Vec T‑186/06

Solvay SA

proti

Európskej komisii

„Hospodárska súťaž – Kartely – Peroxid vodíka a perboritan sodný – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Dĺžka trvania porušenia – Pojmy ‚dohoda‘ a ‚zosúladený postup‘ – Prístup k spisu – Pokuty – Oznámenie o spolupráci – Rovnosť zaobchádzania – Legitímna dôvera – Povinnosť odôvodnenia“

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Pojem – Zhoda vôle týkajúca sa budúceho správania na trhu – Zahrnutie

(Článok 81 ods. 1 ES)

2. Hospodárska súťaž – Kartely – Zosúladený postup – Pojem – Výmena informácií v rámci kartelu alebo na účely jeho prípravy

(Článok 81 ods. 1 ES)

3. Hospodárska súťaž – Kartely – Komplexné porušenie, ktoré vykazuje prvky dohody a prvky zosúladeného postupu – Jednotná kvalifikácia ako „dohoda a/alebo zosúladený postup“ – Prípustnosť

(Článok 81 ods. 1 ES)

4. Hospodárska súťaž – Kartely – Narušenie hospodárskej súťaže – Kritériá posúdenia – Protisúťažný cieľ – Dostatočné zistenie

(Článok 81 ods. 1 ES)

5. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody a zosúladené postupy predstavujúce jediné porušenie

(Článok 81 ods. 1 ES)

6. Hospodárska súťaž – Kartely – Zákaz – Kartely, ktorých účinky pretrvávajú po ich formálnom ukončení

(Článok 81 ES)

7. Hospodárska súťaž – Kartely – Dôkaz – Nepriame dôkazy predložené Komisiou – Účasť na stretnutiach s protisúťažným cieľom

(Článok 81 ods. 1 ES)

8. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Prístup k spisu – Rozsah – Neoznámenie dokumentu – Dôsledky

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 27 ods. 2)

9. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Oznámenie odpovedí na oznámenie o výhradách – Podmienky – Hranice

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 27 ods. 2)

10. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 3)

11. Hospodárska súťaž – Pokuty – Rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah

(Článok 253 ES ; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 3)

12. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Povinnosť zohľadniť konkrétny dopad na trh – Rozsah

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

13. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Odstrašujúci charakter – Zohľadnenie veľkosti sankcionovaného podniku – Relevantnosť

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

14. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Zohľadnenie spolupráce obvineného podniku s Komisiou nad rámec stanovený oznámením o spolupráci – Podmienky – Hranice

[Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3, a oznámenie Komisie 2002/C 45/03, bod 23 písm. b) tretí odsek]

15. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Neuloženie alebo zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Určenie dátumu žiadosti o zhovievavosť – Kritériá

[Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 2002/C 45/03, bod 21 a bod 23 písm. b)]

16. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Posúdenie miery spolupráce poskytnutej každým podnikom počas správneho konania – Dodržiavanie zásady rovnosti zaobchádzania

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 2002/C 45/03)

17. Konanie – Trovy konania – Trovy konania, ktoré sa nahrádzajú – Pojem

[Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 91 písm. b)]

1. Na to, aby išlo o dohodu v zmysle článku 81 ods. 1 ES, stačí, aby predmetné podniky vyjadrili svoju spoločnú vôľu správať sa na trhu určitým spôsobom.

Možno konštatovať, že dohoda v zmysle článku 81 ods. 1 ES je uzatvorená, pokiaľ existuje zhoda vôle týkajúca sa samotného princípu obmedzenia hospodárskej súťaže, aj keď konkrétne prvky zamýšľaného obmedzenia sú ešte predmetom rokovaní.

Pokiaľ je v tomto ohľade preukázané, že diskusie boli jednoznačne založené na spoločnej vôli účastníkov dohodnúť sa na samotnom princípe obmedzenia hospodárskej súťaže, na tomto konštatovaní nič nemení skutočnosť, že konkrétne prvky zamýšľaného obmedzenia boli predmetom rokovaní medzi účastníkmi a že záväzná dohoda bola následne uzatvorená za podmienok, ktoré boli odlišné od podmienok, o ktorých sa diskutovalo na predchádzajúcich stretnutiach. Komisia je teda oprávnená konštatovať, že správanie účastníkov v počiatočnej fáze trvania kartelu bolo súčasťou toho istého protisúťažného plánu a v dôsledku toho patrilo do pôsobnosti zákazu stanoveného v článku 81 ods. 1 ES.

(pozri body 85, 86, 139, 142, 143)

2. Pojem zosúladený postup sa týka takej formy koordinácie medzi podnikmi, ktorá síce nedospela až do uzatvorenia dohody v pravom zmysle slova, ale spôsobila, že dotknuté podniky sa vedome rozhodli pre praktickú spoluprácu medzi sebou namiesto rizík hospodárskej súťaže.

V tomto smere článok 81 ods. 1 ES bráni akémukoľvek priamemu alebo nepriamemu nadviazaniu kontaktu medzi hospodárskymi subjektmi, ktorý môže buď ovplyvniť správanie skutočného či potenciálneho konkurenta na trhu, alebo odhaliť takému konkurentovi správanie, ktoré sa tieto subjekty rozhodli samy dodržiavať na trhu či ktoré zamýšľajú dodržiavať, pokiaľ je cieľom alebo výsledkom týchto kontaktov obmedzenie hospodárskej súťaže.

Oznámenie informácií svojim konkurentom s cieľom pripraviť protisúťažnú dohodu stačí na preukázanie existencie zosúladeného postupu v zmysle článku 81 ES.

Aj keď Komisia nedokáže preukázať, že podniky uzavreli dohodu v prísnom zmysle slova, na konštatovanie porušenia článku 81 ods. 1 ES v tomto smere stačí, ak konkurenti nadviazali priame kontakty s cieľom stabilizovať trh.

V každom prípade sa treba domnievať, že ak neexistuje dôkaz o opaku, ktorého predloženie prináleží dotknutým hospodárskym subjektom, podniky zúčastňujúce sa zosúladenom konaní, ktoré ostávajú činné na trhu, zohľadňujú pri určovaní svojho správania na tomto trhu informácie, ktoré si vymenili so svojimi konkurentmi.

(pozri body 87 – 89, 147, 148, 160)

3. Pojmy dohoda a zosúladený postup v zmysle článku 81 ods. 1 ES zahŕňajú formy tajne dohodnutého konania, ktoré majú rovnakú povahu a odlišujú sa len svojou intenzitou a formami, v akých sa prejavujú.

V rámci komplexného porušenia, na ktorom sa počas viacerých rokov podieľali viacerí výrobcovia a ktorého cieľom bola spoločná regulácia trhu, od Komisie nemožno vyžadovať, aby presne kvalifikovala porušenie ako dohodu alebo zosúladený postup, keďže na obe tieto formy porušenia sa v každom prípade vzťahuje článok 81 ES.

Dvojakú kvalifikáciu porušenia ako dohody „a/alebo“ zosúladeného postupu treba chápať tak, že označuje celý súbor jednotlivých skutkových okolností, z ktorých boli niektoré kvalifikované ako dohoda a iné ako zosúladený postup v zmysle článku 81 ods. 1 ES, ktorý nestanovuje osobitnú kvalifikáciu tohto druhu komplexného porušenia.

(pozri body 90 – 92, 130)

4. Na účely uplatnenia článku 81 ods. 1 ES nie je nevyhnutné zohľadniť konkrétne účinky dohody alebo zosúladeného postupu, pokiaľ je zrejmé, že cieľom porušenia bolo vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže na spoločnom trhu.

Osobitne skutočnosť, že zosúladený postup nemá priamy vplyv na úroveň cien, nebráni konštatovaniu, že tento postup obmedzil hospodársku súťaž medzi dotknutými podnikmi najmä tým, že vylúčil konkurenčný tlak.

(pozri body 158, 162)

5. V rozsahu, v akom Komisia kvalifikuje predmetný kartel ako jediné porušenie, nie je povinná zaoberať sa v rámci tejto kvalifikácie rozdielnou dĺžkou trvania konaní, ktoré sa týkali dotknutých trhov. Vzhľadom na to, že nejde o samostatné porušenia, nie je povinná ani zohľadniť tento rozdiel pri určovaní dĺžky trvania porušenia ako celku.

Bolo by totiž neprirodzené rozdeliť nepretržité správanie, ktoré má rovnaký cieľ, na viacero samostatných porušení z dôvodu, že tajne dohodnuté postupy mali v závislosti od relevantného trhu rôznu intenzitu. Tieto okolnosti je potrebné zohľadniť až pri posúdení závažnosti porušenia a prípadne pri stanovení výšky pokuty.

(pozri body 165, 166)

6. Článok sa 81 ES sa uplatní na dohody, ktoré majú účinky aj po ich formálnom ukončení. Komisia je osobitne oprávnená konštatovať, že kartel spôsobuje účinky aj po formálnom ukončení tajných stretnutí, pokiaľ sa zvýšenia cien stanovené počas týchto stretnutí vzťahujú na neskoršie obdobie.

(pozri body 174, 175)

7. V prípade súboru zhodujúcich sa nepriamych dôkazov, ktoré preukazujú existenciu kartelu, sa vyžaduje skutočne presvedčivé vysvetlenie, aby sa preukázalo, že počas konkrétneho stretnutia sa dospelo k úplne iným výsledkom ako počas predchádzajúcich stretnutí, hoci na všetkých týchto stretnutiach sa zúčastnil rovnaký okruh účastníkov, uskutočnili sa za rovnakých vonkajších okolností a mali bezpochyby ten istý cieľ.

(pozri bod 181)

8. Právo na prístup k spisu, ktoré vyplýva zo zásady rešpektovania práva na obhajobu, v správnom konaní v oblasti uplatňovania pravidiel hospodárskej súťaže znamená, že Komisia musí dotknutému podniku umožniť preskúmať všetky dokumenty uvedené vo vyšetrovacom spise, ktoré môžu byť relevantné pre jeho obhajobu.

Ide o písomnosti svedčiace tak v prospech, ako aj v neprospech dotknutého podniku, s výnimkou obchodných tajomstiev iných podnikov, interných dokumentov Komisie a iných dôverných informácií.

Pokiaľ ide o listiny v neprospech dotknutého podniku, neoznámenie dokumentu je porušením práva na obhajobu iba v prípade, ak dotknutý podnik preukáže po prvé, že Komisia vychádzala z tohto dokumentu na podporu svojej výhrady týkajúcej sa existencie porušenia, a po druhé, že túto výhradu možno preukázať len odkazom na tento dokument. Prináleží teda dotknutému podniku, aby preukázal, že výsledok, ku ktorému Komisia vo svojom rozhodnutí dospela, by bol odlišný, ak by sa tento neoznámený dokument musel vylúčiť ako dôkazný prostriedok.

Naproti tomu, pokiaľ ide o neoznámenie dokumentu v jeho prospech, dotknutý podnik musí len preukázať, že toto nesprístupnenie mohlo na jeho úkor ovplyvniť priebeh konania a obsah rozhodnutia Komisie. Stačí, ak podnik preukáže, že mohol uvedené dokumenty, ktoré boli v jeho prospech, použiť na svoju obhajobu, najmä tým, že preukáže, že by mohol uviesť skutočnosti, ktoré sa nezhodovali so závermi, ku ktorým Komisia dospela v štádiu oznámenia výhrad, a teda mohol akokoľvek ovplyvniť závery uvedené v rozhodnutí.

(pozri body 205 – 208)

9. V rámci správneho konania v oblasti hospodárskej súťaže odpovede na oznámenie o výhradách nie sú súčasťou vyšetrovacieho spisu v pravom zmysle slova. Pokiaľ ide o dokumenty, ktoré nie sú súčasťou spisu zostaveného v okamihu doručenia oznámenia o výhradách, Komisia je povinná sprístupniť uvedené odpovede ostatným dotknutým osobám iba v prípade, ak sa preukáže, že obsahujú nové skutočnosti v neprospech alebo v prospech dotknutých podnikov.

Okrem toho, hoci nemôže prináležať iba Komisii, aby určila dokumenty, ktoré sú užitočné pre obhajobu dotknutého podniku, táto úvaha týkajúca sa dokumentov, ktoré sú súčasťou spisu Komisie, sa nemôže vzťahovať na odpovede ostatných dotknutých podnikov na výhrady oznámené Komisiou.

Úvahy založené na rešpektovaní zásady rovnosti zbraní a rešpektovaní práva na obhajobu preto v zásade nemôžu viesť k tomu, aby bola Komisia povinná sprístupniť odpovede na oznámenie o výhradách iným osobám, aby mohli overiť, či neobsahujú prípadné dôkazy v ich prospech.

Pokiaľ sa dotknutý podnik žalobca odvoláva pred Všeobecným súdom na existenciu údajných dôkazov v jeho prospech v nesprístupnených odpovediach, je povinný uviesť prvý nepriamy dôkaz užitočnosti týchto dokumentov pre svoju obhajobu. Musí najmä uviesť predmetné potenciálne dôkazy vo svoj prospech alebo predložiť nepriamy dôkaz, ktorý potvrdzuje ich existenciu, a teda ich užitočnosť pre potreby konania. V tomto ohľade samotná skutočnosť, že ostatné dotknuté podniky uviedli v podstate rovnaké tvrdenia, aké uviedol predmetný podnik, nestačí na to, aby sa tieto tvrdenia považovali za dôkazy v jeho prospech. Rovnako skutočnosť, že niektorým podnikom sa v odpovedi na oznámenie o výhradách podarilo preukázať, že ich účasť na namietaných porušeniach nebola dostatočne preukázaná, vôbec neznamená, že tieto odpovede obsahujú skutočnosti, ktoré môžu v iných súvislostiach objasniť priame listinné dôkazy, z ktorých Komisia vychádza vo vzťahu k iným podnikom.

(pozri body 224, 225, 228 – 231, 233, 234)

10. Závažnosť porušenia pravidiel hospodárskej súťaže sa určuje s ohľadom na viaceré faktory, ako sú konkrétne okolnosti veci, jej kontext a odstrašujúci dosah pokút, v súvislosti s ktorými Komisia disponuje určitou mierou voľnej úvahy.

Aj keď sa východisková suma pokuty určuje v závislosti od závažnosti celého porušenia, v prípade jediného a nepretržitého porušenia môže byť vhodné vziať v tomto štádiu stanovenia výšky pokuty do úvahy rozdielnu intenzitu protiprávneho konania.

