NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

EVGENI TANČEV

prednesené 6. decembra 2017 ( 1 )

Vec C‑472/16

Jorge Luís Colino Sigüenza

proti

Ayuntamiento de Valladolid

IN‑PULSO MUSICAL Sociedad Cooperativa

Administrador Concursal de Músicos y Escuela S.L.

Músicos y Escuela S.L.

FOGASA

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Vyšší súd Kastília‑León, Španielsko)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Prevod podniku – Zákaz prepúšťania z dôvodu prevodu – Prepúšťanie z hospodárskych dôvodov – Smernica 2001/23/ES – Uplynutie koncesie na prevádzkovanie hudobnej školy – Strata zmluvy na poskytovanie služieb v prospech konkurenta – Hospodársky subjekt – Hospodársky subjekt, ktorý si ponecháva svoju identitu – Hromadné prepúšťanie – Právo na účinný prostriedok nápravy – Článok 47 Charty základných práv EÚ“

1. Predmetom tohto konania je návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý Súdnemu dvoru predložil Sala de lo Social del Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León in Valladolid (senát pre sociálne veci Vyššieho súdu Kastília‑León vo Valladolide, ďalej len „Vyšší súd“) vo veci žiadosti učiteľa hudby, ktorý bol v minulosti zamestnaný v spoločnosti, ktorá prevádzkovala hudobnú školu, o opätovné prijatie do pracovného pomeru. Odvolateľ v konaní vo veci samej bol prepustený krátko predtým, ako mestská rada poverila prevádzkovaním školy inú spoločnosť.

2. V nadväznosti na celý rad skorších rozhodnutí Súdneho dvora vyvstáva v prejednávanej veci opäť otázka, za akých okolností je potrebné stratu zmluvy na poskytovanie služieb v prospech konkurenta považovať za prevod hospodárskeho subjektu v zmysle smernice Rady 2001/23/ES z 12. marca 2001 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo časti podnikov alebo závodov (ďalej len „smernica“), pričom je nový dodávateľ nútený prevziať zamestnancov pôvodného dodávateľa. Konkrétne okolnosti prejednávanej veci sú tieto: koncesia, ktorej platnosť uplynula skôr, ako konkurent prevzal predmetnú činnosť, pred obnovením činnosti školy zo strany konkurenta uplynula doba piatich mesiacov, nový prevádzkovateľ neprevzal žiadneho zo zamestnancov pôvodného zamestnávateľa odvolateľa.

3. Súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, poukazuje tiež na procesný problém: keď prvá spoločnosť, ktorá prevádzkovala hudobnú školu, prepustila všetkých svojich zamestnancov, došlo k hromadnému prepúšťaniu, v priebehu ktorého zástupcovia zamestnancov neúspešne napadli rozhodnutie zamestnávateľa. Predmetom otázky Tribunal Superior (Vyšší súd) je, či by bolo v rozpore s článkom 47 Charty základných práv Európskej Únie (ďalej len „Charta“), pokiaľ by bol jednotlivý zamestnanec viazaný rozsudkom vydaným v takom kolektívnom konaní, na ktorom sa nemohol zúčastniť, a hájiť tak svoje práva podľa smernice.

I. Právny rámec

A. Právo Únie

4. Prvý a druhý odsek článku 47 Charty stanovujú nasledujúce: „Každý, koho práva a slobody zaručené právom Únie sú porušené, má za podmienok ustanovených v tomto článku právo na účinný prostriedok nápravy pred súdom. Každý má právo na to, aby jeho záležitosť bola spravodlivo, verejne a v primeranej lehote prejednaná nezávislým a nestranným súdom zriadeným zákonom. Každý musí mať možnosť poradiť sa, obhajovať sa a nechať sa zastupovať.“

5. Článok 1 písm. a) a b) smernice stanovuje: „a) Táto smernica sa vzťahuje na každý prevod podnikov, závodov alebo časť podniku alebo závodu na iného zamestnávateľa v dôsledku právneho prevodu alebo zlúčenia. b) Podľa písmena a) a nasledujúcich ustanovení tohto článku prevod v zmysle tejto smernice je, keď ide o prevod hospodárskeho subjektu, ktorý si ponecháva svoju identitu v zmysle organizovaného zoskupenia zdrojov, ktorého cieľom je vykonávať hospodársku činnosť, bez ohľadu na to, či je táto činnosť hlavná alebo doplnková.“

6. Prvý pododsek článku 3 ods. 1 smernice stanovuje: „Práva a povinnosti prevádzateľa vyplývajúce z pracovnej zmluvy alebo z pracovno‑právneho vzťahu, ktorý existoval ku dňu prevodu, sa z dôvodu tohto prevodu prevedú na nadobúdateľa.“

7. Prvý pododsek článku 4 ods. 1 smernice stanovuje: „Prevod podniku, závodu alebo časti podniku alebo závodu nemôže byť automaticky dôvodom na prepúšťanie z práce zo strany prevádzateľa alebo nadobúdateľa. Toto ustanovenie však nebráni prepúšťaniu, ku ktorému môže dôjsť z hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov zahŕňajúcich zmeny týkajúce sa pracovníkov.“

B. Vnútroštátne právo

8. Článok 124 Ley reguladora de la Jurisdicción Social (zákon o organizácii pracovných súdov; ďalej len „LJS“) stanovuje v ods. 1 a 13: „1. Rozhodnutie zamestnávateľa môžu zákonní zástupcovia zamestnancov napadnúť postupom stanoveným v nasledujúcich odsekoch. … 13. Ak je predmetom konania individuálne napadnutie ukončenia pracovného pomeru na Juzgado de lo Social (pracovný súd, Španielsko), použijú sa články 120 až 123 tohto zákona, s nasledovnými odchýlkami: … b) Pokiaľ zástupcovia zamestnancov podajú podľa predchádzajúcich bodov žalobu proti rozhodnutiu zamestnávateľa po začatí individuálneho konania, toto konanie sa preruší do rozhodnutia o žalobe podanej zástupcami zamestnancov, ktoré, hneď ako je právoplatne rozhodnuté, predstavuje prekážku rozhodnutej veci vo vzťahu k individuálnym konaniam v zmysle článku 160 ods. 5 tohto zákona.“

9. Článok 160 ods. 5 LJS stanovuje: „Právoplatný rozsudok predstavuje prekážku rozhodnutej veci v prebiehajúcich individuálnych konaniach alebo konaniach, ktoré môžu byť začaté, ktoré majú rovnaký predmet alebo s týmto rozsudkom priamo súvisia, či už v rámci pracovnoprávneho alebo správneho súdnictva. Tieto konania sa po dobu kolektívneho konania prerušujú. Prerušenie sa nariadi aj v prípade, ak bol vydaný prvostupňový rozsudok a prebieha konanie o odvolaní alebo o mimoriadnom opravnom prostriedku, pričom príslušný súd je viazaný právoplatným rozsudkom vydaným v kolektívnom konaní, a to aj vtedy, pokiaľ v odvolacom konaní, ktorého cieľom je zabezpečiť jednotnosť judikatúry, nebola uplatnená kontradiktórna povaha tohto právoplatného rozsudku.“

II. Skutkový stav konania vo veci samej a prejudiciálna otázka

10. Jorge Luís Colino Sigüenza (ďalej len „odvolateľ“) pracoval ako učiteľ hudby v mestskej hudobnej škole vo Valladolide (ďalej len „škola“) od 11. novembra 1996.

11. Škola bola pôvodne prevádzkovaná Ayuntamiento de Valladolid (mesto Valladolid, ďalej len „Ayuntamiento“).

12. V roku 1997 ukončil Ayuntamiento priame riadenie školy a zorganizoval výberové konanie na jej prevádzkovateľa. Na základe uvedeného výberového konania bola predmetná zákazka zadaná spoločnosti Músicos y Escuela, S.L. (ďalej len „Músicos“), ktorá bola založená 7. júla 1997 s výškou základného imania 500000 ESP (približne 3000 eur) a s predmetom činnosti výučba hudby, usporiadanie vystúpení a predaj hudobných nástrojov; v skutočnosti však bolo jediným účelom spoločnosti zúčastniť sa na výberových konaniach vyhlasovaných Ayuntamiento. ( 2 ) Spoločnosť Músicos prevzala vybavenie, priestory a prostriedky na poskytovanie predmetných služieb, prevzala niektorých zamestnancov Ayuntamiento, vrátane odvolateľa a prevádzkovala činnosť hudobnej školy ako mestská hudobná škola, ktorá bola aj naďalej považovaná za službu poskytovanú miestnym občanom Ayuntamiento.

13. V ďalších rokoch mestská rada, konajúca v mene Ayuntamiento, organizovala výberové konania pravidelne, a to v septembri 2000, v septembri 2004, v júli 2008 a v septembri 2012. ( 3 ) Vo všetkých týchto výberových konaniach uspela spoločnosť Músicos. ( 4 ) Posledná zákazka, ktorá jej bola takto zadaná, sa týkala obdobia do 31. augusta 2013, s možnosťou výslovného predĺženia na ďalší školský rok.

14. Z dôvodu výrazného poklesu počtu žiakov na začiatku školského roka 2012/13 ( 5 ) sa prejavil rozdiel medzi výškou školného, ktoré zaplatili žiaci školy, a cenou za službu, ktorá bola dohodnutá medzi Ayuntamiento a spoločnosťou Músicos. V decembri 2012 požiadala spoločnosť Músicos o náhradu uvedeného rozdielu vo výške viac ako 100000 eur, ( 6 ) mestská rada však jej žiadosť zamietla.

15. Za týchto okolností spoločnosť Músicos vyzvala 19. februára 2013 Ayuntamiento k ukončeniu zmluvy z dôvodu nesplnenia povinností zo strany Ayuntamiento a tiež k náhrade vzniknutej škody. Mestská rada uvedené nároky odmietla a poukázala naopak na to, že protistrana neplnila zmluvu, vyzvala ju, aby pokračovala v poskytovaní dohodnutých služieb až do konca školského roka 2012/2013, a odmietla taktiež vrátiť spoločnosti Músicos kauciu vo výške 15000 eur, ktorú zložila za možnosť používať zariadenie a priestory.

