Keywords

Summary



Keywords

1. Prejudiciálne otázky – Právomoc Súdneho dvora – Výklad medzinárodnej dohody uzatvorenej Spoločenstvom a členskými štátmi na základe delenej právomoci – Dohovor o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (Aarhuský dohovor) – Právomoc určiť rozdelenie právomocí medzi Spoločenstvom a jeho členskými štátmi

(Článok 234 ES; Aarhuský dohovor, článok 9 ods. 3; rozhodnutie Rady 2005/370)

2. Prejudiciálne otázky – Právomoc Súdneho dvora – Hranice – Výklad požadovaný z dôvodu uplatniteľnosti ustanovenia tak na situácie, na ktoré sa vzťahuje vnútroštátne právo, ako aj na situácie, na ktoré sa vzťahuje právo Únie – Právomoc poskytnúť tento výklad

(Aarhuský dohovor, článok 9 ods. 3; rozhodnutie Rady 2005/370)

3. Medzinárodné dohody – Dohody Spoločenstva – Dohovor o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (Aarhuský dohovor) – Článok 9 ods. 3 – Priamy účinok – Neexistencia

(Článok 10 ES; Aarhuský dohovor, článok 9 ods. 3; rozhodnutie Rady 2005/370)

Summary

1. Z Dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (Aarhuský dohovor) uzatvoreného Spoločenstvom a všetkými jeho členskými štátmi na základe delenej právomoci vyplýva, že Súdny dvor, na ktorý sa subjekt obráti v súlade s ustanoveniami Zmluvy, najmä článkom 234 ES, má právomoc stanoviť hranicu rozdeľujúcu povinnosti, ktoré má Únia, a tie, ktoré majú len členské štáty, a poskytnúť výklad ustanovení uvedeného dohovoru.

Následne je potrebné určiť, či v oblasti, na ktorú sa vzťahuje článok 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru, využila Únia svoju právomoc a prijala ustanovenia týkajúce sa výkonu z neho vyplývajúcich záväzkov. V prípade, že by to tak nebolo, na záväzky, ktoré vyplývajú z článku 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru, by sa aj naďalej vzťahovalo vnútroštátne právo členských štátov. V takom prípade by prináležalo súdom týchto členských štátov, aby na základe vnútroštátneho práva určili, či sa môžu jednotlivci odvolávať priamo na normy tejto medzinárodnej dohody, ktoré sa týkajú tejto oblasti, alebo prípadne či ich tieto súdy musia uplatniť aj bez návrhu. Právo Únie totiž v takomto prípade ani nestanovuje, ani nevylučuje, aby právny poriadok členského štátu priznal jednotlivcom právo odvolávať sa priamo na túto normu alebo stanovil povinnosť súdu uplatniť ju aj bez návrhu.

Na druhej strane, keby sa skonštatovalo, že Únia využila svoju právomoc a prijala ustanovenia v oblasti, ktorej sa týka článok 9 ods. 3 Aarhuského dohovoru, uplatnilo by sa právo Únie a prináležalo by Súdnemu dvoru, aby určil, či ustanovenie predmetnej medzinárodnej dohody má priamy účinok.

V tejto súvislosti má Únia v oblasti životného prostredia na základe článku 175 ES v spojení s článkom 174 ods. 2 ES výslovnú externú právomoc.

Okrem toho záležitosť, ktorá ešte nebola predmetom právnej úpravy Únie, patrí do práva Únie v prípade, keď je táto záležitosť upravená v dohodách uzatvorených Úniou a jej členskými štátmi a týka sa oblasti, ktorá je už je vo veľkej miere upravená právom Únie.

(pozri body 31 – 33, 35, 36)

2. Súdny dvor má právomoc vykladať ustanovenia článku 9 ods. 3 Dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (Aarhuský dohovor) a najmä vyjadriť sa k tomu, či tieto ustanovenia majú priamy účinok, alebo nie.

Keď sa totiž môže ustanovenie uplatniť tak na situácie, na ktoré sa vzťahuje vnútroštátne právo, ako aj na situácie, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, existuje záujem na tom, aby toto ustanovenie malo jednotný výklad bez ohľadu na to, aké sú podmienky, za akých sa má uplatniť, aby sa predišlo rozdielom vo výklade v budúcnosti.

(pozri body 42, 43)

3. Článok 9 ods. 3 Dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (Aarhuský dohovor) nemá priamy účinok v práve Únie. Prináleží však vnútroštátnemu súdu, aby poskytol taký výklad procesného práva týkajúceho sa podmienok, ktoré je potrebné splniť na podanie správneho opravného prostriedku alebo žaloby, ktorý bude v čo najväčšej miere v súlade tak s cieľmi článku 9 ods. 3 tohto dohovoru, ako aj s cieľom účinnej súdnej ochrany práv poskytovaných právom Únie, aby mohla organizácia na ochranu životného prostredia napadnúť na súde rozhodnutie prijaté v rámci správneho konania, ktoré by mohlo byť v rozpore s právom Únie v oblasti životného prostredia.

V prípade neexistencie právnej úpravy Únie v danej oblasti prináleží právnemu poriadku každého členského štátu upraviť procesné podmienky žalôb určených na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie, pričom členské štáty nesú v každom prípade zodpovednosť za zabezpečenie účinnej ochrany týchto práv.

V tejto súvislosti procesné podmienky žalôb určených na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie, nesmú byť menej výhodné ako procesné podmienky týkajúce sa podobných žalôb vnútroštátnej povahy (zásada ekvivalencie) a nesmú prakticky znemožniť alebo nadmerne sťažiť výkon práv, ktoré priznáva právny poriadok Únie (zásada efektivity).

(pozri body 47, 48, 51, 52 a výrok)