ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Odôvodnenia 21, 22 a 38 smernice 2014/41 znejú: „(21) Na zabezpečenie rýchlej, účinnej a konzistentnej spolupráce v trestných veciach medzi členskými štátmi sú potrebné lehoty. Rozhodnutie o uznaní alebo vykonaní a samotné vykonanie vyšetrovacieho opatrenia by sa mali uskutočniť rovnako rýchlo a prioritne ako v podobnom vnútroštátnom prípade. Mali by sa stanoviť lehoty, aby sa zabezpečilo vydanie rozhodnutia alebo vykonanie v primeranej lehote alebo aby sa dodržali procesné obmedzenia vo vydávajúcom štáte. (22) Dostupné opravné prostriedky proti [európskemu vyšetrovaciemu príkazu] (EVP) by mali byť prinajmenšom rovnocenné s opravnými prostriedkami, ktoré sú proti dotknutému vyšetrovaciemu opatreniu dostupné vo vnútroštátnom prípade. Členské štáty by v súlade so svojimi vnútroštátnymi právnymi poriadkami mali zabezpečiť uplatniteľnosť takýchto opravných prostriedkov, a to tiež prostredníctvom včasného informovania každej zainteresovanej strany o možnostiach a spôsoboch uplatnenia týchto opravných prostriedkov… … (38) Keďže cieľ tejto smernice, a to vzájomné uznávanie rozhodnutí prijatých na účely získania dôkazov, nemožno uspokojivo dosiahnuť na úrovni samotných členských štátov…“
Nemožno od počiatku vylúčiť, že odsúdenie na doplňujúci trest, ktorý nebol uvedený v európskom zatykači, môže za určitých okolností predstavovať jeden z dôvodov, na základe ktorých by bolo možné výkon takého zatykača odmietnuť.

Účelom požiadavky zákonnosti stanovenej v článku 8 ods. 1 písm. f) rámcového rozhodnutia 2002/584 je informovať vykonávajúce súdne orgány o dĺžke uloženého trestu odňatia slobody, pre ktorý sa požaduje odovzdanie vyžiadanej osoby, a to prostredníctvom údajov, ktoré majú týmto orgánom poskytnúť minimálne formálne informácie potrebné na to, aby mohli bezodkladne vykonať európsky zatykač urýchleným prijatím ich rozhodnutia o odovzdaní (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. januára 2018, Piotrowski,C‑367/16, EU:C:2018:27, body 58 a 59). Táto požiadavka, ako uviedla generálna advokátka v bode 66 svojich návrhov, má umožniť vykonávajúcemu súdnemu orgánu uistiť sa, že európsky zatykač spadá do pôsobnosti tohto rámcového rozhodnutia, a najmä overiť, či bol vydaný pre účely výkonu trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia, ktorých dĺžka presahuje požadovanú dĺžku 4 mesiacov stanovenú v článku 2 ods. 1 uvedeného rámcového rozhodnutia.

(pozri body 50, 51)
1.

Portugalská republika si tým, že neoznačila 61 lokalít európskeho významu, ktoré Európska komisia uviedla v rozhodnutí Komisie 2004/813/ES zo 7. decembra 2004, ktorým sa prijíma v súlade so smernicou Rady 92/43/EHS zoznam lokalít európskeho významu pre atlantický biogeografický región, a v rozhodnutí Komisie 2006/613/ES z 19. júla 2006, ktorým sa v súlade so smernicou Rady 92/43/EHS prijíma zoznam území európskeho významu pre stredomorskú biogeografickú oblasť čo najskôr, najneskôr však do šiestich rokov po prijatí týchto rozhodnutí, za osobitne chránené územia, a tým, že neprijala potrebné opatrenia spĺňajúce ekologické požiadavky týchto druhov prirodzených biotopov podľa prílohy I smernice Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín a druhov uvedených v prílohe II tejto smernice, ktoré sa vyskytujú v týchto lokalitách európskeho významu, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 4 ods. 4 a článku 6 ods. 1 uvedenej smernice.
1.