16. V reakcii na hospodársku situáciu, ktorá vznikla v dôsledku sporu s mestskou radou, spoločnosť Músicos začala 4. marca 2013 hromadné prepúšťanie. Po tom, čo povinné rokovania a konzultácie neviedli k dohode so zástupcami zamestnancov, spoločnosť Músicos 27. marca 2013 rozhodla o prepustení všetkých zamestnancov. Dňa 31. marca 2013 ukončila spoločnosť Músicos činnosť a 1. apríla 2013 vrátila priestory, nástroje a prostriedky poskytnuté škole mestskou radou. Dňa 4. apríla 2013 odovzdala vyššie uvedená spoločnosť všetkým zamestnancom, vrátane odvolateľa, písomnú výpoveď s účinnosťou k 8. aprílu 2013. Spoločnosť Músicos tak prepustila dvadsaťšesť zamestnancov, konkrétne dvadsaťtri učiteľov a troch administratívnych pracovníkov. ( 7 )

17. Zástupcovia zamestnancov (volení zástupcovia zamestnancov spoločnosti) napadli rozhodnutie spoločnosti Músicos o hromadnom prepúšťaní na Tribunal Superior (Vyšší súd), ktorý nariadil ústne pojednávanie na 22. mája 2013. Dňa 19. júna 2013 bola žaloba zamietnutá. Tribunal Superior (Vyšší súd) rozhodol okrem iného, že Ayuntamiento nemal povinnosť zachovať prevádzku školy a že spoločnosť Músicos jednala v priebehu konzultácií v dobrej viere a s cieľom dosiahnuť dohodu v rámci obmedzení vyplývajúcich z jej hospodárskej situácie. V rozsudku boli potvrdené hospodárske dôvody na prepúšťanie, na ktoré poukazovala spoločnosť Músicos, a to s prihliadnutím na znížené príjmy, ktoré boli spôsobené nižším počtom zapísaných žiakov, čo nebolo zo strany Ayuntamiento ekonomicky kompenzované, a čo teda viedlo k hospodárskej nerovnováhe, ktorá sa stala dôvodom k uzavretiu tohto zariadenia a k ukončeniu jeho činnosti. Dňa 17. novembra 2014 bol zamietnutý mimoriadny opravný prostriedok, ktorým zástupcovia zamestnancov napadli predmetný rozsudok na Tribunal Supremo (Najvyšší súd).

18. Medzitým, 30. júla 2013, sa rozhodlo, že spoločnosť Músicos sa nachádza v úpadku a po skončení likvidácie bola táto spoločnosť uznesením Juzgado de lo Mercantil (obchodný súd) v septembri 2013 zrušená.

19. V auguste 2013 rozhodla mestská rada, konajúca v mene Ayuntamiento, o ukončení zmluvy so spoločnosťou Músicos na základe toho, že táto spoločnosť 1. apríla 2013 predčasne ukončila prevádzkovanie školy. Mestská rada si taktiež ponechala kauciu, ktorú spoločnosť zložila, a uplatnila si nárok na náhradu škody spôsobenej neplnením zmluvy.

20. Mestská rada následne vypísala nové výberové konanie na prevádzkovanie školy. Posudzovala sedem záujemcov, z ktorých štyria boli vyzvaní, s odkazom na celý rad kritérií, aby predložili údaje o sebe a o službách, ktoré môžu ponúknuť. Nakoniec bola zákazka na prevádzkovanie školy v školskom roku 2013/2014 zadaná spoločnosti In‑pulso Musical Sociedad Cooperativa (ďalej len„In‑pulso“), ktorá bola založená 19. júla 2013, pričom jej jediným účelom bolo poskytovanie požadovanej služby. ( 8 ) Mestská rada dala spoločnosti In‑pulso do užívania priestory, nástroje a prostriedky k prevádzkovaniu školy, ktorá v septembri 2013 obnovila svoju činnosť s úplne novým personálom. ( 9 ) V júni 2014 uspela spoločnosť In‑pulso aj v ďalšom výberovom konaní na prevádzkovanie školy v školských rokoch 2014/2015 a 2015/2016.

21. Pokiaľ ide o spor medzi mestskou radou a spoločnosťou Músicos s ohľadom na ukončenie zmluvy, Sala de lo Contencioso‑Administrativo de Valladolid del Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (správny senát Vyššieho súdu Kastília‑León vo Valladolide, Španielsko) rozhodol v uvedenom spore rozsudkami z októbra 2014 a apríla 2015, ktoré už nadobudli právoplatnosť. Tento súd rozhodol, že mestská rada nesprávne vyložila predmetnú zmluvu o poskytovaní služieb a nedodržala podmienky, ktoré v nej boli dohodnuté v tom zmysle, že zmluva stanovovala zaručený príjem bez ohľadu na počet zapísaných žiakov. Tribunal Superior (Vyšší súd) následne rozhodol v prospech spoločnosti Músicos, zmluvu zrušil, odmietol finančné nároky Ayuntamiento a priznal spoločnosti Músicos nárok na vrátenie zloženej kaucie. Nárok spoločnosti Músicos na náhradu škody bol však zamietnutý z dôvodu, že nesplnila svoje povinnosti, keď jednostranne ukončila poskytovanie služieb bez toho, aby čakala na rozhodnutie súdu.

22. Po obnovení činnosti školy spoločnosťou In‑pulso napadol odvolateľ rovnako ako niekoľko jeho bývalých kolegov a kolegýň svoje prepustenie individuálnymi žalobami smerujúcimi proti spoločnosti Músicos, Ayuntamiento a spoločnosti In‑pulso. Keď vyššie uvedený rozsudok v kolektívnom konaní nadobudol právoplatnosť, pokračovalo sa v jednotlivých konaniach pred Juzgados de lo Social (pracovné súdy). Tieto individuálne žaloby však boli zamietnuté.

23. Vo svojom zamietavom rozhodnutí o návrhoch odvolateľa z 30. septembra 2015 Juzgado de lo Social No 4 de Valladolid (pracovný súd č. 4 Valladolid, Španielsko) uviedol, že je viazaný rozsudkom Tribunal Superior (Vyšší súd) z 19. júna 2013, ktorým Tribunal Superior (Vyšší súd) zamietol kolektívnu žalobu podanú zástupcami zamestnancov a ktorý potvrdil Tribunal Supremo (Najvyšší súd). Vo svojom rozsudku Juzgado de lo Social (pracovný súd) odkázal na článok 124 ods. 13 písm. b) LJS a uviedol, že hromadné prepúšťanie bolo vzhľadom na účinok prekážky rozhodnutej veci dostatočne odôvodnené a taktiež bolo správne realizované, a spoločnosť Músicos bola teda oprávnená odvolateľa prepustiť. Konštatoval ďalej, že nedošlo k prevodu podniku, keďže k obnoveniu činnosti došlo až 5 mesiacov po prepustení.

24. Odvolateľ podal proti vyššie uvedenému rozsudku odvolanie na vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.

25. Napadol ním uplatnenie prekážky rozhodnutej veci, pokiaľ ide o následné udalosti, ktoré nemohol súd rozhodujúci v žalobe o hromadnom prepúšťaní vziať do úvahy, pretože k nim došlo neskôr, keď sa obnovila činnosť školy spoločnosťou In‑pulso v septembri 2013, a tiež keď boli vydané rozsudky v prospech spoločnosti Músicos v októbri 2014 a v apríli 2015, ktorými bola pre Ayuntamiento uložená povinnosť uhradiť rozdiel medzi zaplateným školným a čiastkou dohodnutou v zmluve o poskytovaní služieb. Odvolateľ argumentuje tiež tým, že prekážka rozhodnutej veci sa naňho nevzťahuje, pretože nebol účastníkom kolektívneho konania, v ktorom bol predmetný rozsudok vydaný.

26. Na základe vyššie uvedených súvislostí predkladá Tribunal Superior (Vyšší súd) Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Je potrebné sa domnievať, že došlo k prevodu v zmysle smernice 2001/23/ES v prípade, že držiteľ koncesie na prevádzkovanie miestnej hudobnej školy, ktorému miestna správa poskytuje všetky hmotné prostriedky (priestory, nástroje, učebne, zariadenie) a ktorý zamestnáva svojich vlastných zamestnancov a poskytuje svoje služby počas školského roka, ukončí činnosť 1. apríla 2013, teda dva mesiace pred ukončením školského roka, pričom vráti všetky hmotné prostriedky miestnej správe, ktorá činnosť neprevezme na účely ukončenia školského roka 2012/2013, ale zadá novú zákazku novému dodávateľovi, ktorý prevezme túto činnosť až v septembri 2013, na začiatku nového školského roka 2013/2014, pričom miestna správa poskytne na tento účel novému dodávateľovi nevyhnutné hmotné prostriedky (priestory, nástroje, učebne, zariadenie), ktoré mal predtým k dispozícii predchádzajúci dodávateľ? 2. Je v prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku potrebné v zmysle článku 4 ods. 1 smernice 2001/23/ES domnievať sa, že za vyššie uvedených okolností, keď nesplnenie povinností zo strany zadávateľa (miestnej správy) vedie k tomu, že prvý dodávateľ je nútený ukončiť svoju činnosť a prepustiť všetkých svojich zamestnancov, hneď potom spomínaný zadávateľ prevedie hmotné prostriedky na druhého dodávateľa, ktorý pokračuje v tej istej činnosti, došlo k prepusteniu zamestnancov prvého dodávateľa z ‚hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov zahŕňajúcich zmeny týkajúce sa pracovníkov‘ alebo bol dôvodom k prepusteniu ‚prevod podniku, závodu alebo časti podniku alebo závodu‘, čo citovaný článok zakazuje? 3. Ak z odpovede na predchádzajúcu otázku vyplynie, že dôvodom prepustenia bol prevod, čo je teda v rozpore so smernicou 2001/23/ES, má sa článok 47 Charty základných práv Európskej únie vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby vnútroštátna právna úprava zakazovala súdom rozhodovať o vecnej stránke tvrdení zamestnanca, ktorý v rámci individuálneho konania samostatnou žalobou spochybňuje svoje prepustenie, ku ktorému došlo v rámci hromadného prepúšťania, s cieľom brániť práva, ktoré mu vyplývajú zo smernice 2001/23/ES… a smernice Rady 98/59/ES z 20. júla 1998 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa hromadného prepúšťania, a to vzhľadom na to, že bol už vydaný právoplatný rozsudok o hromadnom prepúšťaní v kolektívnom konaní, ktorého účastníkom daný zamestnanec nemohol byť, aj keď odbory zastúpené v podniku a zákonní kolektívni zástupcovia zamestnancov boli alebo mohli byť účastníkmi konania?“

27. Písomné vyjadrenia predložili Súdnemu dvoru spoločnosť In‑pulso, Španielske kráľovstvo a Európska komisia. Súdny dvor položil písomné otázky, na ktoré odvolateľ, spoločnosť In‑pulso, španielska vláda a Komisia písomne odpovedali. Na pojednávaní 27. septembra 2017 predniesli ústne vyjadrenia zástupcovia Španielskeho kráľovstva a Komisie.