(pozri body 255, 260)

11. Čo sa týka odôvodnenia rozhodnutia Komisie, pokiaľ ide o určenie východiskovej sumy pokuty uloženej za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, požiadavky týkajúce sa tejto podstatnej formálnej náležitosti sú splnené, ak Komisia vo svojom rozhodnutí uvedie kritériá posúdenia, ktoré jej umožnili určiť závažnosť a dĺžku trvania porušenia. Komisia tieto požiadavky splní, ak vo svojom rozhodnutí uvedie kritériá týkajúce sa povahy porušenia, rozsahu a veľkosti dotknutých trhov a vysvetlí ich uplatnenie v prejednávanej veci.

Okrem toho, pokiaľ ide o odôvodnenie východiskových súm v absolútnom vyjadrení, pokuty predstavujú nástroj politiky hospodárskej súťaže Komisie, ktorá musí mať určitú mieru voľnej úvahy pri stanovení ich výšky, aby mohla usmerňovať konanie podnikov v zmysle dodržovania pravidiel hospodárskej súťaže. Nie je teda možné požadovať, aby Komisia v tomto ohľade poskytla iné aspekty odôvodnenia než tie, ktoré sa týkajú závažnosti a dĺžky trvania porušenia.

(pozri body 271 – 273)

12. V rámci určenia východiskovej sumy pokuty uloženej za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže je existencia konkrétneho dopadu porušenia na trh síce aspektom, na ktorý treba prihliadnuť pri posúdení závažnosti porušenia, ale ide len o jedno z viacerých kritérií, medzi ktoré patrí aj samotná povaha porušenia a rozsah geografického trhu. Rovnako z bodu 1 A prvej zarážky usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO vyplýva, že tento dopad sa má vziať do úvahy iba v prípade, ak ho možno zmerať.

Horizontálne kartely v oblasti cien alebo rozdelenia trhu teda možno kvalifikovať ako veľmi závažné porušenia už na základe ich samotnej povahy bez toho, aby bola Komisia povinná preukázať konkrétny dopad porušenia na trh. Konkrétny dopad porušenia je len jedným z viacerých faktorov, na základe ktorého môže Komisia v prípade, ak ho možno zmerať, zvýšiť východiskovú sumu pokuty nad rámec minimálnej predpokladanej sumy.

Navyše vzhľadom na to, že ide voliteľný faktor v rámci stanovenia výšky pokuty, nemožno Komisii oprávnene vytýkať, že neodôvodnila svoje konštatovanie o nemožnosti zmerať konkrétny dopad porušenia.

Komisia je totiž pri určovaní východiskovej sumy pokuty oprávnená vylúčiť predmetný faktor a vychádzať z iných faktorov, ako je povaha porušenia, zemepisný rozsah a veľkosť trhu, a to bez toho, aby bola povinná toto rozhodnutie odôvodniť.

(pozri body 277, 278, 288, 289)

13. Pri stanovení výšky pokuty uloženej za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže musí Komisia dbať na jej odstrašujúcu povahu. V tejto súvislosti môže Komisia vziať do úvahy okrem iného veľkosť a hospodársku silu predmetného podniku.

Vzhľadom na to, že sankcionované porušenie zodpovedá správaniu, ktorého protiprávnosť Komisia od svojich prvých zásahov v predmetnej oblasti opakovane konštatovala, Komisia môže stanoviť výšku pokuty na dostatočne odstrašujúcej úrovni bez toho, aby bola povinná posúdiť pravdepodobnosť opakovaného porušovania zo strany žalobcu.

(pozri body 297, 298, 300)

14. Pokiaľ ide o porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, ktoré patria do pôsobnosti oznámenia o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov, podnik v zásade nemôže oprávnene vytýkať Komisii, že nevzala do úvahy stupeň jeho spolupráce ako poľahčujúcu okolnosť mimo právneho rámca oznámenia o spolupráci. Keď teda Komisia vzala do úvahy spoluprácu podniku tým, že znížila pokutu na základe oznámenia o spolupráci, nemožno jej oprávnene vytýkať, že neuplatnila dodatočné zníženie pokuty uloženej tomuto podniku nad rámec pôsobnosti uvedeného oznámenia.

(pozri body 314, 315)

15. Na účely uplatnenia pásiem zníženia pokuty uloženej za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v bode 23 písm. b) oznámenia o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov musí Komisia stanoviť okamih, v ktorom jej podnik skutočne poskytol dôkazy, ktoré predstavujú významnú pridanú hodnotu vo vzťahu k dôkazom, ktoré už mala k dispozícii. Komisia je povinná určiť presný okamih, v ktorom dotknutý podnik splnil podmienky na zníženie pokuty, na základe porovnania predložených dôkazov s dôkazmi, ktoré už mala k dispozícii ku dňu podania žiadosti, a teda musí mať predmetné dôkazy skutočne k dispozícii.

V tomto ohľade je potrebné vychádzať z toho, že podniky, ktoré podajú žiadosť o zhovievavosť na základe oznámenia o spolupráci, sa nachádzajú v porovnateľnej situácii bez ohľadu na spôsob predloženia dôkazov, ktorého výber je vecou žiadateľa. Tieto situácie teda treba posudzovať rovnako.

Keď sa teda podnik kontaktuje s Komisiou na účely podania ústneho vyhlásenia, ale dôkaz o dotknutom porušení predloží až na druhý deň, Komisia môže oprávnene konštatovať, že podnik splnil podmienku stanovenú v bode 21 oznámenia o spolupráci až k tomuto dňu.

Práve z dôvodu, že ústne poskytnutie informácií je v zásade menej rýchly spôsob spolupráce ako písomné poskytnutie informácií, musí podnik, ktorý sa rozhodne poskytnúť informácie ústne, vziať do úvahy riziko, že iný podnik oznámi Komisii skutočnosti, ktoré sú rozhodujúce na preukázanie existencie kartelu, písomne a skôr ako on.

(pozri body 365, 366, 370 – 372, 374)

16. Hoci Komisia v rámci posudzovania spolupráce poskytnutej účastníkmi kartelu nesmie porušiť zásadu rovnosti zaobchádzania, pri posudzovaní kvality a užitočnosti spolupráce poskytnutej konkrétnym podnikom má veľkú mieru voľnej úvahy. Preto možno sankcionovať iba zjavne nesprávne posúdenie Komisie. V tomto ohľade nestačí, ak podnik v prílohe svojej žaloby uvedie svoje posúdenie prínosov iných podnikov, ale musí konkrétnou argumentáciou preukázať, v akom smere je posúdenie Komisie zjavne nesprávne.

(pozri body 394, 395)

17. Náklady vyplývajúce zo zriadenia a zachovania bankovej záruky na zabránenie nútenému výkonu rozhodnutia Komisie nepredstavujú trovy konania.

(pozri bod 444)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (šiesta rozšírená komora)

zo 16. júna 2011 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Peroxid vodíka a perboritan sodný – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Dĺžka trvania porušenia – Pojmy ‚dohoda‘ a ‚zosúladený postup‘ – Prístup k spisu – Pokuty – Oznámenie o spolupráci – Rovnosť zaobchádzania – Legitímna dôvera – Povinnosť odôvodnenia“

Vo veci T‑186/06,

Solvay SA, so sídlom v Bruseli (Belgicko), v zastúpení: pôvodne O. W. Brouwer, D. Mes, advokáti, M. O’Regan a A. Villette, solicitors, neskôr O. W. Brouwer, A. Stoffer, advokát, M. O’Regan a A. Villette,

žalobkyňa,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: pôvodne F. Arbault, neskôr V. Di Bucci a V. Bottka, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci M. Gray, barrister,

žalovanej,

ktorej predmetom je jednak návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie K(2006) 1766 v konečnom znení z 3. mája 2006 týkajúceho sa konania podľa článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/F/38.620 – Peroxid vodíka a perboritan) a jednak návrh na zrušenie alebo zníženie pokuty uloženej žalobkyni,

VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta rozšírená komora),

v zložení: sudcovia V. Vadapalas (spravodajca), vykonávajúci funkciu predsedu komory, A. Dittrich a L. Truchot,

tajomník: J. Palacio González, hlavný referent,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 3. marca 2010,

vyhlásil tento

Rozsudok

Skutkové okolnosti

1 Žalobkyňa Solvay SA je spoločnosť založená podľa belgického práva, ktorá v čase skutkových okolností vyrábala okrem iného peroxid vodíka (ďalej len „PV“) a perboritan sodný (ďalej len „PS“).

2 Dňa 7. mája 2002 žalobkyňa získala stopercentnú kontrolu nad spoločnosťou Ausimont SpA (neskôr Solvay Solexis SpA), ktorá bola v čase skutkových okolností pod stopercentnou kontrolou spoločnosti Montedison SpA (neskôr Edison SpA).

3 V novembri 2002 Degussa AG informovala Komisiu Európskych spoločenstiev o existencii kartelu na trhoch s PV a s PS a požiadala o uplatnenie oznámenia Komisie o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, 2002, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155, ďalej len „oznámenie o spolupráci“).

4 Degussa poskytla Komisii hmotné dôkazy, ktoré jej umožnili vykonať v dňoch 25. a 26. marca 2003 šetrenia v priestoroch troch podnikov, vrátane priestorov žalobkyne.

5 Po týchto šetreniach viaceré podniky, vrátane spoločností EKA Chemicals AB a Arkema SA (predtým Atofina SA) a žalobkyne, požiadali o uplatnenie oznámenia o spolupráci a poskytli Komisii dôkazy týkajúce sa predmetného kartelu.

6 Komisia 26. januára 2005 zaslala žalobkyni a ostatným dotknutým podnikom oznámenie o výhradách.

7 Listami z 29. apríla a 27. júna 2005 žalobkyňa požiadala o prístup jednak k nedôverným verziám odpovedí ostatných dotknutých podnikov na oznámenie o výhradách a jednak k určitým dôverným dokumentom zo spisu predložených spoločnosťou Degussa.

8 Listami zo 4. mája a 20. júla 2005 Komisia jednak odmietla prístup k odpovediam na oznámenie o výhradách a jednak čiastočne sprístupnila dokumenty predložené spoločnosťou Degussa.

9 Po vypočutí dotknutých podnikov, ktoré sa konalo 28. a 29. júna 2005, Komisia prijala rozhodnutie K(2006) 1766 v konečnom znení z 3. mája 2006 týkajúce sa konania podľa článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP proti Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals Holding AB, EKA Chemicals, Degussa, Edison, FMC Cors., FMC Foret SA, Kemira Oyj, L’Air liquide SA, Chemoxal SA, SNIA SpA, Caffaro Srl, žalobkyni, Solvay Solexis, Total SA, Elf Aquitaine SA a Arkema (vec COMP/F/38.620 – Peroxid vodíka a perboritan) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktorého zhrnutie je uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie z 13. decembra 2006 (Ú. v. EÚ L 353, s. 54). Rozhodnutie bolo oznámené žalobkyni listom z 8. mája 2006.

Napadnuté rozhodnutie

10 Komisia v napadnutom rozhodnutí uviedla, že podniky, ktorým je rozhodnutie určené, sa podieľali na jedinom a nepretržitom porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore (EHP) týkajúceho sa PV a z neho vyrábaného PS (odôvodnenie č. 2 napadnutého rozhodnutia).

11 Zistené porušenie spočívalo najmä v tom, že súťažitelia si medzi sebou vymieňali dôležité obchodné a dôverné informácie o trhoch a podnikoch, obmedzovali a kontrolovali výrobu a jej možné i skutočné kapacity, rozdeľovali si podiely na trhu a zákazníkov a stanovovali a monitorovali dodržiavanie cieľových cien.

12 Na účely stanovenia výšky pokút Komisia použila spôsob uvedený v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 [ESUO] (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia“).

13 Komisia určila základné sumy pokút v závislosti od závažnosti a dĺžky trvania porušenia (odôvodnenie č. 452 napadnutého rozhodnutia), ktoré bolo posúdené ako veľmi závažné (odôvodnenie č. 457 napadnutého rozhodnutia).

14 Na základe rozdielneho zaobchádzania bola žalobkyňa ako najväčší prevádzkovateľ na dotknutých trhoch v EHP zaradená do prvej kategórie zodpovedajúcej východiskovej sume 50 miliónov eur (odôvodnenie č. 460 napadnutého rozhodnutia).

15 S cieľom zabezpečiť dostatočný odstrašujúci účinok bol na túto východiskovú sumu vzhľadom na veľký obrat žalobkyne uplatnený násobný koeficient 1,5 (odôvodnenie č. 463 napadnutého rozhodnutia).

16 Vzhľadom na to, že žalobkyňa sa podľa Komisie podieľala na porušení od 31. januára 1994 do 31. decembra 2000, čiže počas obdobia šiestich rokov a jedenástich mesiacov, východisková suma jej pokuty bola zvýšená o 65 % (odôvodnenie č. 467 napadnutého rozhodnutia).

17 S prihliadnutím na priťažujúce okolnosti bola základná suma pokuty z dôvodu opakovaného porušenia zvýšená o 50 % (odôvodnenie č. 469 napadnutého rozhodnutia).

18 Komisia konštatovala, že žalobkyňa bola tretím podnikom, ktorý splnil podmienku uvedenú v bode 21 oznámenia o spolupráci, a z tohto dôvodu jej priznala zníženie pokuty o 10 % (odôvodnenia č. 501 až 524 napadnutého rozhodnutia).

19 Článok 1 písm. m) napadnutého rozhodnutia stanovuje, že žalobkyňa porušila článok 81 ods. 1 ES a článok 53 Dohody o EHP tým, že sa podieľala na porušení od 31. januára 1994 do 31. decembra 2000.

20 Konečná výška pokuty uloženej žalobkyni na základe článku 2 písm. h) napadnutého rozhodnutia predstavuje 167,062 milióna eur.

Konanie a návrhy účastníkov konania

21 Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 17. júla 2006 žalobkyňa podala žalobu, ktorou sa začalo toto konanie.

22 Keďže zloženie komôr Súdu prvého stupňa sa zmenilo, sudca spravodajca bol pridelený do šiestej komory a po vypočutí účastníkov konania bola prejednávaná vec pridelená šiestej rozšírenej komore.

23 V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania z 22. júla 2009 a zo 6. januára 2010 Všeobecný súd položil účastníkom konania písomné otázky, na ktoré účastníci konania odpovedali 15. septembra 2009 a 29. januára 2010.

24 Na základe správy sudcu spravodajcu Všeobecný súd rozhodol o otvorení ústnej časti konania. Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní, ktoré sa konalo 3. marca 2010.

25 Vzhľadom na to, že dvaja členovia komory sa nemohli zúčastniť na porade, v súlade s článkom 32 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu sa na porade Všeobecného súdu zúčastnili traja sudcovia, ktorých podpisy sú uvedené na tomto rozsudku.

