ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Medzi množstvom podmienok, ktoré musia byť splnené, aby členské štáty mohli použiť režim výnimky stanovený článkom 9 ods. 1 smernice 79/109 o ochrane voľne žijúceho vtáctva, zmenenej a doplnenej na roky 2004 až 2006 nariadením č. 807/2003 a na rok 2007 smernicou 2006/105, sa uvádza absencia iného uspokojivého riešenia. Táto podmienka nie je splnená, pokiaľ sa obdobie lovu povolené na základe výnimky časovo zhoduje s obdobiami, počas ktorých smernica zavádza osobitnú ochranu bez toho, aby to bolo nevyhnutné. O takú nevyhnutnosť nejde najmä vtedy, ak jediným účelom opatrenia, ktoré na základe výnimky povoľuje lov, je predĺženie obdobia lovu určitých druhov vtákov na územiach, ktoré tieto druhy vyhľadávajú počas obdobia lovu stanoveného v súlade s článkom 7 smernice. O takúto nevyhnutnosť tak isto nejde, ak sú predmetné druhy na jeseň skutočne prítomné na územiach, kde je povolený jarný lov, hoci v podstatne nižších počtoch než na jar, pokiaľ tieto množstvá nie sú zanedbateľné.

V každom prípade, samotné konštatovanie, že uvedené druhy sú na jeseň skutočne prítomné na územiach, kde je povolený jarný lov, nepostačuje na to, aby bol prijatý záver, že existuje „iné uspokojivé riešenie“ v zmysle článku 9 ods. 1 smernice. Normotvorca Spoločenstva použitím výrazu „iné uspokojivé riešenie“ totiž nezamýšľal vylúčiť použitie výnimky uvedenej v článku 9 ods. 1 písm. c) smernice, ak by existovala akákoľvek možnosť loviť počas období, keď je to povolené podľa článku 7 smernice, ale zamýšľal umožniť, aby sa od tohto ustanovenia dalo odchýliť iba v nevyhnutnom rozsahu, ak možnosti lovu ponúkané počas týchto období, v danom prípade na jeseň, sú natoľko obmedzené, že je narušená rovnováha medzi ochranou druhov a určitými činnosťami sledovaná smernicou.

Z ustanovení článku 9 smernice, ktoré odkazujú na prísnu kontrolu uvedenej výnimky a na selektívnu povahu odchytu, ako aj medziiným na všeobecnú zásadu proporcionality, však vyplýva, že výnimka, ktorú členský štát zamýšľa uplatniť, musí byť primeraná potrebám, ktoré ju odôvodňujú. V dôsledku toho konštatovanie absencie iného uspokojivého riešenia, ktorým je v prejednávanej veci nedostatok možností na lov v jeseni, ktorý vôbec nemôže povoliť neobmedzený lov na jar, umožňuje toto povolenie iba v nevyhnutne prísnom rozsahu, a ak tým nie sú ohrozené ostatné ciele sledované smernicou, najmä ak existuje záruka, že sa populácia dotknutých druhov udržuje na uspokojivej úrovni a že v opačnom prípade nemožno na úbytok vtákov v nijakom prípade hľadieť ako na rozumný, a teda ako na zakladajúci prijateľné využívanie v zmysle jedenásteho odôvodnenia smernice.

(pozri body 49 — 51, 54 — 59)
Nariadenie č. 2027/97 o zodpovednosti leteckého dopravcu v prípade nehôd sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni uplatneniu článku 29 Dohovoru o zjednotení niektorých pravidiel pre medzinárodnú leteckú dopravu podpísaného vo Varšave 12. októbra 1929 na situáciu, v ktorej sa cestujúci domáha zodpovednosti leteckého dopravcu na základe škody, ktorá mu bola spôsobená počas letu medzi členskými štátmi Európskeho spoločenstva.

