aj pri preklade „Parmesan“. Práve táto rovnocennosť prekladu s chráneným pojmom je ratio legis všeobecného zákazu prekladov v práve označovania. ( 40 )

75. Na rozdiel od chránených označení pôvodu ( 41 ) nemožno z takejto rovnocennosti rozsahu ochrany vychádzať osobitne pri tradičných pojmoch, keďže v tomto prípade zákaz prekladu nie je odôvodnený. Tradičný pojem sa vyznačuje práve tým, že ako taký je v určitom jazyku súčasťou tradície krajiny, z ktorej pochádza, a že iba v tomto jazyku má pre spotrebiteľov osobitný význam a vyvoláva asociácie s ním spojené. To je dôvod, prečo nariadenie (na rozdiel napríklad od názvov odrôd viniča so zemepisným označením v prílohe II nariadenia) chráni tieto pojmy iba v určitom jazyku. Kým označenie odrody viniča alebo určitého zemepisného pôvodu, ako bolo povedané, má v každom jazyku rovnaký význam, tradičný pojem vyvoláva v rozličných jazykoch úplne odlišné asociácie, keďže vychádza z rozličných regionálnych tradícií alebo na ne odkazuje. Pri tradičných pojmoch nedochádza v dôsledku prekladu ďalších údajov k pravdepodobnosti zámeny, a teda nevzniká nebezpečenstvo zavádzania spotrebiteľov.

76. To sa ozrejmí okamžite po položení si otázky, s ktorým z jednotlivých chránených pojmov vyvoláva napríklad francúzsky pojem „Grande Réserve“ pravdepodobnosť zámeny: s gréckym pojmom „Ειδικά Επιλεγμένος (Grand réserve)“, španielskym pojmom „Gran Reserva“ alebo portugalským pojmom „grande reserva“ alebo „Super reserva“? Táto úvaha názorne potvrdzuje, že tradičný pojem je jedinečný a rozlíšiteľný iba na základe jazyka, v ktorom je chránený. ( 42 ) Zákaz prekladu pre tieto výrazy by odporoval duchu nariadenia, ktoré samotné navyše dovoľuje, aby si každá krajina samostatne chránila rovnaký pojem vo svojom vlastnom jazyku. ( 43 ) Z tohto dôvodu nemožno súhlasiť s tvrdením španielskej vlády týkajúcim sa prekladu.

77. Je teda nesporné, že zákonodarca Spoločenstva vedome opomenul zákaz prekladu pre vína, ktoré nie sú vínami rovnakej kategórie, a teda obmedzil rozsah ochrany tradičných pojmov na ich vlastný jazyk, čo sa však nemôže vzťahovať iba na protiprávne používanie, ale musí platiť rovnako pre všetky konania podľa článku 24 ods. 2 nariadenia č. 753/2002, teda tiež pre napodobňovanie a vyvolanie predstavy. V opačnom prípade by sa vedomé opomenutie zákazu prekladu minulo svojmu účinku.

78. Na záver by som ešte chcela zdôrazniť, že používanie nemeckého výrazu „Reserve“ pre nemecké vína vo vzťahu k prílohe III nariadenia č. 753/2002, ktoré tento pojem zaregistrovalo pre rakúske vína, je napriek tomu protiprávnym používaním, ktoré musí byť sankcionované aj v Nemecku. Používanie odvodených pojmov (napríklad „Privatreserve“), ako aj prekladov (napríklad vo francúzskom jazyku) však článok 24 ods. 4 druhý pododsek nariadenia č. 753/2002 nezakazuje.

79. Na druhú prejudiciálnu otázku je preto potrebné odpovedať tak, že o protiprávne napodobňovanie alebo vyvolanie predstavy v zmysle článku 24 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 753/2002 ide iba vtedy, ak k nemu dôjde v jazyku chráneného tradičného pojmu.

D — O tretej prejudiciálnej otázke

80. Treťou prejudiciálnou otázkou sa BVerwG v podstate pýta, či článok 24 ods. 2 nariadenia (ES) č. 753/2002 sa má vykladať tak, že tradičné pojmy uvedené v prílohe III sú chránené iba vo vzťahu k vínam, ktoré boli vyrobené v tom istom členskom štáte, ako je štát, z ktorého pochádza chránený tradičný pojem.