26 Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

– v celom rozsahu alebo čiastočne zrušil napadnuté rozhodnutie, osobitne v časti, v ktorej Komisia v tomto rozhodnutí konštatovala jej účasť na porušení v období od 31. januára 1994 do augusta 1997, ako aj v období od 18. mája do 31. decembra 2000,

– zrušil alebo podstatne znížil pokutu, ktorá jej bola uložená, ako aj pokutu uloženú spoločnosti Solvay Solexis,

– uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania, vrátane trov súvisiacich so zriadením bankovej záruky týkajúcej sa zaplatenia pokuty.

27 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.

28 Podaním z 15. septembra 2009 žalobkyňa čiastočne vzala späť druhý bod svojich žalobných návrhov v rozsahu, v akom sa týkal zrušenia alebo zníženia pokuty uloženej spoločnosti Solvay Solexis. Toto späťvzatie bolo potvrdené na pojednávaní, čo bolo zaznamenané v zápisnici o pojednávaní.

Právny stav

29 Na podporu žaloby žalobkyňa uvádza päť žalobných dôvodov založených na nesprávnom právnom posúdení a nesprávnom posúdení skutkového stavu, pokiaľ ide po prvé o konštatovanie jej účasti na porušení za obdobie od 31. januára 1994 do augusta 1997, po druhé o konštatovanie jej účasti na porušení za obdobie od 18. mája do 31. decembra 2000, po tretie o uplatnenie oznámenia o spolupráci, po štvrté o stanovenie výšky pokuty a po piate o odmietnutie prístupu k určitým častiam spisu.

30 Z argumentácie žalobkyne vyplýva, že žalobné dôvody týkajúce sa dĺžky trvania jej účasti na porušení (prvý a druhý žalobný dôvod) a prístupu k spisu (piaty žalobný dôvod) sú uvedené na podporu jej návrhu na zrušenie napadnutého rozhodnutia, zatiaľ čo žalobné dôvody týkajúce sa stanovenia výšky pokuty (štvrtý žalobný dôvod) a jej zníženia na základe oznámenia o spolupráci (tretí žalobný dôvod) sú uvedené na podporu jej návrhu na zrušenie pokuty alebo na jej zníženie.

31 Je teda potrebné skúmať ich v tomto poradí.

O dĺžke trvania účasti žalobkyne na porušení

Tvrdenia účastníkov konania

32 Prvým a druhým žalobným dôvodom žalobkyňa spochybňuje konštatovanie jej účasti na porušení za počiatočné a záverečné obdobie trvania kartelu od 31. januára 1994 do augusta 1997 a od 18. mája do 31. decembra 2000.

– O období od 31. januára 1994 do augusta 1997

33 Žalobkyňa spochybňuje záver Komisie týkajúci sa jej účasti na porušení od 31. januára 1994 do augusta 1997. Rozlišuje obdobie do mája 1995 a obdobie od mája 1995 do augusta 1997.

34 Pokiaľ ide o obdobie od 31. januára 1994 do mája 1995, žalobkyňa tvrdí, že Komisia nepreukázala jej účasť na akýchkoľvek diskusiách alebo výmenách informácií s konkurentmi.

35 Po prvé, pokiaľ ide o stretnutie medzi spoločnosťami EKA Chemicals a Kemira, ktoré sa konalo 31. januára 1994 v Štokholme a ktoré bolo stanovené ako začiatok porušenia, nie je jednoznačne preukázané, že k tomuto stretnutiu skutočne došlo, keďže nebolo potvrdené spoločnosťou Kemira.

36 Okrem toho zápisy, ktoré na tomto stretnutí zhotovila EKA Chemicals a v ktorých sa spomínajú diskusie spoločnosti Kemira s inými podnikmi, vrátane žalobkyne, nepreukazujú, že tieto diskusie mali protiprávnu povahu. Túto skutočnosť nepotvrdzuje nijaký iný dôkaz, ktorý by umožnil preukázať súvislosť medzi dvojstrannou kartelovou dohodou spoločností EKA Chemicals a Kemira na škandinávskom trhu a údajným kartelom uplatňovaným na európskej úrovni.

37 Keďže v zápisoch spoločnosti EKA Chemicals sa uvádza, že výsledky diskusií so spoločnosťou Air Liquide „neboli veľmi dobré“ a že diskusie so žalobkyňou „postupovali uspokojivejšie“, tieto zápisy preukazujú, že Kemira nedospela k dohode ani so spoločnosťou Air Liquide, ani so žalobkyňou. Vzhľadom na to, že Komisia konštatovala, že Air Liquide sa k tomuto dňu nepodieľala na porušení, mala z toho vyvodiť rovnaký záver, pokiaľ ide o žalobkyňu.

38 Po druhé, pokiaľ ide o stretnutie v Göteborgu z 2. novembra 1994, toto stretnutie nemalo protisúťažný cieľ. Tvrdenie Komisie týkajúce sa výmeny obchodných údajov v priebehu tohto stretnutia nie je potvrdené dôkazmi predloženými spoločnosťou EKA Chemicals a vyvracajú ho informácie poskytnuté žalobkyňou.

39 Po tretie, pokiaľ ide o kontakty, ku ktorým došlo v rámci zasadnutí European Chemical Industry Council (Európska rada chemického priemyslu, CEFIC) 29. apríla 1994 v Ríme a 25. novembra 1994 v Zaventeme, samotné vyhlásenia spoločnosti Degussa o výmene „citlivých informácií o hospodárskej súťaži“ nepostačujú na preukázanie ich protiprávnej povahy.

40 Pokiaľ ide o obdobie od mája 1995 do augusta 1997, žalobkyňa uznáva, že si vymieňala informácie s konkurentmi, avšak tvrdí, že tieto výmeny nemožno kvalifikovať ako dohodu alebo ako zosúladený postup.

41 Samotné želanie obmedziť hospodársku súťaž nepredstavuje porušenie článku 81 ES. Komisia mala preukázať existenciu dohody vyplývajúcej zo spoločnej vôle správať sa na trhu určitým spôsobom. Každé zo stretnutí uvedených v napadnutom rozhodnutí, ktoré sa konali do augusta 1997, sa však skončilo bez toho, aby sa podniky dohodli na uskutočnení akéhokoľvek protiprávneho konania.

42 V rozpore s požiadavkami vyplývajúcimi z judikatúry uvedenej v odôvodnení č. 305 napadnutého rozhodnutia teda Komisia nepreukázala, že dotknuté podniky sa dohodli na akomkoľvek konkrétnom správaní, ktoré by bolo spôsobilé obmedziť hospodársku súťaž.

43 Komisia tiež nepreukázala, že výmeny informácií v priebehu predmetného obdobia predstavovali zosúladený postup.

44 Podľa žalobkyne si zosúladený postup vyžaduje, aby sa súťažitelia dohodli na určitom správaní, aby im kontakty medzi podnikmi umožnili vylúčiť akúkoľvek neistotu, pokiaľ ide o ich vzájomné správanie, a aby toto správanie malo dôsledky pre správanie na trhu.

45 Podľa žalobkyne sa judikatúra uvedená v odôvodnení č. 298 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorej výmenu informácií s cieľom prípravy kartelu možno považovať za zosúladený postup, uplatňuje iba v prípade, keď už došlo k uzatvoreniu dohody a výmena informácií sa uskutoční na umožnenie jej vykonania. V prejednávanej veci však pred predmetnou výmenou informácií neexistovala dohoda alebo zosúladený postup.

46 Nezhody medzi účastníkmi predmetných stretnutí boli totiž natoľko závažné, že medzi nimi nemohlo dôjsť k praktickej spolupráci, a teda ani k zosúladenému postupu.

47 Okrem toho vymenené informácie neboli spôsobilé ovplyvniť správanie súťažiteľov, ani podstatne znížiť neistotu, pokiaľ ide o správanie ostatných podnikov na trhu.

48 V priebehu predmetného obdobia sa diskusie zameriavali na kapacitu a objem výroby jednotlivých dodávateľov, spôsob riešenia problému nových kapacít a rozdelenia dodatočného dopytu. Výmena informácií sa týkala objemov výroby a bola určená na vypracovanie modelov rozdelenia týchto objemov s cieľom zabezpečiť primeranú úroveň využitia kapacít, a netýkala sa rozdelenia trhu. Tieto informácie neboli spôsobilé umožniť podnikom prispôsobiť svoje obchodné správanie.

49 Vzhľadom na to, že Komisia neskúmala, či sa vymenené informácie mohli použiť na protisúťažné účely, nemohla preukázať príčinnú súvislosť medzi údajnými zosúladenými postupmi a správaním sa na trhu.

50 Odkaz spoločnosti Degussa na výmenu „citlivých informácií o hospodárskej súťaži“ nepostačuje na preukázanie jej protiprávnej povahy.

51 Degussa vo svojej žiadosti o zhovievavosť a vo svojej odpovedi z 5. septembra 2003 na žiadosť Komisie o informácie uviedla kontakty s konkurentmi, ku ktorým údajne dochádzalo počas viacerých rokov, bez toho, aby akokoľvek špecifikovala obsah vymenených informácií. Tieto vyjadrenia uvedené v rámci žiadosti o zhovievavosť je potrebné vykladať s opatrnosťou. Vyhlásenia spoločnosti Degussa sú nejednoznačné a majú pochybnú dôkaznú hodnotu, keďže nepochádzajú z obdobia skutkových okolností a neumožňujú identifikovať jednotlivých svedkov. Vzhľadom na to, že nie sú potvrdené inými dôkazmi v spise, nestačia na preukázanie porušenia.

52 Samotná Degussa nepriznala, že sa dopustila porušenia pred „polovicou roka 1997“. Degussa uviedla, že „spojenie ‚výmeny citlivých informácií o trhu‘ charakterizuje typický obsah diskusie medzi obchodnými predstaviteľmi konkurenčných podnikov“ a že „ne[znamená] aktívne zosúladenie správania podnikov“. Degussa dodala, že takéto výmeny „boli určené iba na zvýšenie rozsahu informácií potrebných pre budúce rozhodnutia podnikov“. Ich jediným cieľom teda bolo vytvoriť „prostredie“, ktoré by umožňovalo prijímať rozhodnutia v budúcnosti.

53 Vyhlásenia spoločnosti Degussa neboli potvrdené ostatnými podnikmi. Dokumenty predložené spoločnosťou EKA Chemicals potvrdzujú len výmenu informácií medzi ňou a spoločnosťou Kemira. Arkema poukázala len na diskusie týkajúce sa modelu, ktorý by bolo možné použiť na rozdelenie výrobných „kapacít“, pričom tieto diskusie boli neúspešné. Z toho vyplýva, že dokonca ani na začiatku roka 1997 sa výrobcovia nedohodli ani nezhodli na „organizácii trhu na európskej úrovni“, a to napriek tomu, že sa o to usilovali.

54 Neexistenciu dohody alebo zosúladeného postupu potvrdzuje jednak vtedajšie správanie spoločnosti Degussa, najmä jej plán „WAR“, ktorý bol zameraný na zvýšenie objemu jej predaja bez ohľadu na ceny, a jednak neúspech diskusií na stretnutí v Seville v máji 1997, ktoré podľa spoločností Degussa a Arkema vzhľadom na nedostatok dôvery medzi výrobcami viedli „do slepej uličky“. Komisia v odôvodnení č. 164 napadnutého rozhodnutia sama uznala, že na tomto stretnutí, počas ktorého zástupca žalobkyne „zabuchol dvere a odišiel“, nedošlo k uzatvoreniu nijakej dohody.

55 Bez preukázania existencie zosúladenia konania Komisia nemohla predpokladať, že podniky zohľadňovali informácie, ktoré im oznámili iné podniky. Na rozdiel od veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Súdneho dvora z 8. júla 1999, Hüls/Komisia (C‑199/92 P, Zb. s. I‑4287, body 161 a 162), v prejednávanej veci dotknuté podniky neboli schopné dospieť k dohode o akomkoľvek aspekte svojej obchodnej politiky a vymenené informácie v každom prípade nebolo možné zohľadniť pri uskutočnení akéhokoľvek zosúladeného postupu.

56 Neexistenciu zosúladeného postupu potvrdzuje aj skutočnosť, že trh s PV bol až do augusta 1997 vysoko konkurenčný. Osobitne ceny PV sa na konci roka 1996 a na začiatku roka 1997 výrazne znížili a dokonca klesli pod úroveň variabilných nákladov.

57 Dôkazy predložené viacerými podnikmi počas správneho konania preukazujú, že trh bol v priebehu predmetného obdobia vysoko konkurenčný. Vzhľadom na tento dôkaz Komisia bola povinná preukázať, že výmena informácií mala skutočne vplyv na správanie podnikov na trhu.

58 Napokon, pokiaľ ide o PS, z nijakého dôkazu nevyplýva, že žalobkyňa sa podieľala na porušení pred stretnutím v Evian-les-Bains zo 14. mája 1998. Pred týmto dňom nebola uzatvorená nijaká dohoda a medzi výrobcami nedošlo k výmene nijakých citlivých obchodných informácií.

59 Komisia tvrdí, že z právneho hľadiska dostatočne preukázala, že správanie žalobkyne od 31. januára 1994 patrilo do pôsobnosti zákazu stanoveného v článku 81 ods. 1 ES.

60 Komisia tvrdí, že preukázala, že počas obdobia od 31. januára 1994 do augusta 1997 si dotknuté podniky vymieňali citlivé informácie s konkrétnym cieľom predvídať správanie jednotlivých podnikov na trhu, pokiaľ ide o objem výroby, jeho možné zníženie a možnosť zabrániť vzniku novej kapacity na trhu (odôvodnenia č. 104 až 170 a 304 napadnutého rozhodnutia).

61 Vyhlásenia spoločnosti Degussa preukazujú, že v priebehu 90. rokov si podniky vymieňali „citlivé informácie o hospodárskej súťaži“. Z opisu, ktorý poskytla Degussa, vyplýva, že sprístupnené informácie sa týkali zamýšľaného správania na trhu, čiže „vývoja objemov výroby a cien“ a „vstupu alebo odchodu konkurentov“ (odôvodnenie č. 104 napadnutého rozhodnutia).

62 Tieto skutočnosti sú potvrdené listinnými dôkazmi poskytnutými spoločnosťou EKA Chemicals, ktorá uviedla, že „dodávatelia sa dohodli, že si navzájom nebudú vstupovať na svoje trhy“. EKA Chemicals zostavila zoznam stretnutí, ktoré sa podľa nej vyznačovali tajne dohodnutým správaním. V zápisoch, ktoré zhotovila EKA Chemicals počas dvojstranného stretnutia so spoločnosťou Kemira v Štokholme z 31. januára 1994, sa spomínajú okrem iného diskusie so žalobkyňou. Z týchto informácií jasne vyplýva, že výrobcovia vzájomne kontrolovali správanie svojich konkurentov a že Air Liquide sa nesprávala určeným spôsobom, zatiaľ čo žalobkyňa spĺňala očakávania ostatných. EKA Chemicals tiež poukázala na dvojstranné stretnutie medzi ňou a žalobkyňou v Göteborgu z 2. novembra 1994 (odôvodnenia č. 106 až 108 a 111 napadnutého rozhodnutia).

