Vec T‑59/07

Polimeri Europa SpA

proti

Európskej komisii

„Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s butadiénovým kaučukom a butadiénstyrénovým kaučukom vyrábaným emulznou polymerizáciou – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Pripísateľnosť protiprávneho správania – Jediné porušenie – Dôkaz existencie kartelu – Pokuty – Závažnosť a dĺžka trvania porušenia – Priťažujúce okolnosti“

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Povinnosť Komisie predložiť dôkaz o porušení a o dĺžke jeho trvania – Rozsah dôkazného bremena

(Článok 81 ods. 1 ES a článok 82 ES)

2. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Oznámenie o výhradách – Právna povaha – Prípravný charakter

(Článok 81 ES)

3. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Právomoci Komisie – Právomoc spojiť dve odlišné konania

(Článok 81 ES)

4. Hospodárska súťaž – Kartely – Narušenie hospodárskej súťaže – Kritériá posúdenia – Protisúťažný cieľ – Dostatočné zistenie

(Článok 81 ES)

5. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenia – Pripísanie

(Články 81 ES a 82 ES)

6. Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený – Podobné požiadavky pre výhrady uvedené na podporu dôvodu

[Štatút Súdneho dvora, článok 21; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 44 ods. 1 písm. c)]

7. Hospodárska súťaž – Kartely – Narušenie hospodárskej súťaže – Kritériá posúdenia – Protisúťažný cieľ – Dostatočné zistenie

(Článok 81 ods. 1 ES)

8. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Povinnosť Komisie predložiť dôkaz o porušení – Hranice

(Článok 81 ods. 1 ES)

9. Hospodárska súťaž – Kartely – Dôkaz – Odpoveď podniku na žiadosť Komisie o informácie

(Články 81 ES a 82 ES)

10. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody a zosúladené postupy predstavujúce jediné porušenie

(Článok 81 ods. 1 ES)

11. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Posúdenie podľa povahy porušenia – Veľmi závažné porušenia

(Článok 81 ES; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

12. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Voľná úvaha Komisie – Povinnosť zabezpečiť pomer medzi výškou pokút a celkovou veľkosťou relevantného tovarového trhu – Neexistencia

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 3)

13. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Odstrašujúci charakter pokuty

(Článok 81 ES; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

14. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Zohľadnený obrat

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

15. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Priťažujúce okolnosti – Opakované porušovanie – Pojem

(Článok 81 ES; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 2)

16. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Neuplatnenie dohody v praxi – Posúdenie

(Článok 81 ES; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3 druhá zarážka)

1. Pokiaľ ide o dokazovanie porušenia článku 81 ods. 1 ES, je Komisia povinná preukázať porušenia, ktoré konštatuje, a pripojiť vhodné dôkazy na to, aby z právneho hľadiska dostatočne preukázala existenciu skutočností zakladajúcich porušenie. Je tak nevyhnutné, aby Komisia uviedla presné a zhodujúce sa dôkazy na podloženie pevného presvedčenia, že došlo k spáchaniu porušenia.

Okrem toho je obvyklé, že činnosti, ktoré zahŕňajú protisúťažné postupy a dohody, prebiehajú skryte, že stretnutia sa konajú tajne a že dokumentácia, ktorá sa ich týka, je zredukovaná na minimum. Z toho vyplýva, že aj keď Komisia objaví dôkazy výslovne preukazujúce nezákonný kontakt medzi hospodárskymi subjektmi, tie sú obyčajne len zlomkovité a zriedkavé do tej miery, že je často nutné rekonštruovať niektoré detaily prostredníctvom dedukcie. Vo väčšine prípadov sa preto musí existencia protisúťažného postupu alebo dohody vyvodiť z určitého množstva zhodných okolností a nepriamych dôkazov, ktoré – posudzované ako celok – môžu v prípade neexistencie iného prijateľného vysvetlenia predstavovať dôkaz porušenia pravidiel hospodárskej súťaže.

V tomto rámci žiadne ustanovenie, ani všeobecná zásada práva Spoločenstva nezakazuje Komisii, aby voči podniku použila vyhlásenia iných obvinených podnikov. Ak by to bolo inak, bremeno preukázania správaní odporujúcich článkom 81 ES a 82 ES, ktoré nesie Komisia, by nebolo možné uniesť a toto bremeno by bolo nezlučiteľné s úlohou dohľadu nad riadnym uplatňovaním týchto ustanovení, ktorú Komisii priznáva Zmluva.

Pokiaľ ide predovšetkým o vyhlásenia urobené v kontexte oznámenia o oslobodení od pokút a znížení pokút v kartelových prípadoch, žiadne ustanovenie nezakazuje Komisii, aby použila tieto vyhlásenia na účely preukázania porušenia pravidiel hospodárskej súťaže. Nemožno sa domnievať, že takéto vyhlásenia nemajú dôkaznú hodnotu, keďže vyhlásenia, ktoré idú proti záujmom toho, kto ich robí, treba v zásade považovať za zvlášť spoľahlivé dôkazné prostriedky. Hoci vo vzťahu k dobrovoľným výpovediam hlavných účastníkov protiprávneho kartelu je vo všeobecnosti potrebná určitá nedôvera so zreteľom na to, že je možné, že títo účastníci majú tendenciu minimalizovať závažnosť svojej účasti na porušení a maximalizovať závažnosť účasti ostatných, nič to nemení na skutočnosti, že domáhanie sa zohľadnenia oznámenia o spolupráci s cieľom dosiahnuť zníženie pokuty nepredstavuje nevyhnutne podnet na predloženie dôkazných prostriedkov skresľujúcich skutočné správanie ostatných účastníkov kartelu. Každý pokus uviesť Komisiu do omylu môže viesť k spochybneniu úprimnosti, ako aj úplnosti spolupráce žiadateľa, a tým ohroziť jeho možnosť mať úplný prospech z oznámenia o spolupráci. Predovšetkým skutočnosť, že osoba sa prizná, že sa dopustila porušenia a tak uzná existenciu skutočností, ktoré idú nad rámec tých, ktoré bolo možné priamo vyvodiť z príslušných dokumentov, a priori znamená, pokiaľ nie sú dané osobitné okolnosti, ktoré svedčia o opaku, že táto osoba sa rozhodla hovoriť pravdu.

(pozri body 50 – 52, 58)

2. Oznámenie o výhradách je dokumentom procesnej a prípravnej povahy, v ktorom je s cieľom zabezpečiť účinný výkon práva na obhajobu, opísaný predmet správneho konania začatého Komisiou, čím toto oznámenie Komisii zároveň bráni, aby vo svojom rozhodnutí, ktorým sa dotknuté konanie končí, prihliadla na iné výhrady. Vydanie oznámenia o výhradách Komisiou okrem toho nie je možné v žiadnom prípade považovať za dôkaz prezumpcie viny dotknutého podniku. V opačnom prípade by začatie každého konania v tejto oblasti mohlo potenciálne porušovať zásadu prezumpcie neviny.

Za týchto okolností vydanie prvého a potom druhého oznámenia o výhradách nemôže samo osebe viesť k zisteniu akéhokoľvek pochybenia.

Pokiaľ ide o prípadné zmeny, ktoré druhé oznámenie o výhradách obsahuje v porovnaní s prvým oznámením o výhradách, pre tento procesný úkon je charakteristické, že je predbežný a podlieha zmenám v priebehu posúdenia, ku ktorému pristupuje Komisia neskôr na základe pripomienok, ktoré jej boli predložené ako reakcia účastníkmi konania, ako aj na základe ďalších skutkových zistení. Komisia totiž musí zohľadniť skutočnosti vyplývajúceho z celého správneho konania a na základe nich buď upustiť od výhrad, ktoré sú nedôvodné, alebo tak skutkovo, ako aj právne upraviť a doplniť svoju argumentáciu na podporu výhrad, na ktorých trvá. Ak je teda Komisia oprávnená tak skutkovo, ako aj právne zmeniť svoju argumentáciu v čase medzi oznámením o výhradách a konečným rozhodnutím, je tým skôr oprávnená urobiť tak v čase medzi dvomi oznámeniami o výhradách.

(pozri body 68 – 70, 73)

3. V oblasti kartelov je Komisia oprávnená z objektívnych dôvodov tak rozdeliť, ako aj spojiť konania. Je tak možné spojenie dvoch konaní, z ktorých každé sa týka samostatného výrobku, keď tieto výrobky patria k tomu istému odvetviu činnosti najmä vzhľadom na ich fyzické vlastnosti a ich použitie a keď sa niektoré z nedovolených stretnutí medzi podnikmi týkajú zároveň jedného aj druhého výrobku. Navyše, aj keby sa bolo možné domnievať, že porušenie dotknuté spojením v skutočnosti zodpovedá dvom odlišným porušeniam, to, či sú tieto porušenia preukázané vo viacerých rozhodnutiach alebo iba v jedinom rozhodnutí je irelevantné, pokiaľ dotknuté porušenia nie sú premlčané.

Okrem toho porušenie článku 81 ods. 1 ES môže vyplývať nielen z jednotlivého aktu, ale taktiež zo skupiny aktov alebo z pokračujúceho správania. Proti tomuto výkladu nemožno namietať z dôvodu, že jedna alebo viaceré zložky tejto skupiny aktov alebo tohto pokračujúceho správania by taktiež mohli samy osebe, zohľadňované jednotlivo, predstavovať porušenie tohto ustanovenia. Pokiaľ rôzne činnosti zapadajú do celkového plánu vzhľadom na ich rovnaký cieľ skresľujúci hospodársku súťaž vnútri spoločného trhu, Komisia je oprávnená za tieto činnosti vyvodzovať zodpovednosť v závislosti od účasti na porušení ako celku. Ak Komisia môže oprávnene dospieť k záveru, že rôzne prejavy sú súčasťou jediného porušenia z dôvodu, že zapadajú do celkového plánu smerujúceho k skresľovaniu hospodárskej súťaže, potom skutočnosť, že počet a intenzita zosúladených postupov sa menia podľa relevantného trhu, neznamená, že porušenie sa netýka trhov, na ktorých sú tieto postupy menej intenzívne a menej početné. Bolo by totiž neprirodzené rozdeliť pokračujúce správanie, ktoré má jediný cieľ, na viacero rôznych porušení z dôvodu, že zosúladené postupy sa menia podľa relevantného trhu.

(pozri body 100, 272)

4. Na účely uplatnenia článku 81 ods. 1 ES je zohľadnenie konkrétnych následkov dohody zbytočné, keď je zjavné, že jej cieľom je obmedziť, vylúčiť alebo narušiť hospodársku súťaž. Najmä v súvislosti s dohodami protisúťažnej povahy, ktoré sú uzavreté počas stretnutí konkurenčných podnikov, k porušeniu článku 81 ods. 1 ES dôjde vtedy, ak cieľom týchto stretnutí je obmedzenie, vylúčenie alebo narušenie hospodárskej súťaže a ak tak smerujú k umelej organizácii fungovania trhu. V takom prípade stačí, ak Komisia na dôkaz účasti podniku na karteli preukáže, že dotknutý podnik sa zúčastnil na stretnutiach, na ktorých došlo k uzavretiu dohôd protisúťažnej povahy. Ak bola preukázaná účasť na takýchto stretnutiach, prináleží tomuto podniku, aby predložil dôkazy o tom, že jeho účasť na predmetných stretnutiach nemala protisúťažnú povahu, a to takým spôsobom, že preukáže, že svojim konkurentom oznámil, že sa týchto stretnutí zúčastnil z iných dôvodov ako oni.

Keď teda dôkaz koncentrácie medzi viacerými podnikmi nevyplýva z jednoduchého zistenia paralelného správania na trhu, ale z dokumentov, z ktorých je zrejmé, že nedovolené postupy sú výsledkom koncentrácie, alternatívne vysvetlenie uplatňovaných cien, podľa ktorého údajná koordinácia cien predstavuje v skutočnosti reakciu výrobcov na cenu surovín a vývoj trhu, nemôže spochybniť zistenie existencie kartelu, ktoré urobila Komisia.

(pozri body 103, 108, 109)

5. Keď entita vykonávajúca hospodársku činnosť poruší pravidlá hospodárskej súťaže, prináleží jej podľa zásady osobnej zodpovednosti, aby zodpovedala za toto porušenie. Keď však dve entity tvoria tú istú hospodársku jednotku, skutočnosť, že entita, ktorá sa dopustila porušenia, ešte stále existuje, sama osebe nebráni tomu, aby bola sankcia uložené entite, na ktorú previedla svoje hospodárske činnosti. Takéto uloženie sankcie je prípustné najmä vtedy, ak tieto entity boli ovládané tou istou osobou a vzhľadom na tesné väzby, ktoré ich spájajú z hospodárskeho a organizačného hľadiska, plnili v podstatnej časti rovnaké obchodné pokyny.

Keď sú teda v čase svojho protiprávneho správania dve spoločnosti priamo či nepriamo v úplnom vlastníctve tej istej spoločnosti, zásada osobnej zodpovednosti nebráni tomu, aby bola sankcia za porušenie, ktorého sa dopúšťala najprv prvá spoločnosť a v ktorom ďalej pokračovala druhá spoločnosť, uložená súhrnne tejto druhej spoločnosti.