Z odôvodnení č. 2 a 4, ako aj z článku 2 ods. 2 nariadenia č. 2027/97 totiž vyplýva, že keďže nariadenie nebráni uplatňovaniu Varšavského dohovoru, pokiaľ ide o účel zvýšenia ochrany cestujúcich, táto ochrana má za následok vzájomné dopĺňanie sa a ekvivalenciu nariadenia so systémom dohovoru. Článok 29 Varšavského dohovoru však vzhľadom na to, že upravuje len postup pri podávaní žaloby týkajúcej sa zodpovednosti leteckých dopravcov v prípade nehody, nepatrí do kategórie ustanovení, ktorých uplatňovaniu chcel normotvorca Spoločenstva zabrániť.

(pozri body 43 — 45, bod 2 výroku)
Článok 13 B písm. c) šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu sa má vykladať v tom zmysle, že sa neuplatňuje na odplatný prevod portfólia zmlúv o životnom zaistení, keďže takýto prevod nemôže byť považovaný za dodávku tovaru v zmysle článku 5 ods. 1 šiestej smernice, ale sa má považovať za poskytovanie služieb v zmysle článku 6 tejto smernice. Okrem toho aj za predpokladu, že by takéto plnenie bolo považované za dodávku tovaru v zmysle šiestej smernice, nevzťahovalo by sa naň oslobodenie od dane stanovené v článku 13 B písm. c) tejto smernice, pretože oslobodenie tohto plnenia by nebolo v súlade s cieľom sledovaným týmto ustanovením, ktorým je vylúčiť dvojité zdanenie, ktoré je v rozpore so zásadou daňovej neutrality obsiahnutej v spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty.

(pozri body 61, 63, bod 3 výroku)
Doložka 2 body 6 a 7 rámcovej dohody o rodičovskej dovolenke, ktorá je uvedená v prílohe smernice 96/34 o rámcovej dohode o rodičovskej dovolenke uzavretej medzi UNICE, CEEP a ETUC, zmenenej a doplnenej smernicou 97/75, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby v prípade jednostrannej výpovede pracovnej zmluvy, ktorú dal zamestnávateľ bez naliehavých dôvodov alebo bez toho, aby bola dodržaná zákonná výpovedná lehota, pracovníkovi zamestnanému na dobu neurčitú a na plný úväzok počas čerpania čiastočnej rodičovskej dovolenky, bolo odstupné, ktoré sa má vyplatiť tomuto pracovníkovi, vypočítané na základe zníženej mzdy poberanej pracovníkom v okamihu výpovede.

V tejto súvislosti, hoci doložka 2 bod 7 uvedenej rámcovej dohody odkazuje na členské štáty a/alebo sociálnych partnerov v súvislosti so stanovením statusu pracovnej zmluvy alebo pracovnoprávneho vzťahu počas rodičovskej dovolenky, vrátane rozsahu, v akom pracovník môže počas tohto obdobia nadobúdať práva vo vzťahu k zamestnávateľovi, teleologický a systematický výklad vedie k záveru, že tento odkaz sa má chápať v tom zmysle, že ním nie je dotknutý bod 6 tejto doložky, ktorý stanovuje, že „práva, na ktoré pracovník mal alebo na ktoré sa mu tvoril nárok v čase začatia rodičovskej dovolenky, sa zachovajú v existujúcom rozsahu až do konca rodičovskej dovolenky“. Všetky tieto práva a výhody by totiž boli ohrozené, ak by pri nedodržaní zákonnej výpovednej lehoty v prípade výpovede danej počas čiastočnej rodičovskej dovolenky pracovník, ktorý je zamestnaný na plný úväzok, stratil právo na to, aby odstupné, ktoré mu patrí, bolo vypočítané zo mzdy v zmysle pracovnej zmluvy.

(pozri body 45, 46, 56 a výrok)
Vec C-196/08

Acoset SpA

proti

Conferenza Sindaci

e Presidenza Prov. Reg. ATO Idrico Ragusa a i.