III. Posúdenie

A. Prehľad

28. Zdá sa, že v čase, keď škola obnovila činnosť, spoločnosť Músicos ako hospodársky subjekt už neexistovala a v danom čase teda neexistoval žiadny subjekt, ktorý by mohol byť prevedený na spoločnosť In‑pulso. Aj za predpokladu, že by pôvodný subjekt bolo stále možné považovať za existujúci, zdá sa každopádne, že väčšina faktorov, ktoré poukazujú na to, či je pôvodný a nový subjekt totožný, hovorí v tejto veci proti existencii „prevodu“ v zmysle smernice. V tomto stanovisku prednesiem svoj výklad jednotlivých dôležitých ukazovateľov v prejednávanej veci, konečné posúdenie relevantných faktorov je však potrebné ponechať vnútroštátnemu súdu.

29. Druhú otázku, či príčinou prepustenia odvolateľa bol prevod podniku, je potrebné zodpovedať len za predpokladu, že Súdny dvor odpovie na prvú otázku kladne alebo aspoň pripustí kladnú odpoveď zo strany vnútroštátneho súdu. Mám za to, že aj v takom prípade je potrebné na druhú otázku odpovedať záporne.

30. Odpoveď na tretiu otázku je požadovaná len v prípade kladnej odpovede na obidve predchádzajúce otázky. Aj treťou otázkou sa však budem zaoberať pre prípad, že by Súdny dvor neprijal moje návrhy k prvým dvom otázkam. Pri podrobnejšom preskúmaní španielskych vnútroštátnych noriem upravujúcich prekážku rozhodnutej veci v súvislosti s hromadným prepúšťaním, ako ju opísali zúčastnené strany, sa javí, že možnosť odvolateľa brániť svoje práva vychádzajúce zo smernice nie je v skutočnosti obmedzená a jeho právo na účinný prostriedok nápravy podľa článku 47 Charty nie je podľa môjho názoru porušené.

B. O prvej otázke

31. V prvej otázke sa vnútroštátny súd pýta, či situácia v tejto veci spadá do pôsobnosti smernice. Španielska vláda a spoločnosť In‑pulso tvrdia, že na prvú otázku treba odpovedať záporne a argumentujú tým, že v tejto veci nedošlo k prevodu, zatiaľ čo Komisia zastáva opačný názor.

32. Na účely analýzy pojmu „prevod“ v zmysle smernice budem musieť najprv určiť význam pojmu „hospodársky subjekt“ a potom posúdim konkrétne faktory vymedzené v judikatúre Súdneho dvora, ktoré charakterizujú taký subjekt, aby som nakoniec určil, či si subjekt po tom, čo spoločnosť In‑pulso znovu začala činnosť, „ponechal svoju identitu“.

1. „Prevod“

33. Podľa článku 1 ods. 1 písm. a) sa smernica „vzťahuje na každý prevod podnikov, závodov alebo časť podniku alebo závodu na iného zamestnávateľa v dôsledku právneho prevodu alebo zlúčenia“.

34. Prevod bude spadať do pôsobnosti smernice pri splnení týchto troch podmienok: 1. prevod musí viesť k zmene zamestnávateľa, 2. musí sa týkať podniku, závodu alebo časti závodu a 3. musí byť dôsledkom zmluvy. ( 10 )

35. V prejednávanej veci je prvá podmienka evidentne splnená: existujú dvaja zamestnávatelia, a to konkrétne spoločnosti Músicos a In‑pulso.

36. Ani tretia podmienka nepredstavuje problém: prípadná zmena zamestnávateľa vychádza zo zmluvného vzťahu, a konkrétne zo skutočnosti, že Ayuntamiento na základe výberového konania uzavrel novú zmluvu o poskytovaní služieb s iným dodávateľom, a to po skončení zmluvy s predchádzajúcim dodávateľom. Podľa ustálenej judikatúry nemusí byť príslušná zmluva uzavretá priamo medzi oboma zamestnávateľmi. Situácia v prejednávanej veci, keď mestská rada zadala zákazku inému dodávateľovi služieb, než bol pôvodný, teda podlieha smernici. ( 11 )

37. Navyše prvky verejného práva v prejednávanej veci nebránia aplikácii smernice. ( 12 ) Zapojenie Ayuntamiento a mestskej rady ako verejnoprávnej inštitúcie a orgánu verejnej správy do prevodu a taktiež verejnoprávna povaha zmlúv, na základe ktorých bola predmetná služba poskytovaná, teda nepredstavujú prekážku pre zistenie existencie prevodu.

38. Jediná podmienka, ktorá je v tejto veci sporná, je druhá z uvedených podmienok, a to požiadavka existencie prevodu „podniku alebo závodu alebo časti podniku alebo závodu“.

39. Súdny dvor už niekoľkokrát rozhodol, že samotný prevod činnosti nepredstavuje prevod podľa smernice: strata zákazky na služby v prospech konkurenta nemôže sama osebe predstavovať prevod v zmysle smernice. ( 13 )

40. Predmetom prevodu musí byť podnik v jeho konkrétnej forme a podstate.

41. V článku 1 ods. 1 písm. b) smernica upresňuje, že je potrebný „prevod hospodárskeho subjektu, ktorý si ponecháva svoju identitu v zmysle organizovaného zoskupenia zdrojov, ktorého cieľom je vykonávať hospodársku činnosť“.

2. „Hospodársky subjekt“

a) Vymedzenie pojmu

42. Znenie článku 1 ods. 1 písm. b) smernice je kodifikáciou skoršej judikatúry, ktorá obsahovala viac explicitný popis a podľa ktorej sa „pojmom subjekt rozumie organizované zoskupenie osôb a majetku umožňujúce výkon hospodárskej činnosti, ktorá sleduje konkrétny cieľ“. ( 14 )

b) Činnosť

43. Východiskom uvedenej definície je zjavne konkrétna činnosť vykonávaná daným subjektom. ( 15 ) Tento pozostáva z konkrétnych osôb a majetku, ktoré sú organizované na účely výkonu nejakej hospodárskej činnosti.

44. Pre určenie, či osoby a majetok zoskupené v rámci spoločnosti Músicos predstavovali subjekt v zmysle smernice, ktorý mohol alebo nemohol byť predmetom prevodu, je teda nevyhnutné definovať danú činnosť.

45. Podľa zakladateľskej listiny spoločnosti Músicos predmetom jej činnosti bolo prevádzkovanie školy vo forme výučby hudby, organizácie vystúpení a predaja hudobných nástrojov; v podstate jediným účelom spoločnosti bolo zúčastniť sa na výberových konaniach vyhlásených Ayuntamiento. ( 16 )

c) Organizácia

46. Uvedená činnosť bola organizovaná formou založenia spoločnosti s veľmi nízkym základným imaním vo výške približne 3000 eur, teda spoločnosti, ktorá mohla so svojimi 26 zamestnancami fungovať len preto, že na základe zmluvy s Ayuntamiento, nieslo Ayuntamiento celé hospodárske riziko spoločnosti. ( 17 ) Vzhľadom na to, že spoločnosť Músicos bola úplne závislá na zákazkách pravidelne zadávaných mestskou radou na dobu určitú, musela tiež zodpovedajúcim spôsobom organizovať svoju činnosť.

47. Vždy, keď spoločnosti skončila zmluva s Ayuntamiento, nevyhnutne skončila aj jej činnosť. Výberové konania boli totiž vypisované pravidelne (1997, 2000, 2004, 2008, 2012, 2013) a existovalo teda nebezpečenstvo straty zákazky v prospech iného súťažiteľa. Potreba zvíťaziť vo výberovom konaní predstavovala „kvázi‑genetickú“ organizačnú črtu spoločnosti Músicos, ktorá bola zakotvená v jej zakladateľskej listine, a spoločnosť tak, na rozdiel od stabilnejších podnikov, nevyhľadávala iných klientov. ( 18 )

48. Ak je organizácia danej činnosti tým, čo spája hmotné, nehmotné a osobné prvky tvoriace subjekt, taký subjekt sa rozpadne, keď dôjde k zhmotneniu predvídateľného a inherentného rizika nezískania zákazky. Celá štruktúra príslušného subjektu bola závislá na spolupráci s mestskou radou, ktorá poskytovala všetok hmotný majetok a tiež finančné prostriedky v prípade, že počet žiakov bude nižší ako očakávaný, pričom táto spolupráca trvala len počas trvania poslednej verejnej zákazky, spravidla štyri roky, ale v rozhodnej dobe iba jeden rok.

49. Vzhľadom na to, že posledná zmluva skončila spoločnosti Músicos 31. augusta 2013, k tomuto dátumu zanikol zároveň aj subjekt v zmysle smernice, a to bez ohľadu na následné hospodárske ťažkosti, úpadok a zrušenie spoločnosti alebo fyzické vrátenie priestorov a hudobných nástrojov, ku ktorému došlo už 31. marca 2013.

d) Trvalosť

50. Súdny dvor sa už v minulosti zaoberal vecami s podobnými organizačnými zvláštnosťami.

51. Najvýznamnejším rozsudkom, v ktorom Súdny dvor rozhodol, že v prípade podniku, ktorého činnosť je obmedzená na konkrétny projekt, nemôžu nastať účinky prevodu, ak je tento projekt ukončený, ale dotknutý subjekt je založený na dlhšie obdobie, je rozsudok Rygaard. ( 19 ) V tomto prípade dotknutý subjekt pozostával z dvoch učňov a jedného zamestnanca, a tiež z materiálov vyčlenených na účely vykonania diela, ktorým bola výstavba objektu jedálne. ( 20 ) Daný subjekt bol vytvorený na účely dokončenia dohodnutých stavebných prác, ktoré začali iní dodávatelia, ktorí zanechali materiál na stavbe. ( 21 ) Všetky prvky daného subjektu patrili inému dodávateľovi a boli prevedené na účely vykonania diela.