Spolková republika Nemecko si tým, – že od 1. januára 2010 do roku 2016 vrátane systematicky a trvale prekračovala jednak ročné limitné hodnoty stanovené pre oxid uhličitý (NO2) v 26 zónach a aglomeráciách nachádzajúcich sa na územiach Nemecka, a to zóny DEZBXX0001A (aglomerácia Berlín), DEZCXX0007A (aglomerácia Stuttgart), DEZCXX0043S (krajinský okrsok Tübingen), DEZCXX0063S [krajinský okrsok Stuttgart (bez aglomerácie)], DEZCXX0004A (aglomerácia Freiburg), DEZCXX0041S [krajinský okrsok Karlsruhe (bez aglomerácií)], DEZCXX0006A (aglomerácia Mannheim/Heidelberg), DEZDXX0001A (aglomerácia Mníchov), DEZDXX0003A (aglomerácia Norimberg/Fürth/Erlangen), DEZFXX0005S (zóna III centrum a severné Hesensko), DEZFXX0001A [aglomerácia I (Rýn‑Mohan)], DEZFXX0002A [aglomerácia II (Kassel)], DEZGLX0001A (aglomerácia Hamburg), DEZJXX0015A [Grevenbroich (Lignitové povodie Rýnu)], DEZJXX0004A (Kolín), DEZJXX0009A (Düsseldorf), DEZJXX0006A (Essen), DEZJXX0017A (Duisburg, Oberhausen, Mülheim), DEZJXX0005A (Hagen), DEZJXX0008A (Dortmund), DEZJXX0002A (Wuppertal), DEZJXX0011A (Aachen), DEZJXX0016S (mestské zóny a vidiek Severného Porýnia‑Vestfálska), DEZKXX0006S (Mainz), DEZKXX0007S (Worms/Frankenthal/Ludwigshafen), DEZKXX0004S (Koblenz/Neuwied), a jednak hodinovú limitnú hodnotu stanovenú pre NO2 v dvoch z týchto zón, a to aglomerácie DEZCXX0007A (aglomerácia Stuttgart), ako aj DEZFXX0001A [aglomerácia I (Rýn‑Mohan)], nesplnila svoje povinnosti, ktoré jej vyplývajú z ustanovení článku 13 ods. 1 v spojení s prílohou XI smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/50/ES z 21. mája 2008 o kvalite okolitého ovzdušia a čistejšom ovzduší v Európe, a – že od 11. júna 2010 neprijala vhodné opatrenia na zabezpečenie dodržania limitných hodnôt stanovených pre NO2 vo všetkých týchto zónach, si nesplnila povinnosti uložené článkom 23 ods. 1 samostatne a v spojení s prílohou XV oddielom A smernice 2008/50, a najmä povinnosť stanovenú v článku 23 ods. 1 druhom pododseku tejto smernice dbať na to, aby plány kvality ovzdušia stanovovali vhodné opatrenia na to, aby sa obdobie, keď sú limitné hodnoty prekročené, čo najviac skrátilo.
2.

The Yokohama Rubber Co. Ltd a Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) znášajú svoje vlastné trovy odvolacieho konania vo veciach C‑818/18 P a C‑6/19 a sú povinní rovným dielom nahradiť trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s týmito konaniami spoločnosti Pirelli Tyre SpA.
1.

Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska si tým, že pokračovalo v prekračovaní ročných limitných hodnôt určených pre oxid dusičitý (NO2), a to v zónach UK0001 (mestská oblasť Greater London), UK0002 (mestská oblasť West Midlands), UK0003 (mestská oblasť Greater Manchester), UK 0004 (mestská oblasť West Yorkshire), UK 0013 (mestská oblasť Teesside), UK0014 (The Potteries), UK0018 (Kingston upon Hull), UK0019 (mestská oblasť Southampton), UK0024 (mestská oblasť Glasgow), UK0029 (Eastern), UK0031 (South East), UK0032 (East Midlands), UK0033 (North West & Merseyside), UK0034 (Yorkshire & Humberside), UK0035 (West Midlands) a UK0036 (North East), ako aj hodinových limitných hodnôt určených pre NO2 v zóne UK0001 (mestská oblasť Greater London), v období od 1. januára 2010 do roku 2017 vrátane, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 13 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/50/ES z 21. mája 2008 o kvalite okolitého ovzdušia a čistejšom ovzduší v Európe v spojení s prílohou XI tejto smernice, a si tým, že od 11. júna 2010 neprijalo vhodné opatrenia na zabezpečenie dodržiavania limitných hodnôt stanovených pre NO2 vo všetkých týchto zónach, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo samotného článku 23 ods. 1, ako aj v spojení s prílohou XV tejto smernice 2008/50, a to konkrétne povinnosť, stanovenú v článku 23 ods. 1 druhom pododseku tejto smernice, dbať o to, aby sa obdobie, keď sú hodnoty prekročené, čo najviac skrátilo.
4.