81. S Komisiou treba súhlasiť v tom, že vo veci môže ísť iba o vína rovnakej kategórie (kategórie „akostné vína vur“), keďže iba s týmito vínami sa spája tradičný pojem. ( 44 ) Obmedzenie prejudiciálnej otázky na používanie pojmov „Reserve“, resp. „Privat-reserve“ by naproti tomu bolo nesprávne, keďže spor vo veci samej sa týkal tiež francúzskych pojmov „Réserve“ a „Gran Réserve“. Rovnako nevidím žiaden dôvod na to, aby sa táto prejudiciálna otázka obmedzila iba na používanie vín z Nemecka.

82. S členskými štátmi zúčastnenými v spore a s Komisiou možno súhlasiť v tom, že ochranu priznanú článkom 24 ods. 2 vykonávacieho nariadenia nemožno obmedziť na ochranu vo vzťahu k vínam zo štátu, z ktorého označenie pochádza.

83. Na rozdiel od toho, ako je to v prípade jazyka pojmu nemožno zo znenia nariadení č. 1493/1999 a č. 753/2002 vyvodiť žiadne obmedzenia týkajúce sa pôvodu vín označených chránenými pojmami. Ak má byť ochrana účinná, musí sa uplatňovať v celom Spoločenstve, a teda a fortiori voči vínam z iných členských štátov. V opačnom prípade by sa ochrana tradičných pojmov zaručená právom Spoločenstva minula svojmu účelu, čo by v celom rozsahu podkopalo účinnosť práva Spoločenstva (výklad na základe effet utile).

84. Napokon práve v tom spočíva zmysel právnej úpravy Spoločenstva, ktorej cieľom je zavedenie jednotných ochranných štandardov na celom území Spoločenstva. Práve v ochrane pojmu — v jeho vlastnom jazyku — pred používaním vín, vyrobených v iných členských štátoch, spočíva osobitný význam právnej úpravy Spoločenstva vo vzťahu k ochranným normám výlučne vnútroštátnej povahy. Komisia vo svojich pripomienkach správne poukazuje na skutočnosť, že ochrana tradičného pojmu na základe práva Spoločenstva sa viaže na skutočnosť, že pojmu prináleží význam, ktorý prekračuje rámec trhu členského štátu. ( 45 )

85. Na tretiu prejudiciálnu otázku je preto potrebné odpovedať tak, že tradičné pojmy sú chránené nielen vo vzťahu k vínam, ktoré boli vyrobené v tom istom členskom štáte, ako je štát, z ktorého pochádza chránený tradičný pojem. Ochrana sa vzťahuje na celé územie Európskej únie.

VI — Návrh

86. Na základe vyššie uvedeného navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky Bundesverwaltungsgericht takto: 1. Údaj, ktorý sa vzťahuje na metódu výroby, prípravy a dozrievania, prípadne na kvalitu vína, je prípustný nielen ako regulovaná nepovinná informácia v zmysle časti B bodu 1 písm. b) piatej zarážky prílohy VII nariadenia (ES) č. 1493/1999 pri splnení podmienok stanovených v tomto ustanovení a v článku 23 nariadenia (ES) č. 753/2002, ale môže byť prípustný aj ako ďalšia informácia v zmysle časti B bodu 3 prílohy VII nariadenia (ES) č. 1493/1999, ak tým v konkrétnom prípade nevznikne nebezpečenstvo zavádzania spotrebiteľov. 2. Článok 24 ods. 2 písm. a) nariadenia (ES) č. 753/2002 sa má vykladať v tom zmysle, že o protiprávne napodobňovanie alebo vyvolanie predstavy ide iba vtedy, ak k nemu dochádza v jazyku chráneného tradičného pojmu. 3. Článok 24 ods. 2 nariadenia (ES) č. 753/2002 sa má vykladať v tom zmysle, že ochrana tradičných pojmov uvedených v prílohe III nezávisí od toho, v ktorom členskom štáte boli vyrobené vína, pre ktoré sa tradičné pojmy používajú, a vzťahuje sa na celé územie Spoločenstva.