52. Súdny dvor odkázal na skoršiu judikatúru a uviedol, že prevod spadá do pôsobnosti smernice len vtedy, ak je jeho predmetom stabilný hospodársky subjekt, ktorý nie je obmedzený na vykonanie konkrétnej zmluvy o dielo. ( 22 )

53. To je presne prípad spoločností Músicos a In‑pulso, kde subjekt tvorený na jednej strane dočasným užívaním priestorov a vybavenia školy a na druhej strane službou poskytovanou rôznymi učiteľmi bol obmedzený len na plnenie zmluvy platnej v danom okamihu. Predtým, než došlo k prevodu, bola spoločnosti Músicos zadaná zákazka na dobu jedného roka (od septembra 2012 do augusta 2013) a spoločnosti In‑pulso bola po prevode zadaná zákazka na ešte kratší čas (od septembra 2013 do júna 2014). Žiadny z podnikov podľa svojej zakladateľskej listiny nevyužíval svoj majetok ani svojich zamestnancov na výkon inej činnosti.

54. Podľa môjho názoru na tom nič nemení ani skutočnosť, že na jednotlivé zákazky zadávané mestom možno nazerať ako na rad navzájom súvisiacich zákaziek.

55. Zamestnávateľ a jeho zamestnanci sa nemohli spoliehať na to, že bude s podnikom uzavretá ďalšia zmluva. Po zániku zmluvy nemal už daný podnik naďalej k dispozícii potrebný hmotný a nehmotný majetok – okrem iného, koncesiu prevádzkovať danú školu. Taký subjekt teda vykazoval potrebnú stálosť a stabilitu len po dobu, na ktorú sa vzťahovala v tom čase zmluva. Úplná závislosť od zadania novej zákazky zo strany mestskej rady bránila existencii jednotiaceho konceptu, ktorý by zahŕňal viac ako jednu úlohu. Hoci v roku 2012 sa o danú zákazku zrejme neusiloval žiadny iný konkurent, nemohla mať spoločnosť Músicos garantované, že zákazku skutočne získa. To dokazuje výberové konanie, ktoré sa konalo v roku 2013 a na ktorom sa zúčastnilo sedem uchádzačov, čo dokladá, že výberové konania boli brané vážne a neboli len formalitou.

56. Po ukončení zmluvy sa teda väzby medzi jednotlivými prvkami daného subjektu natoľko uvoľnili, že ho už ďalej nebolo možné považovať za subjekt ako taký. Po zadaní novej zákazky bolo nutné vytvoriť nový subjekt, hoci mohol pozostávať z rovnakých zložiek ako skorší subjekt, vrátane napríklad (novo umožneného) užívania školských priestorov a hudobných nástrojov, rovnako ako vlastných zamestnancov predchádzajúceho podniku.

57. Napokon je potrebné uviesť, že Súdny dvor vo svojej judikatúre týkajúcej sa jednotlivých prvkov, ktoré spolu tvoria subjekt, uvádza, že ich zoskupenie musí byť trvalé. ( 23 )

e) Všeobecná systematika a účel smernice

58. Moje chápanie subjektu v tom zmysle, že môže byť obmedzený v čase, zodpovedá aj celkovej štruktúre a kontextu, ako aj účelu smernice.

59. Na základe všeobecnej systematiky možno argumentovať tým, že smernica vychádza z myšlienky rešpektovania vývoja, ku ktorému došlo pred uskutočnením prevodu, a že osud prevedeného subjektu ani žiadneho jej zamestnanca nemožno vrátiť späť: článok 3 ods. 1 smernice neponecháva priestor pre pochybnosti, že sa prevádzajú iba pracovnoprávne vzťahy „platné ku dňu prevodu“. ( 24 ) Ak teda nie sú chránení tí, ktorí subjekt opustili pred uskutočnením prevodu, potom nemôže byť predmetom prevodu ani subjekt alebo činnosť, ktoré sú koncipované tak, že majú skončiť pred uskutočnením prevodu.

60. Táto myšlienka, že východiskom je situácia subjektu, vrátane pracovnoprávnych vzťahov, pred uskutočnením prevodu, je potvrdená v článku 4 ods. 1 smernice, podľa ktorého treba v rámci smernice rešpektovať prepúšťanie, ku ktorému dôjde z hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov, s ktorými súvisia zmeny stavu zamestnancov, a nič sa na tejto skutočnosti nemení len z dôvodu, že následne dochádza k prevodu. ( 25 )

61. Pokiaľ ide o dôvody prijatia smernice, je potrebné mať na pamäti, že aj napriek jej jasnému zameraniu na zamestnancov a ich ochranu ( 26 ) nie je taká ochrana neobmedzená, ale smernica sleduje jasne definovaný cieľ. Súdny dvor určil, že cieľom uvedenej smernice je zaručiť v čo najväčšom možnom rozsahu pokračovanie pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov bez zmeny s nadobúdateľom, aby bolo zabránené tomu, že dotknutí zamestnanci budú mať menej priaznivé postavenie iba z dôvodu prevodu podniku. ( 27 ) V prejednávanej veci by však potvrdením existencie prevodu v zmysle smernice získali zamestnanci priaznivejšie postavenie, než ktoré mali u svojho vlastného zamestnávateľa, ktorého činnosť skončila podľa jeho vlastného podnikateľského plánu 31. augusta 2013.

62. Smernica navyše nie je ľahostajná k záujmom podnikov. Ako dokladá piate odôvodnenie, je zasadená do kontextu dotvárania vnútorného trhu, z čoho vyplýva, že nemožno úplne ignorovať záujmy podnikov. Je nakoniec v záujme samotných zamestnancov udržať životaschopnosť podniku, pretože len taký podnik bude schopný ponúkať pracovné miesta. ( 28 ) Príkladom úvah tohto druhu v rámci smernice je právo prevádzateľa prepustiť zamestnanca z hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov podľa článku 4 ods. 1 smernice. Ako poznamenal generálny advokát Lenz vo svojich návrhoch vo veci Dethier Équipement, toto oprávnenie zamestnávateľa má nepriamy pozitívny účinok vo forme vyššej ochrany pracovníkov do tej miery, v akej sú tak zabezpečené zostávajúce pracovné miesta. ( 29 )

63. Kedykoľvek je zmena poskytovateľa služieb považovaná za prevod v zmysle smernice, bude tým značne obmedzená zmluvná voľnosť dotknutých podnikov. Nový poskytovateľ služieb musí prevziať pracovníkov pôvodného poskytovateľa a zadávateľ bude mať navyše menšiu možnosť výberu medzi súťažiteľmi, pretože nie každý podnik bude schopný také bremeno uniesť. ( 30 )

64. Ak v prípade, akým je tento, sa verejný orgán ako Ayuntamiento chránil proti tomuto obmedzeniu zadávaním zákaziek na dobu určitú v trvaní jedného, troch či štyroch rokov, a zároveň našiel dodávateľov, ktorí sú ochotní organizovať svoje podnikanie zodpovedajúcim spôsobom a založiť spoločnosť až v čase podania prvej ponuky, vrátane zakotvenia úplnej závislosti od vyhodnotenia ponúk v zakladateľskej listine spoločnosti, sa uplatnenie vyššie uvedeného obmedzenia nezdá ako dôvodné, a to s ohľadom na vyvažovanie rozličných záujmov v smernici. V takýchto prípadoch zamestnanci prvého poskytovateľa služieb nemôžu legitímne očakávať, že ich zamestnanie bude trvať, pretože zamestnávateľ už od začiatku zvolil formu spoločnosti s nízkym základným imaním závislej na ľubovôli jediného zmluvného partnera, ktorý zadáva zákazky na obmedzenú dobu a organizuje pravidelné výberové konania. ( 31 ) V takom prípade by sa javilo prehnané obmedzovať zmluvnú voľnosť takého partnera, ak, ako urobilo Ayuntamiento, tento partner využije svoje právo prejsť k inému poskytovateľovi služieb, keď prvý poskytovateľ služieb sám taký scenár akceptoval vo svojej zakladateľskej listine.

65. Smernica napokon berie podnik alebo subjekt tak, ako je; postavenie zamestnancov u bývalého zamestnávateľa má byť zachované, ale nie zvýhodnené. Smernica sa týka prevodov, ale nepočíta s „resuscitáciou“. ( 32 )

f) Záver

66. Pri bližšom pohľade na prejednávanú vec je zrejmé, že (bez ohľadu na ďalšie okolnosti ako platobná neschopnosť spoločnosti Músicos) daný subjekt musel každopádne pri ukončení zmluvy o prevádzkovaní školy k 31. augustu 2013 zaniknúť a že tento zánik bol štrukturálny, zodpovedajúci účelu spoločnosti Músicos a jej organizácii, ktorá spájala výkon predmetnej činnosti so získaním zákazky len na dobu určitú a bola teda obmedzená v čase. K 1. septembru 2013, keď by sa prevod mohol uskutočniť, teda už subjekt v zmysle smernice neexistoval.

67. Tento prípad, v ktorom bola predmetná činnosť už od začiatku koncipovaná len na dobu určitú, je potrebné odlíšiť od vecí, v ktorých sa nové zadanie zákazky na poskytovanie služieb týka poskytovateľa, ktorý vykonáva viacero zákaziek a projektov, keď je poskytovateľ zvyknutý dostávať neustále nové zmluvy a hľadať nových zákazníkov. ( 33 )

68. Pokiaľ by však Súdny dvor dospel k inému záveru o neexistencii subjektu v danom čase, zameriam sa teraz na aspekty, ktoré boli predmetom diskusie medzi zúčastnenými stranami. Uvedené aspekty súvisia s otázkou, či za predpokladu, že v čase prevodu existoval subjekt, bola identita takéhoto subjektu ponechaná aj v období po prevode. Budem preto pokračovať ďalej vo svojej analýze.

