ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Vec C‑600/16 P

National Iranian Tanker Company

proti

Rade Európskej únie

„Odvolanie – Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia prijaté voči Iránskej islamskej republike – Zmrazenie finančných prostriedkov a ekonomických zdrojov – Zrušenie zaradenia do zoznamu Všeobecným súdom – Opätovné zaradenie do zoznamu – Dôkazy vzťahujúce sa k okamihu pred prvým zaradením do zoznamu – Skutočnosti známe pred prvým zaradením do zoznamu – Právna sila rozhodnutej veci – Rozsah – Právna istota – Ochrana legitímnej dôvery – Účinná súdna ochrana – Dôvod zaradenia do zoznamu súvisiaci s logistickou podporou iránskej vlády – Dosah – Činnosť spočívajúca v preprave surovej ropy“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 29. novembra 2018

Žaloba o neplatnosť – Rozsudok o zrušení – Účinky – Zrušenie aktov týkajúcich sa prijatia reštriktívnych opatrení voči Iránu – Rozhodnutie o opätovnom zaradení odvolateľa do zoznamu na základe iných dôvodov než sú tie, o aké sa opieralo prvé zaradenie, alebo na základe totožného dôvodu založeného na iných dôkazoch – Súdne preskúmanie – Porušenie zásady právnej sily rozhodnutej veci – Neexistencia [Článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ a článok 275 druhý odsek ZFEÚ; nariadenie Rady 2015/230; rozhodnutie Rady (SZBP) 2015/236] Právo Európskej únie – Zásady – Ochrana legitímnej dôvery – Podmienky – Presné uistenia poskytnuté administratívou – Pojem – Dôvod zaradenia subjektu na zoznam osôb a subjektov dotknutých reštriktívnymi opatreniami – Vylúčenie Právo Európskej únie – Zásady – Právo na obhajobu – Právo na účinnú súdnu ochranu – Reštriktívne opatrenia voči Iránu – Zmrazenie finančných prostriedkov osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré podporujú irackú vládu – Rozhodnutie o opätovnom zaradení odvolateľa do zoznamu na základe iných dôvodov než sú tie, o aké sa opieralo prvé zaradenie, alebo na základe totožného dôvodu založeného na iných dôkazoch – Právo zabrániť prijatiu tohto nového aktu spôsobujúceho ujmu založené na odlišných dôvodoch – Neexistencia [Charta základných práv Európskej únie, článok 47; nariadenie Rady 2015/230; rozhodnutie Rady (SZBP) 2015/236] Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia voči Iránu – Zmrazenie finančných prostriedkov osôb, subjektov alebo orgánov podieľajúcich sa na šírení jadrových zbraní alebo podporujúcich ich šírenie – Podpora činností Iránu v jadrovej oblasti citlivých z hľadiska šírenia jadrových zbraní – Pojem – Materiálna, logistická alebo finančná podpora – Kvantitatívny alebo kvalitatívny význam podpory [Rozhodnutie Rady 2010/413/SZBP, článok 20 ods. 1 písm. c), zmenené rozhodnutím 2012/635/SZBP; nariadenie Rady č. 267/2012, článok 23 ods. 2 písm. d), zmenené nariadením 1263/2012]
36

Ako EFSA uvádza vo svojom stanovisku zo 6. januára 2015, nazvanom „Scientific Opinion on the risk to plant health posed by Xylella… in the EU territory, with the identification and evaluation of risk reduction options“ („Vedecké stanovisko k riziku, ktoré pre zdravie rastlín na území Únie predstavuje organizmus Xylella…, spolu s identifikáciou a posúdením možností zníženia rizík“) (ďalej len „stanovisko EFSA zo 6. januára 2015“), na ktoré sa Komisia odvoláva v odôvodnení 2 vykonávacieho rozhodnutia 2015/789, toto predchádzajúce opatrenie sa musí vykonať, keďže hmyz, ktorý je prenášačom nákazy, sa môže premiestniť z napadnutých rastlín na iné rastliny (s. 109). Ako Komisia vysvetlila vo svojich písomných pripomienkach, uvedené opatrenie teda umožňuje obmedziť riziko šírenia uvedených vektorov, a teda aj samotnej baktérie v okamihu odstránenia hostiteľských rastlín, ktoré môžu byť hostiteľmi týchto vektorov, na základe článku 6 ods. 2 písm. a) tohto rozhodnutia.
1.