V každom prípade sankcia uložená podniku, ktorý právne naďalej existuje, ale už nevykonáva hospodársku činnosť, môže nemať odradzujúci účinok. Ak by navyše nebola predvídaná žiadna možnosť uložiť sankciu inej entite, než tej, ktorá sa dopustila porušenia, podniky by sa mohli vyhnúť sankciám iba tým, že ich identita sa zmenila v dôsledku reštrukturalizácii, prevodov alebo iných právnych alebo organizačných zmien.

(pozri body 123 – 126, 129)

6. Podľa článku 21 Štatútu Súdneho dvora a článku 44 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu musí každá žaloba uvádzať predmet konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je založená. Na prípustnosť žaloby sa vyžaduje, aby zo samotného jej textu aspoň stručne, ale koherentným a zrozumiteľným spôsobom vyplývali podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých sa zakladá. Hoci samotný text žaloby môže byť v konkrétnych bodoch podopretý a doplnený odkazmi na určité časti listín, ktoré sú k nej pripojené, celkový odkaz na iné písomnosti, aj keď pripojené k žalobe, nemôže zhojiť nedostatok podstatných zložiek právnej argumentácie, ktoré musia byť v zmysle vyššie spomínaných ustanovení uvedené v žalobe.

Navyše nie je úlohou Všeobecného súdu vyhľadávať a identifikovať v prílohách žalobné dôvody a tvrdenia, ktoré by mohol považovať za základ žaloby, keďže prílohy majú len dôkaznú a podpornú povahu.

Podobné požiadavky sa uplatnia aj vtedy, ak sa na podporu žalobného dôvodu uvádza výhrada. Výhrada, ktorej podstatné zložky sú zhrnuté iba v prílohách žaloby, teda nespĺňa uvedené požiadavky.

Podnik nemôže zhojiť tento nedostatok tým, že v štádiu repliky uvedie určité skutkové alebo právne údaje a odkáže na určité prílohy žaloby alebo tým, že predloží nové prílohy k replike. Pri skúmaní súladu žaloby s požiadavkami stanovenými v článku 44 ods. 1 rokovacieho poriadku je totiž obsah repliky podľa očakávania irelevantný. Prípustnosti žalobných dôvodov a tvrdení uvádzaných v replike na zopakovanie žalobných dôvodov obsiahnutých v žalobe sa predovšetkým nemožno dovolávať s cieľom zhojiť nesplnenie požiadaviek článku 44 ods. 1 rokovacieho poriadku, ku ktorému došlo v čase podania žaloby, pretože by to toto ustanovenie zbavovalo akéhokoľvek významu.

(pozri body 161, 162, 168, 169)

7. V prípade dohôd uzavretých počas stretnutí konkurenčných podnikov dôjde k porušeniu pravidiel hospodárskej súťaže vtedy, ak stretnutia majú protisúťažný cieľ, a tak smerujú k umelej organizácii fungovania trhu. V takomto prípade je zodpovednosť za porušenie vyvodená voči danému podniku platne vtedy, ak sa zúčastnil takýchto stretnutí a vedel o ich cieli, a to aj napriek tomu, že následne nezrealizoval niektoré z opatrení dohodnutých na stretnutiach. Väčšia alebo menšia miera účasti podniku na stretnutiach a miera zrealizovania dohodnutých opatrení nemajú dôsledky pre existenciu zodpovednosti, ale na jej rozsah, a teda na výšku sankcie.

(pozri bod 173)

8. Komisia je v praxi často povinná dokazovať existenciu porušenia pravidiel hospodárskej súťaže za podmienok, ktoré sú na splnenie tejto úlohy nepriaznivé, a to z toho dôvodu, že od doby vzniku skutočností zakladajúcich porušenie mohlo uplynúť niekoľko rokov a že niektoré podniky, ktoré boli predmetom vyšetrovania, s Komisiou aktívne nespolupracovali. V tomto kontexte by bolo veľmi jednoduché pre podnik, ktorý sa dopustil porušenia, uniknúť potrestaniu, ak by mohol zakladať svoje tvrdenia na nejasnosti informácií o fungovaní protiprávnej dohody, za okolností, v ktorých existencia dohody a jej protisúťažný cieľ boli dostatočne preukázané. Podniky sa môžu za týchto okolností riadne obhajovať, ak majú možnosť vyjadriť sa ku všetkým dôkazným prostriedkom, ktoré predložila Komisia v ich neprospech.

(pozri bod 177)

9. V správnom konaní pre porušenie pravidiel hospodárskej súťaže majú vyhlásenia urobené v mene podnikov nezanedbateľnú dôkaznú hodnotu, keďže prinášajú značné právne a ekonomické riziká. Táto dôkazná hodnota je zvlášť vysoká vtedy, keď vyhlásenia podnikov potvrdzujú iné vyhlásenia rovnakej povahy.

Navyše odpovede poskytnuté v mene podniku ako takého sú vierohodnejšie než odpovede poskytnuté jeho zamestnancom bez ohľadu na jeho skúsenosti alebo názor.

(pozri body 179, 183, 267, 270)

10. Podnik však môže byť zodpovedný za celkový kartel aj vtedy, keď sa preukáže, že sa priamo zúčastnil iba jednej alebo viacerých jeho podstatných zložiek, ak vedel alebo musel vedieť, že zosúladený postup, na ktorom sa zúčastnil, predovšetkým prostredníctvom pravidelných stretnutí organizovaných počas niekoľkých rokov, bol súčasťou celkového plánu určeného na narušenie normálneho fungovania hospodárskej súťaže a ak sa tento plán vzťahoval na všetky podstatné zložky kartelu. Podobne aj skutočnosť, že rôzne podniky zohrávali rozdielne úlohy pri sledovaní spoločného cieľa, nevylučuje zhodnosť protisúťažného cieľa a teda porušenia pod podmienkou, že každý podnik na svojej vlastnej úrovni prispel k sledovaniu spoločného cieľa.

(pozri bod 193)

11. Z opisu veľmi závažných porušení v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO vyplýva, že dohody alebo zosúladené postupy, ktorých cieľom je najmä stanovenie cenových cieľov alebo rozdelenie trhových podielov, môžu mať iba na základe ich samotnej povahy za následok kvalifikáciu porušenia ako „veľmi závažného“ bez toho, aby bola Komisia povinná preukázať konkrétny dopad porušenia na trh. Rovnako horizontálne cenové kartely patria k najzávažnejším porušeniam práva hospodárskej súťaže a možno ich samy osebe kvalifikovať ako veľmi závažné.

(pozri bod 225)

12. Pri určení výšky každej pokuty ukladanej za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže disponuje Komisia voľnou úvahou. Podľa článku 23 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 sa výška pokuty stanoví na základe závažnosti porušenia a dĺžky jeho trvania. Uvedená suma je navyše výsledkom viacerých výpočtov vykonaných Komisiou podľa usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO. Stanovenie uvedenej sumy totiž závisí najmä od rôznych okolností súvisiacich s individuálnym správaním predmetného podniku, akými je napríklad existencia priťažujúcich alebo poľahčujúcich okolností.

Z tohto právneho rámca nie je možné vyvodiť, že Komisia musí zabezpečiť určitý pomer takto vypočítanej pokuty k celkovej veľkosti relevantného tovarového trhu za konkrétny rok porušenia, aj keď dotknuté porušenie trvalo niekoľko rokov a výška pokuty závisí aj od iných okolností spojených s individuálnym správaním podniku.

(pozri bod 232)

13. Právomoc Komisie uložiť pokuty podnikom, ktoré sa úmyselne alebo z nedbanlivosti dopustia porušenia ustanovení článku 81 ES predstavuje jeden z prostriedkov, ktoré sú priznané Komisii s cieľom umožniť jej plniť jej úlohu dozoru, ktorú jej zveruje právo Spoločenstva a ktorá zahŕňa povinnosť realizovať všeobecnú politiku, ktorej cieľom je uplatňovať zásady stanovené v Zmluve v oblasti hospodárskej súťaže a usmerňovať v tomto zmysle správanie podnikov. Z toho vyplýva, že na posúdenie závažnosti porušenia na účely určenia výšky pokuty musí Komisia dbať na odstrašujúci charakter svojho postupu, obzvlášť pre tie druhy porušení, ktoré sú osobitne škodlivé pre dosiahnutie cieľov Spoločenstva.

To vyžaduje, aby bola výška pokuty prispôsobená sledovanému dopadu na podnik, ktorému sa pokuta ukladá, a to tak, aby sa najmä s ohľadom na finančnú spôsobilosť dotknutého podniku nestala zanedbateľnou alebo naopak neprimeranou, v súlade s požiadavkami vychádzajúcimi na jednej strane z nutnosti zabezpečiť účinnosť pokuty a na druhej strane z dodržiavania zásady proporcionality. Veľký podnik, ktorý disponuje značnými finančnými zdrojmi v porovnaní so zdrojmi iných členov kartelu, môže ľahšie zhromaždiť prostriedky nevyhnutné na zaplatenie svojej pokuty, čo v záujme jej dostatočného odstrašujúceho účinku odôvodňuje, aby mu najmä pomocou použitia násobiteľa bola uložená pokuta, ktorá je proporcionálne vyššia než pokuta uložená za rovnaké porušenie, ktorého sa dopustil podnik, ktorý takýmito zdrojmi nedisponuje. Predovšetkým je dôležité zohľadnenie celkového obratu každého podniku, ktorý je súčasťou kartelu, pri stanovení výšky pokuty.

Cieľ odstrašenia, ktorý Komisia oprávnene sleduje pri stanovení výšky pokuty, má zabezpečiť dodržiavanie pravidiel hospodárskej súťaže stanovených Zmluvou zo strany podnikov pri uskutočňovaní ich aktivít v rámci územia Spoločenstva alebo Európskeho hospodárskeho priestoru. Z toho vyplýva, že faktor odstrašenia, ktorý možno zahrnúť do výpočtu pokuty, sa určuje s ohľadom na mnohé skutočnosti, a nielen s ohľadom na osobitnú situáciu dotknutého podniku. Táto zásada platí najmä vtedy, keď Komisia určila násobiteľ odstrašenia, ktorý ovplyvňuje výšku pokuty uloženej podniku.

(pozri body 243 – 246)

14. Zo skutočnosti, že viacero spoločností je solidárne zaviazaných na zaplatenie pokuty z dôvodu, že tvoria jeden podnik v zmysle článku 81 ES vo vzťahu k uplatneniu hornej hranice pokuty stanovenej článkom 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, nevyplýva, že záväzok každej z nich sa obmedzuje na 10 % obratu, ktorý daná spoločnosť dosiahla počas posledného účtovného roku. Horná hranica 10 % obratu v zmysle tohto ustanovenia sa totiž musí vypočítať na základe celkového obratu všetkých spoločností tvoriacich jedinú hospodársku jednotku konajúcu ako podnik v zmysle článku 81 ES, pretože výlučne celkový obrat spoločností, z ktorých sa tento podnik skladá, môže predstavovať informáciu o veľkosti a hospodárskej sile dotknutého podniku.

(pozri body 253, 313)

15. Bod 2 usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO stanovuje ako príklad priťažujúcich okolností opakované porušovanie toho istého typu tým istým podnikom (podnikmi). Pojem opakované porušovanie, ako je chápaný v niektorých vnútroštátnych právnych poriadkoch, znamená, že osoba sa dopustila nových porušení po tom, čo jej bola uložená sankcia za podobné porušenia. Prípadné opakované porušenie sa nachádza medzi okolnosťami, ktoré treba zohľadniť pri analýze závažnosti predmetného porušenia.

Keď v tejto súvislosti Komisia zohľadňuje pojem podnik v zmysle článku 81 ES, aby prihliadla k priťažujúcej okolnosti spojenej s opakovaním porušovania, a domnieva sa, že ten istý podnik sa opakovane dopustil protiprávneho správania, a to napriek tomu, že právnické osoby zúčastnené na dotknutých porušeniach nie sú totožné, musí uviesť presné a podrobné informácie, ktoré podporujú jej tvrdenie.

Keď je teda vývoj štruktúry a ovládania dotknutých spoločností zvlášť zložitý, prináleží Komisii, aby poskytla dostatočne podrobnú a presnú informáciu o vývoji spoločností vlastnených daným podnikom pred porušením, a uviedla všetky podrobné informácie nevyhnutné pre záver, že spoločnosti uvedené v jej rozhodnutí a spoločnosti uvedené v skorších rozhodnutiach tvoria ten istý podnik v zmysle článku 81 ES.

(pozri body 293 – 295, 298, 299, 302)

16. Podľa bodu 3 druhej zarážky usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO môže byť nerealizovanie v praxi porušujúcich dohovorov alebo praktík poľahčujúcou okolnosťou. Skutočnosť, že podnik, ktorého účasť na dohode s jeho konkurentmi je preukázaná, sa nesprával na trhu tak, ako sa so svojimi konkurentmi dohodol, však nevyhnutne nepredstavuje skutočnosť, na ktorú by sa malo pri určení výšky pokuty prihliadať ako na poľahčujúcu okolnosť.