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Tribunale amministrativo regionale della Sicilia)

„Články 43 ES, 49 ES a 86 ES — Zadávacie konanie — Zadanie vodárenských služieb spoločnosti so zmiešaným kapitálom — Výberové konanie — Určenie súkromného subjektu povereného prevádzkovaním služby — Zadanie mimo pravidiel zadávacieho konania“

Návrhy prednesené 2. júna 2009 — generálny advokát D. Ruiz-Jarabo Colomer I ‐ 9915

Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 15. októbra 2009 I ‐ 9940

Abstrakt rozsudku

Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Slobodné poskytovanie služieb – Koncesia na služby vo verejnom záujme – Verejno-súkromné partnerstvo

(Články 43 ES, 49 ES a 86 ES)

Články 43 ES, 49 ES a 86 ES nebránia priamemu zadaniu výkonu verejnej služby, ktorá si vyžaduje vykonanie určitých predbežných prác, verejno-súkromnej spoločnosti, založenej výslovne na výkon tejto verejnej služby, s výlučným predmetom činnosti, v ktorej je súkromný spoločník vybraný prostredníctvom postupu verejného obstarávania po predchádzajúcom preverení finančných, technických a operatívnych podmienok, ako aj prevádzkových požiadaviek týkajúcich sa služby, ktorá má byť poskytnutá, a osobitných plnení, ktoré majú byť dodané, za predpokladu, že pri danom výberovom konaní budú dodržané zásady voľnej hospodárskej súťaže, transparentnosti a rovnosti zaobchádzania, ktoré Zmluva ukladá pre koncesie.

Použitie dvojitého konania — najprv na výber súkromného spoločníka spoločnosti so zmiešaným kapitálom a následne na udelenie koncesie uvedenej spoločnosti — by mohlo odradiť súkromné subjekty a verejné orgány od vytvárania inštitucionalizovaného verejno-súkromného partnerstva z dôvodu dĺžky trvania samotných konaní a právnej neistoty súvisiacej s udelením koncesie vopred vybranému súkromnému spoločníkovi.

Neexistencia výberového konania v rámci zadávania služieb sa síce zdá nezlučiteľná s článkami 43 ES a 49 ES a so zásadami rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie, ale výber súkromného spoločníka tak, aby boli dodržané požiadavky, a stanovenie výberových kritérií na súkromného partnera umožňujú túto situáciu napraviť, keď uchádzači musia preukázať nielen svoju schopnosť stať sa akcionármi, ale najmä svoju technickú spôsobilosť poskytnúť službu, ako aj hospodárske a iné výhody vyplývajúce z ich ponuky.

Vzhľadom na to, že kritériá výberu súkromného spoločníka sú založené nielen na vloženom kapitáli, ale aj na technickej spôsobilosti tohto spoločníka a na charakteristike jeho ponuky v súvislosti so špecifickými plneniami, ktoré majú byť poskytnuté, a vzhľadom na to, že tento spoločník je poverený prevádzkovaním predmetnej služby, t. j. správou tejto služby, možno sa nazdávať, že výber držiteľa koncesie nepriamo vyplýva z výberu uvedeného spoločníka, ktoré prebehlo v súlade so zásadami práva Spoločenstva, a preto by druhé výberové konanie na držiteľa koncesie nebolo odôvodnené.