Preskúmanie otázok platnosti, ktoré boli položené Súdnemu dvoru, neodhalilo žiadnu skutočnosť, ktorou by mohla byť dotknutá platnosť vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2016/1395 z 18. augusta 2016, ktorým sa opätovne ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou sa vyberá predbežné clo uložené na dovoz určitej obuvi so zvrškom z usne s pôvodom v Čínskej ľudovej republike, ktorú vyrábajú spoločnosti Buckinghan Shoe Mfg Co., Ltd., Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd., Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd., Wei Hao Shoe Co. Ltd., Wei Hua Shoe Co. Ltd. a Win Profile Industries Ltd, a vykonáva sa rozsudok Súdneho dvora v spojených veciach C‑659/13 a C‑34/14, ani platnosť vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2016/1647 z 13. septembra 2016, ktorým sa opätovne ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou sa vyberá predbežné clo uložené na dovoz určitej obuvi so zvrškom z usne s pôvodom vo Vietname a vyrobenej spoločnosťami Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co., Ltd, Lac Ty Co., Ltd, Saoviet Joint Stock Company (akciová spoločnosť Megastar), VMC Royal Co Ltd, Freetrend Industrial Ltd. a jej prepojenou spoločnosťou Freetrend Industrial A (Vietnam) Co, Ltd., Fulgent Sun Footwear Co., Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co, Ltd, Golden Top Company Co., Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd., Tripos Enterprise Inc., Vietnam Shoe Majesty Co., Ltd, a ktorým sa vykonáva rozsudok Súdneho dvora v spojených veciach C‑659/13 a C‑34/14.
Ustanovenia dohody o pridružení medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Tureckom, ktorá bola podpísaná 12. septembra 1963 v Ankare na jednej strane Tureckou republikou a na druhej strane členskými štátmi EHS a Spoločenstva, v ktorého mene bola uzatvorená, schválená a potvrdená rozhodnutím Rady 64/732/EHS z 23. decembra 1963, dodatkového protokolu podpísaného v Bruseli 23. novembra 1970, ktorý bol uzatvorený, schválený a potvrdený v mene Spoločenstva nariadením Rady (EHS) č. 2760/72 z 19. decembra 1972, a rozhodnutia Asociačnej rady č. 1/95 medzi ES a Tureckom z 22. decembra 1995 o vykonaní konečnej fázy colnej únie sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia takej právnej úprave členského štátu, o akú ide vo veci samej, podľa ktorej môžu podniky poskytujúce cestnú dopravu tovaru so sídlom v Turecku uskutočniť takúto dopravu do tohto členského štátu alebo cez jeho územie iba v prípade, že majú dokumenty vydané v rámci kvót stanovených pre tento druh dopravy na základe bilaterálnej dohody uzavretej medzi uvedeným členským štátom a Tureckou republikou alebo im bolo vydané povolenie na základe dôležitého verejného záujmu, a to za predpokladu, že táto právna úprava neobsahuje nové obmedzenie slobodného poskytovania služieb v zmysle článku 41 ods. 1 uvedeného dodatkového protokolu, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