63 Na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, Kemira nepoprela svoju účasť na stretnutí so spoločnosťou EKA Chemicals z 31. januára 1994, ale naopak priznala, že od tohto dňa sa podieľala na porušení. Vzhľadom na to, že cieľ tohto dvojstranného stretnutia bol protiprávny, bolo zrejmé, že rokovania s inými konkurentmi, vrátane žalobkyne, spomenuté v zápisoch zhotovených spoločnosťou EKA Chemicals boli tiež protiprávne.

64 Žalobkyňa nesprávne tvrdí, že neexistuje nijaký dôkaz o protiprávnej povahe jej stretnutia so spoločnosťou EKA Chemicals v Göteborgu z 2. novembra 1994. Z informácií poskytnutých spoločnosťou EKA Chemicals totiž vyplýva, že počas tohto stretnutia došlo k výmene obchodných údajov (odôvodnenie č. 113 napadnutého rozhodnutia).

65 Degussa uviedla, že k výmene „citlivých informácií o hospodárskej súťaži“ došlo aj v rámci CEFIC 29. apríla 1994 v Ríme a 25. novembra 1994 v Zaventeme (odôvodnenie č. 114 napadnutého rozhodnutia).

66 Tieto skutočnosti potvrdzujú vyhlásenia spoločnosti Arkema, podľa ktorých sa žalobkyňa v apríli alebo v júni 1995 zúčastnila na diskusiách o „vývoji na trhu a nových subjektoch prichádzajúcich na trh“, v rámci ktorých „Degussa a [žalobkyňa] vyjadrili želanie, aby ich súčasné postavenie na trhu zostalo čo najstabilnejšie,“ a „model rozdelenia medzi výrobcov [bol] bezpochyby predmetom diskusií od rokov 1994-1995“ (odôvodnenia č. 115 a 116 napadnutého rozhodnutia).

67 Okrem toho žalobkyňa vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách uznala, že mala kontakty s konkurentmi a od mája 1995 si vymieňala informácie o trhu.

68 Tieto kontakty, ktoré sa uskutočnili v priebehu počiatočného obdobia trvania kartelu, ktorých cieľom bolo obmedziť hospodársku súťaž a ktoré viedli k uzatvoreniu dohody o cenách a k rozdeleniu trhov, patria do pôsobnosti zákazu stanoveného v článku 81 ods. 1 ES (odôvodnenie č. 305 napadnutého rozhodnutia). Možno ich považovať za súčasť toho istého tajne dohodnutého plánu.

69 Komisia uznáva, že nebola uzatvorená nijaká „záväzná“ dohoda o modeli rozdelenia trhu, o ktorom sa diskutovalo 31. októbra 1995 v Miláne a v máji 1997 v Seville, avšak tvrdí, že skutočnosť, že takýto model bol navrhnutý a diskutovalo sa o ňom, stačí na odôvodnenie záveru o existencii porušenia článku 81 ods. 1 ES.

70 Samotná skutočnosť, že počas predmetného obdobia sa uskutočnili diskusie o objemoch výroby, cenách a modeloch rozdelenia zákazníkov, svedčí o spoločnej vôli obmedziť hospodársku súťaž. Na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, nešlo len o „jednoduchý zámer“, ale o spoločný plán, ktorého cieľom bolo dospieť k dohode, ktorá by mala vplyv na ich správanie na trhu.

71 Komisia subsidiárne tvrdí, že správanie súťažiteľov počas predmetného obdobia predstavuje zosúladený postup v zmysle článku 81 ods. 1 ES. Preto možno konštatovať, že toto správanie patrí do pôsobnosti zákazu podľa článku 81 ods. 1 ES, aj keď nedosiahlo fázu, v ktorej „možno konštatovať, že dohoda [v pravom zmysle slova] bola uzatvorená“ (odôvodnenie č. 309 napadnutého rozhodnutia).

72 Počas tohto obdobia si totiž súťažitelia vymieňali informácie týkajúce sa objemu predaja, cien a zákazníkov, ktoré boli spôsobilé umožniť im prispôsobiť svoje správanie na trhu (odôvodnenie č. 308 napadnutého rozhodnutia, ako aj odôvodnenia č. 120, 127 a 144 napadnutého rozhodnutia).

73 Vymenené informácie boli dostatočné na zníženie neistoty, pokiaľ ide o správanie konkurentov na trhu. Žalobkyňa sama uznala, že od mája 1995 si vymieňala so svojimi konkurentmi dôverné informácie, a vyhlásila, že „účastníci skúmali potenciálne možnosti, ako zlepšiť situáciu na trhu a predvídať zvýšenie kapacít na trhu“, pričom išlo o to, „či je možné dospieť k dohode“ (body 130 a 133 odpovede žalobkyne na oznámenie o výhradách a odôvodnenia č. 317 až 319 napadnutého rozhodnutia). Toto vyhlásenie potvrdzuje, že predmetné výmeny viedli k tomu, že súťažitelia boli schopní prispôsobiť svoje správanie na trhu. Okrem toho tieto výmeny mali „pripraviť pôdu“ na zvýšenie cien a na rozdelenie trhu.

74 Súbor nepriamych dôkazov uvedený v napadnutom rozhodnutí bol teda ako celok dostatočne konkrétny a konzistentný na odôvodnenie pevného presvedčenia, že žalobkyňa sa dopúšťala porušenia od 31. januára 1994.

– O období od 18. mája do 31. decembra 2000

75 Žalobkyňa tvrdí, že Komisia sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia a nesprávneho posúdenia skutkového stavu tým, že dospela k záveru, že kartel sa uplatňoval aj po 18. máji 2000.

76 Po prvé Komisia nepreukázala, že na stretnutí v Turku z 18. mája 2000 sa účastníci rozhodli pokračovať v uplatňovaní dohody alebo zosúladeného postupu.

77 Komisia vychádzala výlučne z dôkazu spoločnosti Arkema, ktorý nie je rozhodujúci a nebol potvrdený inými dôkazmi. Údaje, ktoré uviedla Arkema, sú protichodné, keďže Arkema tiež uviedla, že predmetné stretnutie predstavovalo „pre niektorých výrobcov príležitosť dať najavo, že časy sa zmenili,“ a „oznámiť prerušenie spolupráce“. Jej dôkaz o „zhode“, ku ktorej na predmetnom stretnutí došlo, iné podniky popierajú.

78 Žalobkyňa pred stretnutím z 18. mája 2000 na dvojstrannom stretnutí v Krefelde informovala spoločnosť Degussa, že na karteli už nemá záujem. Komisia nesprávne uviedla, že stretnutie v Krefelde nasledovalo po stretnutí v Turku.

79 Pokiaľ ide o dvojstranný kontakt medzi žalobkyňou a spoločnosťou FMC Foret na konci roka 2000, tento izolovaný kontakt týkajúci sa PS nemôže preukázať pokračovanie kartelu týkajúceho sa PV. Kartelová dohoda týkajúca sa PS už bola ukončená, a pokiaľ ide o PV, FMC Foret ukončila svoju účasť na karteli na konci roka 1999.

80 Po druhé Komisia nesprávne vychádzala z domnienky o pokračovaní účinkov kartelu po máji 2000. Na to, aby preukázala, že dohoda, ktorá sa už neuplatňovala, naďalej spôsobovala účinky, by Komisia musela preukázať jej účinky na ceny.

81 Komisia najmä ignorovala dôkazy, podľa ktorých bol trh po máji 2000 konkurenčný. Pokiaľ ide o vývoj cien, Komisia vychádzala len z dokumentu spoločnosti Arkema, z ktorého vyplynulo, že jej priemerné ceny zostali počas celého roka 2000 pomerne stabilné. Iné dokumenty spoločnosti Arkema však preukazujú, že jej ceny sa v roku 2000 v Európskej únii znížili a že priemerná cena nebola vypočítaná len na základe predaja v EHP. Okrem toho aj za predpokladu, že ceny zostali stabilné, to možno vysvetliť podstatným nárastom dopytu a zvýšením nákladov.

82 Vzhľadom na to, že Komisia uviedla, že žalobkyňa sa po 18. máji 2000 od kartelu jednoznačne nedištancovala, nerešpektovala skutočnosť, že kartel sa k tomuto dňu „zrútil“ a tým v rozpore so zásadou prezumpcie neviny obrátila dôkazné bremeno.

83 Komisia spochybňuje tvrdenia žalobkyne, pričom najmä poukazuje na dôvody uvedené v odôvodneniach č. 355 až 360 napadnutého rozhodnutia.

Posúdenie Všeobecným súdom

84 Podľa článku 81 ods. 1 ES sú nezlučiteľné so spoločným trhom a zakázané všetky dohody medzi podnikmi, rozhodnutia združení podnikov a zosúladené postupy, ktoré môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a ktoré majú za cieľ alebo následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu.

85 Na to, aby išlo o dohodu v zmysle článku 81 ods. 1 ES, stačí, aby predmetné podniky vyjadrili svoju spoločnú vôľu správať sa na trhu určitým spôsobom (rozsudky Súdu prvého stupňa zo 17. decembra 1991, Hercules Chemicals/Komisia, T‑7/89, Zb. s. II‑1711, bod 256, a z 20. marca 2002, HFB Holding a i./Komisia, T‑9/99, Zb. s. II‑1487, bod 199).

86 Možno konštatovať, že dohoda v zmysle článku 81 ods. 1 ES je uzatvorená, pokiaľ existuje zhoda vôle týkajúca sa samotného princípu obmedzenia hospodárskej súťaže, aj keď konkrétne prvky zamýšľaného obmedzenia sú ešte predmetom rokovaní (pozri v tomto zmysle rozsudok HFB Holding a i./Komisia, už citovaný v bode 85 vyššie, body 151 až 157 a 206).

87 Pojem zosúladený postup sa týka takej formy koordinácie medzi podnikmi, ktorá síce nedospela až do uzatvorenia dohody v pravom zmysle slova, ale spôsobila, že dotknuté podniky sa vedome rozhodli pre praktickú spoluprácu medzi sebou namiesto rizík hospodárskej súťaže (rozsudky Súdneho dvora z 8. júla 1999, Komisia/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Zb. s. I‑4125, bod 115, a Hüls/Komisia, už citovaný v bode 55 vyššie, bod 158).

88 V tomto smere článok 81 ods. 1 ES bráni akémukoľvek priamemu alebo nepriamemu nadviazaniu kontaktu medzi hospodárskymi subjektmi, ktorý môže buď ovplyvniť správanie skutočného či potenciálneho konkurenta na trhu, alebo odhaliť takému konkurentovi správanie, ktoré sa tieto subjekty rozhodli samy dodržiavať na trhu či ktoré zamýšľajú dodržiavať, pokiaľ je cieľom alebo výsledkom týchto kontaktov obmedzenie hospodárskej súťaže (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Anic Partecipazioni, už citovaný v bode 87 vyššie, body 116 a 117).

89 Oznámenie informácií svojim konkurentom s cieľom pripraviť protisúťažnú dohodu stačí na preukázanie existencie zosúladeného postupu v zmysle článku 81 ES (rozsudky Súdu prvého stupňa zo 6. apríla 1995, Tréfilunion/Komisia, T‑148/89, Zb. s. II‑1063, bod 82, a z 8. júla 2008, BPB/Komisia, T‑53/03, Zb. s. II‑1333, bod 178).

90 Podľa ustálenej judikatúry pojmy dohoda a zosúladený postup v zmysle článku 81 ods. 1 ES zahŕňajú formy tajne dohodnutého konania, ktoré majú rovnakú povahu a odlišujú sa len svojou intenzitou a formami, v akých sa prejavujú (rozsudky Komisia/Anic Partecipazioni, už citovaný v bode 87 vyššie, body 131 a 132, a HFB Holding a i./Komisia, už citovaný v bode 85 vyššie, bod 190).

91 V rámci komplexného porušenia, na ktorom sa počas viacerých rokov podieľali viacerí výrobcovia a ktorého cieľom bola spoločná regulácia trhu, od Komisie nemožno vyžadovať, aby presne kvalifikovala porušenie ako dohodu alebo zosúladený postup, keďže na obe tieto formy porušenia sa v každom prípade vzťahuje článok 81 ES (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Anic Partecipazioni, už citovaný v bode 87 vyššie, body 111 až 114, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. apríla 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Zb. s. II‑931, bod 696).

92 Dvojakú kvalifikáciu porušenia ako dohody „a/alebo“ zosúladeného postupu treba chápať tak, že označuje celý súbor jednotlivých skutkových okolností, z ktorých boli niektoré kvalifikované ako dohoda a iné ako zosúladený postup v zmysle článku 81 ods. 1 ES, ktorý nestanovuje osobitnú kvalifikáciu tohto druhu komplexného porušenia (rozsudky Hercules Chemicals/Komisia, už citovaný v bode 85 vyššie, bod 264, a HFB Holdings a i./Komisia, už citovaný v bode 85 vyššie, bod 187).

93 Pokiaľ ide o preukázanie porušenia, je potrebné pripomenúť, že Komisia musí predložiť dôkazy, ktorými možno z právneho hľadiska dostatočne preukázať existenciu skutočností, ktoré predstavujú porušenie článku 81 ods. 1 ES (rozsudok Súdneho dvora zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C‑185/95 P, Zb. s. I‑8417, bod 58).

94 V tomto smere musí Komisia predložiť presné a zhodujúce sa dôkazy (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. júla 2000, Volkswagen/Komisia, T‑62/98, Zb. s. II‑2707, bod 43 a tam citovanú judikatúru).

95 Každý z dôkazov predložených Komisiou však nemusí nevyhnutne zodpovedať týmto kritériám vo vzťahu ku každému porušeniu. Stačí, aby tejto požiadavke zodpovedal celkovo posúdený súbor nepriamych dôkazov predložených inštitúciou (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. júla 2004, JFE Engineering a i./Komisia, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 a T‑78/00, Zb. s. II‑2501, bod 180 a tam citovanú judikatúru).

96 Nepriame dôkazy, ktoré Komisia uviedla v rozhodnutí s cieľom preukázať existenciu porušenia článku 81 ods. 1 ES zo strany podniku, sa nemajú posudzovať izolovane, ale ako celok (pozri rozsudok BPB/Komisia, už citovaný v bode 89 vyššie, bod 185 a tam citovanú judikatúru).