Podnik, ktorý napriek dohode so svojimi konkurentmi sleduje na trhu viac alebo menej nezávislú politiku sa totiž môže jednoducho pokúšať využiť kartel vo svoj prospech a podnik, ktorý sa nedištancuje od výsledkov stretnutia, na ktorom sa zúčastnil, si v zásade zachováva plnú zodpovednosť za svoju účasť na karteli. Komisia je preto povinná uznať, že nerealizovanie kartelu je poľahčujúcou okolnosťou len vtedy, keď podnik, ktorý sa odvoláva na túto okolnosť, môže preukázať, že sa jasne a významne postavil proti realizácii kartelu to tej miery, že narušil jeho samotné fungovanie a že zdanlivo nepristúpil k dohode, a tým nepodnecoval iné podniky na realizáciu dotknutého kartelu. Pre podniky by bolo príliš jednoduché minimalizovať riziko zaplatenia vysokej pokuty, ak by mohli využiť kartelovú dohodu a potom dosiahnuť zníženie pokuty z dôvodu, že zohrávali len obmedzenú úlohu pri uskutočňovaní porušenia, hoci ich postoj podnecoval ostatné podniky k škodlivejšiemu správaniu sa v hospodárskej súťaži.

(pozri body 306, 307)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (prvá komora)

z 13. júla 2011 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s butadiénovým kaučukom a butadiénstyrénovým kaučukom vyrábaným emulznou polymerizáciou – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Pripísateľnosť protiprávneho správania – Jediné porušenie – Dôkaz existencie kartelu – Pokuty – Závažnosť a dĺžka trvania porušenia – Priťažujúce okolnosti“

Vo veci T‑59/07,

Polimeri Europa SpA, so sídlom v Brindisi (Taliansko), v zastúpení: M. Siragusa a F. Moretti, advokáti,

žalobca,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: V. Di Bucci, G. Conte a V. Bottka, splnomocnení zástupcovia,

žalovanej,

ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2006) 5700 v konečnom znení z 29. novembra 2006 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/F/38.638 – Butadiénový kaučuk a butadiénstyrénový kaučuk vyrábaný emulznou polymerizáciou), alebo subsidiárne zrušenie alebo zníženie pokuty uloženej Polimeri Europa SpA,

VŠEOBECNÝ SÚD (prvá komora),

v zložení: sudcovia F. Dehousse (spravodajca), vykonávajúci funkciu predsedu komory, I. Wiszniewska‑Białecka a N. Wahl,

tajomník: K. Pocheć, referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 21. októbra 2009,

vyhlásil tento

Rozsudok

Okolnosti predchádzajúce sporu

1 Rozhodnutím K(2006) 5700 v konečnom znení z 29. novembra 2006 (vec COMP/F/38.638 – Butadiénový kaučuk a butadiénstyrénový kaučuk vyrábaný emulznou polymerizáciou, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) Komisia Európskych spoločenstiev konštatovala, že viaceré podniky porušili článok 81 ods. 1 ES a článok 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore (EHP) tým, že sa zúčastnili na karteli na trhu vyššie uvedených výrobkov.

2 Podniky, ktoré boli adresátmi napadnutého rozhodnutia, sú tieto:

– Bayer AG, so sídlom v Leverkusene (Nemecko),

– The Dow Chemical Company, so sídlom v Midlande, Michigan (Spojené štáty americké) (ďalej len „Dow Chemical“),

– Dow Deutschland Inc., so sídlom v Schwalbachu (Nemecko),

– Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (predtým Dow Deutschland GmbH & Co. OHG), so sídlom v Schwalbachu,

– Dow Europe, so sídlom v Horgene (Švajčiarsko),

– Eni SpA, so sídlom v Ríme (Taliansko),

– Polimeri Europa SpA, so sídlom v Brindisi (Taliansko) (ďalej len „Polimeri“),

– Shell Petroleum NV, so sídlom v Haagu (Holandsko),

– Shell Nederland BV, so sídlom v Haagu,

– Shell Nederland Chemie BV, so sídlom v Rotterdame (Holandsko),

– Unipetrol a.s., so sídlom v Prahe (Česká republika),

– Kaučuk a.s., so sídlom v Kralupoch nad Vltavou (Česká republika),

– Trade‑Stomil sp. z o.o., so sídlom Lodži (Poľsko) (ďalej len „Stomil“).

3 Dow Chemical úplne ovláda priamo alebo nepriamo Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft a Dow Europe (ďalej spoločne len „Dow“) (odôvodnenia č. 16 až 21 napadnutého rozhodnutia).

4 Činnosť Eni, pokiaľ ide o dotknuté výrobky, najprv zabezpečovala EniChem Elastomeri Srl, ktorú nepriamo ovládala Eni prostredníctvom svojej dcérskej spoločnosti EniChem SpA (ďalej len „EniChem SpA“). Dňa 1. novembra 1997 došlo k zlúčeniu EniChem Elastomeri a EniChem SpA. Eni ovládala 99,97 % EniChem SpA. Dňa 1. januára 2002 EniChem SpA previedla svoju strategickú chemickú činnosť (vrátane činnosti spojenej s butadiénovým kaučukom a butadiénstyrénovým kaučukom vyrábaným emulznou polymerizáciou) na dcérsku spoločnosť Polimeri, ktorej bola 100 % vlastníkom. Eni ovláda priamo a nepriamo Polimeri od 21. októbra 2002. Od 1. mája 2003 EniChem SpA zmenila svoje obchodné meno na Syndial SpA (odôvodnenia č. 26 až 32 napadnutého rozhodnutia). Komisia používa v napadnutom rozhodnutí označenie „EniChem“ ako odkaz na každú spoločnosť, ktorú vlastní Eni (ďalej len „EniChem“) (odôvodnenie č. 36 napadnutého rozhodnutia).

5 Shell Nederland Chemie je dcérskou spoločnosťou Shell Nederland, ktorú úplne ovláda Shell Petroleum (ďalej spoločne len „Shell“) (odôvodnenia č. 38 až 40 napadnutého rozhodnutia).

6 Kaučuk vznikol v roku 1997 zlúčením Kaučuk Group a.s. a Chemopetrol Group a.s. Dňa 21. júla 1997 Unipetrol nadobudol všetok majetok, práva a povinnosti zlúčených podnikov. Unipetrol má 100 % akcií v spoločnosti Kaučuk (odôvodnenia č. 45 a 46 napadnutého rozhodnutia). Okrem toho podľa napadnutého rozhodnutia Tavorex s.r.o. (ďalej len „Tavorex“) so sídlom v Českej republike zastupoval Kaučuk (a jeho predchodcu Kaučuk Group) pri vývozoch od roku 1991 do 28. februára 2003. Ďalej, podľa napadnutého rozhodnutia, Tavorex zastupoval Kaučuk od roku 1996 na stretnutiach Európskeho združenia syntetického kaučuku (odôvodnenie č. 49 napadnutého rozhodnutia).

7 Stomil podľa napadnutého rozhodnutia zastupoval poľského výrobcu Chemical Company Dwory S.A. (ďalej len „Dwory“) pri vývozných činnostiach už približne 30 rokov prinajmenšom až do roku 2001. Ďalej, podľa napadnutého rozhodnutia Stomil zastupoval Dwory v rokoch od 1997 do 2000 na stretnutiach Európskeho združenia syntetického kaučuku (odôvodnenie č. 51 napadnutého rozhodnutia).

8 Obdobie, o ktorom sa konštatovalo, že počas neho trvalo porušenie, bolo od 20. mája 1996 do 28. novembra 2002 (v prípade Bayer, Eni a Polimeri), od 20. mája 1996 do 31. mája 1999 (v prípade Shell Petroleum, Shell Nederland a Shell Nederland Chemie), od 1. júla 1996 do 28. novembra 2002 (v prípade Dow Chemical), od 1. júla 1996 do 27. novembra 2001 (v prípade Dow Deutschland), od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002 (v prípade Unipetrolu a Kaučuku), od 16. novembra 1999 do 22. februára 2000 (v prípade Stomilu), od 22. februára 2001 do 28. februára 2002 (v prípade Dow Deutschland Anlagengesellschaft) a od 26. novembra 2001 do 28. novembra 2002 (v prípade Dow Europe) (odôvodnenia č. 476 až 485 a článok 1 výroku napadnutého rozhodnutia).

9 Butadiénový kaučuk (ďalej len „BK“) a butadiénstyrénový kaučuk vyrábaný emulznou polymerizáciou (ďalej len „BSK“) sú syntetické kaučuky v podstate používané pri výrobe pneumatík. Tieto dva výrobky sú navzájom zastupiteľné a nahraditeľné aj inými druhmi syntetických kaučukov, ako aj prírodným kaučukom (odôvodnenia č. 3 až 6 napadnutého rozhodnutia).

10 Okrem výrobcov uvedených v napadnutom rozhodnutí iní výrobcovia nachádzajúci sa v Ázii a vo východnej Európe predali obmedzené množstvá BK a BSK na území EHP. Okrem toho značnú časť BK vyrábajú priamo veľkí výrobcovia pneumatík (odôvodnenie č. 54 napadnutého rozhodnutia).

11 Dňa 20. decembra 2002 sa Bayer skontaktoval so službami Komisie a vyjadril svoje želanie spolupracovať na základe oznámenia Komisie o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, 2002, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155, ďalej len „oznámenie o spolupráci“), pokiaľ ide o BK a BSK. Pokiaľ ide o BSK, Bayer poskytol ústne vyhlásenie opisujúce činnosti kartelu. Toto ústne vyhlásenie bolo nahrané na kazete (odôvodnenie č. 67 napadnutého rozhodnutia).

12 Dňa 14. januára 2003 Bayer poskytol ústne vyhlásenie opisujúce činnosti kartelu, pokiaľ ide o BK. Toto ústne vyhlásenie bol nahrané na kazete. Bayer takisto poskytol zápisnice zo stretnutí výboru BK v rámci Európskeho združenia syntetického kaučuku (odôvodnenie č. 68 napadnutého rozhodnutia).

13 Dňa 5. februára 2003 Komisia oznámila Bayer svoje rozhodnutie priznať mu podmienečné oslobodenie od pokuty (odôvodnenie č. 69 napadnutého rozhodnutia).

14 Dňa 27. marca 2003 Komisia vykonala návštevu na účely vyšetrovania na základe článku 14 ods. 3 nariadenia Rady č. 17 zo 6. februára 1962, prvého nariadenia implementujúceho články [81 ES] a [82 ES] (Ú. v. ES 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3) v priestoroch Dow Deutschland & Co. (odôvodnenie č. 70 napadnutého rozhodnutia).

15 Medzi septembrom 2003 a júlom 2006 Komisia adresovala podnikom uvedeným v napadnutom rozhodnutí viaceré žiadosti o informácie na základe článku 11 nariadenia č. 17 a článku 18 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) (odôvodnenie č. 71 napadnutého rozhodnutia).

16 Dňa 16. októbra 2003 sa zástupcovia Dow Deutschland a Dow Deutschland & Co. stretli so službami Komisie a vyjadrili svoje želanie spolupracovať na základe oznámenia o spolupráci. Počas tohto stretnutia Komisiu ústne oboznámili s činnosťami kartelu, pokiaľ ide o BK a BSK. Toto ústne oboznámenie bolo nahrávané. Došlo aj k odovzdaniu spisu obsahujúceho dokumenty týkajúce sa kartelu (odôvodnenie č. 72 napadnutého rozhodnutia).

17 Dňa 4. marca 2005 bol Dow Deutschland informovaný o zámere Komisie priznať mu zníženie pokuty v rozsahu 30 až 50 % (odôvodnenie č. 73 napadnutého rozhodnutia).

18 Dňa 7. júna 2005 Komisia začala konanie a zaslala prvé oznámenie o výhradách podnikom, ktoré boli adresátmi napadnutého rozhodnutia – s výnimkou Unipetrolu –, ako aj spoločnosti Dwory. Prvé oznámenie o výhradách bolo takisto prijaté aj vo vzťahu k spoločnosti Tavorex, ale nebolo jej oznámené, lebo Tavorex bol od októbra 2004 v konkurze. Konanie týkajúce sa tejto spoločnosti bolo teda skončené (odôvodnenia č. 49 a 74 napadnutého rozhodnutia).

19 Dotknuté podniky predložili písomné pripomienky týkajúce sa tohto prvého oznámenia o výhradách (odôvodnenie č. 75 napadnutého rozhodnutia). Mali takisto prístup k spisu vo forme CD‑ROM, ústnym vyhláseniam a príslušným dokumentom v priestoroch Komisie (odôvodnenie č. 76 napadnutého rozhodnutia).

20 Dňa 3. novembra 2005 Manufacture française des pneumatiques Michelin (ďalej len „Michelin“) požiadal o vstup do konania ako vedľajší účastník konania. Michelin predložil písomné pripomienky 13. januára 2006 (odôvodnenie č. 78 napadnutého rozhodnutia).

21 Dňa 6. apríla 2006 Komisia prijala druhé oznámenie o výhradách určené podnikom, ktoré boli adresátmi napadnutého rozhodnutia. Dotknuté podniky predložili v tejto súvislosti písomné pripomienky (odôvodnenie č. 84 napadnutého rozhodnutia).

22 Dňa 12. mája 2006 Michelin predložil sťažnosť na základe článku 5 nariadenia Komisie (ES) č. 773/2004 zo 7. apríla 2004, ktoré sa týka vedenia konania Komisiou podľa článkov 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. EÚ L 123, s. 18; Mim. vyd. 08/003, s. 81) (odôvodnenie č. 85 napadnutého rozhodnutia).