V tejto súvislosti treba pripomenúť, že z článku 15 dohody medzi EHS a Tureckom a článku 42 ods. 1 dodatkového protokolu vyplýva, že ustanovenia práva Únie uplatniteľné v oblasti dopravy a opatrení prijatých na základe týchto ustanovení môže Asociačná rada rozšíriť na Tureckú republiku s prihliadnutím najmä na jej geografickú polohu. Asociačná rada pritom doteraz neprijala žiadne opatrenia s cieľom rozšíriť ustanovenia práva Únie uplatniteľné v oblasti dopravy na Tureckú republiku, takže pri súčasnom stave vývoja pridruženia medzi týmto tretím štátom a Úniou neexistuje v tejto oblasti žiadna osobitná právna úprava. Pokiaľ teda Asociačná rada neprijme pravidlá týkajúce sa dopravných služieb podľa článku 15 dohody o pridružení medzi EHS a Tureckom a článku 42 ods. 1 dodatkového protokolu, prístup tureckých dopravcov na trh Únie v oblasti dopravy bude naďalej podliehať podmienkam stanoveným vnútroštátnymi právnymi úpravami členských štátov a bilaterálnymi dohodami uzavretými medzi členskými štátmi a Tureckou republikou.

(pozri body 45 – 47, 58 a výrok)
Článok 2 písm. d) smernice Európskeho parlamentu a Rady 95/46/ES z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov sa má vykladať v tom zmysle, že pojem [„prevádzkovateľ“] v zmysle tohto ustanovenia zahŕňa správcu fanúšikovskej stránky umiestnenej na sociálnej sieti.

Aj keď samotné používanie sociálnej siete, ako je Facebook, nezakladá spoluzodpovednosť užívateľa Facebooku za spracovanie osobných údajov touto sieťou, treba naopak uviesť, že správca fanúšikovskej stránky umiestnenej na Facebooku vytvorením takej stránky umožňuje spoločnosti Facebook, aby umiestňoval súbory cookies na počítači alebo akomkoľvek inom zariadení osoby, ktorá jeho fanúšikovskú stránku navštívila, bez ohľadu na to, či táto osoba má alebo nemá účet na Facebooku. Za týchto okolností je potrebné domnievať sa, že správca fanúšikovskej stránky umiestnenej na Facebooku, ako je Wirtschaftsakademie, sa svojím nastavením parametrov, okrem iného podľa svojej cieľovej skupiny, ako aj cieľov riadenia alebo podpory svojich činností, podieľa na určení účelov a prostriedkov spracovania osobných údajov návštevníkov svojej fanúšikovskej stránky. Z tohto dôvodu musí byť v prejednávanej veci tento správca v zmysle článku 2 písm. d) smernice 95/46 považovaný v Únii za prevádzkovateľa spolu so spoločnosťou Facebook Ireland. Skutočnosť, že správca fanúšikovskej stránky využíva platformu, ktorú ponúka spoločnosť Facebook, aby mal prospech zo služieb, ktoré sú s ňou spojené, ho totiž nezbavuje jeho povinností v oblasti ochrany osobných údajov. Za týchto podmienok prispieva uznanie spoločnej zodpovednosti prevádzkovateľa sociálnej siete a správcu fanúšikovskej stránky umiestnenej na tejto sieti v súvislosti so spracovaním osobných údajov návštevníkov tejto fanúšikovskej stránky v súlade s požiadavkami smernice 95/46 k zaručeniu lepšej ochrany práv osôb, ktoré navštevujú fanúšikovskú stránku.

(pozri body 35, 39, 40, 42, 44, bod 1 výroku)
Zo znenia článku 12 a článku 30 ods. 1 smernice 2007/46, ktorou sa zriaďuje rámec pre typové schválenie motorových vozidiel a ich prípojných vozidiel, systémov, komponentov a samostatných technických jednotiek určených pre tieto vozidlá (rámcová smernica), zmenenej nariadením č. 371/2010 vyplýva, že tieto ustanovenia prenechávajú členským štátom mieru voľnej úvahy pri určovaní opatrení, ktoré sa majú prijať, aby sa nastolila zhoda vozidiel so schváleným typom.