(pozri body 59 — 61 a výrok)
Vec C-40/08

Asturcom Telecomunicaciones SL

proti

Cristine Rodríguezovej Nogueirovej

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Juzgado de Primera Instancia no 4 de Bilbao)

„Smernica 93/13/EHS — Spotrebiteľské zmluvy — Nekalá rozhodcovská doložka — Neplatnosť — Rozhodcovský rozsudok, ktorý má právnu silu rozhodnutej veci — Nútený výkon — Právomoc vnútroštátneho súdu, ktorý rozhoduje o návrhu na výkon právoplatného rozhodcovského rozsudku, konštatovať ex offo nekalú povahu rozhodcovskej doložky — Zásady ekvivalencie a efektivity“

Návrhy prednesené 14. mája 2009 — generálna advokátka V. Trstenjak I ‐ 9581

Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 6. októbra 2009 I ‐ 9602

Abstrakt rozsudku

Aproximácia právnych predpisov – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 93/13

(Smernica Rady 93/13, článok 6 ods. 1)

Smernica 93/13 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách sa má vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o návrhu na výkon právoplatného rozhodcovského rozsudku, ktorý bol vydaný bez účasti spotrebiteľa, musí hneď, ako sa oboznámi s právnymi a so skutkovými okolnosťami potrebnými na tento účel, preskúmať ex offo nekalú povahu rozhodcovskej doložky uvedenej v zmluve uzavretej medzi podnikateľom a spotrebiteľom v rozsahu, v akom podľa vnútroštátnych procesných pravidiel môže takéto posúdenie vykonať v rámci obdobných opravných prostriedkov vnútroštátnej povahy. Ak je to tak, prináleží vnútroštátnemu súdu vyvodiť všetky dôsledky, ktoré z toho podľa daného vnútroštátneho práva vyplývajú, s cieľom zabezpečiť, aby spotrebiteľ nebol uvedenou doložkou viazaný.

Na účely tohto posúdenia je potrebné spresniť, že vzhľadom na povahu a význam všeobecného záujmu, na ktorom sa zakladá ochrana spotrebiteľov, ktorú smernica 93/13 zabezpečuje, článok 6 uvedenej smernice musí byť považovaný za ustanovenie rovnocenné s vnútroštátnymi pravidlami, ktoré majú v rámci vnútroštátneho právneho poriadku právnu silu noriem verejného poriadku.

(pozri body 52, 59 a výrok)
Vec C-63/08

Virginie Pontin

proti

T-Comalux SA

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Tribunal du travail d’Esch-sur-Alzette)

„Sociálna politika — Ochrana tehotných pracovníčok, pracovníčok krátko po pôrode alebo dojčiacich pracovníčok — Smernica 92/85/EHS — Články 10 a 12 — Zákaz prepustenia od začiatku tehotenstva až do konca materskej dovolenky — Súdna ochrana práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Spoločenstva — Rovnosť zaobchádzania s mužmi a so ženami — Smernica 76/207/EHS — Článok 2 ods. 7 tretí pododsek — Menej priaznivé zaobchádzanie so ženou súvisiace s tehotenstvom alebo materskou dovolenkou — Obmedzenie prostriedkov nápravy, ktoré sú dostupné pre tehotné ženy prepustené počas tehotenstva“

Návrhy prednesené 31. marca 2009 — generálna advokátka V. Trstenjak I ‐ 10470

Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 29. októbra 2009 I ‐ 10505

Abstrakt rozsudku

Sociálna politika – Bezpečnosť a ochrana zdravia pracovníkov – Tehotné pracovníčky, pracovníčky krátko po pôrode alebo dojčiace pracovníčky – Smernica 92/85 – Zákaz prepustenia (Smernica Rady 92/85, články 10 a 12) Sociálna politika – Pracovníci mužského a ženského pohlavia – Prístup k zamestnaniu a pracovné podmienky – Rovnosť zaobchádzania – Bezpečnosť a ochrana zdravia pracovníkov – Tehotné pracovníčky, pracovníčky krátko po pôrode alebo dojčiace pracovníčky – Smernice 76/207 a 92/85 (Smernica Rady 76/207, zmenená a doplnená smernicou 2002/73, články 2 a 3, a smernica Rady 92/85, článok 10)
Vec C-274/08