( 1 ) Jazyk prednesu: nemčina.

( 2 ) Ú. v. ES L 179, s. 1; Mim. vyd. 03/026, s. 25.

( 3 ) Ú. v. ES L 118, s. 1; Mim. vyd. 03/035, s. 455.

( 4 ) Ú. v. EÚ L 241, s. 15.

( 5 ) Toto plastické a súčasne drastické prirovnanie použila grécka vláda na pojednávaní, keď chcela poukázať na nevyhnutnosť doslovného výkladu nariadení č. 1493/1999 a 753/2002.

( 6 ) Nariadenie Rady (EHS) č. 2392/1989 z 24. júla 1989, ktorým sa zavádzajú spoločné pravidlá pre označovanie a prezentáciu vín a hroznových muštov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 232, s. 13). Okrem tohto nariadenia bolo prijaté aj nariadenie Komisie (EHS) č. 3201/1990 zo 16. októbra 1990, ktorým sa vykonávajú ustanovenia týkajúce sa označovania a prezentácie vín a hroznových muštov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 309, s. 1).

( 7 ) Súdny dvor v rozsudku z 5. júla 1995, Voisine (C-46/94, Zb. s. I-1859, body 22 a 27), s odkazom na články 11 a 12 nariadenia č. 2392/1989 konštatoval, že tieto články naznačujú vôľu zákonodarcu Spoločenstva prijať v tomto nariadení podrobnú a komplexnú právnu úpravu označovania a prezentácie vín a že obidva tieto články taxatívne stanovujú, ktoré údaje sú dovolené pri označovaní akostného vína vur na etikete.

( 8 ) Nariadenie Rady (ES) č. 1427/1996 z 26. júna 1996, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 2392/1989 o zavedení všeobecných pravidiel pre označovanie a prezentáciu vín a hroznových muštov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 184, s. 3).

( 9 ) Pozri HIERONIMI, H.: „Grands Crus“ aj v prípade nemeckého vína? Právne spôsoby klasifikovania situácie vo vinárstve v Nemecku, Zeitschrift für das gesamte Lebensmittelrecht — ZLR 5/97, s. 539 – 564 (548). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Geelhoed 14. marca 2002, Borie Manoux (C-81/01, Zb. s. I-9259, bod 29), v ktorých bolo vzhľadom na používanie označenia vín, ktoré nie je upravené právnymi predpismi Spoločenstva, konštatované, že „každé označenie na etikete akostného vína vur musí mať konkrétnu právnu oporu v nariadení č. 2392/1989“.

( 10 ) Odôvodnenie č. 10 nariadenia č. 753/2002 uvádza: „Nariadenie (ES) č. 1493/1999 harmonizuje označovanie všetkých vinárskych výrobkov pomocou vzoru, ktorý je už stanovený pre šumivé vína, pričom umožňuje používanie iných pojmov, ako sú pojmy, na ktoré sa výslovne vzťahuje zákonodarstvo spoločenstva, za predpokladu, že sú presné. Pravidlá na vykonávanie tohto nariadenia sa majú preto harmonizovať rovnakým spôsobom pomocou vzoru stanoveného pre šumivé vína, pričom treba zabezpečiť, aby neexistovalo riziko, že tieto iné pojmy sa budú zamieňať s pojmami, na ktoré sa vzťahuje zákonodarstvo spoločenstva, a aby sa tieto pojmy mohli používať len vtedy, ak účastníci trhu môžu dokázať ich správnosť v prípade akejkoľvek pochybnosti“.

( 11 ) MICKEL, W. M./BERGMANN, J. M.: Weinwirtschaft in der EU, in: Handlexikon der Europäischen Union, 3. vyd., 2005, bod 5, heslo „Weinbezeichnung“.

( 12 ) Odôvodnenie č. 7 nariadenia č. 1493/1999.