23 Dňa 22. júna 2006 sa podniky, ktoré boli adresátmi napadnutého rozhodnutia s výnimkou Stomilu, ako aj Michelin zúčastnili na vypočutí na Komisii (odôvodnenie č. 86 napadnutého rozhodnutia).

24 Komisia sa vzhľadom na neexistenciu dostatočných dôkazov o účasti spoločnosti Dwory na karteli rozhodla skončiť konanie voči nej (odôvodnenie č. 88 napadnutého rozhodnutia). Komisia sa takisto rozhodla skončiť konanie voči Syndialu (odôvodnenie č. 89 napadnutého rozhodnutia).

25 Okrem toho, hoci sa pôvodne používali dve rôzne spisové značky (jedna pre BK a druhá pre BSK) (COMP/E‑1/38.637 a COMP/E‑1/38.638), Komisia používala po prvom oznámení o výhradách jednu spisovú značku (COMP/F/38.638) (odôvodnenia č. 90 a 91 napadnutého rozhodnutia).

26 Správne konanie viedlo k tomu, že Komisia prijala 29. novembra 2006 napadnuté rozhodnutie.

27 Podľa článku 1 výroku napadnutého rozhodnutia tieto podniky porušili článok 81 ES a článok 53 EHP tým, že sa počas uvedených období zúčastnili na jedinej a pokračujúcej dohode, v rámci ktorej sa dohodli na cieľových cenách, rozdelení zákazníkov dohodami o neútočení a výmene citlivých informácií o cenách, konkurentoch a zákazníkoch v sektoroch BK a BSK:

a) Bayer od 20. mája 1996 do 28. novembra 2002;

b) Dow Chemical, od 1. júla 1996 do 28. novembra 2002; Dow Deutschland, od 1. júla 1996 do 27. novembra 2001; Dow Deutschland Anlagengesellschaft, od 22. februára 2001 do 28. februára 2002; Dow Europe, od 26. novembra 2001 do 28. novembra 2002;

c) Eni, od 20. mája 1996 do 28. novembra 2002; Polimeri, od 20. mája 1996 do 28 novembra 2002;

d) Shell Petroleum, od 20. mája 1996 do 31. mája 1999; Shell Nederland, od 20. mája 1996 do 31. mája 1999; Shell Nederland Chemie, od 20. mája 1996 do 31. mája 1999;

e) Unipetrol, od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002; Kaučuk, od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002;

f) Stomil zo 16. novembra 1999 do 22. februára 2000.

28 Na základe skutkových zistení a právneho posúdenia vykonaného v napadnutom rozhodnutí Komisia uložila dotknutým podnikom pokuty, ktorých suma bola vypočítaná na základe metodológie uvedenej v Usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia“), ako aj na základe oznámenia o spolupráci.

29 Článok 2 výroku napadnutého rozhodnutia ukladá tieto pokuty:

a) Bayer: 0 eur;

b) Dow Chemical: 64,575 milióna eur, z toho:

i) 60,27 milióna eur solidárne s Dow Deutschland;

ii) 47,355 milióna eur solidárne s Dow Deutschland Anlagengesellschaft a Dow Europe;

c) Eni a Polimeri solidárne: 272,25 milióna eur;

d) Shell Petroleum, Shell Nederland a Shell Nederland Chemie solidárne: 160,875 milióna eur;

e) Unipetrol a Kaučuk, solidárne: 17,55 milióna eur;

f) Stomil: 3,8 milióna eur.

30 Článok 3 výroku napadnutého rozhodnutia nariaďuje podnikom vymenovaným v článku 1 okamžite ukončiť, ak tak ešte neurobili, porušenia uvedené v tom istom článku a zdržať sa ďalej akéhokoľvek aktu alebo správania opísaného v článku 1, ako aj akéhokoľvek opatrenia, ktoré má rovnaký cieľ alebo následok.

Konanie a návrhy účastníkov konania

31 Polimeri návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 20. februára 2007 podal žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

32 Rozhodnutím predsedu Súdu prvého stupňa z 1. apríla 2009 bol N. Wahl určený, aby doplnil komoru z dôvodu prekážky jedného z jej členov vo výkone funkcie.

33 Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (prvá komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania.

34 V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 64 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa tento súd vyzval účastníkov konania, aby odpovedali na niektoré otázky a poskytli určité dokumenty. Účastníci konania týmto výzvam vyhoveli v stanovených lehotách.

35 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 21. októbra 2009.

36 Polimeri navrhuje, aby Všeobecný súd:

– vykonal navrhované dôkazy,

– zrušil napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu alebo čiastočne, s následkami, ktoré má toto zrušenie na výšku pokuty,

– subsidiárne zrušil alebo znížil pokutu,

– v každom prípade zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

37 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– zaviazal Polimeri na náhradu trov konania.

Právny stav

38 Na podporu svojich návrhov Polimeri uvádza v podstate šestnásť žalobných dôvodov týkajúcich sa procesných vád, merita napadnutého rozhodnutia, ako aj stanovenia výšky pokuty.

I – O návrhoch na čiastočné zrušenie napadnutého rozhodnutia

A – O dôvodoch týkajúcich sa procesných vád

1. O prvom dôvode založenom na nevhodnom použití oznámenia o spolupráci

a) Tvrdenia účastníkov konania

39 Polimeri tvrdí, že napadnuté rozhodnutie sa z „90 %“ zakladá na vyhláseniach spoločností Bayer a Dow. Napadnuté rozhodnutie odkazuje hlavne na ústne vyhlásenia. Listín predložených ako dôkazné prostriedky je navyše veľmi málo a možno ich vykladať rôzne.

40 Cieľom ústnych vyhlásení je umožniť Komisii, aby začala vyšetrovanie. V tomto prípade však tieto vyhlásenia slúžili jednak ako nástroje na zistenie skutkového stavu, pričom do značnej miery nahradili samotné vyšetrovanie, a jednak ako prostriedky nátlaku na podniky, ktoré spolupracovali s Komisiou.

41 Po prvé, Polimeri predovšetkým uvádza, že vyhlásenie Bayeru z 20. decembra 2002 sa použilo na vykonanie jedinej návštevy na účely vyšetrovania, v tomto prípade u Dow. V žiadnom inom podniku, ktorý spomenul Bayer vo svojom prvom vyhlásení, nebola vykonaná takáto návšteva.

42 Po druhé, predložené dôkazy sú značne nedostatočné a nejednoznačné. Tieto dokumenty možno vykladať ako dôkazy o výmenách citlivých informácií alebo aj o dohodách, ale rovnako môžu odzrkadľovať iba údaje o trhových cenách, známe v celom odvetví a pochádzajúce z iných zdrojov.

43 Polimeri poukazuje najmä na poznámky, ktoré urobil jeden z účastníkov stretnutia v Düsseldorfe (Nemecko) 21. februára 1996, a ktoré Polimeri predkladá v prílohe žaloby. Komisia pôvodne použila tieto dokumenty ako dôkaz cenovej dohody, pričom následne dospela k záveru, že uvedené stretnutie nebolo súčasťou údajných stretnutí kartelu a vyňala tieto dokumenty spomedzi usvedčujúcich dôkazov. Tieto dokumenty sú však rovnako podrobné, ba dokonca podrobnejšie ako iné dokumenty, ktoré vyhotovil ten istý účastník, a ktorým Komisia pripísala hodnotu dôkazu nedovolených dohôd.

44 V tejto súvislosti boli podniky vedené k tomu, aby vo svojich vyhlásenia pridali podrobnosti, ktoré nemožno preukázať. Prvý katastrofálny výsledok tejto politiky preukazujú vyhlásenia urobené počas druhého kola rozhovorov. Polimeri tak zdôrazňuje, že počas stretnutia 12. decembra 2005 so zamestnancami Dow (páni N. a F.) Komisia účelovo kládla otázky, ktorými sa usilovala donútiť tieto osoby k tomu, aby „zo slušnosti“ urobili vyhlásenia o predpokladaných stretnutiach kartelu, ale aj o prípadných cenových zvýšeniach, ktoré boli cieľom údajných dohôd. Komisia bola dokonca schopná sama poskytnúť údaje o možných cenových zvýšeniach, a keď nezískala výsledky, ktoré čakala, nespomenula to v napadnutom rozhodnutí. Aj odôvodnenie č. 244 napadnutého rozhodnutia preukazuje, že Dow bol „donútený“ svedčiť. Vyhlásenie Dow zo 17. novembra 2005 tak preukazuje, že Dow zmenil svoju verziu skutkového stavu po tom, čo sa dozvedel o vyhláseniach Bayeru. Záver Komisie v tejto súvislosti neodráža vyhlásenia Dow. V rovnakom zmysle vyhlásenie Bayeru zo 6. decembra 2005, týkajúce sa stretnutia konajúceho sa v Düsseldorfe 21. februára 1996 (pozri bod 43 vyššie), preukazuje, že táto spoločnosť sa priznala ku konaniam, ktorých sa nedopustila.

45 Po tretie, Polimeri uvádza, že právna úprava odkazuje na status vyhlásení získaných na základe vyšetrovacích právomocí Komisie iba v článku 19 ods. 1 nariadenia č. 1/2003. Uznáva sa však, že Komisia nemôže použiť ústne vyhlásenia, ktoré robia podniky v súvislosti so žiadosťou o oslobodenie od pokuty, ako rozhodujúci dôkaz existencie kartelu. Zohľadňuje to skutočnosť, že tieto vyhlásenia robia podniky vo svoj prospech. Keďže podľa Polimeri Komisia prikladala týmto vyhláseniam rozhodujúci význam (Polimeri predovšetkým zdôrazňuje, že z pätnástich stretnutí uvádzaných Komisiou, ktoré sú považované za stretnutia medzi konkurentmi, je iba existencia štyroch preukázaná aj písomne), tvrdenie, že „úplné odmietnutie [Syndial a Polimeri] priznať svoju účasť (na karteli alebo na konkrétnych správaniach) nemôže samo osebe prevážiť nad dôkazmi, ktoré má Komisia k dispozícii“ (odôvodnenie č. 327 napadnutého rozhodnutia), odzrkadľuje systém, v ktorom žalobca, ktorý je zároveň sudcom, beztrestne využíva svoje právomoci.

46 Judikatúra, ktorú cituje Komisia v odôvodneniach č. 203 až 205 napadnutého rozhodnutia, navyše nepodporuje jej názor. Súd prvého stupňa sa tak domnieval, že vyhlásenie podniku obvineného z toho, že sa zúčastnil na karteli, ktorého správnosť spochybňuje niekoľko ďalších obvinených podnikov, nemožno považovať za postačujúci dôkaz existencie porušenia, ktorého sa tieto podniky dopustili, bez toho, aby bolo podporené inými dôkazmi (rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. júla 2004, JFE Engineering a i./Komisia, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 a T‑78/00, Zb. s. II‑2501). Tento prístup potvrdil Súdny dvor v odvolacom konaní.

47 Polimeri dodáva, že tvrdenia, ktoré podrobne rozvíja, sa netýkajú „merita veci“, ako to uvádza Komisia vo svojich písomných podaniach. Podľa Polimeri sa jeho výhrady týkajú porušenia práva na obhajobu spôsobeného prenesením dôkazného bremena, ktoré vyplynulo z dosť nezvyčajného použitia vyhlásení podnikov, ktoré požiadali o zhovievavosť. Polimeri uvádza, že Komisia sa vyjadruje k jeho tvrdeniam v rámci ôsmeho žalobného dôvodu, pričom sa odvoláva na judikatúru týkajúcu sa dôkazného bremena. Judikatúra uvádzaná v tejto súvislosti však nie je relevantná, keďže vo veciach, ktoré uvádza Komisia, bola účasť podnikov podložená písomnými dôkazmi. V tomto prípade obsahuje napadnuté rozhodnutie všeobecnú časť, ktorá nie je ničím iným než skladačkou vyhlásení.

48 Komisia uvádza, že výhrady, ktoré formuluje Polimeri, sa týkajú dôkazu porušenia, a teda merita veci, a nie údajných procesných vád. Komisia preto odkazuje na časť svojho vyjadrenia k žalobe, ktorá sa týka údajného nesprávneho hodnotenia dôkazných prostriedkov vzťahujúcich sa na existenciu kartelu.

b) Posúdenie Všeobecným súdom

49 Na úvod sa treba domnievať, že hoci niektoré z tvrdení rozvedených v rámci prvého žalobného dôvodu sa týkajú dôkazu porušenia a teda nemajú účinky v rámci žalobných dôvodov týkajúcich sa procesných vád, ktoré údajne postihli prijatie napadnutého rozhodnutia, Polimeri aj všeobecne napáda spôsob, akým Komisia použila vyhlásenia podnikov ako dôkazné prostriedky. V tejto súvislosti Polimeri v podstate tvrdí, že vyhláseniam podnikov bol prikladaný príliš veľký význam na úkor písomných dôkazov a že tieto vyhláseniach nie sú spoľahlivé.