Rozhodnutie C(2014) 2139 final sa zrušuje v rozsahu, v akom sa v ňom rozhodlo, že spoločnosti NKT Verwaltungs GmbH, predtým nkt cables GmbH, a NKT A/S, pôvodne NKT Holding A/S, sú zodpovedné za porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992, v rozsahu, v akom sa toto protiprávne konanie týka po prvé správania súvisiaceho s predajom v krajinách, ktoré nie sú členmi Európskej únie alebo Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP), po druhé kolektívneho odmietnutia poskytovať príslušenstvo a technickú pomoc konkurentom, ktorí sa nepodieľali na dotknutej kartelovej dohode, a po tretie, pokiaľ ide o obdobie od 3. júla 2002 do 21. novembra 2002, zadávania projektov týkajúcich sa podzemných elektrických káblov v EHP.
1.

Rumunsko si jednak systematickým a pretrvávajúcim nedodržiavaním denných limitných hodnôt pre koncentrácie PM10 od roku 2007 najmenej do roku 2016 a systematickým a pretrvávajúcim nedodržiavaním ročných limitných hodnôt pre koncentrácie PM10 od roku 2007 do roku 2014 vrátane, s výnimkou roku 2013, v oblasti RO32101 (Bukurešť, Rumunsko), nesplnilo svoje povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 13 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/50/ES z 21. mája 2008 o kvalite okolitého ovzdušia a čistejšom ovzduší v Európe v spojení s prílohou XI tejto smernice, a jednak si, pokiaľ ide o túto zónu, od 11. júna 2010 nesplnilo svoje povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 23 ods. 1 tejto smernice v spojení s jej prílohou XV, a to osobitne povinnosť stanovenú v článku 23 ods. 1 druhom pododseku uvedenej smernice zabezpečiť, aby sa obdobie, keď sú hodnoty prekročené, čo najviac skrátilo.
17

Za týchto podmienok Labour Court (Pracovný súd, Írsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Predstavuje nepriamu diskrimináciu na základe veku, v zmysle článku 2 písm. b) smernice 2000/78, ktorou sa ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní, ak členský štát v postavení zamestnávateľa zavedie pre novoprijatých štátnych učiteľov menej výhodné platové tabuľky, zatiaľ čo plat tých učiteľov, ktorí už vykonávajú svoje zamestnanie, ostane nezmenený, pričom: a) sa upravené platové tabuľky a skôr existujúce platové tabuľky uplatňujú na všetkých učiteľov v dvoch príslušných kategóriách bez ohľadu na ich vek; b) v čase, keď boli učitelia prijatí a zaradení do príslušných tabuliek, neexistoval rozdiel vo vekovom profile osôb vo vyššie platenej skupine a osôb v nižšie platenej skupine; c) zavedenie upravených platových tabuliek viedlo k výraznému rozdielu v odmeňovaní medzi dvoma skupinami učiteľov, ktorí vykonávajú prácu rovnakej hodnoty; d) priemerný vek tých, ktorí sú zaradení do menej výhodných platových tabuliek, je nižší ako priemerný vek tých, ktorí sú zaradení do pôvodných platových tabuliek; e) v čase, keď boli zavedené menej výhodné platové tabuľky, štatistiky štátu ukázali, že 70 % vymenovaných učiteľov bolo vo veku 25 rokov alebo menej a bolo potvrdené, že to bolo typické pre vekový profil novoprijatých štátnych učiteľov v ktoromkoľvek danom roku, a f) štátni učitelia, ktorí nastúpili do zamestnania v roku 2011 a neskôr, sú v porovnaní so svojimi kolegami vymenovanými pred rokom 2011 jednoznačne finančne znevýhodnení? 2. V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, môže byť zavedenie menej výhodných platových tabuliek objektívne odôvodnené požiadavkou dosiahnuť strednodobé až dlhodobé štrukturálne zníženie nákladov štátnej služby s ohľadom na rozpočtové obmedzenia, ktorým čelí štát a/alebo dôležitosť zachovania dobrých pracovných vzťahov s existujúcimi civilnými a štátnymi zamestnancami? 3. Bola by odpoveď na druhú otázku odlišná, ak by štát mohol dosiahnuť ekvivalentné úspory tým, že zníži plat všetkých učiteľov o oveľa nižšiu sumu ako zníženie, ktoré sa uplatnilo len na novoprijatých učiteľov? 4. Bola by odpoveď na druhú alebo tretiu otázku odlišná, ak by rozhodnutie neznižovať nevýhodne platové tabuľky uplatniteľné na učiteľov, ktorí už boli zamestnaní, bolo prijaté v súlade s kolektívnou zmluvou medzi vládou ako zamestnávateľom a odbormi zastupujúcimi štátnych zamestnancov, a na základe ktorého by sa vláda zaviazala ďalej neznižovať plat existujúcich štátnych zamestnancov, ktorých plat už bol predmetom zníženia a (vzhľadom na) dôsledky v pracovných vzťahoch, ktoré by vyplynuli z nedodržania tejto dohody, berúc na vedomie skutočnosť, že nová platová tabuľka zavedená v roku 2011 nebola súčasťou takejto kolektívnej zmluvy?“
7