( 13 ) Odôvodnenie č. 50 nariadenia č. 1493/1999 uvádza: „keďže popis, označovanie a prezentácia výrobkov spadajúcich pod toto nariadenie môže mať významný dopad na ich predajnosť; keďže toto nariadenie by malo preto stanovovať predpisy upravujúce túto problematiku, ktoré by brali ohľad na legitímne záujmy spotrebiteľov a výrobcov a uľahčovali bezproblémové fungovanie vnútorného trhu a výrobu kvalitných výrobkov; keďže základné princípy týchto predpisov by mali urobiť povinným používanie niektorých termínov súvisiacich s identifikáciou produktu a s poskytnutím niektorých dôležitých informácií spotrebiteľovi; zároveň na základe predpisov spoločenstva, alebo z dôvodu, že spadajú pod predpisy týkajúce sa prevencie pred podvodnými postupmi, by mali umožniť aj použitie iných informácií“.

( 14 ) Pozri KOCH, H.-J.: Neues vom Weinrecht, Neue juristische Wochenschrift — NJW 2004, s. 2135, 2136. Autor zdôrazňuje, že cieľom liberalizácie práva označovania je v konečnom dôsledku zabezpečiť vyššiu transparentnosť a viac informácií pre spotrebiteľa s pozitívnym dopadom na odbyt. Upozorňuje však aj na to, že tým sa neuľahčilo zodpovedanie otázky, ktoré informácie sú v dôsledku zákazu zavádzania prípustné v obmedzenom rozsahu alebo ktoré sú v dôsledku už regulovaných údajov neprípustné.

( 15 ) Rozsudok z 2. februára 1994, Clinique Laboratories a Estée Lauder Cosmetics, C-315/92, Zb. s. I-317, bod 12 a nasl. V bode 14 tohto rozsudku Súdny dvor konštatoval, že článok 30 Zmluvy EHS (teraz článok 28 ES) zakazuje prekážky voľného pohybu tovaru vyplývajúce z toho, že tovar musí spĺňať určité predpisy (napríklad týkajúce sa jeho označenia, formy, rozmerov, hmotnosti, zloženia, úpravy, označovania na etiketách a jeho balenia) dokonca aj vtedy, ak sa tieto predpisy vzťahujú bez rozdielu na všetky výrobky, pokiaľ uplatnenie týchto predpisov nemožno odôvodniť cieľom verejného záujmu, ktorý má prednosť pred požiadavkami voľného pohybu tovaru.

( 16 ) Pozri ZIPFEL, W.: Der lebensmittelrechtliche Täuschungsschutz im Blickfeld des EG-Rechts, Zeitschrift für das gesamte Lebensmittelrecht - ZLR 5-6/1994, s. 557, hlavne s. 564.

( 17 ) Rozsudok z 26. novembra 1996 Graffione, C-313/94, Zb. s. I-6039, bod 24. Súdny dvor v tomto rozsudku výslovne odkazuje na rozsudok Clinique.

( 18 ) Podľa prílohy VII nariadenia č. 1493/1999 sú takýmito údajmi napríklad predajný názov výrobku, nominálny objem, skutočný obsah alkoholu, číslo výrobnej série podľa smernice Rady č. 89/396/EHS zo 14. júna 1989 o označeniach alebo znakoch identifikujúcich sériu, do ktorej patrí daný potravinársky výrobok.

( 19 ) Rozsudok z 28. januára 1999, Sektkellerei Kessler, C-303/97, Zb. s. I-513, bod 32. Tento spor sa týkal pravdepodobnosti zámeny pri označovaní na etiketách nemeckého sektu. Otázka znela, či všeobecné používanie ochrannej známky sektu „Kessler Hochgewächs“ je zakázané z dôvodu všeobecnej pravdepodobnosti zámeny s označením „Riesling-Hochgewächs“, ktoré je podľa práva Spoločenstva, ako aj podľa vnútroštátneho práva vyhradené vínam, vyrobeným výlučne z hrozna odrody Riesling. Aj podľa názoru generálneho advokáta Fenellyho iba všeobecná pravdepodobnosť zámeny nepostačuje [návrhy z 29. septembra 1998, Sektkellerei Kessler (C-303/97, Zb. s. I-513)].