50 Treba pripomenúť, že pokiaľ ide o dokazovanie porušenia článku 81 ods. 1 ES, je Komisia povinná preukázať porušenia, ktoré konštatuje, a pripojiť vhodné dôkazy na to, aby z právneho hľadiska dostatočne preukázala existenciu skutočností zakladajúcich porušenie (rozsudky Súdneho dvora zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C 185/95 P, Zb. s. I 8417, bod 58, a z 8. júla 1999, Komisia/Anic Partecipazioni, C 49/92 P, Zb. s. I 4125, bod 86). Je tak nevyhnutné, aby Komisia uviedla presné a zhodujúce sa dôkazy na podloženie pevného presvedčenia, že došlo k spáchaniu porušenia (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. júla 2000, Volkswagen/Komisia, T‑62/98, Zb. s. II‑2707, bod 43 a citovanú judikatúru).

51 Okrem toho je obvyklé, že činnosti, ktoré zahŕňajú protisúťažné postupy a dohody, prebiehajú skryte, že stretnutia sa konajú tajne a že dokumentácia, ktorá sa ich týka, je zredukovaná na minimum. Z toho vyplýva, že aj keď Komisia objaví dôkazy výslovne preukazujúce nezákonný kontakt medzi hospodárskymi subjektmi, tie sú obyčajne len zlomkovité a zriedkavé do tej miery, že je často nutné rekonštruovať niektoré detaily prostredníctvom dedukcie. Vo väčšine prípadov sa preto musí existencia protisúťažného postupu alebo dohody vyvodiť z určitého množstva zhodných okolností a nepriamych dôkazov, ktoré – posudzované ako celok – môžu v prípade neexistencie iného prijateľného vysvetlenia predstavovať dôkaz porušenia pravidiel hospodárskej súťaže (rozsudky Súdneho dvora zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, body 55 až 57, a z 25. januára 2007, Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel/Komisia, C‑403/04 P a C‑405/04 P, Zb. s. I‑729, bod 51).

52 V tomto rámci žiadne ustanovenie, ani všeobecná zásada práva Spoločenstva nezakazuje Komisii, aby voči podniku použila vyhlásenia iných obvinených podnikov. Ak by to bolo inak, bremeno preukázania správaní odporujúcich článkom 81 ES a 82 ES, ktoré nesie Komisia, by nebolo možné uniesť a toto bremeno by bolo nezlučiteľné s úlohou dohľadu nad riadnym uplatňovaním týchto ustanovení, ktorú Komisii priznáva Zmluva ES (rozsudky Súdu prvého stupňa z 20. apríla 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, nazývaný „PVC II“, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Zb. s. II‑931, bod 512, a JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 46 vyššie, bod 192).

53 Vyhlásenia urobené v mene podnikov majú navyše nezanedbateľnú dôkaznú hodnotu, keďže prinášajú značné právne a ekonomické riziká (pozri v tomto zmysle rozsudky JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 46 vyššie, body 205 a 211, a Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel/Komisia, už citovaný v bode 51 vyššie, bod 103).

54 Je pravda, že vyhlásenie podniku, ktorému je vytýkané, že sa zúčastnil na karteli, ktorého správnosť spochybňuje niekoľko ďalších podnikov, ktorým je vytýkaná účasť na tom istom karteli, nemožno považovať za postačujúci dôkaz existencie porušenia, ktorého sa tieto podniky dopustili, bez toho, aby bolo podporené inými dôkazmi (rozsudok JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 46 vyššie, bod 219).

55 V tomto prípade sa však napadnuté rozhodnutie zakladá na niekoľkých vyhláseniach podnikov, ktoré sa zhodujú, a to na vyhláseniach spoločností Bayer, Dow a Shell, takže tieto vyhlásenia sa navzájom podporujú (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 26. apríla 2007, Bolloré a i./Komisia, spojené veci T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 a T‑136/02, Zb. s. II‑947, bod 168). Okrem toho nie je sporné, že napadnuté rozhodnutie sa zakladá aj na písomných dôkazoch, najmä na rukou písaných poznámkach urobených počas stretnutí. Skutočnosť, že Polimeri popiera dôkaznú hodnotu týchto dokumentov nemôže ovplyvniť napadnuté rozhodnutie, pokiaľ ide o konanie, ktoré vykonala Komisia.

56 Vzhľadom na tieto skutočnosti nič neumožňuje domnievať sa, že napadnuté rozhodnutie je postihnuté procesnými vadami, ktoré majú vplyv na jeho zákonnosť.

57 Ostatné argumenty uvádzané podnikom Polimeri nemôžu spochybniť tento záver.

58 Pokiaľ ide o tvrdenie, že Komisia sa nemôže opierať o vyhlásenia urobené v kontexte oznámenia o spolupráci, treba po prvé uviesť, že žiadne ustanovenie nezakazuje Komisii, aby použila takéto vyhlásenia na účely preukázania porušenia pravidiel hospodárskej súťaže. Po druhé, nemožno sa domnievať, že takéto vyhlásenia nemajú dôkaznú hodnotu, keďže vyhlásenia, ktoré idú proti záujmom toho, kto ich robí, treba v zásade považovať za zvlášť spoľahlivé dôkazné prostriedky (rozsudok Bolloré a i./Komisia, už citovaný v bode 55 vyššie, bod 166). Po tretie, hoci vo vzťahu k dobrovoľným výpovediam hlavných účastníkov protiprávneho kartelu je vo všeobecnosti potrebná určitá nedôvera so zreteľom na to, že je možné, že títo účastníci majú tendenciu minimalizovať závažnosť svojej účasti na porušení a maximalizovať závažnosť účasti ostatných, nič to nemení na skutočnosti, že tvrdenie Polimeri nezodpovedá logike konania, ktoré je upravené oznámením o spolupráci. Domáhanie sa jeho zohľadnenia s cieľom dosiahnuť zníženie pokuty totiž nevyhnutne nepredstavuje podnet na predloženie dôkazných prostriedkov skresľujúcich skutočné správanie ostatných účastníkov kartelu. Každý pokus uviesť Komisiu do omylu môže viesť k spochybneniu úprimnosti, ako aj úplnosti spolupráce žiadateľa, a tým ohroziť jeho možnosť mať úplný prospech z oznámenia o spolupráci (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 16. novembra 2006, Peróxidos Orgánicos/Komisia, T‑120/04, Zb. s. II‑4441, bod 70). Treba sa predovšetkým domnievať, že skutočnosť, že osoba sa prizná, že sa dopustila porušenia a tak uzná existenciu skutočností, ktoré idú nad rámec tých, ktoré bolo možné priamo vyvodiť z príslušných dokumentov, a priori znamená, pokiaľ nie sú dané osobitné okolnosti, ktoré svedčia o opaku, že táto osoba sa rozhodla hovoriť pravdu (rozsudok JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 46 vyššie, bod 212).

59 Pokiaľ ide o to, že niektoré dotknuté podniky boli „donútené“, aby urobili vyhlásenia, Polimeri v skutočnosti uplatňuje porušenie zásady riadnej správy vecí verejných. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že medzi záruky poskytnuté právnym poriadkom Spoločenstva v správnych konaniach patrí najmä zásada riadnej správy vecí verejných, na ktorú sa viaže povinnosť príslušnej inštitúcie preskúmať so starostlivosťou a nestrannosťou všetky relevantné okolnosti daného prípadu (rozsudky Súdu prvého stupňa z 24. januára 1992, La Cinq/Komisia, T‑44/90, Zb. s. II‑1, bod 86, a z 18. júna 2008, Hoechst/Komisia, T‑410/03, Zb. s. II‑881, bod 129). Porušenie zásady riadnej správy vecí verejných však môže mať za následok zrušenie dotknutého rozhodnutia vtedy, ak je preukázané, že ak by k tomuto porušeniu nedošlo, malo by toto rozhodnutie odlišný obsah (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 16. decembra 1975, Suiker Unie a i./Komisia, 40/73 až 48/73, 50/73, 54/73 až 56/73, 111/73, 113/73 a 114/73, Zb. s. 1663, bod 91; pozri rovnako rozsudok Volkswagen/Komisia, už citovaný v bode 50 vyššie, bod 283). V tomto prípade Polimeri takýto dôkaz nepredložil. V každom prípade, aj keby údajné porušenie zásady riadnej správy vecí verejných viedlo Všeobecný súd k tomu, že nezohľadní vyhlásenia podnikov, ktoré uvádza Polimeri, ostatné dôkazy obsiahnuté v napadnutom rozhodnutí by tým neboli dotknuté. Nič preto neumožňuje domnievať sa, že v tomto kontexte by Komisia bola dospela k záveru, že nedošlo k porušeniu pravidiel hospodárskej súťaže.

60 Vzhľadom na tieto skutočnosti musí byť prvý žalobný dôvod, ktorý uviedol Polimeri zamietnutý ako nedôvodný.

2. O druhom dôvode založenom na nedôvodnom zaslaní druhého oznámenia o výhradách

a) Tvrdenia účastníkov konania

61 Polimeri zdôrazňuje, že oznámenie doplňujúcich výhrad dotknutým osobám sa stáva nevyhnutným iba v prípade, ak výsledok šetrení vedie Komisiu k tomu, že obviní podniky z nových konaní alebo podstatne zmení dôkazné prostriedky na preukázanie zistených porušení.

62 V tomto prípade Komisia odôvodnila zaslanie nového oznámenia o výhradách veľkým množstvom skutočností, ktoré boli objavené počas dodatočných vyšetrovaní vykonaných po doručení písomných pripomienok dotknutých osôb k prvému oznámeniu o výhradách. Komisia však iba zhromaždila od tých istých spoločností a často od tých istých osôb nové vyhlásenia vzťahujúce sa na udalosti, ktoré už boli predmetom mnohých vyhlásení.

63 Jedinou skutočne novou skutočnosťou je návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania podaný podnikom Michelin 3. novembra 2005 a konkretizovaný v pripomienkach podaných 13. januára 2006, a odovzdané údaje o cenách, ktoré Michelin platil svojim dodávateľom počas referenčného obdobia. Údaje, ktoré Michelin poskytol, však Komisia nepoužila.

64 Nové oznámenie o výhradách preto nie je odôvodnené žiadnou novou skutočnosťou a vzhľadom na judikatúru sa nejaví ako právne dovolené. Navyše toto oznámenie spôsobilo značné zdržanie konania a zvýšilo úsilie, ktoré museli podniky vynaložiť na svoju obhajobu.

65 Okrem toho bola skreslená funkcia oznámenia o výhradách, keďže toto oznámenie bolo použité ako odpoveď na tvrdenia uvádzané podnikmi. Komisia okrem toho použila odpovede, ktoré poskytli Syndial a Polimeri, ako nástroj na vyhranenie svojho názoru, pričom úmyselne nezohľadnila všetky skutočnosti, ktoré mohli tento názor oslabiť. Polimeri v tejto súvislosti uvádza, že z presnej číselnej analýzy cenových zmien zmizla každá číselná narážka na vzťah medzi celkovým tovarovým trhom a trhom hypoteticky kontrolovaným údajným kartelom, ako aj základné zistenie zastupiteľnosti medzi prírodným a syntetickým kaučukom.

66 Napokon, napadnuté rozhodnutie zavádza v porovnaní s druhým oznámením o výhradách obrovskú zmenu vo vyčíslení relevantného tovarového trhu. Tento trh v roku 2001 bol ohodnotený na sumu 820 miliónov eur v druhom oznámení o výhradách a na sumu 550 miliónov eur v napadnutom rozhodnutí (odôvodnenie č. 66). Tento viac ako 30 % rozdiel, ktoré nie je nijak vysvetlený, má negatívne následky na situáciu podnikov. Mení vzťah medzi trhom, na ktorom pôsobili účastníci údajného kartelu a „nekontrolovaným“ trhom. Mení tiež postavenie podnikov na trhu a teda hypotetickú schopnosť každého z nich ovplyvniť dynamiku hospodárskej súťaže. Tieto skutočnosti sú nové, pričom Polimeri uvádza porušenie svojho práva na obhajobu, keďže sa v tejto súvislosti nemohol vyjadriť.

67 Komisia navrhuje zamietnutie žalobného dôvodu. Domnieva sa v podstate, že zaslanie druhého oznámenia o výhradách neodhaľuje v tomto prípade žiadnu protiprávnosť.

b) Posúdenie Všeobecným súdom

68 Oznámenie o výhradách je dokumentom procesnej a prípravnej povahy, v ktorom je s cieľom zabezpečiť účinný výkon práva na obhajobu, opísaný predmet správneho konania začatého Komisiou, čím toto oznámenie Komisii zároveň bráni, aby vo svojom rozhodnutí, ktorým sa dotknuté konanie končí, prihliadla na iné výhrady (uznesenie Súdneho dvora z 18. júna 1986, British American Tobacco a Reynolds Industries/Komisia, 142/84 a 156/84, Zb. s. 1899, body 13 a 14; pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora z 10. júla 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, Zb. s. I‑4951, bod 63).

69 Vydanie oznámenia o výhradách Komisiou okrem toho nie je možné v žiadnom prípade považovať za dôkaz prezumpcie viny dotknutého podniku. V opačnom prípade by začatie každého konania v tejto oblasti mohlo potenciálne porušovať zásadu prezumpcie neviny (rozsudok Súdneho dvora z 21. septembra 2006, JCB Service/Komisia, C‑167/04 P, Zb. s. I‑8935, bod 99).

70 Za týchto okolností vydanie druhého oznámenia o výhradách v tomto prípade nemôže samo osebe viesť k zisteniu akéhokoľvek pochybenia.