97 Tiež je potrebné vziať do úvahy skutočnosť, že protisúťažné činnosti sa vykonávajú tajne, a preto sa vo väčšine prípadov existencia protisúťažného postupu alebo dohody musí vyvodiť z určitého počtu zhodujúcich sa skutočností a nepriamych dôkazov, ktoré ako celok môžu predstavovať dôkaz porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, pokiaľ neexistuje iné logické vysvetlenie (rozsudok Súdneho dvora zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, body 55 až 57).

98 Pokiaľ ide o rozsah súdneho preskúmania, z ustálenej judikatúry vyplýva, že keď Všeobecný súd rozhoduje o žalobe o neplatnosť rozhodnutia podľa článku 81 ods. 1 ES, musí vo všeobecnosti úplne preskúmať otázku, či sú splnené podmienky uplatnenia článku 81 ods. 1 ES (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 26. októbra 2000, Bayer/Komisia, T‑41/96, Zb. s. II‑3383, bod 62 a tam citovanú judikatúru).

99 Ak má súd pochybnosti, táto skutočnosť musí byť na prospech podniku, ktorému je určené rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie, v súlade so zásadou prezumpcie neviny, ktorá sa ako všeobecná zásada práva Únie uplatňuje najmä na konania týkajúce sa porušení pravidiel hospodárskej súťaže uplatniteľných na podniky, ktoré môžu viesť k uloženiu pokút alebo penále (rozsudok Hüls/Komisia, už citovaný v bode 55 vyššie, body 149 a 150, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. septembra 2006, Dresdner Bank a i./Komisia, T‑44/02 OP, T‑54/02 OP a T‑56/02 OP, T‑60/02 OP a T‑61/02 OP, Zb. s. II‑3567, body 60 a 61).

100 Vzhľadom na tieto úvahy je potrebné skúmať, či Komisia v prejednávanej veci z právneho hľadiska dostatočne preukázala, že správanie žalobkyne počas sporných období predstavovalo porušenie článku 81 ods. 1 ES.

– O období od 31. januára 1994 do mája 1995

101 Žalobkyňa v podstate tvrdí, že Komisia sa dopustila nesprávneho posúdenia skutkového stavu tým, že stanovila začiatok porušenia na 31. januára 1994. Tvrdí, že nebolo preukázané, že pred májom 1995 mala akýkoľvek kontakt s konkurentmi, ktorý mohol byť v rozpore s článkom 81 ods. 1 ES.

102 Z odôvodnení č. 104 až 114 a 351 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia stanovila 31. január 1994 ako dátum začiatku účasti žalobkyne na porušení na základe vyhlásení spoločnosti Degussa v rámci jej žiadosti o oslobodenie od pokút potvrdených listinným dôkazom pochádzajúcim od spoločnosti EKA Chemicals, ako aj vyhláseniami spoločnosti Arkema.

103 Komisia v prvom rade poukázala na to, že podľa vyhlásení spoločnosti Degussa si konkurenti v priebehu 90. rokov čoraz častejšie vymieňali „citlivé informácie o hospodárskej súťaži“, či dokonca „informácie o trhu“. Podľa týchto vyhlásení „[spojenie] ‚výmena informácií o trhu‘ charakteriz[ovalo] typický obsah diskusie medzi obchodnými predstaviteľmi konkurenčných podnikov“. Komisia dodala, že podľa týchto vyhlásení „ústne poskytnuté informácie sa týkali vývoja objemov výroby a cien, správania konkurentov a zákazníkov na trhu, vstupu alebo odchodu konkurentov, vývoja výrobných kapacít, inovácie v súvislosti s výrobkami na strane ponuky a dopytu, ako aj ďalších otázok takejto povahy“ (odôvodnenie č. 104 napadnutého rozhodnutia). Podľa spoločnosti Degussa konkurenti viedli takéto diskusie najmä s cieľom určiť a overiť trhové podiely konkurentov a poskytnúť informácie o správaní zákazníkov (odôvodnenie č. 105 napadnutého rozhodnutia).

104 Pokiaľ ide o presný dátum začiatku porušenia, Komisia následne uviedla, že prvý dôkaz potvrdzujúci vyhlásenia spoločnosti Degussa, a to najmä vo vzťahu k žalobkyni, sa týkal stretnutia spoločností EKA Chemicals a Kemira v Štokholme z 31. januára 1994, ako aj stretnutia spoločností Degussa a EKA Chemicals z toho istého dňa. Podľa Komisie tento dôkaz svedčí o tom, že „EKA [Chemicals], Kemira, Degussa a [žalobkyňa sa podieľali] na tajne dohodnutom správaní prinajmenšom od začiatku roka 1994“ (odôvodnenia č. 106 až 108 a 351 napadnutého rozhodnutia).

105 Komisia napokon poukázala na existenciu iných protiprávnych kontaktov v rokoch 1994 a 1995 oznámených spoločnosťou EKA Chemicals (odôvodnenia č. 110 a 111 napadnutého rozhodnutia), spoločnosťou Degussa (odôvodnenie č. 114) a spoločnosťou Arkema (odôvodnenie č. 115 napadnutého rozhodnutia).

106 V tejto súvislosti je v prvom rade potrebné poukázať na to, že samotné vyhlásenia spoločnosti Degussa, ktorých obsah žalobkyňa spochybňuje, nemôžu predstavovať dostatočný dôkaz o účasti žalobkyne na porušení.

107 Podľa ustálenej judikatúry totiž nemožno vyhlásenie podniku obvineného z účasti na karteli, ktorého správnosť obvinené podniky spochybňujú, považovať za postačujúci dôkaz o existencii porušenia, ktorého sa dopustili tieto podniky, bez toho, aby bolo podporené inými dôkazmi (rozsudky Súdu prvého stupňa JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 95 vyššie, bod 219, a z 25. októbra 2005, Groupe Danone/Komisia, T‑38/02, Zb. s. II‑4407, bod 285).

108 Toto konštatovanie platí tým skôr v prejednávanej veci vzhľadom na všeobecnú povahu pojmov použitých spoločnosťou Degussa, ktoré odkazujú na všetky stretnutia, ktoré sa uskutočnili počas počiatočného obdobia trvania kartelu od roku 1994 do roku 1996. Tieto vyhlásenia teda samy osebe nemôžu stačiť na stanovenie dátumu začatia účasti žalobkyne na porušení na začiatok roka 1994.

109 Pokiaľ Komisia odkazuje na vyhlásenia spoločnosti Degussa, podľa ktorých počas mnohostranných kontaktov v rámci zasadnutí CEFIC z 29. apríla a 25. novembra 1994 došlo k výmene „citlivých informácií o hospodárskej súťaži“ (odôvodnenie č. 114 napadnutého rozhodnutia), je potrebné poukázať na to, že táto informácia, v ktorej žalobkyňa nie je výslovne spomenutá, je súčasťou vyššie citovaných vyhlásení spoločnosti Degussa, a teda ju nemožno považovať za dôkaz, ktorý by mohol potvrdiť tieto vyhlásenia.

110 Pokiaľ ide ďalej o dôkaz predložený Komisiou na podporu vyhlásení spoločnosti Degussa týkajúcich sa predmetného obdobia, je nesporné, že žalobkyňa sa nezúčastnila na stretnutiach uvedených v odôvodnení č. 351 napadnutého rozhodnutia, čiže na stretnutí spoločností EKA Chemicals a Kemira v Štokholme z 31. januára 1994 a na stretnutí spoločností EKA Chemicals a Degussa z toho istého dňa.

111 V súvislosti s týmito stretnutiami Komisia poukázala len na dokument spoločnosti EKA Chemicals z relevantného obdobia, podľa ktorého si EKA Chemicals a Kemira na stretnutí z 31. januára 1994 vymenili informácie týkajúce sa škandinávskeho trhu a Kemira „oznámila, že rokovala so spoločnosťou [Air Liquide], ale že výsledky týchto diskusií neboli veľmi dobré“. Podľa názoru Komisie z tohto dokumentu vyplývalo, že „diskusie so spoločnosťou [Degussa] a [žalobkyňou] postupovali uspokojivejšie“ (odôvodnenie č. 106 napadnutého rozhodnutia).

112 Hoci tento dokument na jednej strane opisuje výmeny informácií medzi škandinávskymi výrobcami, spoločnosťami Kemira a EKA Chemicals, a na druhej strane diskusie medzi týmito spoločnosťami a určitými výrobcami na „kontinentálnom trhu“, odkaz na žalobkyňu v tejto súvislosti nepredstavuje dostatočný dôkaz o jej účasti na protiprávnych kontaktoch v rámci predmetných stretnutí.

113 Ide totiž o nepriamy dôkaz, ktorý pochádza od podniku, ktorý sa nezúčastnil na údajných diskusiách so žalobkyňou, a ktorý nebol potvrdený spoločnosťou Kemira. Okrem toho informácie uvedené v predmetnom dokumente neumožňujú zistiť predmet posudzovaných diskusií.

114 V tejto súvislosti Komisia nesprávne konštatovala, že nemá „nijaký dôvod pochybovať o tom, že informácie uvedené v tomto dokumente sú verným odrazom diskusií vedených v relevantnom období“, ktoré predstavovali kartel, na ktorom sa žalobkyňa podieľala (odôvodnenie č. 317 napadnutého rozhodnutia).

115 Pokiaľ ide o ďalšie dvojstranné kontakty z roku 1994, ktoré oznámila EKA Chemicals, Komisia poukázala na stretnutie spoločnosti EKA Chemicals a žalobkyne v Göteborgu z 2. novembra 1994, ktorého účastníci podľa spoločnosti EKA Chemicals „diskutovali o trhu s PV v Európe“ (odôvodnenie č. 111 napadnutého rozhodnutia).

116 Je však potrebné poukázať na to, že táto jediná všeobecne formulovaná informácia nestačí na preukázanie protiprávnej povahy predmetného stretnutia, ktorú žalobkyňa popiera. Protiprávny predmet tohto stretnutia tiež nemôže byť preukázaný odkazom Komisie na ďalšie vyhlásenia spoločnosti EKA Chemicals, keďže tieto vyhlásenia sa na toto stretnutie výslovne nevzťahujú, ale sa v nich uvádza len to, že „od 90. rokov sa stretnutia medzi spoločnosťou EKA [Chemicals] a [žalobkyňou] týkali najmä všeobecných otázok súvisiacich s trhom, ako sú informácie o cenách, prognózy týkajúce sa trhu atď.“ (odôvodnenie č. 113 a poznámka pod čiarou č. 84 napadnutého rozhodnutia).

117 Hoci Komisia konštatovala, že vyhlásenia spoločnosti Degussa boli podporené vyhláseniami spoločnosti Arkema týkajúcimi sa stretnutí, ktoré sa uskutočnili v priebehu roka 1995, podľa ktorých okrem iného „model rozdelenia medzi výrobcov [bol] bezpochyby predmetom diskusií od rokov 1994-1995“ (odôvodnenia č. 104 a 115 napadnutého rozhodnutia), je potrebné napokon poznamenať, že tieto vyhlásenia sa vzťahujú na mnohostranné stretnutie z „apríla alebo mája 1995“ (odôvodnenie č. 115 napadnutého rozhodnutia), ako aj na neskoršie kontakty, a teda nemôžu slúžiť ako dôkazy potvrdzujúce vyhlásenia spoločnosti Degussa, pokiaľ ide o účasť žalobkyne na porušení počas predchádzajúcich období.

118 Zo všetkého, čo bolo uvedené vyššie, vyplýva, že skutočnosti uvedené v odôvodneniach č. 104 až 115 a 351 napadnutého rozhodnutia ako celok nepredstavujú dostatočný súbor nepriamych dôkazov na odôvodnenie konštatovania Komisie týkajúceho sa účasti žalobkyne na porušení v priebehu obdobia od 31. januára 1994 do mája 1995.

119 Po prvé totiž vyhlásenia spoločnosti Degussa uvedené v odôvodneniach č. 104 a 105 napadnutého rozhodnutia ako také nepostačujú na preukázanie účasti žalobkyne na tajne dohodnutých konaniach už od roku 1994 a po druhé ostatné skutočnosti uvedené v odôvodneniach č. 106 až 115 a 351 napadnutého rozhodnutia neposkytujú dostatočný dôkaz na podporu týchto vyhlásení, pokiaľ ide o účasť žalobkyne na protiprávnych kontaktoch pred májom 1995.

120 V dôsledku toho je potrebné vyhovieť výhrade žalobkyne založenej na nesprávnom posúdení skutkového stavu, pokiaľ ide o jej účasť na porušení od 31. januára 1994 do mája 1995.

– O období od mája 1995 do augusta 1997

121 V napadnutom rozhodnutí Komisia konštatovala, že podniky, ktorým bolo rozhodnutie určené, vrátane žalobkyne, sa podieľali na komplexnom karteli, ktorý spočíval v súbore dohôd a zosúladených postupov, ktorých cieľom bolo obmedziť hospodársku súťaž v zmysle článku 81 ods. 1 ES. Jeho základné aspekty zahŕňali výmenu informácií o trhoch, obmedzenie výroby a výrobných kapacít, rozdelenie trhov a určovanie cien (odôvodnenie č. 337 napadnutého rozhodnutia).

122 Pokiaľ ide konkrétne o počiatočné obdobie trvania kartelu, Komisia okrem iného uviedla, že účastníci kartelu sa pravidelne stretávali prinajmenšom od 31. januára 1994 na účely výmeny citlivých informácií o trhu a diskutovania o objemoch výroby, o ich možnom znížení alebo o možnosti zabrániť vstupu nových kapacít na trh (odôvodnenie č. 304 napadnutého rozhodnutia) a že tieto tajne dohodnuté kontakty, ktoré viedli k uzatvoreniu záväzných dohôd o cenách a o rozdelení trhu, možno považovať za súčasť toho istého tajne dohodnutého plánu (odôvodnenie č. 305 napadnutého rozhodnutia).

123 Komisia navyše konštatovala, že výmena informácií o objemoch predaja, cenách a zákazníkoch v priebehu počiatočného obdobia trvania kartelu bola spôsobilá umožniť predmetným podnikom zohľadniť tieto informácie pri určovaní svojho vlastného správania na trhu a že v dôsledku toho bolo možné predpokladať, že uvedené podniky pri určovaní svojho vlastného správania na trhu brali do úvahy informácie, ktoré si vymenili so svojimi konkurentmi (odôvodnenie č. 308 napadnutého rozhodnutia).

124 Komisia teda konštatovala, že „aj keď už od začiatku porušenia nebola dosiahnutá fáza, v ktorej možno konštatovať, že dohoda [v pravom zmysle slova] bola uzatvorená, [predmetné správanie] možno označiť prinajmenšom… za správanie, ktoré patrí do pôsobnosti zákazu stanoveného v článku 81 ods. 1 [ES…] [keďže] súbor tajne dohodnutých konaní vo svojich rôznych formách [vykazoval] všetky znaky dohody a/alebo zosúladeného postupu“ (odôvodnenie č. 309 napadnutého rozhodnutia).