Pán Rohart bol zamestnaný v Belgicku od 1. októbra 1970 do 15. augusta 1973. Dňa 16. augusta 1973 nastúpil do služby ako úradník Európskej komisie, kde pracoval až do svojho odchodu do dôchodku, teda do 1. januára 2009, s výnimkou obdobia jedného roka od 1. júla 1974 do 30. júna 1975, počas ktorého vykonal povinnú vojenskú službu v Belgicku.
43

Posúdenie vykonávacím súdnym orgánom, ktorý má rozhodnúť o odovzdaní osoby, proti ktorej bol vydaný európsky zatykač, o existencii skutočného rizika, že táto osoba bude vystavená v prípade odovzdania vydávajúcemu súdnemu orgánu neľudskému alebo ponižujúcemu zaobchádzaniu v zmysle článku 4 Charty, alebo rizika, že dôjde v takom prípade k porušeniu jej základného práva na nezávislý súd, a teda aj podstaty jej základného práva na spravodlivý proces zaručeného článkom 47 druhým odsekom Charty v súlade s článkom 1 ods. 3 rámcového rozhodnutia 2002/584 [pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. apríla 2016, Aranyosi a Căldăraru, C‑404/15 a C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, body 83 a 88, ako aj citovanú judikatúru, a z 25. júla 2018, Minister for Justice and Equality (Nedostatky súdneho systému), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, body 59 a 60, ako aj citovanú judikatúru], by mohlo viesť k tomu, že by dĺžka konania presiahla lehotu 90 dní, ako to správne uvádza vnútroštátny súd. Zrejme to bude platiť aj v prípade dodatočnej lehoty spojenej s prerušením konania až do rozhodnutia Súdneho dvora v odpovedi na návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal vykonávajúci súdny orgán na základe článku 267 ZFEÚ.
2.

Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že zásada nezávislosti sudcov nebráni tomu, aby sa voči žalobcovi vo veci samej uplatnila vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, ktorá bez ohľadu na povahu vykonávaných funkcií, počet odpracovaných rokov alebo na dôležitosť plnených úloh v rámci všeobecných opatrení na zníženie platov spojených s požiadavkami týkajúcimi sa zníženia nadmerného rozpočtového deficitu stanovila rôzne percentuálne zníženia základných platov funkčne zaradených sudcov a ich príplatkov, čo podľa vnútroštátneho súdu viedlo k tomu, že platy funkčne zaradených sudcov patriacich do dvoch platových tried pre nižšie kategórie funkčne zaradených sudcov boli znížené percentuálne podstatne viac ako platy funkčne zaradených sudcov patriacich do platovej triedy pre vyššiu kategóriu uvedených sudcov, zatiaľ čo prví uvedení sudcovia dostávajú nižšie platy ako poslední uvedení sudcovia, pokiaľ je výška platu, ktorý žalobca dostáva na základe zníženia platu, o ktorý ide vo veci samej, primeraná dôležitosti funkcií, ktoré vykonáva, a zaručuje tak nezávislosť jeho rozhodovania, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
28

Nič to nemení na tom, že široký výklad uvedenej výnimky v tom zmysle, že umožňuje, aby od povinnosti používania tachografu boli oslobodené vozidlá, ktoré vykonávajú prepravu živých zvierat priamo z farmy na miestne bitúnky, by predstavoval nebezpečenstvo podnecovania hospodárskych subjektov, ako sú veľkoobchodníci s dobytkom, aby prevádzkovali vozidlá s vysokým výkonom, ktoré by prepravovali každodenne počas viacerých hodín a nepretržite živé zvieratá pochádzajúce z rôznych fariem až do miestnych bitúnkov v rozpore najmä s cieľmi sociálnej ochrany vodičov a bezpečnosti na cestách, ktoré sleduje nariadenie č. 561/2006. Ako to Európska komisia zdôraznila vo svojich písomných pripomienkach, vznik takého nebezpečenstva je ešte pravdepodobnejší, keď je pre príslušný dotknutý región, ako je to v konaní vo veci samej, charakteristická vysoká hustota chovov hospodárskych zvierat a stredísk na spracovanie živočíšnych výrobkov.
34