Analogicky k článkom 29 a 32 smernice 2007/46, v rámci článkov 12 a 30 tejto smernice, ak výrobca vozidiel informuje príslušné orgány dotknutého členského štátu o existencii odchýlky od zhody so schváleným typom a táto odchýlka je odôvodnená tým, že tento výrobca predloží spoľahlivé a objektívne skutočnosti svedčiace o tom, že v prípade splnenia príslušných požiadaviek existuje vážne nebezpečenstvo pre zdravie a bezpečnosť osôb alebo životné prostredie, sú tieto orgány oprávnené nenariadiť hneď stiahnutie a prestavbu dotknutých vozidiel alebo odňatie príslušného typového schválenia, ale vykonať vlastné hodnotenie týchto rizík, predtým ako prípadne rozhodnú o takom stiahnutí, takej prestavbe alebo dokonca o takom odňatí typového schválenia. Podľa toho, čo stanovujú články 29 a 32 smernice 2007/46, prináleží tomuto členskému štátu bezodkladne informovať Komisiu a ostatné členské štáty o vážnom nebezpečenstve, o ktorom sa dozvedel, ako aj, v prípade potreby, o opatreniach navrhovaných výrobcom s cieľom odstrániť príslušné nebezpečenstvo.

Ak by však po skončení tohto posúdenia vyšlo najavo, že nebolo preukázané vážne nebezpečenstvo, prislúcha tomuto členskému štátu, aby čo najskôr prijal potrebné opatrenia na zabezpečenie obnovenia súladu predmetných vozidiel so schváleným typom. Vzhľadom na to, že postup schvaľovania stanovený v smernici 2007/46, ako sa uvádza v jej odôvodnení 2, je založený na zásade úplnej harmonizácie, nemôžu byť členské štáty na základe ich voľnej úvahy priznanej podľa článkov 12 a 30 rámcovej smernice oprávnené samostatne posudzovať potrebu dosiahnuť tento cieľ spočívajúci v zabezpečení zhody.

(pozri body 69, 71 – 74)
39

Odvolateľka svojím druhým odvolacím dôvodom v prvom rade Všeobecnému súdu vytýka, že vychádzal z nedostatočného a rozporného odôvodnenia, keď v bode 132 napadnutého rozsudku zamietol jej tvrdenia týkajúce sa posúdenia hodnoty pozemkov baní Kassandra. Keby totiž Všeobecný súd zobral do úvahy, že bane, s ktorými boli tieto pozemky spojené, neboli v prevádzke v momente prevodu týchto aktív, jeho posúdenie hodnoty uvedených pozemkov by bolo nižšie než to, ktoré vyplývalo z napadnutého rozsudku.
14

Daňový úrad po vykonaní daňovej kontroly spochybnil uplatnenie osobitného systému zdaňovania pri zlúčeniach, a to z dôvodu, že spoločnosť Cairnbulg nepožiadala o súhlas ministerstva stanovený v článku 210 C CGI a tento súhlas by jej v každom prípade nebol udelený, pretože predmetnú operáciu nemožno odôvodniť hospodárskymi dôvodmi, ale jej cieľom bol daňový podvod alebo daňový únik. Preto bola spoločnosti Euro Park ako právnemu nástupcovi spoločnosti Cairnbulg uložená povinnosť zaplatiť dodatočné príspevky na daň z príjmov právnických osôb a nedoplatky na tejto dani, spolu so sankciami ustanovenými v CGI pre prípad úmyselného nesplnenia daňovej povinnosti.
21

Rozhodnutiami z 18. októbra 2016, ktoré boli navrhovateľom vo veci samej oznámené 25. októbra 2016, Office des étrangers (Cudzinecký úrad, Belgicko) uvedené žiadosti zamietol. Cudzinecký úrad najmä uviedol, že títo navrhovatelia mali v úmysle zdržiavať sa v Belgicku viac ako 90 dní, že článok 3 EDĽP neukladá štátom, ktoré sú zmluvnými stranami tohto dohovoru, povinnosť povoliť vstup na svoje územia „každému, kto zažíva katastrofickú situáciu“ a že belgické diplomatické úrady nepatria medzi orgány, na ktoré môže cudzinec podať žiadosť o azyl. Podľa Cudzineckého úradu, ak by sa v prípade navrhovateľov vo veci samej povolilo udelenie vstupného víza, aby mohli podať žiadosť o azyl v Belgicku, znamenalo by to povoliť im, aby podali takúto žiadosť na diplomatickom úrade.
33