125 Na podporu uvedených konštatovaní týkajúcich sa obdobia od mája 1995 do augusta 1997 Komisia uviedla najmä tieto skutočnosti:

– mnohostranné stretnutie v Paríži z apríla alebo mája 1995 bolo zorganizované s cieľom vytvoriť trvalé kontakty medzi konkurentmi, pričom Degussa a žalobkyňa vyjadrili želanie v čo najväčšej miere stabilizovať svoje vtedajšie postavenie na trhu (odôvodnenia č. 115 až 117 napadnutého rozhodnutia),

– dvojstranné kontakty v rámci zasadnutia CEFIC z 11. alebo 12. mája 1995 v Drážďanoch sa týkali otázky očakávaného zníženia cien z dôvodu dokončenia nových výrobných zariadení (odôvodnenia č. 118 a 119 napadnutého rozhodnutia),

– dvojstranné stretnutia z júna 1995 medzi spoločnosťami Atofina a Air Liquide (odôvodnenie č. 120 napadnutého rozhodnutia), medzi spoločnosťami Atofina a Degussa (odôvodnenie č. 121 napadnutého rozhodnutia) a medzi spoločnosťami Degussa a EKA Chemicals (odôvodnenie č. 122 napadnutého rozhodnutia) boli venované diskusiám týkajúcim sa nadbytočnej kapacity na trhu s PV a možnostiam spolupráce medzi výrobcami na základe tabuľky obsahujúcej podrobné údaje týkajúce sa každého zákazníka a každého výrobcu, vrátane údajov o žalobkyni,

– vo všeobecnosti okolo roku 1995 „kolovalo“ vyše roka viacero návrhov týkajúcich sa predajných kvót a kontroly nadbytočnej kapacity, ktoré boli predmetom diskusií medzi spoločnosťami Atofina a Degussa a žalobkyňou (odôvodnenia č. 123 a 124 napadnutého rozhodnutia),

– stretnutie medzi spoločnosťami Atofina, Degussa a Chemoxal v Paríži z 23. októbra 1995 sa týkalo okrem iného návrhu na obmedzenie nových kapacít, vrátane kapacity pochádzajúcej z nového závodu žalobkyne, s uvedením číselných údajov, ako aj návrhu dohody o cenách (odôvodnenia č. 126 a 127 napadnutého rozhodnutia),

– výrobcovia boli rozdelení na dve skupiny „A“ a „B“, ktoré riadila žalobkyňa a Degussa, pričom skupina „B“ si mala rozdeliť trhové podiely vymedzené skupinou „A“ tvorenou „vedúcimi podnikmi na trhu“, a to spoločnosťou Degussa, žalobkyňou a škandinávskymi podnikmi EKA Chemicals a Kemira (odôvodnenia č. 130 a 131 napadnutého rozhodnutia),

– stretnutie skupiny „B“ v Miláne z 31. októbra 1995 sa týkalo „základov modelu, ktorý by umožnil rozdeliť nárast“ a zápisy zhotovené pri tejto príležitosti obsahujú okrem iného informácie týkajúce sa žalobkyne (odôvodnenia č. 132 a 133 napadnutého rozhodnutia),

– dvojstranné kontakty, ktoré zahŕňali aj žalobkyňu, v rámci zasadnutia CEFIC v Bruseli z 21. a 22. novembra 1995, ako aj stretnutie v Taliansku zahŕňali výmenu informácií o trhu a vymedzenie úrovní cien PV na nasledujúci rok, ktoré však neboli dodržané (odôvodnenia č. 134 až 136 napadnutého rozhodnutia),

– cieľom dvojstranného stretnutia medzi spoločnosťou Atofina a žalobkyňou v Paríži na začiatku roka 1996 bolo porovnať postavenie skupín „A“ a „B“ (odôvodnenie č. 139 napadnutého rozhodnutia),

– stretnutia v rámci zasadnutí CEFIC za účasti žalobkyne v Göteborgu z 24. mája 1996 a v Bruseli z 27. novembra 1996 sa týkali návrhov týkajúcich sa rozdelenia trhu a cien s uvedením číselných údajov, avšak bez dosiahnutia konkrétnej dohody (odôvodnenia č. 141 až 145 napadnutého rozhodnutia),

– početné dvojstranné kontakty v rokoch 1996 a 1997, vrátane stretnutia medzi spoločnosťou EKA Chemicals a žalobkyňou v Kodani v apríli alebo máji 1997, v rámci ktorých žalobkyňa položila otázku, či je EKA Chemicals ochotná pripojiť sa k ostatným výrobcom v spoločnom úsilí znížiť kapacitu, svedčia o plánoch na zníženie kapacity (odôvodnenia č. 154 a 155 napadnutého rozhodnutia),

– stretnutia z 28. alebo 29. mája 1997 v rámci zasadnutia CEFIC v Seville, na ktorých sa zúčastnili skupiny „A“ a „B“, sa týkali podrobného modelu rozdelenia trhu s PV, pričom však nedošlo ku konečnej dohode a diskusie boli odložené na august 1997 (odôvodnenia č. 156 až 167 napadnutého rozhodnutia),

– po uvedených stretnutiach nasledovali počas leta 1997 dvojstranné kontakty medzi žalobkyňou a spoločnosťami EKA Chemicals a Degussa (odôvodnenia č. 168 až 170 napadnutého rozhodnutia).

126 Žalobkyňa nespochybňuje existenciu uvedených kontaktov, ani obsah diskusií uvedený vo vyššie citovaných odôvodneniach napadnutého rozhodnutia.

127 Tvrdí však, že tieto skutočnosti neumožňujú dospieť k záveru o existencii dohody alebo zosúladeného postupu pred termínom konania mnohostranného stretnutia v Bruseli v auguste 1997, ktoré vyústilo do uzatvorenia záväznej dohody o zvýšení ceny PV (odôvodnenia č. 171 až 174 napadnutého rozhodnutia) a ktoré uznáva ako začiatok svojej účasti na porušení.

128 Po prvé žalobkyňa s poukazom na skutočnosti uvedené v odôvodneniach č. 115 až 170 napadnutého rozhodnutia tvrdí, že účastníci predmetných diskusií až do uvedeného stretnutia z augusta 1997 neboli schopní uzavrieť dohodu o rozdelení trhov alebo o cenách a nepodieľali sa na zosúladených postupoch.

129 Žalobkyňa v tejto súvislosti tvrdí, že Komisia vychádzala z nesprávneho výkladu pojmov dohoda a zosúladený postup v zmysle článku 81 ods. 1 ES a dopustila sa nesprávneho posúdenia skutkového stavu.

130 Pokiaľ ide o údajné nesprávne právne posúdenie, je potrebné pripomenúť, že v rámci komplexného porušenia Komisia nie je povinná kvalifikovať každé zo zistených konaní ako dohodu alebo zosúladený postup v zmysle článku 81 ods. 1 ES, keďže ide o formy tajne dohodnutého konania, ktoré majú rovnakú povahu. Okrem toho od Komisie nemožno vyžadovať, aby presne kvalifikovala porušenie ako dohodu alebo zosúladený postup, keďže na obe tieto formy porušenia sa v každom prípade vzťahuje vyššie citované ustanovenie (pozri body 90 a 91 vyššie).

131 V prejednávanej veci teda Komisii nemožno z právneho hľadiska vytýkať, že vymedzila súbor predmetných konaní tak, že vykazuje všetky znaky „dohody a/alebo zosúladeného postupu“, pokiaľ ich bolo možné považovať za jednu z foriem tajne dohodnutého konania uvedených v článku 81 ods. 1 ES.

132 Pokiaľ ide o údajné nesprávne posúdenie skutkového stavu, žalobkyňa v podstate tvrdí, že do augusta 1997 súťažitelia jednak nedospeli k dohode o konkrétnom správaní na trhu a jednak že nerealizovali formu koordinácie, ktorú možno kvalifikovať ako zosúladený postup.

133 Žalobkyňa osobitne poukazuje na informácie uvedené v napadnutom rozhodnutí, podľa ktorých sa diskusie v roku 1996 „už rok vôbec nepohli“ a zdalo sa, že sú „v slepej uličke“. Zdôrazňuje, že ešte v máji 1997 „bol nedostatok dôvery jedným z dôvodov neexistencie dohody o udržaní status quo, pokiaľ ide o trhové podiely“, „[pričom] najmenší výrobcovia hlasovali proti stanoveniu trhových podielov“ (odôvodnenia č. 140, 142 a 164 napadnutého rozhodnutia).

134 Hoci skutočnosti uvedené žalobkyňou svedčia o tom, že výrobcom, ktorí sa zúčastňovali na stretnutiach od mája 1995 do augusta 1997, sa nepodarilo uzavrieť dohodu „v pravom zmysle slova“, pokiaľ ide o rozdelenie trhu, čo Komisia sama konštatovala v odôvodnení č. 309 napadnutého rozhodnutia, nič to nemení na tom, že počas dlhého obdobia pravidelne rokovali o návrhu takejto dohody.

135 Zo skutočností, ktoré žalobkyňa nespochybňuje, totiž vyplýva, že po opakovaných pozvánkach spoločnosti Degussa a žalobkyne adresovaných ich konkurentom na trhu s PV došlo v priebehu mája 1995 k stretnutiam s cieľom vytvoriť trvalé kontakty medzi konkurentmi. Účastníci diskutovali o vývoji trhu a o nových subjektoch na európskom trhu s PV, pričom Degussa a žalobkyňa vyjadrili želanie, aby ich vtedajšie postavenie na trhu zostalo čo najstabilnejšie (odôvodnenia č. 115 až 117 napadnutého rozhodnutia).

136 Od mája 1995 do augusta 1997 prebiehali pravidelné diskusie, ktorých predmetom boli návrhy týkajúce sa predajných kvót a kontroly nadbytočnej kapacity (odôvodnenia č. 123 a 124 napadnutého rozhodnutia), návrh na obmedzenie nových kapacít, vrátane kapacít žalobkyne, s uvedením číselných údajov, ako aj návrh dohody o cenách (odôvodnenia č. 126 a 127 napadnutého rozhodnutia), „základy modelu, ktorý by umožnil rozdelenie nárastu“ (odôvodnenia č. 132 a 133 napadnutého rozhodnutia), návrhy na rozdelenie trhu s uvedením číselných údajov a dohoda o cenách (odôvodnenia č. 143 až 145 napadnutého rozhodnutia), spoločné úsilie znížiť kapacitu (odôvodnenia č. 154 a 155 napadnutého rozhodnutia), ako aj podrobný model rozdelenia trhu s PV (odôvodnenia č. 159 až 167 napadnutého rozhodnutia).

137 Obsah diskusií, ktorý žalobkyňa nespochybňuje, svedčí o existencii spoločnej vôle obmedziť hospodársku súťaž.

138 Tieto pravidelné po sebe idúce stretnutia, na ktorých sa podniky stretávali s cieľom diskutovať o návrhoch na obmedzenie nových kapacít, o rozdelení trhových podielov a o dohode o cenách, by totiž neboli možné, ak by v relevantnom období neexistovala spoločná vôľa účastníkov týchto stretnutí stabilizovať trh opatreniami obmedzujúcimi hospodársku súťaž (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, Dansk Rørindustri/Komisia, T‑21/99, Zb. s. II‑1681, bod 46).

139 Vzhľadom na to, že predmetné diskusie boli jednoznačne založené na spoločnej vôli účastníkov dohodnúť sa na samotnom princípe obmedzenia hospodárskej súťaže, na tomto konštatovaní nič nemení skutočnosť, že konkrétne prvky zamýšľaného obmedzenia boli až do augusta 1997 predmetom rokovaní medzi účastníkmi a že záväzná dohoda z augusta 1997 týkajúca sa koordinovaného zvýšenia cien PV bola uzatvorená za podmienok, ktoré boli odlišné od podmienok, o ktorých sa diskutovalo na predchádzajúcich stretnutiach.

140 Účasť žalobkyne na týchto tajných kontaktoch navyše jednoznačne vyplýva z jej aktívnej účasti na diskusiách. V predmetnom období sa zúčastnila na väčšine stretnutí, pričom „zhrnula“ návrhy (odôvodnenia č. 123 a 124 napadnutého rozhodnutia) a koordinovala skupinu zloženú z „vedúcich podnikov na trhu“ (odôvodnenia č. 130 a 131 napadnutého rozhodnutia).

141 Odkaz žalobkyne na skutočnosť, že počas stretnutia, ktoré sa konalo v máji 1997 (odôvodnenie č. 162 napadnutého rozhodnutia), jej zástupca, „pobúrený požiadavkami malých výrobcov…, zabuchol dvere a odišiel“, v tomto smere nepredstavuje dôkaz, ktorý by mohol preukázať, že jej účasť na predmetnom stretnutí, a teda aj na všetkých predmetných kontaktoch vôbec nemala protisúťažný charakter.

142 Vzhľadom na tieto úvahy bola Komisia oprávnená konštatovať, že predmetné správanie v počiatočnej fáze trvania kartelu, na ktorom sa žalobkyňa podieľala, bolo súčasťou toho istého protisúťažného plánu a v dôsledku toho patrilo do pôsobnosti zákazu stanoveného v článku 81 ods. 1 ES.

143 Po prvé je totiž potrebné pripomenúť, že možno konštatovať, že dohoda v zmysle článku 81 ods. 1 ES je uzatvorená, pokiaľ existuje zhoda vôle týkajúca sa samotného princípu obmedzenia hospodárskej súťaže, aj keď konkrétne prvky zamýšľaného obmedzenia sú ešte predmetom rokovaní (pozri bod 86 vyššie).

144 V prejednávanej veci teda žalobkyňa nemôže oprávnene tvrdiť, že pokiaľ sa podniky nezhodli na konkrétnom správaní na trhu, predmetné správanie predstavuje nanajvýš len zámer obmedziť hospodársku súťaž, ktorý nepatrí medzi formy tajne dohodnutého konania uvedené v článku 81 ods. 1 ES.

145 Vzhľadom na to, že vyššie uvedené skutočnosti preukazujú, že súťažitelia už mali spoločný plán, ktorého cieľom bolo uzatvorenie protisúťažnej dohody, je potrebné konštatovať, že tieto diskusie prekračujú samotný zámer alebo pokus o dohodu.

146 Po druhé je potrebné poukázať na to, že kontakty v predmetnom období bolo možné v každom prípade kvalifikovať ako zosúladený postup v zmysle článku 81 ods. 1 ES.