Komisia Európskych spoločenstiev

proti

Švédskemu kráľovstvu

„Nesplnenie povinnosti členským štátom — Smernica 2003/54/ES — Článok 15 ods. 2 — Článok 23 ods. 2 — Vnútorný trh s elektrickou energiou — Predchádzajúce schválenie metodík používaných na výpočet alebo stanovenie podmienok pripojenia a prístupu do národných sietí vrátane taríf za prenos a distribúciu — Národný regulačný úrad“

Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 29. októbra 2009 I ‐ 10649

Abstrakt rozsudku

Aproximácia právnych predpisov – Opatrenia určené na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu s elektrickou energiou – Smernica 2003/54 – Zriadenie prístupu do sietí

[Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/54, článok 23 ods. 2 písm. a)]

Členský štát, ktorý nepoveril regulačný úrad stanovením alebo schválením, ešte pred ich vstupom do platnosti, minimálne metodík používaných na výpočet alebo stanovenie podmienok pripojenia a prístupu do národných sietí vrátane taríf za prenos a distribúciu v súlade s článkom 23 ods. 2 písm. a) smernice 2003/54 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrickou energiou a o zrušení smernice 96/92, si nesplnil povinnosti vyplývajúce z tejto smernice.

Hoci by totiž prebratie či výklad určitého ustanovenia smernice ponúknutý členským štátom umožňoval rešpektovať, respektíve lepšie rešpektovať niektoré ciele sledované touto smernicou, tento členský štát sa nemôže odchýliť od výslovne stanovených ustanovení smernice. Na účely rešpektovania požiadaviek smernice 2003/54 sa členský štát teda nemôže uspokojiť s uplatnením systému, v ktorom sa kontrola metodiky použitej najmä na stanovenie taríf za prenos a distribúciu elektrickej energie uskutočňuje a posteriori, a to aj za predpokladu, že by táto kontrola bola rovnako účinná ako mechanizmus predchádzajúcej kontroly, pretože smernica výslovne stanovuje povinnosť uplatniť systém predchádzajúceho schválenia a nedáva členským štátom možnosť použiť iný systém. Zo samotného článku 23 ods. 2 písm. a) uvedenej smernice vyplýva, že na jednej strane vnútroštátne regulačné úrady stanovujú alebo schvaľujú minimálne metodiky používané na výpočet alebo stanovenie podmienok pripojenia a prístupu do národných sietí vrátane taríf za prenos a distribúciu, a to ešte predtým, ako vstúpia do platnosti, a na druhej strane, že tieto tarify alebo metodiky musia umožňovať uskutočnenie investície nevyhnutné pre prevádzkyschopnosť sietí. Cieľ smernice možno teda dosiahnuť len stanovením konkrétnych taríf alebo metodík výpočtu taríf s takou úrovňou presnosti, ktorá umožní hospodárskym subjektom odhadnúť svoje náklady na prístup do prenosovej a distribučnej siete.

(pozri body 33, 34, 37, 40, 43 a výrok)
Článok 19 ods. 2 šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu sa musí vykladať v tom zmysle, že v prípade stavebného podniku nemôže byť jeho predaj nehnuteľností postavených na svoj vlastný účet považovaný za „náhodilé plnenie s nehnuteľnosťami“ v zmysle tohto ustanovenia, keďže táto činnosť predstavuje priame, trvalé a nevyhnutné predĺženie jeho zdaniteľnej činnosti. Za týchto podmienok nie je potrebné skúmať in concreto rozsah, v akom táto činnosť predaja, posudzovaná samostatne, zahŕňa používanie tovarov a služieb, v prípade ktorých sa má platiť daň z pridanej hodnoty.

V rozpore so zásadou daňovej neutrality nie je, keď stavebný podnik, ktorý zaplatil daň z pridanej hodnoty zo stavebných plnení, ktoré vykonáva na svoj vlastný účet (dodávky samému sebe), nemôže v plnej výške odpočítať daň z pridanej hodnoty zo všeobecných nákladov vzniknutých vykonávaním týchto plnení, keďže obrat vyplývajúci z predaja takto postavených budov je oslobodený od dane z pridanej hodnoty.