Vylúčiť z pojmu vodná energia vyrobená z obnoviteľných zdrojov energie v zmysle smernice 2009/28 každú elektrinu vyrobenú z vodnej energie získanej z umelých vodných odtokov, a to len z dôvodu, že ide o odtok vody tejto povahy, ako to v podstate navrhuje poľská vláda, by pritom bolo nielen v rozpore s vôľou normotvorcu Únie, ako je vyjadrené v bodoch 26 až 31 tohto rozsudku, ale by aj bránilo dosiahnutiu týchto cieľov.
2. Článok 4 Charty základných práv Európskej únie sa má vykladať v tom zmysle, že: — aj keď neexistujú závažné dôvody domnievať sa, že v členskom štáte zodpovednom za posúdenie žiadosti o azyl existujú systémové chyby, odovzdanie žiadateľa o azyl v rámci nariadenia č. 604/2013 možno uskutočniť iba za podmienok vylučujúcich, že toto odovzdanie so sebou prináša skutočné a preukázané riziko, že dotknutá osoba bude vystavená neľudskému alebo ponižujúcemu zaobchádzaniu v zmysle tohto článku, — za okolností, v ktorých by odovzdanie žiadateľa o azyl trpiaceho osobitne závažným psychickým alebo fyzickým ochorením so sebou prinášalo skutočné a preukázané riziko významného a nezvratného zhoršenia zdravotného stavu dotknutej osoby, toto odovzdanie predstavuje neľudské a ponižujúce zaobchádzanie v zmysle uvedeného článku, — prináleží orgánom členského štátu, ktorý má uskutočniť odovzdanie a prípadne jeho súdom, aby odstránili akúkoľvek závažnú pochybnosť týkajúcu sa vplyvu odovzdania na zdravotný stav dotknutej osoby tým, že prijmú preventívne opatrenia nevyhnutné na to, aby jej odovzdanie prebehlo za podmienok umožňujúcich vhodne a dostatočne ochrániť zdravotný stav tejto osoby. V prípade, ak by vzhľadom na osobitnú závažnosť ochorenia dotknutého žiadateľa o azyl prijatie uvedených preventívnych opatrení nepostačovalo na zabezpečenie, že jeho odovzdanie so sebou neprinesie skutočné riziko významného a nezvratného zhoršenia jeho zdravotného stavu, prináleží orgánom daného členského štátu, aby odložili odovzdanie dotknutej osoby a to na tak dlho, kým jej zdravotný stav nebude taký, že bude schopná takéhoto odovzdania, a — ak by sa prípadne zistilo, že zdravotný stav dotknutého žiadateľa o azyl sa nemusí v krátkom čase zlepšiť alebo že dlhodobejší odklad konania by mohol zhoršiť stav dotknutej osoby, môže sa žiadajúci členský štát rozhodnúť, že sám posúdi jej žiadosť tým, že využije „diskrečnú doložku“ upravenú v článku 17 ods. 1 nariadenia č. 604/2013. Článok 17 ods. 1 nariadenia č. 604/2013 s prihliadnutím na článok 4 Charty základných práv Európskej únie nemožno vykladať tak, že za takých okolností, aké existujú vo veci samej, zaväzuje tento členský štát, aby uplatnil uvedenú doložku.
25

S cieľom preskúmať, či trojkolesové vozidlo ako vo veci samej môže patriť do položky 8703 KN, treba najskôr konštatovať, že zaradenie trojkolesových vozidiel do položky 8711 má subsidiárnu povahu vo vzťahu k ich zaradeniu do položky 8703, pretože podľa vysvetlivky k HS týkajúcej sa položky 8711 sa táto položka vzťahuje na tieto vozidlá, len ak nemajú vlastnosti motorového vozidla patriaceho do položky 8703.
21