3. Subjekt, ktorý „si ponecháva svoju identitu“

69. Ak v čase prevodu existuje istý subjekt, ale tento subjekt nie je prevádzaný ako celok, a teda na nadobúdateľa plne neprechádzajú všetky zložky pôvodného subjektu, alebo ak dochádza v rámci prevodu k inej zmene, napríklad k prerušeniu činnosti, vzniká otázka, či prevod subjektu iba so zostávajúcimi zložkami postačuje na to, aby taký prevod podliehal smernici.

70. Ako Súdny dvor uviedol vo svojich rozsudkoch Spijkers a Redmond Stichting, rozhodujúcim kritériom je, či si predmetný subjekt ponechá svoju identitu, čo vyplýva okrem iného zo skutočnosti, že pokračuje alebo je obnovená jeho prevádzka. ( 34 )

71. Kritérium ponechania identity subjektu je založené na porovnaní subjektu pred prevodom a subjektu po prevode. ( 35 ) Identitu určuje celý rad faktorov, ktorých váha pri hodnotení závisí od ich významu pre danú konkrétnu činnosť a cieľ podnikania.

a) Ukazovatele

72. Pre určenie, či sú uvedené podmienky splnené, je potrebné zvážiť všetky skutočnosti charakterizujúce danú transakciu, vrátane 1. druhu podniku alebo závodu, 2. otázky, či je predmetom prevodu jeho hmotný majetok ako budovy a hnuteľné veci, 3. hodnoty jeho nehmotného majetku v čase prevodu, 4. otázky, či väčšinu zamestnancov preberá nový zamestnávateľ, 5. otázky, či sú predmetom prevodu zákazníci, 6. miery podobnosti činností vykonávaných pred prevodom a po prevode a 7. prípadnej doby prerušenia takých činností. ( 36 ) Je však potrebné uviesť, že všetky tieto okolnosti sú iba jednotlivými faktormi v rámci celkového posúdenia, ktoré treba vykonať, a nemožno ich teda posudzovať izolovane. ( 37 ) To v konečnom dôsledku vyžaduje skutkové posúdenie, ktoré prináleží vnútroštátnemu súdu. ( 38 )

73. Prináleží však Súdnemu dvoru, aby vymedzil kritériá, na základe ktorých sa má také posúdenie vykonať. ( 39 )

74. Zdá sa, že v prejednávanej veci boli určité faktory, ktoré zaviedla judikatúra Súdneho dvora, zjavne zachované, keď spoločnosť In‑pulso prevzala prevádzkovanie školy, či už ide o druh podniku, hmotný majetok a zákazníkov a prevádzkované činnosti. Ďalšie prvky však podľa môjho názoru chýbajú.

b) Hmotný majetok

75. Pokiaľ ide o hmotný majetok, stojí za zmienku, že spoločnosť Músicos nevlastnila žiadny relevantný hmotný majetok, ale používala budovu a vybavenie patriace Ayuntamiento. Majetok, ktorý je potrebné vziať do úvahy na účely smernice, však nie je obmedzený len na majetok zamestnávateľa. Podnik nemusí mať nevyhnutne k majetku právny titul. ( 40 )

76. Podľa ustálenej judikatúry môže ísť Súdny dvor pri vymedzení hospodárskeho subjektu nad rámec právnickej osoby a vlastníctva podniku alebo závodu. Namiesto formálneho poňatia právnickej osoby a majetku, ktorý vlastní, uprednostnil Súdny dvor ekonomické poňatie. Do svojho hodnotenia zahrnul všetok majetok, ktorý zamestnávateľ používa na výkon činnosti zo strany zamestnancov, bez toho, aby riešil, či je takýto majetok vo vlastníctve alebo v prenájme zamestnávateľa, alebo či ho príslušný zmluvný partner jednoducho umožňuje zamestnávateľovi užívať. ( 41 ) Nezáleží ani na tom, či má zamestnávateľ oprávnenie k nezávislému komerčnému využitiu vecí, ktoré mu boli ponechané k dispozícii, alebo či ich môže používať len pre zmluvného partnera, ktorý ich vlastní. ( 42 )

77. V tejto veci je teda potrebné predmetné priestory, hudobné nástroje, učebne a vybavenie školy považovať za hmotný majetok prevádzateľa, ktorý bol prevedený na nadobúdateľa, aj napriek tomu, že neboli vo vlastníctve spoločnosti Músicos ani neboli odovzdané priamo touto spoločnosťou spoločnosti In‑pulso.

c) Nehmotný majetok

78. Rozhodujúcim nehmotným majetkom v rámci predmetnej dispozície je zmluva s Ayuntamiento, ktorú vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, vo svojej prvej otázke nazýva tiež „koncesia“. Možno ju v skutočnosti považovať za koncesiu na prevádzkovanie školy. Spoločnosť In‑pulso však túto zmluvu neprevzala, ale zúčastnila sa na ďalšom výberovom konaní a získala vlastnú zmluvu. Spoločnosť Músicos koncesiu neodovzdala a ani tak napokon nemohla urobiť, pretože doba trvania jej vlastnej koncesie uplynula 31. augusta 2013, teda predtým, než spoločnosť In‑pulso 1. septembra 2013 obnovila činnosť. Ani mestská rada nepreviedla koncesiu spoločnosti Músicos na spoločnosť In‑pulso, ale udelila novú koncesiu na iné obdobie (školský rok 2013/2014, namiesto školského roka 2012/2013) a s inou dobou trvania (10 mesiacov, namiesto 12 mesiacov), na ktoré sa nevzťahovala koncesia spoločnosti Músicos. Keďže teda koncesia spoločnosti In‑pulso bola odlišná od koncesie spoločnosti Músicos, mohli byť síce obe koncesie rovnocenné, ale neboli totožné.

d) Zamestnanci

79. Pokiaľ ide o zamestnancov, Súdny dvor sa nepýta, či boli prevzatí „nejakí“ zamestnanci prevádzateľa, ale či ich nový zamestnávateľ prevzal „väčšinu“. ( 43 ) Ak nedošlo k prevzatiu žiadnych zamestnancov, ako tomu bolo vo veci Süzen ( 44 ), Súdny dvor rozhodol, že k prevodu nedošlo. Vo väčšine prípadov, keď Súdny dvor rozhodol, že k prevodu došlo, bola prevzatá väčšina zamestnancov a niekedy všetci okrem jedného či dvoch. ( 45 )

80. V prejednávanom prípade mala spoločnosť Músicos 26 zamestnancov, ale spoločnosť In‑pulso žiadneho z nich neprevzala.

81. Hoci podľa vyššie uvedenej ( 46 ) judikatúry, ktorá stanovuje sedem ukazovateľov identity, sú zamestnanci zjavne jedným z charakteristických prvkov subjektu, ich relevantnosť pre ponechanie identity subjektu sa prípad od prípadu líši.

82. Dôvodom je skutočnosť, že ako charakteristiku alebo znak subjektu môžu mať jej zamestnanci rôznu mieru vplyvu na konkrétnu činnosť subjektu. Tento vplyv je nielen silnejší vtedy, ak má personál vyššiu kvalifikáciu a vzdelanie či lepšie odborné schopnosti a prax, ale závisí aj od relatívneho významu a hodnoty hmotných a nehmotných statkov na jednej strane a pracovnej sily na strane druhej. V prípade prevádzkovania autobusov vo verejnej doprave ( 47 ) alebo dobre vybavenej nemocničnej kuchyne ( 48 ) nie sú zamestnanci charakteristickým znakom danej pracovnej činnosti a jednotlivé osoby sú ľahšie zameniteľné. Čím individualizovanejší je vzťah so zákazníkom, tým ťažšie je previesť danú činnosť na iného zamestnávateľa bez prevzatia zamestnancov alebo ich podstatnej časti. Kritériom je, či by sa pri výmene jednej pracovnej sily za inú zmenila povaha služby. Na tento účel je potrebné vykonať objektívne posúdenie, a to v prejednávanej veci z hľadiska žiakov a ich rodičov.

83. V prípade troch administratívnych pracovníkov, ktorých spoločnosť Músicos prepustila, mohol byť osobný vzťah medzi zástupcom spoločnosti a zákazníkom menej významný. Avšak dvadsaťtri učiteľov hudby muselo plniť úlohy, ktoré do značnej miery záviseli na nadviazanom osobnom vzťahu medzi učiteľom a žiakom. Daný podnik je však škola, a nie univerzita, v ktorej by rôzne hudobné štýly a techniky hrali väčšiu úlohu u pokročilejších hudobníkov. V škole, o ktorú ide v predmetnej veci, bola navyše vyučovaná hudba, teda jediný predmet, a to spravidla raz týždenne, zatiaľ čo v bežnej škole trávia deti oveľa viac času na získanie všeobecného vzdelania.

84. Vplyv osobnosti učiteľa síce nemožno preceňovať, ale služba poskytovaná spoločnosťou Músicos má iste viac individuálnych charakteristík ako služby, ktorými sa Súdny dvor zaoberal vo veciach týkajúcich sa kuchárov a pomocníkov v nemocničnej kuchyni, vodičov autobusov, upratovačiek a bezpečnostných pracovníkov. ( 49 ) Ani v takýchto prípadoch však nebol faktor „zamestnancov“ pri posúdení ponechania identity subjektu opomenutý.

e) Dočasná nečinnosť

85. Vzhľadom na to, že spoločnosť Músicos ukončila svoju výučbu k 31. marcu 2013 a spoločnosť In‑pulso začala svoju vlastnú výučbu až 1. septembra 2013, má spoločnosť In‑pulso za to, že také prerušenie služby po dobu piatich mesiacov vylučuje možnosť prevodu subjektu. ( 50 )

86. Ako je to pre všetky faktory, aj význam tohto faktora závisí na jeho relevancii pre konkrétnu činnosť. Rôzny čas trvania prerušenia činnosti môže mať teda rôzne účinky. Najmä v prípade sezónnych činností nebudú fázy nečinnosti medzi fázami aktivity vylučovať prevod. ( 51 ) V prejednávanej veci však doba nečinnosti presiahla rámec letných prázdnin, ktoré začali až niekedy v júni. Počas tretieho štvrťroka, ktorý začal v apríli 2013, škola nefungovala. Ani táto skutočnosť však podľa môjho názoru nepredstavovala nevyhnutne prerušenie služby, ktoré by bránilo konštatovaniu, že podnik trvá. ( 52 )

87. Relevantným kritériom v týchto veciach by malo byť hľadisko klientov, t. j. či stále očakávajú obnovenie danej činnosti alebo nie. Ak dosiahnu nepravidelnosti takú mieru, že narušia dôveru klientov v pokračovanie služby, je potrebné takú prestávku považovať za príliš dlhú. V tomto ohľade je relevantné, že sa škola prezentovala svojím žiakom ako „mestská hudobná škola“, a nie ako „hudobná škola Músicos“ alebo „hudobná škola In‑pulso“. Odmietnutie spoločnosti Músicos pokračovať vo výučbe tak zostalo čiastočne skryté. Otázka, či je potrebné dočasné prerušenie činnosti pred letnými prázdninami považovať za príliš silné narušenie, tak bude ponechaná vnútroštátnemu súdu, ktorému prislúcha zaoberať sa skutkovými okolnosťami. Ak žiaci a ich rodičia ako relevantná klientela v Ayuntamiento vnímali prerušenia ako bežnú fázu reorganizácie, nebráni táto skutočnosť prevodu. Mestská rada počas tejto doby skutočne často rokovala s prvým poskytovateľom služieb a následne vyhlásila nové výberové konanie, takže zainteresovanosť mestskej rady tak mohla napomôcť vnímaniu školy ako trvajúceho podniku.