71 Pokiaľ možno tvrdenia Polimeri chápať tak, že v nich Polimeri v skutočnosti namieta porušenie zásady rešpektovania primeranej lehoty, treba pripomenúť, že takéto porušenie, aj keby bolo preukázané, môže predstavovať iba dôvod zrušenia rozhodnutia, v ktorom sa konštatujú porušenia, ak bolo preukázané, že porušenie tejto zásady zasiahlo do práva dotknutých podnikov na obhajobu. S výnimkou tejto špecifickej situácie nemá nedodržanie povinnosti rozhodnúť v primeranej lehote vplyv na zákonnosť správneho konania (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 21. septembra 2006, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Komisia, C‑105/04 P, Zb. s. I‑8725, body 42 až 44; pozri rovnako rozsudky Súdu prvého stupňa zo 14. februára 2001, Sodima/Komisia, T‑62/99, Zb. s. II‑655, bod 94, a zo 16. decembra 2003, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied a Technische Unie/Komisia, T‑5/00 a T‑6/00, Zb. s. II‑5761, bod 74).

72 V tomto prípade však treba argumentáciu Polimeri v každom prípade považovať za všeobecnú a nespôsobilú preukázať skutočné porušenie práva na obhajobu, ktoré treba preskúmať v závislosti od osobitných okolností každého jednotlivého prípadu (pozri v tomto zmysle rozsudky Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Komisia, už citovaný v bode 71 vyššie, bod 59, a Hoechst/Komisia, už citovaný v bode 59 vyššie, bod 228).

73 Pokiaľ ide o to, že druhé oznámenie o výhradách obsahuje v porovnaní s prvým oznámením o výhradách zmeny, treba pripomenúť, že pre tento procesný úkon je charakteristické, že je predbežný a podlieha zmenám v priebehu posúdenia, ku ktorému pristupuje Komisia neskôr na základe pripomienok, ktoré jej boli predložené ako reakcia účastníkmi konania, ako aj na základe ďalších skutkových zistení. Komisia totiž musí zohľadniť skutočnosti vyplývajúceho z celého správneho konania a na základe nich buď upustiť od výhrad, ktoré sú nedôvodné, alebo tak skutkovo, ako aj právne upraviť a doplniť svoju argumentáciu na podporu výhrad, na ktorých trvá (pozri rozsudok Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala, už citovaný v bode 68 vyššie, bod 63 a citovanú judikatúru). Ak je teda Komisia oprávnená tak skutkovo, ako aj právne zmeniť svoju argumentáciu v čase medzi oznámením o výhradách a konečným rozhodnutím, je tým skôr oprávnená urobiť tak v čase medzi dvomi oznámeniami o výhradách.

74 Napokon, pokiaľ ide o to, že napadnuté rozhodnutie zavádza zmenu vo vyčíslení relevantného tovarového trhu, tvrdenia Polimeri nepodporujú jeho žalobný dôvod. Prostredníctvom svojho druhého žalobného dôvodu totiž Polimeri napáda zaslanie druhého oznámenia o výhradách Komisiou. Vo svojich tvrdeniach však Polimeri napáda to, že Komisia mu nedala viac možností, aby sa obhajoval počas správneho konania. Tvrdenia Polimeri v tejto súvislosti sú preto neúčinné.

75 V každom prípade treba pripomenúť, že dodržanie práva na obhajobu v každom konaní, ktoré môže viesť k uloženiu sankcií, najmä pokút či penále, je základnou zásadou práva Spoločenstva, ktorá musí byť zachovaná aj v prípade, keď ide o konanie správnej povahy (rozsudky Súdneho dvora z 13. februára 1979, Hoffmann-Laroche/Komisia, 85/76, Zb. s. 461, bod 9, a z 2. októbra 2003, Arbed/Komisia, C‑176/99 P, Zb. s. I‑10687, bod 19; rozsudok Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied a Technische Unie/Komisia, už citovaný v bode 71 vyššie, bod 32). Táto zásada predovšetkým vyžaduje, aby oznámenie o výhradách zaslané Komisiou podniku, ktorému zamýšľa uložiť sankcie za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, obsahovalo podstatné skutočnosti uplatnené voči nemu, akými sú vytýkané skutočnosti, ich posúdenie a dôkazy, o ktoré sa Komisia opiera, aby tento podnik mohol účinne uviesť svoje tvrdenia v rámci správneho konania, ktoré sa voči nemu vedie (pozri rozsudky Arbed/Komisia, už citovaný, bod 20 a citovanú judikatúru, a Hoechst/Komisia, už citovaný v bode 59 vyššie, bod 421).

76 V tomto prípade stačí uviesť, ako to správne zdôrazňuje Komisia, že zníženie hodnoty trhu s BK a BSK nebolo v napadnutom rozhodnutí zohľadnené ako skutočnosť, ktorá priťažuje dotknutým podnikom. Za týchto okolností nemožno v tejto súvislosti konštatovať žiadne porušenie práva Polimeri na obhajobu. Navyše, ako bolo pripomenuté v bode 73 vyššie, pre oznámenie o výhradách je charakteristické, že je predbežné a podlieha tak skutkovo, ako aj právne, zmenám. To však Polimeri nebráni, aby na Všeobecnom súde spochybnil vyčíslenie hodnoty relevantného trhu v rámci štvrtého a desiateho žalobného dôvodu prejednávanej žaloby.

77 Vzhľadom na tieto skutočnosti musí byť druhý žalobný dôvod, ktorý uviedol Polimeri zamietnutý ako nedôvodný.

3. O treťom dôvode založenom v podstate na porušení práva Polimeri na obhajobu

a) Tvrdenia účastníkov konania

78 Polimeri uvádza, že Komisia v napadnutom rozhodnutí vylučuje akúkoľvek priamu zodpovednosť Syndialu, hoci mu naopak adresovala tak prvé, ako aj druhé oznámenie o výhradách (odôvodnenie č. 374 napadnutého rozhodnutia).

79 Z toho vyplýva, že hoci Polimeri počas obdobia od 20. mája 1996 do 1. januára 2002 nevykonával činnosť vo výrobe a distribúcii relevantných výrobkov, keďže nadobudol činnosti týkajúce sa BK a BSK až od 1. januára 2002, Komisia mu pripisuje zodpovednosť za obdobie takmer siedmych rokov (od 20. mája 1996 do 28 novembra 2002) (odôvodnenie č. 373 napadnutého rozhodnutia).

80 Za týchto okolností Polimeri nemal príležitosť vyjadriť sa k novému právnemu posúdeniu jeho zodpovednosti. Je rozdiel medzi tým, keď je mu pripísaná solidárna zodpovednosť spolu so spoločnosťou, ktorá sa fyzicky dopustila konaní zakladajúcich porušenie a tým, keď je mu pripísaná výlučná zodpovednosť tejto spoločnosti za celé obdobie trvania údajného kartelu. Vylúčenie Syndialu spomedzi adresátov napadnutého rozhodnutia malo teda významný dopad na postavenie Polimeri a na stratégiu jeho obhajoby.

81 Komisia navrhuje zamietnutie žalobného dôvodu. Uvádza, že na rozdiel od toho, o čom sa snaží presvedčiť Polimeri, mu v oboch oznámeniach o výhradách pripísala zodpovednosť za celú dobu trvania kartelu. Skutočnosť, že túto zodpovednosť možno solidárne pripísať aj Syndialu, nemohla mať vplyv na spôsob obhajoby Polimeri. Polimeri navyše neuvádza, ako by solidárna zodpovednosť Syndialu bola mohla viesť k inému výsledku konania.

b) Posúdenie Všeobecným súdom

82 Treba sa domnievať, že prostredníctvom svojho tretieho žalobného dôvodu Polimeri v skutočnosti uplatňuje porušenie práva na obhajobu, keďže Komisia mu neumožnila, aby uviedol svoje pripomienky k možnému vylúčeniu Syndialu spomedzi adresátov napadnutého rozhodnutia.

83 Dodržanie práva na obhajobu v každom konaní, ktoré môže viesť k uloženiu sankcií, najmä pokút alebo penále, je základnou zásadou práva Spoločenstva, ktorá musí byť dodržaná aj vtedy, keď ide o konanie správnej povahy. Táto zásada predovšetkým vyžaduje, aby oznámenie o výhradách zaslané Komisiou podniku, ktorému zamýšľa uložiť sankcie za porušenie hospodárskej súťaže, obsahovalo podstatné skutočnosti uplatnené voči nemu, akými sú vytýkané skutkové okolnosti, ich posúdenie a dôkazy, o ktoré sa Komisia opiera, aby tento podnik mohol účinne uviesť svoje tvrdenia v rámci správneho konania, ktoré sa voči nemu vedie (pozri judikatúru citovanú v bodoch 74 a 75 vyššie).

84 Tretí žalobný dôvod Polimeri spočíva na predpoklade, že v oznámení o výhradách Komisia konštatovala zodpovednosť spoločnosti EniChem SpA (neskôr Syndial) za obdobie od 20. mája 1996 do 1. januára 2002, zatiaľ čo v napadnutom rozhodnutí Komisia konštatuje iba zodpovednosť Polimeri, a to aj počas vyššie uvedeného obdobia, počas ktorého Polimeri nevykonával činnosť vo výrobe a distribúcii dotknutých výrobkov.

85 Najprv však treba uviesť, že v druhom oznámení o výhradách sa konštatuje, že so zreteľom na prevod činností, ku ktorému došlo 1. januára 2002 medzi EniChem SpA a Polimeri, a na to, že tieto dve spoločnosti patria k tomu istému podniku, treba Polimeri považovať za zodpovedný za porušenie v období od 20. mája 1996 do 28. novembra 2002. Z toho vyplýva, že druhé oznámenie o výhradách konštatuje rovnako ako napadnuté rozhodnutie (odôvodnenia č. 365 až 373) zodpovednosť Polimeri za celé obdobie porušenia, teda vrátane zodpovednosti za skutky, ktorých sa dopustil EniChem SpA pred 1. januárom 2002.

86 Druhé oznámenie o výhradách ďalej spresňuje, že keďže EniChem SpA v čase od 1. januára do 20. októbra 2002 vlastnil 100 % základného imania Polimeri, musí Syndial solidárne zodpovedať za porušenie, ktorého sa dopustil Polimeri v tomto období. Z toho vyplýva, že druhé oznámenie o výhradách konštatuje zodpovednosť Syndialu iba ako materskej spoločnosti Polimeri za obmedzené obdobie od 1. januára do 20. októbra 2002, a nie za celú dobu trvania porušenia.

87 Z toho vyplýva, že predpoklad Polimeri je nesprávny.

88 Keďže neboli uvedené podrobnejšie tvrdenia, treba zamietnuť výhradu založenú na porušení práva Polimeri na obhajobu v tejto súvislosti.

89 Pokiaľ ide o tvrdenie, ktoré Polimeri uviedol na pojednávaní, že vylúčenie Syndialu spomedzi adresátov napadnutého rozhodnutia umožnilo Komisii „vyhnúť sa“ hornej hranici pokuty vo výške 10 % obratu, a aj keby bolo toto tvrdenie aj napriek svojej oneskorenosti prípustné, treba uviesť, že sa pripája k tvrdeniam uvádzaným v rámci šestnásteho žalobného dôvodu. Z dôvodov uvedených v bodoch 313 až 316 nižšie ho však treba zamietnuť.

90 Vzhľadom na tieto skutočnosti musí byť tretí žalobný dôvod, ktorý uviedol Polimeri zamietnutý ako nedôvodný.

B – O dôvodoch týkajúcich sa merita napadnutého rozhodnutia

1. O štvrtom dôvode založenom na nesprávnej definícii relevantného trhu

a) Tvrdenia účastníkov konania

91 Polimeri uvádza, že v napadnutom rozhodnutí Komisia spojila dve veci týkajúce sa BK a BSK, hoci tieto veci boli počas vyšetrovania odlíšené. Preskúmanie tohto hypotetického spoločného odvetvia sa obmedzuje na vypracovanie tabuľky (tabuľka 3 napadnutého rozhodnutia) bez akéhokoľvek vysvetlenia. Polimeri zdôrazňuje, že v konaniach v oblasti koncentrácií Komisia vždy venovala pozornosť odlíšeniu dvoch odlišných trhov. Polimeri tvrdí, že ani z technického a obchodného hľadiska, ani z hľadiska systému hospodárskej súťaže, nie sú v tomto prípade splnené podmienky, ktoré by odôvodnili takéto spojenie.

92 Po prvé, Polimeri uvádza, že BK súťaží s prírodným kaučukom. Používa sa v pneumatikách pre ľahké i ťažké úžitkové motorové vozidlá, a to hlavne pre bočnú plochu pneumatiky. Polimeri predkladá v tejto súvislosti analýzu a tvrdí, že trh s BK musí zahŕňať súčet trhu s BK a časti trhu s prírodným kaučukom. V tomto rámci trhový podiel Polimeri v rokoch 1996 až 2002 nikdy neprekročil 11,8 %. Polimeri zdôrazňuje, že v tabuľke 1 napadnutého rozhodnutia Komisia vypustila všetky odkazy na trhové podiely, na celkový trh s BK a na podiel na tomto trhu, ktorý nepatrí dotknutým podnikom. Tieto údaje, hoci podľa Polimeri sporné, boli zahrnuté v druhom oznámení o výhradách. V napadnutom rozhodnutí preto chýba odkaz na schopnosť údajného kartelu, ako aj každého z jeho účastníkov, ovplyvniť trh. Polimeri dodáva, že Komisia vynechala tieto údaje, aby odstránila skutočnosti preukazujúce spornosť jej analýzy, ako je napríklad úroveň pokrytia trhu dotknutými podnikmi, ktorá bola oveľa nižšia než sa pôvodne uvádzalo v druhom oznámení o výhradách.