Za týchto okolností Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa) [Daňový arbitrážny tribunál (Centrum správnej arbitráže), Portugalsko] rozhodol konanie prerušiť a Súdnemu dvoru položiť tieto prejudiciálne otázky: „1. Majú sa článok 131 a článok 138 ods. 1 smernice o DPH vykladať v tom zmysle, že v súvislosti s dodaním tovaru v rámci Spoločenstva bránia tomu, aby daňová správa členského štátu odoprela oslobodenie od DPH prevodcovi tovaru s bydliskom alebo sídlom v tomto členskom štáte z dôvodu, že nadobúdateľ s bydliskom alebo sídlom v inom členskom štáte nie je zaregistrovaný vo VIES ani sa na neho v tejto krajine nevzťahuje režim zdanenia nadobudnutia tovaru v rámci Spoločenstva, aj keď v čase prevodu má pridelené platné identifikačné číslo pre DPH v tomto inom členskom štáte, ktoré bolo použité vo faktúrach týkajúcich sa transakcií, ak sú splnené kumulatívne hmotnoprávne podmienky dodania tovaru v rámci Spoločenstva, teda ak bolo na nadobúdateľa prevedené právo disponovať tovarom ako vlastník a ak dodávateľ preukáže, že tovar bol odoslaný alebo prepravený do iného členského štátu a že na základe takého odoslania alebo prepravy tento tovar fyzicky opustil územie členského štátu [odoslania] alebo začatia prepravy a je určený nadobúdateľovi, ktorý je zdaniteľnou osobou, alebo právnickej osobe, ktorá koná ako taká, v inom členskom štáte, než je členský štát odoslania alebo začatia prepravy tovaru? 2. Bráni zásada proporcionality tomu, aby sa článok 138 ods. 1 smernice o DPH vykladal v tom zmysle, že oslobodenie od DPH treba odoprieť v prípade, keď prevodca s bydliskom alebo sídlom v členskom štáte vie o tom, že nadobúdateľ s bydliskom alebo sídlom v inom členskom štáte síce má v tomto inom členskom štáte pridelené platné identifikačné číslo pre DPH, no nie je zaregistrovaný vo VIES a v tejto krajine sa na neho ani nevzťahuje režim zdanenia nadobudnutia tovaru v rámci Spoločenstva, ale očakáva, že bude zaregistrovaný ako hospodársky subjekt v rámci Spoločenstva so spätnou účinnosťou?“
3

Odôvodnenia 9, 27, 31 a 32 nariadenia č. 4/2009 stanovujú: „(9) Oprávnenému na výživné by sa malo umožniť jednoduchým spôsobom dosiahnuť v členskom štáte vydanie rozhodnutia, ktoré bude automaticky, bez akejkoľvek ďalšej formality vykonateľné v inom členskom štáte. … (27) Tiež je vhodné čo najviac obmedziť formálne náležitosti výkonu, ktoré zvyšujú výdavky pre oprávneného na výživné. … … (31) S cieľom uľahčiť cezhraničné vymáhanie pohľadávky výživného je potrebné zaviesť systém spolupráce medzi ústrednými orgánmi určenými členskými štátmi. Tieto orgány by mali poskytovať pomoc oprávneným na výživné a povinným na účely presadzovania ich práv v inom členskom štáte prostredníctvom podávania žiadostí na uznanie, vyhlásenie vykonateľnosti a výkon existujúcich rozhodnutí, na zmenu takýchto rozhodnutí alebo vydanie rozhodnutia. Mali by si tiež vymieňať informácie na účely zistenia miesta pobytu povinných a oprávnených, a zistenia ich príjmov a majetku podľa potreby. … (32) … Kritérium pre určenie práva osoby žiadať ústredný orgán o pomoc by teda malo byť menej prísne ako kritérium „obvyklého pobytu“ používané inde v tomto nariadení. Kritérium „pobytu“ by však malo vylučovať len bežnú prítomnosť.“
33