88. V kontexte tohto aspektu kontinuity je potrebné mať za to, že z hľadiska zákazníka škola neukončila pri strate poskytovateľa služieb svoju činnosť. Rozhodným kritériom by tu bolo, či by subjekt prežil takú fázu bez straty značného počtu zákazníkov, pričom samotná klientela je tiež jedným zo siedmich ukazovateľov identity ( 53 ) stanovených Súdnym dvorom.

f) Posúdenie všetkých faktorov

89. Po zvážení všetkých faktorov je pre mňa záver v tomto prípade celkom jasný: aj keby sme mali za to, že pred dotyčnou transakciou existoval určitý subjekt, potom si tento subjekt neponechal svoju identitu do okamihu, keď činnosť prevzala spoločnosť In‑pulso.

90. Aj keď došlo k prevodu hmotného majetku, neboli prevzatí žiadni zamestnanci, hoci v prípade hudobnej školy nemožno zamestnanca úplne opomenúť. Okrem toho nedošlo k prevodu koncesie ako základnej zložky nehmotného majetku, bez ktorého by nebola činnosť daného subjektu, teda prevádzkovanie školy, možná: spoločnosť In‑pulso má koncesiu, ale táto koncesia sa nezískala od prevádzateľa, či už priamo alebo nepriamo, s mestskou radou ako sprostredkovateľom. Skutočnosť, že škola nefungovala po dobu piatich mesiacov, však zrejme nespôsobila prerušenie, ktoré by mohlo brániť existencii prevodu.

91. Vzhľadom na to, že tu vyvstáva otázka, či bola ponechaná identita subjektu, možno opomenúť len nepodstatné aspekty, ak je činnosť prevzatá inou osobou: nemožno hovoriť o prevode, ak je prevzatá iba časť alebo určité percento subjektu. Je potrebné, aby došlo k prevodu subjektu s celou jeho podstatou. V tejto veci nedošlo k prevodu zamestnancov ani koncesie, a došlo iba k prevzatiu hmotného majetku po tom, čo bol oddelený od ostatných položiek. Subjekty existujúce pred zadaním novej zákazky a po nej teda nemožno považovať za identické.

92. V prejednávanej veci teda podľa mňa nedošlo k prevodu.

C. O druhej otázke

93. Cieľom druhej otázky je zistiť, či k prepusteniu odvolateľa došlo v dôsledku prevodu. Táto otázka závisí od odpovede na predchádzajúcu otázku a nemusím na ňu teda odpovedať. Napriek tomu však uvediem krátku odpoveď pre prípad, že by Súdny dvor nesúhlasil s mojím názorom na prvú otázku a odpovedal na ňu kladne.

94. Pokiaľ ide o druhú otázku, španielska vláda tvrdí, že aj za predpokladu, že došlo k prevodu, nebol taký prevod dôvodom prepustenia, pretože boli dané hospodárske dôvody. Komisia súhlasí, ale podotýka, že je potrebné tiež posúdiť, či dôvody neboli skreslené a boli tak v konečnom dôsledku nasmerované k zbaveniu zamestnancov ich zákonných práv.

95. Pri hodnotení okolností tejto veci je zvláštne, že mestská rada nijako neočakávala a nebola nijako pripravená na ukončenie činnosti spoločnosti Músicos a nebola schopná zabezpečiť na tretí štvrťrok náhradnú výučbu, hoci školský rok dosiaľ neskončil a výučba mala pred začiatkom letných prázdnin pokračovať ešte po dobu dvoch mesiacov. Mestská rada sa namiesto toho snažila presvedčiť spoločnosť Músicos po tom, čo vrátila priestory a hudobné nástroje, aby znovu začala školu prevádzkovať. Až po náhlom ukončení výučby zo strany spoločnosti Músicos začala mestská rada hľadať iné riešenie. Konkurent, ktorý nakoniec obnovil činnosť školy, nebol v čase prepúšťania ani založený a vznikol až v júli 2013.

96. Aj za predpokladu, že k prevodu došlo po prepúšťaní, neexistuje príčinná súvislosť medzi týmto prevodom a prepúšťaním a zmena vedenia školy v septembri 2013 nemôže spochybniť zákonnosť prepustenia zamestnancov v apríli 2013. Medzi neuhradením súm požadovaných spoločnosťou Músicos od mestskej rady a následným výberovým konaním, v ktorom uspela spoločnosť In‑pulso, nie je žiadna zjavná súvislosť. V skutočnosti žiadna zo zúčastnených strán, vrátane odvolateľa, nemá pochybnosti o tom, že dôvodom hromadného prepúšťania zamestnancov bola hospodárska situácia spoločnosti Músicos, ktorá bola nakoniec zrušená z dôvodu úpadku.

97. Ako uviedol Súdny dvor v rozsudku Dethier Équipement, ( 54 ) následným prevodom nie je dotknuté prepúšťanie zamestnancov, ku ktorému došlo z hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov.

D. O tretej otázke

98. Predmetom tretej otázky vnútroštátneho súdu je, či je v rozpore s článkom 47 Charty španielska norma, ktorá ukladá vnútroštátnemu súdu rozhodujúcemu o individuálnom prepustení, aby sa na základe prekážky rozhodnutej veci riadil skorším rozsudkom, ktorým bolo potvrdené rozhodnutie zamestnávateľa o hromadnom prepúšťaní.

99. Vnútroštátny súd podmieňuje túto tretiu otázku kladnou odpoveďou na prvé dve otázky. Keďže mám za to, že v tomto prípade nedošlo k prevodu (prvá otázka), a aj keby k nemu došlo, potom by takýto prevod nebol príčinou prepúšťania (druhá otázka), odpoviem na tretiu otázku len stručne, lebo v tejto veci nie je relevantná, ak bude Súdny dvor súhlasiť s mojím názorom aspoň na jednu z predchádzajúcich otázok.

100. Pokiaľ ide o tretiu otázku, spoločnosť In‑pulso sa dovoláva prekážky rozhodnutej veci a tvrdí, že v prvom konaní bolo k dispozícii dostatočné množstvo opravných prostriedkov, zatiaľ čo španielska vláda poukazuje na to, že odpoveď na túto otázku nie je nevyhnutná a v každom prípade španielske procesné právo neporušuje článok 47 Charty. Komisia zdôrazňuje, že španielske právo je v súlade s článkom 47 Charty.

101. Ako správne uvádza vnútroštátny súd, článok 47 Charty, ktorý stanovuje právo na účinný prostriedok nápravy, je priamo aplikovateľný, pokiaľ ide o výkon práv podľa smernice. ( 55 ) Odvolateľ sa dovoláva svojho práva podľa článku 3 ods. 1 smernice na pokračovanie pracovného pomeru u nadobúdateľa, spoločnosti In‑pulso, v prípade prevodu podniku.

102. Strany zúčastnené v tomto konaní však vo svojich písomných a ústnych odpovediach na otázky Súdneho dvora potvrdili, že podľa španielskeho práva prekážka rozhodnutej veci, ktorú článok 124 ods. 13 písm. b) v spojení s článkom 160 LJS priznávajú rozsudku o hromadnom prepúšťaní, ktorý bol vydaný v konaní začatom zástupcami zamestnancov, nebráni individuálnemu uplatňovaniu prostriedkov nápravy stanovených smernicou. Podľa španielskeho práva sa záväznosť týka iba predmetu konania. Článok 160 ods. 5 LJS v tejto súvislosti uvádza, že prekážka rozhodnutej veci sa vzťahuje na individuálne žaloby, ktoré „majú rovnaký predmet alebo s týmto rozsudkom priamo súvisia“. Otázka riešená v rámci prejednávanej individuálnej žaloby, a síce prevod subjektu zo spoločnosti Músicos na spoločnosť In‑pulso, však nebola predmetom kolektívneho konania.

103. V rozsudku v kolektívnom konaní z 19. júna 2013 sa uvádza, že prepúšťanie bolo odôvodnené hospodárskymi dôvodmi a že nedošlo k prevodu školy na Ayuntamiento. Rozsudok Tribunal Supremo (Najvyšší súd) zo 17. novembra 2014, ktorým bol potvrdený rozsudok Tribunal Superior (Vyšší súd) z 19. júna 2013 v úvodnej časti odôvodnenia, ( 56 ) jasne vymedzuje predmet kolektívneho konania a uvádza, že popri hospodárskych dôvodoch uvádzaných spoločnosťou Músicos je sporné, či ukončenie výučby zo strany Músicos viedlo k prevodu školy na Ayuntamiento. Táto vec sa však netýka prevodu na Ayuntamiento, ale na spoločnosť In‑pulso. Týmito skutkovými okolnosťami pôvodného konania vo veci samej sa kolektívne konanie nezaoberalo. Konanie vo veci samej sa týka skutkových okolností, ktoré nastali neskôr a s iným možným nadobúdateľom. Žalovaná spoločnosť In‑pulso, ktorá je prípadným nadobúdateľom v konaní vo veci samej, v čase, keď bol vydaný rozsudok v kolektívnom konaní z 19. júna 2013, ani neexistovala. Skutkové okolnosti, ktoré nastali neskôr, nemohli byť posudzované v rámci kolektívneho konania, ktoré bolo podľa vysvetlenia vnútroštátneho súdu, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, v jeho uznesení obmedzené na skutočnosti vzniknuté ku dňu ústneho pojednávania v kolektívnom konaní. To sa konalo 22. mája 2013 a prevzatie školy spoločnosťou In‑pulso v septembri 2013 teda nebolo predmetom kolektívneho konania.