( 20 ) Nariadenie Rady (EHS) č. 2333/1992 z 13. júla 1992, ktorým sa stanovujú základné pravidlá pre označovanie a prezentáciu šumivého vína a sýteného šumivého vína [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 231, s. 9). Článok 13 ods. 2 tohto nariadenia stanovuje: „Ak označenie, prezentácia alebo reklama vzťahujúce sa na výrobky uvedené v článku 1 ods. 1 sú doplnené ochrannými známkami, potom nesmú obsahovať žiadne slová, časti slov, znaky alebo vyobrazenia, ktoré

a) sú spôsobilé vyvolať pravdepodobnosť zámeny alebo zavádzať osoby, ktorým sú určené, v zmysle odseku 1 alebo

b) si možno zameniť s celým alebo časťou označenia stolového vína, akostného vína vur vrátane šumivého akostného vína vur alebo dovezeného vína, ktorého označenie je upravené právnymi predpismi Spoločenstva, alebo s označením iného výrobku uvedeného v článku 1 ods. 1, prípadne ktoré sú s označením takéhoto výrobku totožné bez toho, aby výrobky použité pri príprave dotknutého šumivého vína Cuvée mohli mať takéto označenie alebo vzhľad“. [neoficiálny preklad]

( 21 ) Rozsudok Sektkellerei Kessler, už citovaný v poznámke pod čiarou 19, bod 38.

( 22 ) Aj v odbornej literatúre sa ako príklad „ďalších informácií“ prípustných podľa časti B bodu 3 uvádzajú najmä informácie o „druhu výroby, metóde výroby atď.“, to znamená informácie, ktoré sa z hľadiska regulovaného skutkového stavu absolútne obsahovo prekrývajú s informáciami podľa časti B bodu 1 písm. b) piatej zarážky: pozri KOCH, už citovaný v poznámke pod čiarou 14, s. 2136.

( 23 ) Pripomienky Komisie, bod 17.

( 24 ) Tento výklad má výhodu v tom, že podporuje ďalší rozvoj tradičných pojmov. Práve takýmto spôsobom na základe prílohy III nariadenia č. 753/2002 vznikol v Rakúsku doplňujúci tradičný pojem „Reserve“ v nemeckom jazyku. Vo Francúzku možno takto nájsť napríklad vína s označením „tête de cuvée“. Používanie tradičného pojmu „cuvée“ bolo upravené v zrušenom francúzskom Code du vin (pozri článok 284 ods. 4 pododsek 2 Code du vin) a týkalo sa metód výroby. Tento predpis výslovne a výnimočne vyňal používanie pojmu „cuvée“ zo zásady zákazu, ktorou sa riadilo vtedajšie vínne právo (pozri LAMBORELLE, J. C.: Code du vin 19991999 commenté et annoté, Causse, 1999, s. 241 a nasl.). Nové francúzske vínne právo obsahuje podobné pravidlá v článku L. 644-2 Code rural, tento údaj však nie je uvedený v prílohe III nariadenia č. 753/2002.

( 25 ) Rozsudok Sektkellerei Kessler, už citovaný v poznámke pod čiarou 19, bod 36. Je vecou vnútroštátneho súdu, aby posúdil, či označenie, ochranná známka alebo reklama môžu byť zavádzajúce. Na základe okolností v konkrétnom prípade musí skúmať, či ochranná známka alebo jej zložky s ohľadom na očakávania spotrebiteľov, ktorým je určená, môže byť zameniteľná s celým označením niektorých vín alebo s jeho časťou. V tomto smere musí vnútroštátny súd, ako to rovnako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, zohľadniť predpokladané očakávanie priemerne informovaného, pozorného a chápavého spotrebiteľa.

( 26 ) Rozsudok z 25. februára 1981, Weigand, 56/80, Zb. s. 583, bod 18.

( 27 ) Rozsudky Sektkellerei Kessler, už citovaný v poznámke pod čiarou 19, body 32 a nasl., a z 24. októbra 2002, Borie Manoux, už citovaný v poznámke pod čiarou 9, body 27 a nasl.

( 28 ) Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Geelhoed vo veci Borie Manoux, už citované v poznámke pod čiarou 9, bod 47.