Uvedená zásada daňovej neutrality je totiž reflexiou všeobecnej zásady rovnosti zaobchádzania zo strany normotvorcu Spoločenstva v oblasti dane z pridanej hodnoty, hoci zásada rovnosti zaobchádzania má, podobne ako ostatné všeobecné zásady práva Spoločenstva, ústavnú povahu, zásada daňovej neutrality si vyžaduje legislatívnu úpravu, ktorá sa dá realizovať len aktom sekundárneho práva Spoločenstva. Zásada daňovej neutrality môže v dôsledku toho byť v takom legislatívnom akte predmetom spresnení vyplývajúcich z uplatnenia článku 19 ods. 1 v spojení s článkom 28 ods. 3 písm. b) šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu, ako aj bodom 16 prílohy F tejto smernice, podľa ktorej zdaniteľná osoba vykonávajúca zdaniteľné činnosti a činnosti predaja nehnuteľností oslobodené od dane z pridanej hodnoty nemôže odpočítať celú výšku dane z pridanej hodnoty zaťažujúcej jej všeobecné náklady.

Okrem toho sa nemožno účinne odvolávať na zásadu daňovej neutrality na účely bránenia uplatňovaniu ustanovení šiestej smernice prebratých vnútroštátnou právnou úpravou, pokiaľ vnútroštátny zákonodarca chcel kritizovanými ustanoveniami preberajúcimi šiestu smernicu, zohľadniac riadne všeobecnú zásadu rovnosti zaobchádzania, uviesť stavebné podniky, ktoré okrem svojej stavebnej činnosti vykonávajú činnosť predaja nehnuteľností oslobodenú od dane z pridanej hodnoty, do tej istej situácie, v akej sú promotéri nehnuteľností, ktorí vzhľadom na to, že táto posledná uvedená činnosť je oslobodená od dane z pridanej hodnoty, nemôžu odpočítavať daň z pridanej hodnoty zaťažujúcu stavebné plnenia poskytované tretími podnikmi, ktoré títo využívajú, a to s cieľom vyhnúť sa skresleniu hospodárskej súťaže na vnútornom trhu.

(pozri body 41 — 43, 46, 47, bod 2 výroku)
Vec C-227/08

Eva Martín Martín

proti

EDP Editores SL

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Audiencia Provincial de Salamanca)

„Smernica 85/577/EHS — Článok 4 — Ochrana spotrebiteľa — Zmluvy uzatvárané mimo prevádzkových priestorov — Právo na odstúpenie od zmluvy — Povinnosť upozornenia predajcom — Neplatnosť zmluvy — Vhodné opatrenia“

Návrhy prednesené 7. mája 2009 — generálna advokátka V. Trstenjak I ‐ 11941

Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 17. decembra 2009 I ‐ 11976

Abstrakt rozsudku

Aproximácia právnych predpisov – Ochrana spotrebiteľa pri zmluvách uzatváraných mimo prevádzkových priestorov – Smernica 85/577 – Právo spotrebiteľa na vypovedanie

(Smernica Rady 85/577, článok 4 a článok 5 ods. 1)

Článok 4 smernice Rady 85/577 na ochranu spotrebiteľa pri zmluvách uzatváraných mimo prevádzkových priestorov nebráni tomu, aby vnútroštátny súd ex offo vyhlásil zmluvu patriacu do pôsobnosti tejto smernice za neplatnú z dôvodu, že spotrebiteľ nebol upozornený na jeho právo odstúpiť od zmluvy, hoci sa tejto neplatnosti pred príslušnými vnútroštátnymi súdmi nikdy nedovolával.