104. Španielske právo tak nevylučuje neskorší záver o existencii prevodu v individuálnych konaniach na základe prekážky rozhodnutej veci, pretože otázka prevodu na spoločnosť In‑pulso nebola v skoršom kolektívnom konaní riešená. To potvrdila nielen španielska vláda a Komisia, ale aj prvostupňový súd vo veci samej, Juzgado de lo Social No 4 de Valladolid (pracovný súd č. 4 Valladolid), ktorý svoj záver o prevode na spoločnosť In‑pulso nezaložil na prekážke rozhodnutej veci, ale rozhodol o veci meritórne, keď konštatoval, že podľa jeho názoru je päťmesačná nečinnosť príliš dlhá na to, aby išlo o prevod.

105. Nakoniec by som chcel uviesť, že vnútroštátny súd sa nepýta Súdneho dvora na to, či skutočnosť, že je pri svojom rozhodnutí o individuálnom prepustení viazaný záverom o existencii hospodárskych dôvodov v skoršom rozsudku Tribunal Superior (Vyšší súd) z 19. júna 2013 vydanom v kolektívnom konaní, je v rozpore s článkom 47 Listiny, ale obmedzuje svoju otázku na prevod. ( 57 )

IV. Návrh

106. Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky položené Sala de lo Social del Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (senát pre sociálne veci Vyššieho súdu Kastília‑León, Španielsko) nasledovne: 1. Je potrebné mať za to, že nedošlo k prevodu v zmysle smernice Rady 2001/23/ES z 12. marca 2001 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov v prípade, že držiteľ koncesie na prevádzkovanie mestskej hudobnej školy, ktorému miestna správa poskytuje všetky hmotné prostriedky (priestory, nástroje, učebne, zariadenie) a ktorý má vlastných zamestnancov a poskytuje svoje služby počas obdobia školského roka, ukončí činnosť 1. apríla 2013, dva mesiace pred ukončením školského roka, pričom vráti všetky hmotné prostriedky mestu, ktoré túto činnosť do konca školského roka 2012/13 neobnoví, ale zadá novú zákazku novému dodávateľovi, ktorý obnoví túto činnosť v septembri 2013, na začiatku nového školského roka 2013/14, pričom miestna správa na tento účel prevedie na nového dodávateľa nevyhnutné hmotné prostriedky (priestory, nástroje, učebne, zariadenie), ktoré mal predtým k dispozícii predchádzajúci dodávateľ. 2. Na účely článku 4 ods. 1 smernice 2001/23/ES treba mať za to, že za vyššie uvedených okolností, keď nesplnenie povinností na strane zadávateľa (mesta) vedie k tomu, že prvý dodávateľ je nútený ukončiť svoju činnosť a prepustiť všetkých svojich zamestnancov, a následne tento zadávateľ prevedie hmotné prostriedky na druhého dodávateľa, ktorý pokračuje v tej istej činnosti, došlo k prepusteniu zamestnancov prvého dodávateľa „z hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov, zahŕňajúcich zmeny týkajúce sa pracovníkov“ a dôvodom k tomuto prepustenie nebol „prevod podniku, závodu alebo časti podniku alebo závodu“, čo je dôvod, ktorý tento článok zakazuje. 3. Článok 47 Charty základných práv Európskej únie treba vykladať tak, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá zakazuje súdu rozhodovať o vecnej stránke nárokov zamestnanca, ktorý v individuálnom konaní napadol svoje prepustenie, ku ktorému došlo v rámci hromadného prepúšťania, s cieľom brániť práva, ktoré mu patria podľa smernice 2001/23/ES a smernice Rady 98/59/ES z 20. júla 1998 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa hromadného prepúšťania, ak bol už vydaný právoplatný rozsudok o hromadnom prepúšťaní v konaní, ktorého účastníkom daný zamestnanec nemohol byť, hoci odborové organizácie pôsobiace v danom podniku a všetci zákonní kolektívni zástupcovia zamestnancov boli alebo mohli byť účastníkmi konania, ak podľa vnútroštátneho práva záväznosť tohto rozsudku v kolektívnom konaní nejde nad rámec predmetu konania a tento predmet sa líši od predmetu individuálneho konania.

( 1 ) Jazyk prednesu: angličtina.

( 2 ) Pozri zistenia Sala de lo Social del Tribunal Supremo (senát pre sociálne veci Najvyššieho súdu, Španielsko) v rozsudku zo 17. novembra 2014, CASACION 79/2014, časť 4, ktorého kópiu predložila Súdnemu dvoru spoločnosť In‑pulso Musical Sociedad Cooperativa (ďalej len „In‑pulso“). Tento rozsudok je uvedený v bode 17 nižšie in fine a v bode 102 nižšie.

( 3 ) Pozri zistenia Tribunal Supremo (Najvyšší súd) v jeho rozsudku zo 17. novembra 2014, časť štvrtá.

( 4 ) V septembri 2012 bola spoločnosť Músicos jediným záujemcom. Pozri zistenia Juzgado de Instrucción No 6 vo Valladolis (vyšetrovací súd č. 6 Valladolid) v jeho uznesení zo 7. apríla 2016, ktorým bolo zamietnuté zrýchlené konanie v trestnej veci 2186/2014 a ktoré bolo vydané v konaní súvisiacom s konaním vo veci samej a predložené Súdnemu dvoru spoločnosťou In‑Pulso.

( 5 ) Spoločnosť Músicos ponúkala kapacitu pre 600 žiakov, ale nakoniec ich bolo zapísaných len 261, pričom tento počet nakoniec klesol na 240. Podľa zistení Juzgado de Instruction (vyšetrovací súd) v uznesení zo 7. apríla 2016 približne 250 žiakov prešlo na novú hudobnú školu „MUSICALIA“, založenú na začiatku septembra roku 2012 učiteľom zamestnaným najskôr v Músicos, ktorý všetkým učiteľom z Músicos ponúkol zamestnanie v MUSICALIA, ktoré prijalo 15 z nich, pričom nie všetci ako výlučné zamestnanie.

( 6 ) Táto suma predstavovala 58403,73 eura za prvý štvrťrok roka 2013 a 48952,74 eura za druhý štvrťrok roka k 1. aprílu 2013 – pozri zistenia Tribunal Supremo (Najvyšší súd) v jeho rozsudku zo 17. novembra 2014, časť štvrtá.

( 7 ) Pozri zistenia Tribunal Supremo (Najvyšší súd) v jeho rozsudku zo 17. novembra 2014, časť štvrtá.

( 8 ) Pozri zakladateľskú listinu spoločnosti In‑pulso z 19. júla 2013 vo vnútroštátnom spise.

( 9 ) Spoločnosť In‑pulso nezamestnala žiadneho z pôvodných zamestnancov spoločnosti Músicos; pozri vyjadrenia spoločnosti In‑pulso na strane 10 jej pripomienok.

( 10 ) Pozri rozsudok z 24. januára 2002, Temco (C‑51/00, EU:C:2002:48, bod 21); pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Geelhoed vo veci Abler a i. (C‑340/01, EU:C:2003:361, bod 46).

( 11 ) Pozri rozsudky z 11. marca 1997, Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, bod 11), a z 25. januára 2001, Liikenne (C‑172/99, EU:C:2001: 59, bod 28).

( 12 ) Pozri rozsudky z 10. decembra 1998, Hidalgo (C‑173/96 a C‑247/96, EU:C:1998:595, bod 24); z 25. januára 2001, Liikenne (C‑172/99, EU:C:2001:59, bod 19), a z 20. júla 2017, Piscarreta Ricardo (C‑416/16, EU C 2017:574, bod 31).

( 13 ) Pozri rozsudok z 11. marca 1997, Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, bod 16).

( 14 ) Pozri rozsudok z 11. marca 1997, Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, bod 13).

( 15 ) K zásadnému významu činnosti pre otázku, či ide o prevod v rámci smernice, pozri okrem iného rozsudky z dňa 18. marca 1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, body 11 a 12), a z 11. marca 1997, Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, bod 10).

( 16 ) Pozri bod 12 vyššie.

( 17 ) Pozri zmluvu o poskytovaní služieb, podľa ktorej má spoločnosť Músicos garantovaný príjem bez ohľadu na počet zapísaných žiakov.

( 18 ) Spoločnosť Músicos nehľadala iné činnosti, iných zmluvných partnerov ani iné priestory, v ktorých by mohla zabezpečovať výučbu samostatne v rámci daného zoskupenia (na rozdiel od súkromných učiteľov hudby, ktorí ponúkajú hodiny hudby doma).

( 19 ) Pozri GRAU, T., HARTMANN, F. In: PREIS, U., SAGAN, A. (eds.): Europäisches Arbeitsrecht. Kolín, 2015, § 11, bod 20, s odkazom na rozsudok Rygaard, a KOCHER, E.: Europäisches Arbeitsrecht. Baden‑Baden, 2016, § 5, bod 154: „auf Dauer angelegt“.

( 20 ) Rozsudok z 19. septembra 1995, Rygaard (C‑48/94, EU:C:1995:290, bod 14).

( 21 ) Rozsudok z 19. septembra 1995, Rygaard (C‑48/94, EU:C:1995:290, bod 13).

( 22 ) Rozsudok z 19. septembra 1995, Rygaard (C‑48/94, EU:C:1995:290, bod 20).