( 29 ) Rovnako aj nemecký BVerwG, uznesenie z 27. marca 2002 — BVerwG 3 B 62.02, LMRR 2003, 61, zaoberal sa tým v článku aj KOCH, H. J.: Was der Weintrinker beim Stichwort „feinherb“ denkt, Zeitschrift für das gesamte Lebensmittelrecht — ZLR 4/2003, s. 458 a nasl. Na tomto mieste by som ešte chcel upozorniť na rozsudok z 20. marca 2003, LTJ Diffusion (C-291/00, Zb. s. I-2799) v súvislosti s výkladom článku 5 ods. 1 písm. a) prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92).

( 30 ) OPPERMANN, T.: Europarecht, 3. vyd., 2005, s. 207.

( 31 ) Rozsudok z 21. novembra 1974, Moulijn/Komisia, 6/74, Zb. s. 1287, body 10 a 11.

( 32 ) Rozsudok z 24. júna 1993, Tretter, C-90/92, Zb. s. I-3569, bod 11.

( 33 ) Toto zistenie neplatí iba pre nemeckú jazykovú verziu, ale aj napríklad pre slovinskú, anglickú, francúzsku, španielsku a taliansku verziu.

( 34 ) Z vymedzenia právneho základu nariadenia č. 753/2002 jednoznačne vyplýva, že toto nariadenie je vykonávacím nariadením k základnému nariadeniu č. 1493/1999. Právnym základom nariadenia č. 753/2002 je totiž Zmluva o ES a nariadenie č. 1493/1999.

( 35 ) Pozri moje návrhy zo 6. marca 2007, Bonn Fleisch, C-1/06, Zb. s. I-5609, bod 40.

( 36 ) Rozsudok z 25. júna 2002, Dante Bigi. C-66/00, Zb. s. I-5917, a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Léger 9. októbra 2001 v tejto veci, bod 50, na to sa odvoláva generálny advokát Mazák vo svojich návrhoch z 28. júna 2007, Komisia/Spolková republika Nemecko, C-132/05, Zb. s. I-957, bod 42. Na odôvodnenie záveru, že preklad chránených označení pôvodu je chránený v rovnakom rozsahu ako samotné zapísané chránené označenia pôvodu sa generálny advokát Mazák opiera o jednoznačné znenie článku 13 ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 2081/92 zo 14. júla 1992 o ochrane zemepisných označení a označení pôvodu poľnohospodárskych výrobkov a potravín (Ú. v. ES L 208, s. 1; Mim. vyd. 03/013, s. 4), ktoré bolo zrušené a nahradené nariadením Rady (ES) č. 510/2006 z 20. marca 2006 o ochrane zemepisných označení a označení pôvodu poľnohospodárskych výrobkov a potravín (Ú. v. EÚ L 93, s. 12), ktoré obsahuje výslovný zákaz prekladu.

( 37 ) Pripomienky Komisie, body 24, 27 až 29. Pozri tiež rozsudok z 3. marca 2005, Taliansko/Komisia, C-283/02, neuverejnený v Zbierke, bod 40.

( 38 ) Pozri napríklad návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Geelhoed 4. júla 2002, v spojených veciach Komisia/Rakúsko, C-221/00, a Sterbenz a Hang, C-421/00, C-426/00 a C-16/01, Zb. s. 1065 (prosim preverit, nesedi to), bod 48, a jeho návrhy zo 7. marca 2002, Linhart a Biffl, C-99/01, Zb. s. I-9375, bod 29.

( 39 ) Tým nariadenie preberá všeobecnú systémovú zásadu verejného práva, podľa ktorej jednotlivec v zásade koná slobodne, pokiaľ určité konanie nie je výslovne zakázané. Možno tu hľadať súvislosť so všeobecnou právnou zásadou nullum crimen sine lege certa, praevia, scripta et stricta. Táto zásada v trestnom práve a tiež aj vo verejnom práve zohľadňuje obmedzenia všeobecnej slobody konania jednotlivca. V práve Spoločenstva je všeobecná sloboda konania súčasťou systému základných slobôd, ktoré sú považované za prostriedok obrany pred protiprávnym postupom verejných orgánov členských štátov a v zásade aj proti postupom orgánov Spoločenstva [pozri MÜLLER-GRAFF, P.-C.: Die konstitutionelle Rolle der binnenmarktlichen Grundfreiheiten im neuen europäischen Verfassungsvertrag, in: KÖCK, H. F., LONGAUER, A., RESS, G.: (vyd.), Europarecht im Zeitalter der Globalisierung: Festschrift für Peter Fischer, Wien, 2004, s. 373].

