22.

Vzhľadom na to, že pán Sziber svoj návrh nezmenil, Fővárosi Törvényszék (Súd hlavného mesta Budapešť) sa domnieval, že nie je schopný rozhodnúť o vecných aspektoch zostávajúcej časti veci. V súlade s § 37 zákona DH2 malo dôjsť k prerušeniu konania vo veci. Vzhľadom na pochybnosti, ktoré mal o správnom výklade niektorých ustanovení práva Únie a zlučiteľnosti určitých vnútroštátnych pravidiel s týmito ustanoveniami, však tento súdny orgán rozhodnutím z 29. augusta 2016 rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Majú sa nasledujúce ustanovenia práva Únie, konkrétne [článok 169 ZFEÚ]; článok 38 Charty základných práv Európskej únie [(ďalej len ‚Charta‘)]…, článok 7 ods. 1 a 2 [smernice 93/13] v spojení s článkom 8 tej istej smernice, ako aj odôvodnenie 47 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave (a jej uplatňovaniu), ktorá stanovuje dodatočné požiadavky v neprospech strany sporu, žalobcu alebo žalovaného, ktorá v období od 1. mája 2004 do 26. júla 2014 uzavrela v postavení spotrebiteľa zmluvu o úvere obsahujúcu neprijateľnú zmluvnú podmienku, ktorá umožňuje jednostranné zvýšenie úrokov, nákladov alebo poplatkov, alebo zahrnujúcu rozdiel medzi nákupným a predajným kurzom, pretože podľa týchto dodatočných požiadaviek možno pred súdmi uplatňovať nároky vyplývajúce z neplatnosti uvedených zmlúv uzavretých so spotrebiteľmi, a najmä súd môže konať vo veci samej len vtedy, ak bolo predložené podanie v občianskom konaní (najmä žaloba, zmena žaloby alebo námietka neplatnosti uplatňovaná žalovaným – proti odsúdeniu spotrebiteľa – alebo zmena tejto námietky, vzájomný návrh podaný žalovaným alebo zmena tohto vzájomného návrhu) s povinným obsahom, kým iná strana sporu, ktorá neuzavrela zmluvu o úvere v postavení spotrebiteľa alebo ktorá v postavení spotrebiteľa uzavrela v tomto období zmluvu o úvere iného ako vyššie uvedeného typu, nemusí podanie s takto určeným obsahom predložiť? 2. Bez ohľadu na to, či bude odpoveď Súdneho dvora na prvú položenú otázku, ktorá je formulovaná všeobecnejšie ako táto druhá otázka, kladná alebo záporná, majú sa ustanovenia práva Únie vymenované v prvej otázke vykladať v tom zmysle, že bránia uplatňovaniu nasledujúcich kogentných dodatočných požiadaviek [a) až c)] voči strane sporu, ktorá v postavení spotrebiteľa uzavrela zmluvu o úvere v zmysle prvej otázky: a) v sporovom súdnom konaní je žaloba, zmena žaloby alebo námietka neplatnosti uplatňovaná žalovaným – proti odsúdeniu spotrebiteľa – alebo zmena tejto námietky, vzájomný návrh podaný žalovaným alebo zmena tohto vzájomného návrhu, ktorý musí predložiť strana sporu, či už žalobca alebo žalovaný, ktorá v postavení spotrebiteľa uzavrela zmluvu o úvere v zmysle prvej otázky, prípustná – to znamená, že je možné ju prejednať vo veci samej – len vtedy, ak v tomto podaní nenavrhuje len to, aby súd vyhlásil zmluvu o úvere uzavretú so spotrebiteľom v zmysle prvej otázky za úplne alebo čiastočne neplatnú, ale tiež, aby uplatnil právne dôsledky spojené s úplnou neplatnosťou, kým iná strana sporu, ktorá neuzavrela zmluvu o úvere v postavení spotrebiteľa, alebo ktorá v postavení spotrebiteľa uzavrela v tomto období zmluvu o úvere iného ako vyššie uvedeného typu, nemusí podanie s takto určeným obsahom predložiť? b) v sporovom súdnom konaní je žaloba, zmena žaloby alebo námietka neplatnosti uplatňovaná žalovaným – proti