93 Po druhé, Polimeri zdôrazňuje, že BSK je kaučukom so všeobecným použitím, ktorý sa prispôsobí mnohým použitiam, ale v žiadnom z nich nevyniká. Najvýznamnejším odvetvím použitia je výroba obručí na pneumatiky. Neexistuje však odvetvie použitia, v ktorom by bol BSK technicky nenahraditeľný. Polimeri predkladá v tejto súvislosti analýzy a tvrdí, že trh s BSK musí zahŕňať súčet trhu s BSK a časti trhu s prírodným kaučukom. V tomto rámci trhový podiel Polimeri v rokoch 1996 až 2002 nikdy neprekročil 13,8 %. Aj v tomto prípade z napadnutého rozhodnutia zmizli trhové podiely pre BSK, ako aj odkazy na celkový trh a na vyčíslenie predajov iných výrobcov. Polimeri zdôrazňuje, že pokiaľ ide o predaje iných výrobcov, spochybňoval údaje pôvodne obsiahnuté v druhom oznámení o výhradách.

94 Po tretie, Polimeri zdôrazňuje, že Komisia v napadnutom rozhodnutí radikálne zmenila ohodnotenie kombinovaného trhu, pričom sa zároveň domnieva, že trhy s BK a s BSK nemali byť spojené. Polimeri uvádza, že ohodnotenie celkového trhu v tabuľke 3 napadnutého rozhodnutia je oveľa nižšie ako ohodnotenie toho istého trhu v tabuľke nachádzajúcej sa v druhom oznámení o výhradách, pričom obrat dotknutých podnikov je nezmenený. Tento rozdiel pochádza z predajov BK a BSK pripadajúcich na iných výrobcov. Podľa napadnutého rozhodnutia sa tak zdá, že údajný kartel kontroluje 90 % trhu, zatiaľ čo v druhom oznámení o výhradách predstavuje sotva 60 % trhu. Polimeri dodáva, že ak by sa mala zvážiť prítomnosť dotknutých podnikov na trhu s prírodným kaučukom, ktorý konkuruje BK a BSK, oblasť vplyvu by sa znížila na úrovne oveľa nižšie ako 50 %.

95 Po štvrté, pokiaľ ide o dopyt, Polimeri uvádza, že BK a BSK sa nepoužívajú výlučne pri výrobe pneumatík, ako to tvrdí Komisia, hoci je toto použitie väčšinové (medzi 60 % a 70 %). Významné rozdiely v použití, ktoré existujú medzi BK a BSK mimo oblasti výroby pneumatík, zvýrazňujú, že je nesprávne chcieť spojiť oba výrobky do jedného spojeného trhu alebo odvetvia. Päť veľkých výrobcov pneumatík plne zaberá objemy BK a BSK určené na tento účel. Žiadny z týchto veľkých zákazníkov sa však nezásobuje u jediného výrobcu syntetického kaučuku. Komisia navyše sama uznáva, že mnoho výrobcov pneumatík má svoju vlastnú výrobu syntetických kaučukov a zásobuje sa do značnej miery tiež prírodným kaučukom. Z toho vyplýva, že kontraktačná sila výrobcov pneumatík je v porovnaní s kontraktačnou silou výrobcov kaučuku významná a že transparentnosť trhu vytváraná výrobcami pneumatík vo fáze rokovania je vysoká. Tieto skutočnosti spochybňujú vierohodnosť existencie dohody medzi výrobcami. Významné percento zmlúv (medzi 40 % a 60 %) sa navyše opiera o „cenový vzorec“, ktorý obsahuje odkaz na cenu surovín. To spôsobuje, že štvrťročné rozhovory o cenách medzi konkurentmi nemajú žiadny skutočný význam a následok.

96 Polimeri dodáva, že Komisia vo svojich písomných podaniach neúplne cituje uznesenie Súdneho dvora zo 16. februára 2006, Adriatica di Navigazione/Komisia (C‑111/04 P, neuverejnené v Zbierke). Súdny dvor v bode 32 tohto uznesenia uviedol, že „Súd prvého stupňa uznal, že nejasná a neúplná definícia relevantného trhu mohla mať za následok pochybenie pri pripísaní zodpovednosti“. V tomto prípade zohľadnený trh umožnil Komisii, aby ako nedovolené kvalifikovala úplne neutrálne správanie. Predovšetkým neexistuje sama osebe vec týkajúca sa BK.

97 Komisia navrhuje zamietnutie žalobného dôvodu. Tvrdí predovšetkým, že spochybňovanie definície relevantného trhu je neúčinné vo vzťahu k existencii kartelu.

b) Posúdenie Všeobecným súdom

98 Komisia v napadnutom rozhodnutí spresňuje, že pôvodne boli pridelené dve spisové značky. Prvá sa vzťahovala na žiadosť o oslobodenie od pokuty týkajúcej sa BK, ktorú podal Bayer. Druhá sa vzťahovala na žiadosť o oslobodenie od pokuty týkajúcej sa BSK, ktorú tiež podal Bayer. Vyšetrovanie sa však viedlo jednotne a väčšina procesných úkonov (najmä obe oznámenia o výhradách) sa vzťahovala na obe odvetvia. Po prvom oznámení o výhradách sa už používala iba jedna spisová značka. V oboch oznámeniach o výhradách, ako aj v napadnutom rozhodnutí, Komisia konštatujte, že dotknuté postupy predstavujú jediné a pokračujúce porušenie (odôvodnenia č. 90 a 91 napadnutého rozhodnutia).

99 Vo svojich tvrdeniach Polimeri vznáša v skutočnosti dve výhrady proti napadnutému rozhodnutiu. Po prvé, domnieva sa, že Komisia nemala spojiť obe pôvodné konania, ktoré sa vzťahovali na BK a BSK. Po druhé, spochybňuje odvetvovú definíciu trhu tak, ako ju zohľadnila Komisia.

100 Pokiaľ ide o prvú výhradu Polimeri, treba pripomenúť, že Komisia je oprávnená z objektívnych dôvodov tak rozdeliť, ako aj spojiť konania (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. septembra 2007, Prym a Prym Consumer/Komisia, T‑30/05, neuverejnený v Zbierke, bod 64 a citovanú judikatúru). V tomto prípade nič neumožňuje domnievať sa, že na spojenie dvoch pôvodne samostatných konaní neexistovali objektívne dôvody. Predovšetkým nemožno popierať, že BK a BSK patria k tomu istému odvetviu činnosti najmä vzhľadom na fyzické vlastnosti a použitie oboch týchto výrobkov. Z napadnutého rozhodnutia a z vyhlásení dotknutých podnikov ďalej vyplýva, že niektoré z nedovolených stretnutí sa týkali zároveň BK a BSK. Za týchto okolností tvrdenia Polimeri nemôžu spochybniť voľbu, ktorú v tejto súvislosti urobila Komisia. Navyše, aj keby sa bolo možné domnievať, že dotknuté porušenie v skutočnosti zodpovedá dvom odlišným porušeniam, to, či sú tieto porušenia preukázané vo viacerých rozhodnutiach alebo iba v jedinom rozhodnutí je irelevantné, keďže v tomto prípade nie je sporné, že dotknuté porušenia nie sú premlčané (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa Prym a Prym Consumer/Komisia, už citovaný, bod 63, a z 12. decembra 2007, BASF a UCB/Komisia, T‑101/05 a T‑111/05, Zb. s. II‑4949, bod 158). Nič predovšetkým neumožňuje domnievať sa, že kvôli spojeniu konaní Komisia nesprávne pripísala porušenie Polimeri. Okrem toho, porušenie článku 81 ods. 1 ES môže vyplývať nielen z jednotlivého aktu, ale taktiež zo skupiny aktov alebo z pokračujúceho správania. Proti tomuto výkladu nemožno namietať z dôvodu, že jedna alebo viaceré zložky tejto skupiny aktov alebo tohto pokračujúceho správania by taktiež mohli samy osebe, zohľadňované jednotlivo, predstavovať porušenie tohto ustanovenia. Pokiaľ rôzne činnosti zapadajú, ako v tomto prípade, do celkového plánu vzhľadom na ich rovnaký cieľ skresľujúci hospodársku súťaž vnútri spoločného trhu, Komisia je oprávnená vyvodzovať zodpovednosť za tieto činnosti v závislosti od účasti na porušení ako celku (rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný v bode 51 vyššie, bod 258).

101 Pokiaľ ide o druhú výhradu Polimeri, stačí uviesť, že spochybnenie definície relevantného trhu je neúčinné v rámci štvrtého žalobného dôvodu, pretože nemôže samo osebe preukázať, že nie sú splnené podmienky na uplatnenie článku 81 ods. 1 ES. Polimeri preto z toho nemôže vyvodzovať svoju neúčasť na karteli (pozri v tomto zmysle uznesenie Adriatica di Navigazione/Komisia, už citovaný v bode 96 vyššie, bod 30; pozri rovnako v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. decembra 2006, Raiffeisen Zentralbank Österreich a i./Komisia, T‑259/02 až T‑264/02 a T‑271/02, Zb. s. II‑5169, bod 172). Predovšetkým nič neumožňuje domnievať sa, že kvôli definícii relevantného trhu Komisia nesprávne pripísala porušenie Polimeri. V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že napadnuté rozhodnutie jasne konštatuje zodpovednosť Polimeri tak v prípade BK, ako aj v prípade BSK. Za týchto okolností skutočnosť, že Komisia skonštatovala existenciu jediného porušenia vzťahujúceho sa na tieto dva výrobky nemôže mať za následok, že Polimeri bol obvinený z porušenia, za ktoré by nemal zodpovedať. To však nebráni Polimeri, aby spochybnil definíciu relevantného trhu v rámci desiateho žalobného dôvodu týkajúceho sa posúdenia závažnosti porušenia.

102 Vzhľadom na tieto skutočnosti musí byť štvrtý žalobný dôvod, ktorý uviedol Polimeri zamietnutý ako nedôvodný.

2. O piatom dôvode založenom na vývoji cien počas posudzovaného obdobia

a) Tvrdenia účastníkov konania

103 Polimeri uvádza, že Komisia vypracovala v prvom oznámení o výhradách analýzu vývoja cien na trhoch s BK a s BSK. V druhom oznámení o výhradách a neskôr v napadnutom rozhodnutí však Komisia vynechala časť týkajúcu sa „ekonomických dôkazov“ porušenia. Existuje tak implicitné uznanie toho, že údajné porušenie nevyvolalo žiadny konkrétny následok. Polimeri zdôrazňuje, že k tomuto vynechaniu došlo po podrobnej analýze, ktorú predložil Syndial počas správneho konania a ktorú Polimeri prikladá k žalobe. Táto analýza preukazuje, že uplatňované ceny sa neriadili logikou kontroly a prispôsobovania sa a že údajná koordinácia cien, hoci sa tak javí, je v skutočnosti reakciou výrobcov na cenu surovín a na vývoj trhu.

104 Vysvetlenie poskytnuté Komisiou v odôvodneniach č. 275 až 280 napadnutého rozhodnutia v reakcii na analýzu, ktorú predložil Syndial, nie je presvedčivé. Polimeri, ktorý podrobne opisuje výpočet vývoja predajných cien na relevantnom trhu, sa domnieva, že rozdiely v cenových úrovniach medzi podnikmi boli príliš veľké na to, aby ich bolo možné kvalifikovať ako „vysoký stupeň korelácie“. Polimeri ako príklad uvádza, že v období medzi prvým štvrťrokom 1992 a tretím štvrťrokom 1995 bolo zvýšenie cien EniChem SpA o viac ako o 30 % vyššie ako zvýšenie cien Shell. Pokiaľ ide o výhradu Komisie, že analýza svojvoľne prideľuje všetkým výrobkom ako pôvodnú hodnotu rovnakú skutočnú cenu, Polimeri spresňuje, že táto analýza naopak ukazuje následok, ktorý mali zmeny na pôvodnú cenu každého z výrobcov bez ohľadu na to, aká bola pôvodná absolútna hodnota. Polimeri však uznáva, že pre výrobcov, v prípade ktorých nebola k dispozícii úplná postupnosť cenových zmien (a to Bayer, Dwory a Kaučuk), bol východiskový bod postupnosti stanovený s ohľadom na kumulatívnu zmenu ceny rovnajúcu sa zmene EniChem SpA. V žiadnom prípade však nejde o pridelenie skutočnej ceny výrobcovi a akékoľvek iné rozhodnutie by bolo viedlo k rovnakému výsledku. Polimeri napokon zdôrazňuje, že nikdy netvrdil, že cena butadiénu je jediným faktorom určujúcim konečnú cenu BK a BSK, hoci má tento faktor prevažujúci vplyv.