( 40 ) To jasne konštatoval generálny advokát Léger vo svojich návrhoch z 9. októbra 2001, Dante Bigi, už citované v poznámke pod čiarou 36. Pri odôvodnení, prečo označenie „Parmesan“ sa má považovať za porušenie ochrany označenia pôvodu „Parmigiano Reggiano“ v zmysle článku 13 ods. 1 prvého pododseku písm. a) a b) nariadenia č. 2081/92, sa neopiera iba o existenciu prekladu, hoci nariadenie výslovne zakazuje preklady. Skôr sa domnieva, že preložený pojem je verným prekladom chráneného pojmu „Parmigiano Reggiano“, keďže „vyjadruje historické, kultúrne, právne a hospodárske okolnosti súvisiace so zapísaným označením a s výrobkom, na ktoré sa zápis vzťahuje“ (bod 50), a nadväzuje tým priamo na účinok asociácie prekladu.

( 41 ) Tieto označenia podliehajú osobitne vysokému stupňu ochrany, a preto sa prísne odlišujú od iných údajov označujúcich víno. Pozri v tejto súvislosti reštriktívny výklad Súdneho dvora v rozsudku z 12. mája 2005, Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia a ERSA, C-347/03, Zb. s. 3785, bod 96 a nasl. Podľa judikatúry Súdneho dvora a v súlade s jednoznačným znením článku 13 ods. 1 nariadenia 2081/02 sa pre zemepisné označenia pôvodu vo všeobecnom práve označovania, ako už bolo na úvod povedané, uplatňuje rozsiahly zákaz prekladu: rozsudok Dante Bigi, už citovaný v poznámke pod čiarou 36, návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Léger 9. októbra 2001 v tejto veci, bod 50, a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mazák 28. júna 2007, Komisia/Spolková republika Nemecko, už citované v poznámke pod čiarou 36, bod 42.

( 42 ) K rozdielnosti označení „Ruby“ a „Rubino“ pre Portské víno pozri rozsudok Súdneho dvora Taliansko/Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 37, bod y 77 a nasl.

( 43 ) Chcela by som ďalej poukázať na to, že francúzske pojmy „Réserve“ a „Grande Réserve“ sú vo Francúzsku chránené od 19. augusta 1921. Zrušený Code du vin (pozri článok 284 ods. 4 druhý pododsek Code du vin) obsahoval osobitné ustanovenia pre pojmy „Réserve“ a „Grande Réserve“ [pozri LAMBORELLE, J.-C.: c. d. v poznámke pod čiarou 25, s. 241 a nasl.]. Tento Code du vin prestal byť od 6. septembra 2003 účinný. Nové francúzske právo vín (Ordonnance no 2006-1547 du 7 décembre 2006 relative à la valorisation des produits agricoles, forestiers ou alimentaires et des produits de la mer) zrejme upravuje prípustnosť používania pojmov „Réserve“ a „Grande Réserve“ prostredníctvom všeobecnej klauzuly článku L 644-2 Code Rural. V Španielsku upravuje článok 3 ods. 2 zákona 24/2002 (Ley 24/2003, de 10 de julio 2002, de la Viña y del Vino, http://noticias.juridicas.com/base_datos/Admin/l24-2003.t1.html) pojmy „Reserva“ a „Gran reserva“ a stanovuje veľmi podrobné požiadavky pre metódy a procesy dozrievania. V porovnaní so starým a novým francúzskym právom španielske právo veľmi podrobne stanovuje, pri ktorých metódach dozrievania možno používať pojem „Reserva“ a „Gran reserva“. Vo francúzsku je zdôraznené to, že používanie pojmov „Réserve“ a „Grande Réserve“ nesmie vyvolať pravdepodobnosť zámeny s označeniami pôvodu vín.

( 44 ) Pozri tiež rozsudok Taliansko/Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 37, body 32 a nasl.

( 45 ) Pripomienky Komisie, bod 32.