Ako uvádza Európska komisia, za týchto okolností by uplatnenie inej premlčacej lehoty, než akú stanovuje právo určené za rozhodné, na žalobu o náhradu škody spôsobenú poistnou udalosťou, vyžadovalo zistenie osobitne významných dôvodov, ako napríklad zjavný zásah do práva na účinný prostriedok nápravy a na účinnú súdnu ochranu, ktorý by vyplýval z uplatnenia práva určeného za rozhodné podľa článku 4 nariadenia Rím II.
40

To isté platí v opačnom prípade vyznačujúcom sa skutočnosťou, že poistnú zmluvu uzavrel predávajúci podniku. Za tohto predpokladu by sa tento podnik mal považovať za „prevádzkareň poistníka“ iba do toho istého dňa.
12

ET uvádza, že návrh prokuratúry je neprípustný a subsidiárne nedôvodný. ET v tejto súvislosti tvrdí, že poriadková väzba predstavuje nielen „opatrenie“ v zmysle holandského trestného práva, ale aj trestnú sankciu v zmysle článku 7 ods. 1 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“), a článku 49 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie. Okrem toho ET tvrdí, že uloženie poriadkovej väzby predstavuje sprísnenie príkazu na konfiškáciu, o ktorého výkon sa žiada, a je teda protiprávne.
39

V tejto súvislosti so spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že sa nezdá, že by nájom hnuteľného majetku, ktorý je predmetom nájomnej zmluvy, mohol byť oddelený od nájmu nehnuteľnosti, o ktorú ide vo veci samej. Navyše je nesporné, že časť tohto hnuteľného majetku, ako sú kuchynské spotrebiče a zariadenia, sú zabudované do tejto nehnuteľnosti a musia byť v tomto štádiu považované za jej neoddeliteľnú súčasť. Keďže inventárne predmety, ktoré boli prenajaté alebo v prípade niektorých z nich prevedené súčasne s nehnuteľnosťou, boli taktiež určené na prevádzkovanie reštaurácie rovnako ako táto posledná uvedená nehnuteľnosť, nemožno viac usudzovať, že tento nájom/prevod sleduje vlastný cieľ, ale sa považuje za prostriedok využitia hlavnej služby, ktorú predstavuje nájom nehnuteľnosti, za najlepších podmienok.
10

Podľa článku 4 tej istej smernice týkajúcej sa sadzieb: „1. Poplatok za poskytnutie práv uvedený v článku 1 sa určí pomocou nasledujúcich sadzieb: a) 4 % pre časť predajnej ceny do 50000 EUR; b) 3 % pre časť predajnej ceny od 5000,01 EUR do 200000 EUR; c) 1 % pre časť predajnej ceny od 200000,01 EUR do 350000 EUR; d) 0,5 % pre časť predajnej ceny od 350000,01 EUR do 500000 EUR; 0,25 % pre časť predajnej ceny presahujúcej 500000 EUR. Celková výška poplatku za poskytnutie práv však nesmie presiahnuť 12500 EUR. 2. Výnimkou z odseku 1 členské štáty môžu použiť sadzbu 5 % pre časť predajnej ceny uvedenú v odseku 1 písm. a). 3. Ak by určená minimálna predajná cena mala byť nižšia ako 3000 EUR, členský štát určí aj sadzbu použiteľnú pre časť predajnej ceny do 3000 EUR; táto sadzba nesmie byť nižšia ako 4 %.“
10