147 Je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry oznámenie informácií svojim konkurentom s cieľom pripraviť protisúťažnú dohodu stačí na preukázanie existencie zosúladeného postupu v zmysle článku 81 ES (pozri bod 89 vyššie).

148 Aj keď Komisia nedokáže preukázať, že podniky uzavreli dohodu v prísnom zmysle slova, na konštatovanie porušenia článku 81 ods. 1 ES v tomto smere stačí, ak konkurenti nadviazali priame kontakty s cieľom „stabilizovať trh“ (pozri v tomto zmysle rozsudok BPB/Komisia, už citovaný v bode 89 vyššie, bod 170).

149 Vzhľadom na tieto úvahy je potrebné zamietnuť tvrdenie žalobkyne, že oznámenie informácií konkurentom možno považovať za zosúladený postup iba v prípade, ak už bola uzatvorená protisúťažná dohoda a rokovania prebiehajú iba na umožnenie jej vykonania.

150 V prejednávanej veci Komisia preukázala, že žalobkyňa sa zúčastnila na určitom počte stretnutí so svojimi konkurentmi a že v priebehu týchto stretnutí došlo k výmene informácií o podmienkach na trhu, diskutovalo sa o výške cien a účastníci predstavili obchodnú stratégiu, ktorú zamýšľali realizovať na trhu. Okrem toho je preukázané, že predmetná výmena informácií sa uskutočnila s cieľom pripraviť dohodu o rozdelení trhu alebo o cenách, takže jej cieľ bol zjavne protisúťažný.

151 V dôsledku toho Komisia bola oprávnená konštatovať, že žalobkyňa sa podieľala na zosúladenom postupe, ktorého cieľom bolo obmedziť hospodársku súťaž.

152 Na tomto konštatovaní nič nemení tvrdenie žalobkyne, že vzhľadom na nedostatok vzájomnej dôvery medzi súťažiteľmi bolo nepredstaviteľné, že by sa mohli podieľať na zosúladených postupoch.

153 Rozdielne názory účastníkov, či dokonca ich vzájomná nedôvera totiž samy osebe nepostačujú na vylúčenie existencie zosúladenia, ktoré by bolo možné kvalifikovať ako zosúladený postup. Tvrdenia žalobkyne pritom nespochybňujú skutkový stav preukázaný Komisiou, z ktorého vyplýva, že súťažitelia sa napriek určitému nedostatku vzájomnej dôvery v predmetom období pravidelne stretávali a vymieňali si informácie o podmienkach na trhu a o svojej obchodnej stratégii s cieľom pripraviť protisúťažnú dohodu.

154 Na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, nemožno vytýkať Komisii, že nepreukázala, že vymenené informácie bolo možné vzhľadom na ich obsah použiť na protisúťažné účely.

155 Protisúťažný cieľ predmetného správania totiž jednoznačne vyplýva z povahy informácií vymenených počas stretnutí v predmetnom období, ktoré zahŕňali číselné údaje o predaji týkajúce sa predchádzajúcich rokov a prognózy do budúcnosti (odôvodnenie č. 120 napadnutého rozhodnutia), ako aj z obsahu prerokovávaných návrhov, ktoré sa týkali udržania status quo na trhu, rozdelenia nových výrobných kapacít a stanovenia úrovní cien PV (pozri napríklad odôvodnenia č. 115, 127, 133, 136 a 144 napadnutého rozhodnutia).

156 V dôsledku toho Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala, že predmetná výmena informácií, ktorá mala „pripraviť pôdu“ na zvyšovanie cien a na rozdelenie trhov, ktoré z neho vyplynulo, predstavovala formu tajne dohodnutého konania v zmysle článku 81 ods. 1 ES.

157 Z týchto úvah vyplýva, že Komisia oprávnene konštatovala, že sporné správanie možno zaradiť do pôsobnosti zákazu stanoveného v článku 81 ods. 1 ES v rozsahu, v akom bolo súčasťou celku, ktorý spĺňal znaky dohody „a/alebo“ zosúladeného postupu (odôvodnenia č. 308 a 309 napadnutého rozhodnutia).

158 Pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne založené na tom, že trh s PV zostal až do augusta alebo septembra 1997 konkurenčný, pričom ceny PV sa na začiatku roka 1997 podstatne znížili, je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry na účely uplatnenia článku 81 ods. 1 ES nie je nevyhnutné zohľadniť konkrétne účinky dohody alebo zosúladeného postupu, pokiaľ je zrejmé, že cieľom porušenia bolo vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže na spoločnom trhu (rozsudky Súdneho dvora z 19. marca 2009, Archer Daniels Midland/Komisia, C‑510/06 P, Zb. s. I‑1843, bod 140, a zo 4. júna 2009, T‑Mobile Netherlands a i., C‑8/08, Zb. s. I‑4529, bod 29).

159 Vzhľadom na to, že Komisia v prejednávanej veci konštatovala, že žalobkyňa sa podieľala na protisúťažnej dohode a/alebo na zosúladenom postupe, ktorého cieľom bolo obmedzenie hospodárskej súťaže na trhu s PV, nebola povinná zohľadniť konkrétne účinky predmetného správania.

160 V každom prípade, pokiaľ ide konkrétne o zosúladený postup, z ustálenej judikatúry vyplýva, že sa treba domnievať, že ak neexistuje dôkaz o opaku, ktorého predloženie prináleží dotknutým hospodárskym subjektom, podniky zúčastňujúce sa na zosúladenom konaní, ktoré ostávajú činné na trhu, zohľadňujú pri určovaní svojho správania na tomto trhu informácie, ktoré si vymenili so svojimi konkurentmi (rozsudky Komisia/Anic Partecipazioni, už citovaný v bode 87 vyššie, body 118 a 121, a Hüls/Komisia, už citovaný v bode 55 vyššie, body 161 a 162).

161 Aj v prípade, ak by sa preukázalo, že toto správanie nemalo počas predmetného obdobia vplyv na ceny, nebola by tým spochybnená zákonnosť konštatovaní Komisie.

162 Osobitne skutočnosť, že zosúladený postup nemá priamy vplyv na úroveň cien, nebráni konštatovaniu, že tento postup obmedzil hospodársku súťaž medzi dotknutými podnikmi najmä tým, že vylúčil konkurenčný tlak (pozri v tomto zmysle rozsudok Dansk Rørindustri/Komisia, už citovaný v bode 138 vyššie, body 139 a 140).

163 Preto tvrdenie žalobkyne, že Komisia nezohľadnila dôkaz o tom, že trh zostal počas predmetného obdobia konkurenčný, nemôže uspieť.

164 Pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, že skutočnosti uvedené v napadnutom rozhodnutí v súvislosti s predmetným obdobím sa týkajú prevažne trhu s PV, a nie trhu s PS, je potrebné pripomenúť, že napadnuté rozhodnutie je založené na konštatovaní jediného porušenia týkajúceho sa obidvoch predmetných trhov (odôvodnenie č. 328 a nasl. napadnutého rozhodnutia), pričom žalobkyňa toto posúdenie v prejednávanej veci nespochybňuje.

165 Vzhľadom na to, že Komisia kvalifikovala predmetný kartel ako jediné porušenie, nebola povinná zaoberať sa v rámci tejto kvalifikácie rozdielnou dĺžkou trvania konaní, ktoré sa týkali len trhu s PS. Vzhľadom na to, že nejde o samostatné porušenia, nebola povinná ani zohľadniť tento rozdiel pri určovaní dĺžky trvania porušenia ako celku.

166 Bolo by totiž neprirodzené rozdeliť nepretržité správanie, ktoré má rovnaký cieľ, na viacero samostatných porušení z dôvodu, že tajne dohodnuté postupy mali v závislosti od relevantného trhu rôznu intenzitu. Tieto okolnosti je potrebné zohľadniť až pri posúdení závažnosti porušenia a prípadne pri stanovení výšky pokuty (pozri analogicky rozsudok Komisia/Anic Partecipazioni, už citovaný v bode 87 vyššie, bod 90).

167 V súlade s týmito úvahami Komisia v prejednávanej veci uviedla, že pokiaľ ide o stanovenie výšky pokuty, vzala do úvahy skutočnosť, že v prípade PS sa kartel začal uplatňovať neskôr ako v prípade PV a že sa prestal uplatňovať skôr (odôvodnenie č. 331 napadnutého rozhodnutia).

168 Tvrdenie žalobkyne založené na nedostatku dôkazov o protisúťažných konaniach na trhu s PS, pokiaľ ide o predmetné obdobie, teda nemôže uspieť.

169 Napokon vzhľadom na to, že žalobkyňa nepreukázala, že napadnuté rozhodnutie bolo poznačené nesprávnym právnym posúdením pri uplatňovaní článku 81 ods. 1 ES, je tiež potrebné zamietnuť jej tvrdenie založené v podstate na tom istom predpoklade, že Komisia v rozpore so zásadou zákonnosti trestov vyložila toto ustanovenie príliš široko.

170 Vzhľadom na všetko, čo bolo uvedené vyššie, výhrade týkajúcej sa konštatovania porušenia za obdobie od mája 1995 do augusta 1997 nemožno vyhovieť.

– O období od 18. mája do 31. decembra 2000

171 Pokiaľ ide o záverečné obdobie porušenia, Komisia v odôvodnení č. 356 napadnutého rozhodnutia uviedla, že článok 81 ods. 1 ES sa vzťahuje na kartel, ktorý spôsobuje účinky aj po svojom formálnom ukončení, pričom o taký prípad ide najmä vtedy, keď podniky neprestanú uplatňovať referenčné ceny dohodnuté na kartelových stretnutiach.

172 V rámci uplatnenia týchto úvah na prejednávanú vec Komisia uviedla, že podľa vyhlásení spoločnosti Arkema, ktoré sa zhodujú s inými dôkazmi, sa na mnohostrannom stretnutí, ktoré sa konalo 18. mája 2000 v Turku, dosiahla všeobecná zhoda týkajúca sa zachovania úrovní cien počas celého roka 2000, a preto bolo možné predpokladať, že vplyv na ceny pretrvával prinajmenšom počas druhého polroka 2000 (odôvodnenie č. 357 napadnutého rozhodnutia). Dátum 31. decembra 2000 bol teda stanovený ako dátum ukončenia porušenia okrem iného aj vo vzťahu k žalobkyni (odôvodnenie č. 360 napadnutého rozhodnutia).

173 Žalobkyňa v podstate tvrdí, že Komisia sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia a nesprávneho posúdenia skutkového stavu tým, že konštatovala, že kartel pokračoval aj po stretnutí z 18. mája 2000.

174 V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sa článok 81 ES vzťahuje aj na dohody, ktoré spôsobujú účinky aj po ich formálnom ukončení (rozsudok Súdneho dvora z 3. júla 1985, Binon, 243/83, Zb. s. 2015, bod 17, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 10. marca 1992, Montedipe/Komisia, T‑14/89, Zb. s. II‑1155, bod 231).

175 Komisia je osobitne oprávnená konštatovať, že kartel spôsobuje účinky aj po formálnom ukončení tajných stretnutí, pokiaľ sa zvýšenia cien stanovené počas týchto stretnutí vzťahujú na neskoršie obdobie (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 26. apríla 2007, Bolloré a i./Komisia, T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 a T‑136/02, Zb. s. II‑947, bod 186).

176 Vzhľadom na to, že Komisia v prejednávanej veci preukázala, že stretnutie z 18. mája 2000 viedlo k všeobecnej zhode týkajúcej sa zachovania úrovní cien na druhý polrok 2000, bola oprávnená konštatovať, že účinky kartelu trvali až do 31. decembra 2000.

177 Na tomto závere nič nemenia tvrdenia žalobkyne založené v prvom rade na nedostatku dôkazov predložených Komisiou.

178 Je potrebné poukázať na to, že žalobkyňa nespochybňuje obsah predmetného neformálneho stretnutia, ani svoju účasť na tomto stretnutí. V tejto súvislosti žalobkyňa nesprávne tvrdí, že z vyhlásení spoločnosti Arkema, v ktorých sa spomína „zhoda“, nevyplýva existencia spoločnej vôle účastníkov, pokiaľ ide o pokračovanie účinkov dohody. Takéto tvrdenie je totiž v rozpore so znením týchto vyhlásení, v ktorých sa hovorí o „záverečných diskusiách“ o cenách k 1. januáru 2001 a o „všeobecnej zhode“, pokiaľ ide o zachovanie ich úrovní (odôvodnenie č. 282 napadnutého rozhodnutia).

179 Žalobkyňa sa neoprávnene odvoláva na údajný rozpor medzi informáciou o zhode o cenách, ktorú poskytla Arkema, a jej ostatnými vyhláseniami, podľa ktorých stretnutie v Turku bolo „pre niektorých výrobcov príležitosťou dať najavo, že časy sa zmenili,“ a „oznámiť prerušenie spolupráce a tým ukončiť kontrolovanú reguláciu trhu“. Tieto posledné uvedené vyhlásenia, ktoré hovoria o zámere ukončiť protisúťažné správanie, a teda svedčia o formálnom ukončení kartelu, nevylučujú existenciu zhody, pokiaľ ide o zachovanie jeho účinkov až do konca roka.

180 Na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, sa vyhlásenia spoločnosti Arkema navyše zhodujú s inými dôkazmi v spise, najmä s informáciou, ktorú potvrdili viaceré podniky a ktorú žalobkyňa nespochybnila, podľa ktorej sa počas stretnutí, ktoré sa uskutočnili v rámci polročných zasadnutí CEFIC, ceny obvykle stanovovali na šesť nasledujúcich mesiacov (odôvodnenie č. 357 napadnutého rozhodnutia).

181 V tejto súvislosti je potrebné poukázať na to, že v prípade súboru zhodujúcich sa nepriamych dôkazov, ktoré preukazujú existenciu kartelu, sa vyžaduje skutočne presvedčivé vysvetlenie, aby sa preukázalo, že počas konkrétneho stretnutia sa dospelo k úplne iným výsledkom ako počas predchádzajúcich stretnutí, hoci na všetkých týchto stretnutiach sa zúčastnil rovnaký okruh účastníkov, uskutočnili sa za rovnakých vonkajších okolností a mali bezpochyby ten istý cieľ (návrhy, ktoré predniesol sudca Vesterdorf ako generálny advokát vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Súdu prvého stupňa z 24. októbra 1991, Rhône-Poulenc/Komisia, T‑1/89, Zb. s. II‑867, II‑954).

182 V každom prípade konštatovanie, že viacerí súťažitelia pokračovali v tajne dohodnutom konaní napriek jeho formálnemu ukončeniu prinajmenšom do konca roka 2000, bolo potvrdené existenciou určitých dvojstranných kontaktov, ktoré nasledovali po stretnutí z 18. mája 2000 (odôvodnenie č. 357 napadnutého rozhodnutia).