odsúdeniu spotrebiteľa – alebo zmena tejto námietky, vzájomný návrh podaný žalovaným alebo zmena tohto vzájomného návrhu, ktorý musí predložiť strana sporu, či už žalobca alebo žalovaný, ktorá v postavení spotrebiteľa uzavrela zmluvu o úvere v zmysle prvej otázky, prípustná – to znamená, že je možné ju prejednať vo veci samej – len vtedy, ak popri vyhlásení súdu o úplnej neplatnosti zmluvy uzavretej so spotrebiteľom v zmysle prvej otázky nie je v takomto podaní medzi právnymi dôsledkami spojenými s úplnou neplatnosťou navrhované, aby súd obnovil stav existujúci pred uzavretím zmluvy, kým iná strana sporu, ktorá neuzavrela zmluvu o úvere v postavení spotrebiteľa, alebo ktorá v postavení spotrebiteľa uzavrela v tomto období zmluvu o úvere iného ako vyššie uvedeného typu, nemusí podanie s takto určeným obsahom predložiť? c) v sporovom súdnom konaní je žaloba, zmena žaloby alebo námietka neplatnosti uplatňovaná žalovaným – proti odsúdeniu spotrebiteľa – alebo zmena tejto námietky, vzájomný návrh podaný žalovaným alebo zmena tohto vzájomného návrhu, ktorý musí predložiť strana sporu, či už žalobca alebo žalovaný, ktorá v postavení spotrebiteľa uzavrela zmluvu o úvere v zmysle prvej otázky, prípustná – to znamená, že je možné ju prejednať vo veci samej – len vtedy, ak takéto podanie, obsahuje za obdobie od začiatku zmluvného vzťahu do podania žaloby vyúčtovanie, ktoré je (v podobe upravenej vnútroštátnym právom) z matematického hľadiska mimoriadne zložité a ktoré musí byť vyhotovené aj s prihliadnutím na predpisy upravujúce prepočet na forinty a musí obsahovať podrobný priebeh splácania rozčlenený tak, aby sa dala uskutočniť aritmetická kontrola, a v ktorom sú uvedené splátky, ktorých splatnosť už nastala a ktoré je potrebné uhradiť podľa zmluvy; splátky už uhradené žalobcom; splátky, ktorých splatnosť už nastala a ktoré treba uhradiť, vypočítané bez prihliadnutia na neplatné zmluvné ustanovenie, ako aj výška sumy rozdielu medzi nimi, v podobe celkového súčtu sumy vo výške dlhu, prípadne preplatku, ktorý má voči úverovej inštitúcii strana sporu, ktorá v postavení spotrebiteľa uzavrela zmluvu o úvere v zmysle prvej otázky, kým iná strana sporu, ktorá neuzavrela zmluvu o úvere v postavení spotrebiteľa alebo ktorá v postavení spotrebiteľa uzavrela v tomto období zmluvu o úvere iného ako vyššie uvedeného typu, nemusí podanie s takto určeným obsahom predložiť? 3. Majú sa ustanovenia práva Únie vymenované v prvej otázke vykladať v tom zmysle, že porušenie takýchto noriem stanovením dodatočných požiadaviek uvedených v rámci prvej a druhej otázky znamená zároveň porušenie článkov 20, 21 a 47 [Charty], pričom treba tiež zohľadniť (čiastočne v rámci prvej a druhej otázky), že súdy členských štátov majú povinnosť uplatňovať právo Únie v oblasti ochrany spotrebiteľa aj na skutkové okolnosti, ktoré nemajú cezhraničný charakter, teda ktoré sú čisto vnútroštátne, ako je stanovené v rozsudkoch Súdneho dvora z 5. decembra 2000, Guimont (C‑448/98, EU:C:2000:663, bod 23), a z 10. mája 2012, Duomo Gpa a i. (C‑357/10 až C‑359/10, EU:C:2012:283, bod 28), a v uznesení z 3. júla 2014, Tudoran (C‑92/14, EU:C:2014:2051, bod 39)? Alebo je potrebné vzhľadom na to, že zmluvami o úvere uvedenými v prvej otázke sú ‚zmluvy o úvere založené na cudzej mene‘, domnievať sa, že z dôvodu tejto samotnej okolnosti ide o vec s cezhraničným prvkom?“