Uvedené ustanovenie sa totiž môže zaradiť pod verejný záujem, ktorý môže odôvodniť pozitívny zásah vnútroštátneho súdu, aby tým vyrovnával nerovnováhu medzi spotrebiteľom a predajcom pri uzatváraní zmlúv mimo prevádzkových priestorov predajcu.

Okrem toho opatrenie spočívajúce vo vyhlásení spornej zmluvy za neplatnú môže byť považované za „vhodné“ v zmysle článku 4 tretieho odseku smernice 85/577 tým, že sankcionuje porušenie povinnosti, ktorej dodržiavanie je nevyhnutné na porozmýšľanie spotrebiteľa a na zabezpečenie úrovne ochrany sledovanej normotvorcom Spoločenstva.

Tento záver však nevylučuje, že aj iné opatrenia môžu rovnako zabezpečiť sledovanú úroveň ochrany, ako napríklad nové začatie plynutia lehôt na odstúpenie od zmluvy, ktoré by spotrebiteľovi umožnilo uplatniť právo uvedené v článku 5 ods. 1 smernice. Ďalej by dotknutý vnútroštátny súd mohol tiež v niektorých prípadoch zohľadniť vôľu spotrebiteľa, ktorý by nechcel zrušiť dotknutú zmluvu.

(pozri body 28, 34 — 36 a výrok)
Na účely určenia pôvodu tovaru zaradeného do položky 7312 kombinovanej nomenklatúry tvoriacej prílohu I nariadenia č. 2658/87 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku, zmenenej a doplnenej nariadením č. 1719/2005, podstatné spracovania alebo prepracovania v zmysle článku 24 nariadenia č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, môžu zahŕňať nielen spracovania a prepracovania, ktoré vedú k zaradeniu tovaru, ktorý je predmetom spracovania a prepracovania, do inej položky kombinovanej nomenklatúry, ale aj spracovania a prepracovania, ktoré napriek tomu, že nedochádza k zmene položky, vedú k vytvoreniu tovaru so špecifickými vlastnosťami a zložením, ktoré tento tovar pred touto operáciou nemal.

Pri výklade pojmu „podstatné spracovanie alebo prepracovanie“ uvedeného v článku 24 colného kódexu môže totiž uplatnenie jediného kritéria, ktorým je zmena colnej položky tovaru bez toho, aby sa zohľadnili špecifické spracovania a prepracovania vykonané na danom tovare, viesť k zúženiu rozsahu tohto článku. Toto kritérium sa nezakladá ani na objektívnom a vecnom rozlišovaní medzi základným výrobkom a spracovaným výrobkom, ani na osobitných fyzických vlastnostiach každého z týchto výrobkov a nezohľadňuje špecifické spracovania alebo prepracovania, ktorých výsledkom je spracovaný výrobok. Toto kritérium, hoci predstavuje údaj podstatnej povahy o spracovaní alebo prepracovaní tovaru a pokrýva väčšinu situácií, neumožňuje samo osebe určiť úplne všetky situácie, keď je spracovanie alebo prepracovanie tovaru podstatné.

(pozri body 33 — 37 a výrok)
Článok 73 nariadenia č. 1408/71 zmeneného, doplneného a aktualizovaného nariadením č. 118/97 sa má vykladať v tom zmysle, že rozvedená osoba, ktorej rodinné prídavky vyplácal príslušný orgán členského štátu, v ktorom mala bydlisko a v ktorom jej bývalý manžel naďalej žije a pracuje, si zachováva nárok na tieto prídavky na svoje dieťa pod podmienkou, že bude uznané za „rodinného príslušníka“ uvedeného bývalého manžela v zmysle článku 1 písm. f) bodu i) tohto nariadenia, a to aj vtedy, ak opustí tento štát a usadí sa so svojím dieťaťom v inom členskom štáte, kde nepracuje, a to aj v prípade, ak by bývalý manžel, otec dieťaťa, mohol poberať uvedené prídavky v členskom štáte svojho bydliska.

(pozri bod 32, bod 1 výroku)