( 23 ) Napríklad pozri rozsudky z 11. marca 1997, Süzen [C‑13/95, EU:C:1997:141, bod 21 („v týchto oblastiach citlivých na pracovnú silu môže združenie pracovníkov vykonávajúcich trvalo spoločnú činnosť, samo o sebe predstavovať hospodársku jednotku“)]; z 24. januára 2002, Temco (C‑51/00, EU:C:2002:48, bod 26), a z 21. októbra 2010, Albron Catering (C‑242/09, EU:C:2010:625, bod 32), a tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Geelhoed vo veci Abler a i. (C‑340/01, EU:C:2003:361, body 24 a 70).

( 24 ) Pozri rozsudky z 15. júna 1988, Bork International (101/87, EU:C:1988:308, bod 17), a z 20. júla 2017, Piscarreta Ricardo (C‑416/16, EU:C:2017:574, bod 49), a uznesenie z 15. septembra 2010, Briot (C‑386/09, EU:C:2010:526, bod 27).

( 25 ) Pozri článok 4 ods. 1 prvý pododsek smernice a súvisiacu judikatúru, napríklad rozsudok z 12. marca 1998, Dethier Équipement (C‑319/94, EU:C:1998:99, body 33 až 36).

( 26 ) Pozri tretí bod odôvodnenia. Rovnako pozri rozsudky zo 17. decembra 1987, Ny Mølle Kro (287/86, EU:C:1987:573, bod 25), a z 26. mája 2005, Celtec (C‑478/03, EU:C:2005:321, bod 26).

( 27 ) Pozri rozsudky zo 17. decembra 1987, Ny Mølle Kro (287/86, EU:C:1987:573, bod 25), a z 26. mája 2005, Celtec (C‑478/03, EU:C:2005:321, bod 26).

( 28 ) Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Lenz vo veci Dethier Équipement (C‑319/94, EU:C:1996:291), kde v bode 58 používa hospodársky argument tohto druhu pre výklad článku 4 ods. 1 smernice.

( 29 ) Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Lenz vo veci Dethier Équipement (C‑319/94, EU:C:1996:291, bod 58), ohľadom využitia tejto možnosti núteným správcom ako racionalizačného opatrenia pred predajom spoločnosti.

( 30 ) Na túto skutočnosť poukazuje napríklad BAUER, J.‑H.: Christel Schmidt Lasst grüßen: Neue Hurden des EuGH für Auftragsvergabe. In: Neue Zeitschrift für Arbeitsrecht (NZA). 2004, s. 14, na s. 17.

( 31 ) Predseda piatej komory da Cruz Vilaça použil na pojednávaní v tejto súvislosti výraz „koncesia“.

( 32 ) To nebráni použitiu iných nástrojov na ochranu pracovníkov, ktoré môžu byť prípadne k dispozícii v rámci vnútroštátneho alebo európskeho pracovného práva a ktoré môžu prihliadnuť na silné postavenie Ayuntamiento a určitú zodpovednosť k pracovníkom, ktorí môžu mať za to, že sú chránení, ale v konečnom dôsledku sú ponechaní bez ochrany nestabilným zamestnávateľom. V súvislosti s ochranou vyplývajúcou zo smernice, ktorej sa týka prejednávaná vec, pripomenul generálny advokát Lenz vo svojich návrhoch vo veci Dethier Équipement (C‑319/94, EU:C:1996:291, bod 56), že na vnútroštátne právo je ponechaná aj otázka existencie pracovného pomeru v čase prevodu. V tomto prípade treba tiež pripomenúť, že konkurenčná spoločnosť MUSICALIA ponúkla zamestnanie všetkým učiteľom zamestnaným spoločnosťou Músicos; pozri poznámku pod čiarou 5 vyššie.

( 33 ) Vzhľadom na veci ako Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141); Abler a i. (C‑340/01, EU:C:2003:629), a CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24), možno mať za to, že sa jedná o bežnejšie situácie.

( 34 ) Pozri rozsudky z 18. marca 1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, body 11 a 12), a z 19. mája 1992, Redmond Stichting (C‑29/91, EU:C:1992:220, bod 23). Pozri tiež rozsudky z 11. marca 1997, Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, bod 10); z 20. novembra 2003, Abler a i. (C‑340/01, EU:C:2003:629, bod 29), a z 13. septembra 2007, Jouini a i. (C‑458/05, EU:C:2007:512, bod 23).

( 35 ) Pozri rozsudok z 18. marca 1986, Spijkers [24/85, EU:C:1986:127, bod 13 („miera podobnosti medzi činnosťou vykonávanou pred prevodom a činnosťou vykonávanou po prevode“)].

( 36 ) Pozri rozsudky z 18. marca 1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, bod 13); z 19. mája 1992, Redmond Stichting (C‑29/91, EU:C:1992:220, bod 24); z 11. marca 1997, Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, bod 14), a z 20. novembra 2003, Abler a i. (C‑340/01, EU:C:2003:629, bod 33).

( 37 ) Pozri napríklad rozsudky z 18. marca 1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, bod 13); z 19. mája 1992, Redmond Stichting (C‑29/91, EU:C:1992:220, bod 24); zo 7. marca 1996, Merckx a Neuhuys (C‑171/94, bod 17), a z 20. novembra 2003, Abler a i. (C‑340/01, EU:C:2003:629, bod 34).

( 38 ) Pozri rozsudky z 18. marca 1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, bod 14), a z 19. mája 1992, Redmond Stichting (C‑29/91, EU:C:1992:220, bod 25).

( 39 ) Pozri rozsudky z 18. marca 1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, bod 14), a z 19. mája 1992, Redmond Stichting (C‑29/91, EU:C:1992:220, bod 25).

( 40 ) Pozri rozsudky z 20. novembra 2003, Abler a i. (C‑340/01, EU:C:2003:629, bod 41), a z 15. decembra 2005, Güney‑Görres a Demir (C‑232/04 a C‑233/04, EU:C:2005:778, bod 37).

( 41 ) Pozri rozsudky z 19. septembra 1995, Rygaard (C‑48/94, EU:C:1995:290, bod 22); z 20. novembra 2003, Abler a i. (C‑340/01, EU:C:2003:629, bod 41), a z 15. decembra 2005, Güney‑Görres a Demir (C‑232/04 a C‑233/04, EU:C:2005:778, bod 37).

( 42 ) Pozri rozsudok z 15. decembra 2005, Güney‑Görres a Demir (C‑232/04 a C‑233/04, EU:C:2005:778, body 39 až 41).

( 43 ) Pozri okrem iného rozsudky z 19. septembra 1995, Rygaard (C‑48/94, EU:C:1995:290 bod 17); z 18. marca 1986, Spijkers [24/85, EU:C:1986:127, bod 13 („väčšina jeho zamestnancov“)], a z 11. marca 1997, Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, body 19 a 21).

( 44 ) Pozri rozsudok z 11. marca 1997, Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, body 3 a 4).

( 45 ) Pozri rozsudok z 18. marca 1986, Süzen (C‑24/85, EU:C:1986:127, bod 3).

( 46 ) Pozri bod 72.

( 47 ) Pozri rozsudok z 25. januára 2001, Liikenne (C‑172/99, EU:C:2001:59, bod 28).

( 48 ) Pozri rozsudok z 20. novembra 2003, Abler a i. (C‑340/01, EU:C:2003:629, bod 36).

( 49 ) Pozri rozsudky z 11. marca 1997, Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141); z 25. januára 2001, Liikenne (C‑172/99, EU:C:2001:59); z 20. novembra 2003, Abler a i. (C‑340/01, EU:C:2003:629), a z 15. decembra 2005, Güney‑Görres a Demir (C‑232/04 a C‑233/04, EU:C:2005:778).

( 50 ) Chcel by som zdôrazniť, že táto otázka nie je totožná s inou časovou otázkou, ktorou som sa zaoberal v tomto stanovisku a ktorá sa týka existencie podniku pred danou transakciou (pozri vyššie, bod 46 a nasl.). V tomto kontexte sa existencia subjektu predpokladá a otázkou je, či – ak príslušný subjekt doteraz existoval v rámci spoločnosti Músicos – bol totožný so subjektom existujúcim neskôr pod spoločnosťou In‑pulso.

( 51 ) Pozri rozsudok zo 17. decembra 1987, Ny Mølle Kro (287/86, EU:C:1987:573, body 18 až 21), pokiaľ ide o prevádzkovanie reštaurácie, ktorá je otváraná pravidelne iba v lete. Pokiaľ ide o dočasné prerušenie činnosti po dobu sviatkov, rovnako pozri rozsudok z 15. júna 1988, Bork International (101/87, EU:C:1988:308, bod 16).

( 52 ) Pozri rozsudok z 18. marca 1986, Süzen (C‑24/85, EU:C:1986:127, bod 12).

( 53 ) Pozri bod 72 vyššie.

( 54 ) Pozri rozsudok z 12. marca 1998, Dethier Équipement (C‑319/94, EU:C:1998:99, body 33 až 36).

( 55 ) To zodpovedá článku 51 ods. 1 Charty, ktorý stanovuje, že ustanovenia Charty sú určené pre členské štáty výlučne vtedy, ak vykonávajú právo Únie.

( 56 ) Pozri s. 6 časť „Fundamentos de derecho“ rozsudku Tribunal Supremo (Najvyšší súd) zo 17. novembra 2014, ktorý predložila spoločnosť In‑pulso v prílohe svojej odpovedi na písomné otázky.

( 57 ) Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania síce spomína, že spoločnosť Músicos uspela so žalobou na úhradu rozdielu medzi zaplatenou sumou školného a nákladov na základe zmluvy, nespochybňuje však, že hospodárska situácia v relevantnom období odôvodňovala prepustenie navrhovateľa. To by bola otázka, ktorá by sa mohla týkať vzájomného vzťahu medzi touto smernicou a smernicou Rady 98/59/ES o hromadnom prepúšťaní, o ktorej sa čiastočne zmienil vnútroštátny súd. V rozsudku zo 16. júla 2009, Mono Car Styling (C‑12/08, EÚ: C: 2009: 466), Súdny dvor skúmal, či posledná uvedená smernica porušuje právo jednotlivých zamestnancov na spravodlivý proces podľa článku 6 EDĽP, pretože práva na informácie a konzultácie ustanovené smernicou Rady 98/59/ES boli prenechané zástupcom zamestnancov. Súdny dvor konštatoval, že nedošlo k porušeniu základných práv jednotlivých zamestnancov, keďže práva podľa smernice sú koncipované v prospech pracovníkov ako celku a sú teda svojou povahou kolektívne.