Na jednej strane je nesporné, že ustanovenie, ako je ustanovenie sporné vo veci samej, nepredstavuje vzhľadom na všeobecnú povahu požiadaviek, ktoré zavádza, „inú požiadavku“ v zmysle článku 1 bodu 4 smernice 98/34 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. júna 2011, Intercommunale Intermosane et Fédération de l’industrie et du gaz, C‑361/10, EU:C:2011:382, bod 21). Na druhej strane toto ustanovenie neobsahuje zákazy, ktoré by mohli patriť do kategórie zákazov uvedených v článku 1 bode 11 uvedenej smernice.
78

Rada vytýka Všeobecnému súdu, že v bode 73 napadnutého rozsudku predpokladal, že pokiaľ sa dohoda o liberalizácii uplatňuje na Západnú Saharu, Front Polisario môže byť automaticky priamo a osobne dotknutý sporným rozhodnutím. Takýto predpoklad je však z právneho hľadiska nesprávny. Ako totiž Všeobecný súd sám predtým rozhodol v uznesení z 3. júla 2007, Commune de Champagne a i./Rada a Komisia (T‑212/02, EU:T:2007:194, body 90 až 94), rozhodnutie Rady týkajúce sa uzavretia medzinárodnej dohody medzi Úniou a tretím štátom by bolo zbavené akéhokoľvek právneho účinku na území druhej strany tejto dohody. Situácia takéhoto územia by sa riadila len ustanoveniami prijatými touto druhou stranou pri výkone jej zvrchovanej právomoci a účinky, ktoré táto dohoda spôsobuje na tomto území, by vyplývali len z okolnosti, že uvedená druhá strana tým, že sa rozhodla ratifikovať uvedenú dohodu, prejavila súhlas byť viazaná touto dohodou a zaviazala sa, že prijme opatrenia na zaručenie výkonu záväzkov, ktoré z nej vyplývajú. V dôsledku toho uznanie prípustnosti žaloby o neplatnosť proti rozhodnutiu Rady o uzavretí medzinárodnej dohody v rozsahu, v akom sa táto žaloba týka účinkov tejto medzinárodnej dohody na území druhej strany tejto dohody, by viedlo súd Únie k prekročeniu jeho právomoci tým, že by rozhodoval o zákonnosti, vzhľadom na právo Únie, práv a povinností vyplývajúcich pre tretí štát z dohody, ktorú tento štát slobodne a zvrchovane uzavrel. Práve to urobil Všeobecný súd v prejednávanej veci, keď aktívnu legitimáciu Frontu Polisario podmienil splnením predchádzajúcej podmienky uplatnenia dohody o liberalizácii na Západnú Saharu. Napokon Rada zdôrazňuje, že okolnosť, že Západná Sahara je „sporné územie“, podľa medzinárodného práva nemá vplyv na odôvodnenie Všeobecného súdu obsiahnuté v uvedenom uznesení, s ktorým v plnom rozsahu súhlasí.
16

V prípade, ak by tieto pojmy patrili do pôsobnosti vnútroštátneho práva členských štátov, vnútroštátny súd sa domnieva, že členské štáty sú napriek tomu povinné dodržiavať pri výkone svojej voľnej úvahy právo Únie. Vnútroštátny súd poukazuje na zásady, ktoré stanovil Súdny dvor v súvislosti s právom na účinný prostriedok nápravy v rámci postupu odovzdávania v bodoch 46 a 47 rozsudku z 30. mája 2013, F. (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358), a v súvislosti so súdnou ochranou, ktorá musí byť zaručená v štádiu vydania európskeho zatykača, v bode 56 rozsudku z 1. júna 2016, Bob‑Dogi (C‑241/15, EU:C:2016:385).