Dňa 19. decembra 2017 sa navrhovatelia vo veci samej, medzi ktorými sa nachádzajú jeden poslanec Parliament of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland (Parlament Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska, ďalej len „Parlament Spojeného kráľovstva“), dvaja poslanci Scottish Parliament (Škótsky parlament, Spojené kráľovstvo) a traja poslanci Európskeho parlamentu, obrátili na Court of Session (Scotland) [Vrchný súd (Škótsko), Spojené kráľovstvo] s návrhom na súdne preskúmanie (judicial review) smerujúcim k vydaniu deklaratórneho rozsudku (declarator), pričom žiadali o spresnenie toho, či, kedy a akým spôsobom možno uvedené oznámenie jednostranne odvolať. Títo navrhovatelia, na podporu ktorých vstúpili do konania ako vedľajší účastníci konania ďalší dvaja poslanci Parlamentu Spojeného kráľovstva, sa pýtajú, či možno oznámenie podľa článku 50 ZEÚ jednostranne odvolať pred uplynutím lehoty dvoch rokov stanovenej v tomto článku s tým účinkom, že ak by bolo oznámenie Spojeného kráľovstva odvolané, tento členský štát by zotrval v Únii. Požiadali Court of Session (Scotland) [Vrchný súd (Škótsko)], aby sa v tejto veci obrátil na Súdny dvor s prejudiciálnou otázkou. Minister pre vystúpenie z Európskej únie voči tomu vzniesol námietku, pričom tvrdil, že otázka je hypotetická a akademická vzhľadom na pozíciu vlády Spojeného kráľovstva, podľa ktorej nebude oznámenie odvolané.
34

Na úvod je potrebné pripomenúť, že právo Únie spočíva na základnom predpoklade, podľa ktorého každý členský štát zdieľa so všetkými ostatnými členskými štátmi určitý súbor spoločných hodnôt, na ktorých je Únia založená, ako je to spresnené v článku 2 ZEÚ, a uznáva, že ostatné členské štáty s ním tieto hodnoty zdieľajú. Tento predpoklad znamená a odôvodňuje existenciu vzájomnej dôvery členských štátov v uznanie týchto hodnôt, a tým aj v dodržiavanie práva Únie, ktoré tieto hodnoty uplatňuje [rozsudok z 25. júla 2018, Minister for Justice and Equality (Nedostatky súdneho systému), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, bod 35 a citovaná judikatúra].
26

V druhom rade, pokiaľ ide o kritérium naliehavosti, z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že ak sa nátlak vyvíjaný otcom na matku preukáže, bude tým veľmi ohrozené blaho dieťaťa. V takom prípade by akékoľvek omeškanie pri prijímaní súdnych rozhodnutí vo vzťahu k dieťaťu predlžovalo súčasnú situáciu a vyvolávalo by tak nebezpečenstvo vážneho či dokonca nenapraviteľného narušenia vývoja tohto dieťaťa. V situácii prípadného návratu do Spojeného kráľovstva by takéto omeškanie tiež mohlo byť na ujmu začleneniu dieťaťa do jeho nového rodinného a sociálneho prostredia.
33

Za týchto okolností Court of Appeal (Odvolací súd, Írsko) vo veci C‑325/18 rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Ak sa tvrdí, že deti boli neoprávnene premiestnené z krajiny ich obvyklého pobytu do inej krajiny ich rodičmi a/alebo inými rodinnými príslušníkmi v rozpore so súdnym rozhodnutím vydaným na základe žiadosti verejného orgánu tohto štátu, je tento verejný orgán oprávnený požiadať súdy iného členského štátu o výkon súdneho rozhodnutia nariaďujúceho návrat týchto detí na dané územie v súlade s ustanoveniami kapitoly III nariadenia [č. 2201/2003] alebo by taký postup viedol k neoprávnenému obchádzaniu článku 11 daného nariadenia a [Haagskeho dohovoru z roku 1980], alebo by to iným spôsobom predstavovalo zneužitie práv vyplývajúcich zo zákona zo strany predmetného štátneho orgánu? 2. Má vo veci týkajúcej sa ustanovení o výkone rozhodnutia uvedených v nariadení č. 2201/2003 vnútroštátny súd oprávnenie predĺžiť lehotu na podanie odvolania upravenú v článku 33 ods. 5 v prípade, keď je omeškanie minimálne a predĺženie lehoty by v zmysle vnútroštátneho práva bolo inak umožnené? 3. Bez toho, aby bola dotknutá druhá otázka, v prípade, ak cudzí verejný orgán premiestni deti, ako je to vo veci samej, z územia členského štátu na základe rozhodnutia na vykonanie vydaného ex parte v súlade s článkom 31 nariadenia č. 2201/2003, ale urobí tak predtým, ako bolo toto rozhodnutie doručené rodičom, na základe čoho im boli odňaté práva požiadať o odklad výkonu až do rozhodnutia o odvolaní, ohrozuje takého konanie podstatu rodičovských práv v zmysle článku 6 [Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaného v Ríme 4. novembra 1950] alebo článku 47 Charty, a teda na základe toho by malo byť predĺženie lehoty (upravené v článku 33 ods. 5 tohto nariadenia) umožnené?“