183 Tvrdenie žalobkyne, ktorým sa usiluje preukázať legálnu povahu jedného z týchto kontaktov, konkrétne svojho stretnutia so spoločnosťou FMC Foret, v tomto smere nemôže spochybniť konštatovanie Komisie týkajúce sa pokračovania účinkov kartelu, keďže toto konštatovanie nie je založené iba na tejto skutočnosti, ktorá je len druhotným prvkom v súbore nepriamych dôkazov, na ktorý poukazuje Komisia.

184 Žalobkyňa tiež nemôže oprávnene tvrdiť, že na dvojstrannom stretnutí so spoločnosťou Degussa v máji alebo júni 2000 (odôvodnenia č. 283 až 285 napadnutého rozhodnutia) uviedla, že „na základe diskusií medzi výrobcami na trhu už nebolo možné rozdeľovať kapacity a prerozdeľovať ich“.

185 V tejto súvislosti stačí konštatovať, že toto stanovisko, ktoré žalobkyňa vyjadrila v rámci dvojstranného kontaktu a ktoré možno navyše vyložiť ako príklad ťažkostí so zachovaním kartelu, nepreukazuje, že by sa verejne dištancovala od porušenia a tým ukončila svoju účasť na karteli.

186 Z týchto úvah vyplýva, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala, že stretnutie z 18. mája 2000 viedlo k všeobecnej zhode o zachovaní úrovní cien, a teda že kartel spôsoboval účinky aj v priebehu druhého polroka 2000.

187 Táto záver nespochybňuje argumentácia žalobkyne založená po druhé na neexistencii analýzy skutočných cien uplatňovaných na trhu v priebehu predmetného obdobia, ako aj na tom, že v spise sa nachádzajú údaje týkajúce sa konkurenčnej povahy trhu.

188 Pokiaľ totiž Komisia preukázala, že úrovne cien, ktoré boli predmetom všeobecnej zhody na predmetom stretnutí, sa mali uplatňovať v priebehu druhého polroka 2000, mohla konštatovať pokračovanie účinkov kartelu počas tohto obdobia bez toho, aby bola povinná preukázať, že kartel mal konkrétny vplyv na uplatňované ceny (pozri v tomto zmysle rozsudok Bolloré a i./Komisia, už citovaný v bode 175 vyššie, bod 186).

189 Vzhľadom na to, že toto konštatovanie je založené na úvahe, ktorá je z právneho hľadiska dostatočne preukázaná a ktorá sa týka existencie spoločnej vôle účastníkov predĺžiť účinky kartelu napriek jeho formálnemu ukončeniu, toto konštatovanie na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, nemá za následok obrátenie dôkazného bremena a nemôže z tohto dôvodu odporovať zásade prezumpcie neviny.

190 Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné konštatovať, že tvrdenia žalobkyne nespochybnili konštatovanie Komisie, že porušenie pokračovalo až do 31. decembra 2000.

191 Ani tejto výhrade teda nemožno vyhovieť.

192 Na základe preskúmania prvého a druhého žalobného dôvodu je potrebné konštatovať, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala, že žalobkyňa sa podieľala na porušení počas obdobia od 31. januára 1994 do mája 1995.

193 Vo zvyšnej časti je potrebné prvý a druhý žalobný dôvod zamietnuť.

194 V dôsledku toho je potrebné zrušiť článok 1 písm. m) napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom Komisia v tomto ustanovení konštatovala účasť žalobkyne na porušení v priebehu obdobia pred májom 1995, a upraviť výšku pokuty, ktorá bola žalobkyni uložená v článku 2 písm. h) napadnutého rozhodnutia, s cieľom zohľadniť kratšie trvanie jej účasti na porušení. Konkrétne dôsledky tejto úpravy sú spresnené v bodoch 440 a 441 nižšie.

O údajnom porušení práva na obhajobu

Tvrdenia účastníkov konania

195 V rámci piateho žalobného dôvodu žalobkyňa tvrdí, že Komisia jej odoprela prístup jednak k časti dokumentov v spise, ktoré predložila Degussa, a jednak k odpovediam na oznámenie o výhradách, ktoré predložili ostatné dotknuté podniky. Toto odopretie údajne predstavuje porušenie práva žalobkyne na obhajobu, ako aj článku 27 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch [81 ES] a [82 ES] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim vyd. 08/002, s. 205).

196 Žalobkyňa po prvé uvádza, že mala obmedzený prístup k dokumentom predloženým spoločnosťou Degussa, ktoré obsahovali jej interné mesačné správy týkajúce sa trhu s PV za rok 2000. Komisia sa údajne dopustila nesprávneho právneho posúdenia a nesprávneho posúdenia tým, že žalobkyni odoprela úplný prístup k týmto dokumentom.

197 Predmetné informácie nebolo možné objektívne považovať za dôverné, keďže išlo o správy, ktoré vyjadrovali krátkodobé stratégie a ktoré pochádzali minimálne spred piatich rokov. Pokiaľ ide o porovnateľné informácie žalobkyne, Komisia konštatovala, že po troch rokoch ich už nemožno považovať za dôverné.

198 Dôverná povaha dokumentu navyše nie je absolútnou prekážkou jeho sprístupnenia. Právo žalobkyne na obhajobu malo prevážiť nad dôvernosťou údajov. Bolo možné prijať vhodné opatrenia na ochranu dôvernosti informácií.

199 Dokument spoločnosti Degussa bol relevantný na určenie, či došlo k porušeniu po stretnutí v Turku z 18. mája 2000, a preto bol nevyhnutný pre obhajobu žalobkyne. Z výňatkov z dokumentov spoločnosti Degussa týkajúcich sa roku 2000 vyplýva, že trh bol konkurenčný, čo by umožnilo vyvrátiť existenciu porušenia počas tohto obdobia.

200 Po druhé žalobkyňa tvrdí, že Komisia porušila článok 27 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, ako aj jej právo na obhajobu tým, že jej odoprela prístup k odpovediam na oznámenie o výhradách, ktoré predložili ostatné dotknuté podniky.

201 Komisia údajne nesprávne uvádza, že takýto prístup sa podľa práva Spoločenstva nevyžaduje. V predchádzajúcich konaniach Komisia sprístupňovala odpovede na oznámenie o výhradách. Bod 27 oznámenia Komisie o pravidlách prístupu k dokumentácii Komisie v prípadoch podľa článkov 81 [ES] a 82 [ES], článkov 53, 54 a 57 Zmluvy o EHP a nariadenia Rady (ES) č. 139/2004 (Ú. v. EÚ C 325, 2005, s. 7) je nezákonný, keďže v zásade vylučuje prístup k predmetným odpovediam.

202 Žalobkyňa tvrdí, že odpovede na oznámenie o výhradách predložené ostatnými dotknutými podnikmi mohli potvrdiť jej stanovisko, pokiaľ ide o dĺžku trvania porušenia, keďže tieto ostatné podniky tiež spochybnili dátumy začiatku a konca trvania kartelu a najmä pokračovanie porušenia v období od 18. mája do 31. decembra 2000.

203 Komisia spochybňuje tvrdenia žalobkyne.

Posúdenie Všeobecným súdom

204 Podľa článku 27 ods. 2 nariadenia č. 1/2003:

„Právo príslušných strán na obhajobu sa v konaniach plne rešpektuje. Majú právo na prístup k dokumentácii Komisie, s výhradou oprávnených záujmov podnikov pri ochrane ich obchodného tajomstva. …“

205 Podľa ustálenej judikatúry právo na prístup k spisu, ktoré vyplýva zo zásady rešpektovania práva na obhajobu, znamená, že Komisia musí dotknutému podniku umožniť preskúmať všetky dokumenty uvedené vo vyšetrovacom spise, ktoré môžu byť relevantné pre jeho obhajobu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 2. októbra 2003, Corus UK/Komisia, C‑199/99 P, Zb. s. I‑11177, body 125 až 128, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. júna 1995, Solvay/Komisia, T‑30/91, Zb. s. II‑1775, bod 81).

206 Ide o písomnosti svedčiace tak v prospech, ako aj v neprospech dotknutého podniku, s výnimkou obchodných tajomstiev iných podnikov, interných dokumentov Komisie a iných dôverných informácií (rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný v bode 97 vyššie, bod 68).

207 Pokiaľ ide o listiny v neprospech dotknutého podniku, neoznámenie dokumentu je porušením práva na obhajobu iba v prípade, ak dotknutý podnik preukáže po prvé, že Komisia vychádzala z tohto dokumentu na podporu svojej výhrady týkajúcej sa existencie porušenia, a po druhé, že túto výhradu možno preukázať len odkazom na tento dokument. Prináleží teda dotknutému podniku, aby preukázal, že výsledok, ku ktorému Komisia vo svojom rozhodnutí dospela, by bol odlišný, ak by sa tento neoznámený dokument musel vylúčiť ako dôkazný prostriedok (rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný v bode 97 vyššie, body 71 až 73).

208 Naproti tomu, pokiaľ ide o neoznámenie dokumentu v jeho prospech, dotknutý podnik musí len preukázať, že toto nesprístupnenie mohlo na jeho úkor ovplyvniť priebeh konania a obsah rozhodnutia Komisie. Stačí, ak podnik preukáže, že mohol uvedené dokumenty, ktoré boli v jeho prospech, použiť na svoju obhajobu (rozsudok Súdneho dvora z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, Zb. s. I‑8375, bod 318, a rozsudok Hercules Chemicals/Komisia, už citovaný v bode 85 vyššie, bod 81), najmä tým, že preukáže, že by mohol uviesť skutočnosti, ktoré sa nezhodovali so závermi, ku ktorým Komisia dospela v štádiu oznámenia výhrad, a teda mohol akokoľvek ovplyvniť závery uvedené v rozhodnutí (rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný v bode 97 vyššie, bod 75).

209 V rámci tohto žalobného dôvodu žalobkyňa tvrdí, že nemala prístup jednak k časti dokumentov v spise Komisie, ktoré predložila Degussa, a jednak k odpovediam na oznámenie o výhradách predloženým ostatnými dotknutými podnikmi.

– O prístupe k dokumentom spoločnosti Degussa

210 Zo spisu vyplýva, že počas správneho konania žalobkyňa požiadala o prístup k správam oddelenia odbytu spoločnosti Degussa týkajúcim sa obdobia porušenia.

211 Komisia poskytla úplný prístup k dokumentom týkajúcim sa rokov 1996 až 1999, avšak sprístupnila len výňatky z dokumentov týkajúcich sa rokov 2000 a 2001, ktoré sa na základe žiadosti spoločnosti Degussa považovali za dôverné.

212 V rámci tohto žalobného dôvodu žalobkyňa vytýka odmietnutie prístupu k úplnej verzii dokumentov týkajúcich sa roka 2000, pričom namieta jednak porušenie článku 27 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 a jednak porušenie svojho práva na obhajobu.

213 Je potrebné pripomenúť, že právo na prístup k spisu stanovené v článku 27 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 patrí k procesným zárukám, ktoré slúžia na ochranu práva na obhajobu a osobitne na zabezpečenie účinného výkonu práva byť vypočutý.

214 Prístup k spisu teda nie je sám o sebe cieľom, ale slúži na ochranu práva na obhajobu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2000, Cimenteries CBR a i./Komisia, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Zb. s. II‑491, bod 156).

215 Z toho vyplýva, že žalobkyňa môže s poukazom na odmietnutie úplného prístupu k predmetným dokumentom namietať porušenie článku 27 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 iba v rozsahu, v akom tieto dokumenty mohli byť relevantné pre jej obhajobu, čo musí preukázať.

216 V tejto súvislosti žalobkyňa tvrdí, že predmetné dokumenty mohli obsahovať nepriame dôkazy o konkurenčnej povahe trhu s PV v priebehu druhého polroka 2000, ktoré mohli predstavovať dôkazy v jej prospech, pokiaľ ide o pokračovanie porušenia počas tohto obdobia. Žalobkyňa uvádza, že už sprístupnené výňatky z týchto dokumentov svedčia o tom, že trh s PV bol v roku 2000 konkurenčný, keďže výrobné náklady sa zvýšili a ceny zostali nezmenené.

217 Ako však bolo uvedené v bode 188 vyššie, vzhľadom na to, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala, že na stretnutí v Turku existovala všeobecná zhoda, pokiaľ ide o zachovanie úrovní cien v priebehu druhého polroka 2000, bola oprávnená konštatovať, že účinky kartelu pretrvávali až do konca tohto obdobia, bez toho, aby bola povinná zohľadniť prípadné nepriame dôkazy o tom, že ciele uvedenej zhody nebolo možné dosiahnuť.

218 Preto nepriame dôkazy týkajúce sa situácie na trhu v priebehu druhého polroka 2000 a najmä úrovní cien uplatňovaných dotknutými podnikmi nemohli nijako ovplyvniť konštatovanie Komisie týkajúce sa pokračovania porušenia až do konca roka 2000. Tieto nepriame dôkazy teda nemôžu predstavovať dôkazy v prospech dotknutého podniku, pokiaľ ide o pokračovanie kartelu počas tohto obdobia.

219 Vzhľadom na to, že žalobkyňa nepreukázala, že na svoju obhajobu by mohla uviesť skutočnosti založené na predmetných dokumentoch, sa teda táto výhrada musí zamietnuť bez toho, aby bolo potrebné skúmať argumentáciu žalobkyne založenú na údajnom nesprávnom posúdení dôvernej povahy týchto dokumentov zo strany Komisie.

– O prístupe k odpovediam ostatných dotknutých podnikov na oznámenie o výhradách

220 Zo spisu vyplýva, že počas správneho konania Komisia zamietla žiadosť žalobkyne o sprístupnenie nedôverných verzií odpovedí na oznámenie o výhradách, ktoré predložili ostatné podniky, ktorým bolo toto oznámenie určené.

221 Žalobkyňa tvrdí, že týmto odmietnutím prístupu bolo porušené jej právo na obhajobu, keďže predmetné odpovede mohli obsahovať dôkazy v jej prospech.

222 Je potrebné pripomenúť, že oznámenie o výhradách je aktom, ktorým sa má vymedziť predmet konania začatého proti podniku a zabezpečiť účinný výkon práva na obhajobu (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. októbra 2008, Schunk a Schunk Kohlenstoff-Technik/Komisia, T‑69/04, Zb. s. II‑2567, bod 80 a tam citovanú judikatúru).

223 Z tohto hľadiska podnikom, ktorým je určené oznámenie o výhradách, prináležia na základe zásady rešpektovania práva na obhajobu procesné záruky, medzi ktoré patrí právo na prístup k dokumentom založeným v sp