Keywords

Summary



Keywords

1. Prejudiciálne otázky – Naliehavé prejudiciálne konanie – Podmienky – Preskúmanie Súdnym dvorom bez návrhu

(Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 104b, ods. 1)

2. Súdna spolupráca v občianskych veciach – Právomoc, uznávanie a výkon rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností – Nariadenie č. 2201/2003 – Osvedčené rozhodnutie vydané v členskom štáte pôvodu a nariaďujúce vrátenie neoprávnene zadržiavaného dieťaťa

[Charta základných práv Európskej únie, článok 24; nariadenie Rady č. 2201/2003, článok 42 ods. 2 prvý pododsek písm. a)]

3. Súdna spolupráca v občianskych veciach – Právomoc, uznávanie a výkon rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností – Nariadenie č. 2201/2003 – Osvedčené rozhodnutie vydané v členskom štáte pôvodu a nariaďujúce vrátenie neoprávnene zadržiavaného dieťaťa

(Charta základných práv Európskej únie, článok 24; nariadenie Rady č. 2201/2003, článok 42)

Summary

1. Súdny dvor uznáva naliehavosť potreby prejednania v situáciách premiestnenia dieťaťa, najmä ak by odlúčenie dieťaťa od rodiča, ktorému bolo predtým priznané opatrovnícke právo alebo právo na zverenie dieťaťa do osobnej starostlivosti, hoci aj dočasne, mohlo zhoršiť vzťahy medzi nimi alebo ich poškodiť a spôsobiť psychickú ujmu.

Ak je dieťa odlúčené od svojho otca už viac ako dva roky a z dôvodu diaľky a napätých vzťahov medzi rodičmi dieťaťa existuje vážne a konkrétne nebezpečenstvo úplného nedostatku kontaktu medzi dieťaťom a jeho otcom počas trvania konania prebiehajúceho na vnútroštátnom súde, môže Súdny dvor rozhodnúť o prejednaní návrhu na začatie prejudiciálneho konania v rámci naliehavého konania, pokiaľ by uplatnenie obvyklého konania na návrh na začatie prejudiciálneho konania mohlo vážne poškodiť, dokonca aj nenapraviteľne, vzťahy medzi rodičom a jeho dieťaťom, ako aj viac poškodiť integráciu dieťaťa do svojho rodinného a sociálneho prostredia v prípade jeho prípadného vrátenia na miesto, kde malo bydlisko pred svojím únosom.

(pozri body 39 – 41)

2. Ako je stanovené v článku 24 Charty základných práv Európskej únie a v článku 42 ods. 2 prvom pododseku písm. a) nariadenia č. 2201/2003 o právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie č. 1347/2000, právo dieťaťa byť vypočuté nevyžaduje, aby sa vypočutie pred súdom členského štátu pôvodu nevyhnutne uskutočnilo, ale ukladá, aby sa tomuto dieťaťu sprístupnili zákonné konania a podmienky, ktoré mu umožnia slobodne vyjadriť svoj názor, a aby súd tento názor zobral do úvahy. Inými slovami, hoci je pravda, že článok 24 Charty základných práv a článok 42 ods. 2 prvý pododsek písm. a) nariadenia č. 2201/2003 neukladajú súdu členského štátu pôvodu vo všetkých prípadoch povinnosť vypočuť dieťa v rámci pojednávania, čím sa tomuto súdu necháva určitá miera voľnej úvahy, nič to nemení na skutočnosti, že ak sa rozhodne dieťa vypočuť, tieto ustanovenia vyžadujú, aby prijal v závislosti od najlepšieho záujmu dieťaťa a vzhľadom na okolnosti každého konkrétneho prípadu všetky primerané opatrenia s cieľom takého vypočutia, aby bol dodržaný potrebný účinok týchto ustanovení, a to ponúknuť dieťaťu skutočnú a účinnú možnosť vyjadriť sa. S tým istým cieľom musí súd členského štátu pôvodu využiť, pokiaľ je to len možné a vždy s prihliadnutím na najlepší záujem dieťaťa, všetky prostriedky, ktoré má k dispozícii podľa svojho vnútroštátneho právneho poriadku, ako aj vlastné nástroje cezhraničnej súdnej spolupráce, prípadne vrátane nástrojov upravených nariadením č. 1206/2001 o spolupráci medzi súdmi členských štátov pri vykonávaní dôkazov v občianskych a obchodných veciach.

(pozri body 65 – 67)

3. Pokiaľ bolo vydané rozhodnutie, ktoré nariaďuje vrátenie neoprávnene zadržiavaného dieťaťa bez toho, aby toto dieťa bolo vypočuté, príslušný súd členského štátu výkonu nemôže brániť výkonu takéhoto osvedčeného rozhodnutia z dôvodu, že súd členského štátu pôvodu, ktorý vydal toto rozhodnutie, údajne porušil článok 42 nariadenia č. 2201/2003 o právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie č. 1347/2000, vykladaný v súlade s článkom 24 Charty základných práv Európskej únie, keďže posúdenie existencie takéhoto porušenia patrí do výlučnej právomoci súdov členského štátu pôvodu.

Systémy uznávania a výkonu rozhodnutí vydaných v členskom štáte zavedené nariadením č. 2201/2003 sú totiž založené na základe vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi, pokiaľ ide o skutočnosť, že ich vnútroštátne právne poriadky sú spôsobilé poskytnúť rovnocennú a účinnú ochranu základných práv uznaných na úrovni Únie, osobitne v Charte základných práv. Dotknutí účastníci konania musia podávať opravné prostriedky umožňujúce spochybniť zákonnosť rozhodnutia osvedčeného v zmysle článku 42 nariadenia č. 2201/2003 podľa právneho poriadku členského štátu pôvodu.

(pozri body 70, 71, 75 a výrok)