105 Polimeri dodáva – a táto poznámka platí aj pre šiesty žalobný dôvod – že nepreukázanie následkov údajného kartelu predstavuje nedostatok dokazovania a prispieva k zníženiu hodnoty dôkazov zhromaždených inak. Polimeri tiež zdôrazňuje, že v rozsudku z 15. marca 2000, Cimenteries CBR a i./Komisia, nazývanom „Ciment“ (T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Zb. s. II‑491, bod 245), Súd prvého stupňa s poukazom na rozsudky z 29. júna 1995, Solvay/Komisia (T‑30/91, Zb. s. II‑1775), a ICI/Komisia (T‑36/91, Zb. s. II‑1847), skonštatoval, že v týchto rozsudkoch „kvôli nedostatočnosti písomných dôkazných prostriedkov… sa Súd prvého stupňa domnieval, že na to, aby Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala zosúladený postup vytýkaný ICI a Solvay, mala už v štádiu [oznámenia o výhradách] myslieť na celkové a dôkladné ekonomické posúdenie najmä relevantného trhu, ako aj významu a správania podnikov vykonávajúcich činnosť na tomto trhu“.

106 Komisia navrhuje zamietnutie žalobného dôvodu. Pripomína, že na účely uplatnenia článku 81 ods. 1 ES nie je nevyhnutné zohľadniť konkrétne následky dohody, keď je jej cieľom obmedziť, vylúčiť alebo skresliť hospodársku súťaž. Komisia dodáva, pričom táto poznámka platí aj pre šiesty žalobný dôvod, že existencia kartelu vyplýva nevyvrátiteľne zo súhrnu presných a zhodujúcich sa dôkazov, ktoré sú podrobne opísané v napadnutom rozhodnutí.

b) Posúdenie Všeobecným súdom

107 Na úvod treba uviesť, že svojimi tvrdeniami Polimeri spochybňuje zistenie existencie kartelu medzi dotknutými podnikmi, ktoré urobila Komisia. Polimeri sa v podstate domnieva, že uplatňované ceny neboli koordinované, ale vyplývali najmä z vývoja ceny surovín a z vývoja trhu.

108 Podľa ustálenej judikatúry je však na účely uplatnenia článku 81 ods. 1 ES zohľadnenie konkrétnych následkov dohody zbytočné, keď je zjavné, že jej cieľom je obmedziť, vylúčiť alebo narušiť hospodársku súťaž (rozsudky Súdneho dvora Komisia/Anic Partecipazioni, už citovaný v bode 50 vyššie, body 122 a 123; z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, Zb. s. I‑8375, bod 491, a z 25. januára 2007, Dalmine/Komisia, C‑407/04 P, Zb. s. I‑829, bod 84). Najmä v súvislosti s dohodami protisúťažnej povahy, ktoré sú tak ako v prejednávanej veci uzavreté počas stretnutí konkurenčných podnikov, Súdny dvor už rozhodol, že k porušeniu článku 81 ods. 1 ES dôjde vtedy, ak cieľom týchto stretnutí je obmedzenie, vylúčenie alebo narušenie hospodárskej súťaže a ak tak smerujú k umelej organizácii fungovania trhu (rozsudky Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, už citovaný, body 508 a 509; Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel/Komisia, už citovaný v bode 51 vyššie, bod 47, a Dalmine/Komisia, už citovaný, bod 84). V takom prípade stačí, ak Komisia na dôkaz účasti podniku na karteli preukáže, že dotknutý podnik sa zúčastnil na stretnutiach, na ktorých došlo k uzavretiu dohôd protisúťažnej povahy. Ak bola preukázaná účasť na takýchto stretnutiach, prináleží tomuto podniku, aby predložil dôkazy o tom, že jeho účasť na predmetných stretnutiach nemala protisúťažnú povahu, a to takým spôsobom, že preukáže, že svojim konkurentom oznámil, že sa týchto stretnutí zúčastnil z iných dôvodov ako oni (rozsudky Súdneho dvora z 8. júla 1999, Hüls/Komisia, C‑199/92 P, Zb. s. I‑4287, bod 155; Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný v bode 51 vyššie, bod 81, a Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel/Komisia, už citovaný v bode 51 vyššie, bod 47).

109 V tomto prípade z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že dôkaz koncentrácie medzi podnikmi nevyplýva z jednoduchého zistenia paralelného správania na trhu, ale z dokumentov, z ktorých je zrejmé, že dotknuté postupy boli výsledkom koncentrácie. Za týchto okolností alternatívne vysvetlenie uplatňovaných cien, ktoré poskytol Polimeri, nemôže spochybniť zistenie existencie kartelu medzi dotknutými podnikmi, ktoré urobila Komisia (pozri v tomto zmysle rozsudok PVC II, už citovaný v bode 52 vyššie, body 727 a 728).

110 Vzhľadom na tieto skutočnosti musí byť piaty žalobný dôvod, ktorý uviedol Polimeri zamietnutý ako nedôvodný.

3. O šiestom dôvode založenom na zásobovaní hlavných zákazníkov

a) Tvrdenia účastníkov konania

111 Podľa Polimeri je ťažké pochopiť, aký je význam a vplyv vedľajšej účasti Michelinu v konaní. Michelin sa dokonca ani nepokúsil preukázať, že paralelný vývoj cien pozorovaný v roku 1995 pokračoval aj počas nasledujúcich rokov. Polimeri okrem toho uvádza, že Michelin sa zásobuje v prípade BK u štyroch ďalších výrobcov a v prípade BSK u šiestich ďalších výrobcov. Z analýzy zaslanej Komisii počas správneho konania vyplýva, že dodávky zo strany EniChem SpA nemohli byť súčasťou plánu rozdelenia alebo „súladu“. Vyplýva to predovšetkým zo zmien v objemoch pripadajúcich na každého z výrobcov pneumatík počas obdobia od roku 1997 do roku 2003.

112 Komisia navrhuje zamietnutie žalobného dôvodu. Pripomína, že nie je nevyhnutné zohľadniť konkrétne následky dohody, keďže jej cieľom bolo obmedziť hospodársku súťaž.

b) Posúdenie Všeobecným súdom

113 Na úvod treba uviesť, že svojimi tvrdeniami Polimeri spochybňuje zistenie existencie kartelu medzi dotknutými podnikmi, ktoré urobila Komisia. Polimeri sa v podstate domnieva, že zásobovanie hlavných zákazníkov nebolo koordinované, ako to preukazujú zmeny v predávaných objemoch.

114 Z rovnakých dôvodov ako boli uvedené v rámci piateho žalobného dôvodu v bodoch 107 až 109 vyššie však tvrdenia Polimeri nemôžu spochybniť zistenie existencie kartelu medzi dotknutými podnikmi, ktoré urobila Komisia.

115 Vzhľadom na tieto skutočnosti musí byť šiesty žalobný dôvod, ktorý uviedol Polimeri zamietnutý ako nedôvodný.

4. O siedmom dôvode založenom na protiprávnom pripísaní porušenia Polimeri

a) Tvrdenia účastníkov konania

116 Polimeri tvrdí, že aj keby mala byť konštatovaná jeho účasť na karteli, čo popiera, Komisia mala rozlíšiť zodpovednosť Syndialu a jeho vlastnú zodpovednosť v závislosti od príslušných období, keď riadili činnosti týkajúce sa BK a BSK (teda od 20. mája 1996 do 31. decembra 2001 v prípade Syndialu a od 1. januára 2002 do 28. novembra 2002 v prípade Polimeri). V tejto súvislosti odkazuje na zásadu vyvodenú judikatúrou, podľa ktorej za porušenie obvykle zodpovedá fyzická alebo právnická osoba, ktorá riadila dotknutý podnik v čase, keď došlo k porušeniu súťažných pravidiel Spoločenstva, aj keď ku dňu prijatia rozhodnutia konštatujúceho porušenie zodpovedala za prevádzku podniku iná osoba (rozsudky Súdneho dvora zo 16. novembra 2000, Cascades/Komisia, C‑279/98 P, Zb. s. I‑9693, body 77 až 82, a Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia, C‑286/98 P, Zb. s. I‑9925, bod 38). Komisia uznáva túto zásadu v odôvodnení č. 337 napadnutého rozhodnutia. Polimeri však zdôrazňuje, že už v nasledujúcom odôvodnení sa Komisia rozhodla pripísať mu celú zodpovednosť za porušenie, a to vrátane zodpovednosti za obdobie, keď činnosť v dotknutých odvetviach vykonával Syndial a zbavila Syndial akejkoľvek zodpovednosti.

117 Komisia odôvodňuje svoju voľbu v odôvodneniach č. 367 až 369 napadnutého rozhodnutia, pričom sa odvoláva na kritérium hospodárskej kontinuity a odkazuje na rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný v bode 51 vyššie. V tomto rozsudku však Súdny dvor konštatoval aj štrukturálne väzby existujúce medzi prevádzajúcim a nadobúdateľom, a síce 50 % ovládanie jedného druhým. Polimeri dodáva, že v uvedenej veci bola nadobúdajúca spoločnosť, spoločnosť Aalborg, založená ad hoc iba na účely porušenia, aby prevzala činnosti materskej spoločnosti v oblasti cementu. V tomto prípade Polimeri existoval ako spoločnosť od roku 1995 a v čase, keď výrobcovia BK a BSK uzavreli (podľa Komisie) protisúťažné dohody sa úplne legálne zaoberal polyetylénmi (a nie elastomérmi). Neuvážené použitie kritéria „rovnakej hospodárskej jednotky“ na účely prenesenia zodpovednosti z prevádzajúceho podniku na nadobúdateľa môže nezmyselne viesť okrem iného k nerešpektovaniu zásady personality trestov (návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Ruiz-Jarabo Colomer k rozsudku Aalborg Portland a i./Komisia, už citovanému v bode 51 vyššie, Zb. s. I‑133). Ak chce Komisia preniesť zodpovednosť, musí uviesť aj ďalšie faktory. V tomto prípade Komisia predovšetkým tvrdí, po prvé, že postúpenie činností, ku ktorému došlo 1. januára 2002, zahŕňalo prevod hlavných činností a zamestnancov Syndialu na Polimeri, po druhé, že v čase prevodu činností sa zodpovedajúci obrat Syndialu zmenšil a že preto existovalo vážne riziko, že Syndial už nemá dostatok aktív na to, aby mohol zaplatiť pokutu, a po tretie, že po prevode sa Polimeri zúčastnil na stretnutiach Európskeho združenia syntetického kaučuku prostredníctvom tej istej osoby patriacej k zamestnancom EniChem SpA. Prvé a tretie tvrdenie však nie sú relevantné na to, aby odôvodnili prenesenie zodpovednosti. Polimeri v tejto súvislosti uvádza, že tieto okolnosti sú dané aj vo vzťahoch medzi Dow a Shell a nemali za následok zodpovednosť Dow za porušenie, ktorého sa dopustil Shell pred postúpením činnosti. Druhé tvrdenie uvádzané Komisiou je z právneho hľadiska irelevantné, ak nie je preukázané, že spoločnosť je v úpadku, čo nie je prípad Syndialu, ktorý existuje dodnes. Toto tvrdenie je navyše o to menej vierohodné, že Komisia v tomto prípade vyvodila solidárnu zodpovednosť preto, aby sa vyhla riziku nezaplatenia pokuty. Polimeri dodáva, že ovládanie Polimeri zo strany EniChem SpA počas desiatich mesiacov po prevode činností bolo iba dočasným riešením do času ovládania holdingovou spoločnosťou.

118 Polimeri z toho vyvodzuje, že kritérium hospodárskej kontinuity bolo v tomto prípade uplatnené v rozpore so zásadou personality trestov, spôsobom, ktorý nie je v súlade s judikatúrou Spoločenstva, bez dostatočného odôvodnenia a diskriminačne.

119 Komisia navrhuje zamietnutie žalobného dôvodu. Tvrdí predovšetkým, že existuje hospodárska kontinuita medzi prevádzajúcou spoločnosťou zúčastnenou na karteli (EniChem SpA/Syndial) a nadobúdajúcou spoločnosťou (Polimeri).

b) Posúdenie Všeobecným súdom

120 Ako bolo pripomenuté v bode 4 vyššie, činnosť Eni v prípade dotknutých výrobkov pôvodne zabezpečoval EniChem Elastomeri, ktorý Eni nepriamo ovládala prostredníctvom svojej dcérskej spoločnosti EniChem SpA. Dňa 1. novembra 1997 sa EniChem Elastomeri zlúčil s EniChem SpA. Eni ovládala 99,97 % EniChem SpA. Dňa 1. januára 2002 EniChem SpA previedol svoju strategickú chemickú činnosť (vrátane činnosti spojenej s dotknutými výrobkami) na svoju dcérsku spoločnosť Polimeri, ktorej 100 % vlastníkom bol. Eni ovláda priamo a nepriamo Polimeri od 21. októbra 2002. Od 1. mája 2003 EniChem SpA zmenil svoje obchodné meno na Syndial (odôvodnenia č. 26 až 32 napadnutého rozhodnutia).

121 V napadnutom rozhodnutí Komisia uvádza, že existujú štrukturálne väzby medzi EniChem SpA (neskôr Syndial) a Polimeri, keďže tieto spoločnosti patria k tomu istému podniku. V konkrétnom prípade Komisia dochádza k záveru, že treba konštatovať zodpovednosť Polimeri za porušenie, ktorého sa dopustil Syndial, aj keď Syndial naďalej existuje (odôvodnenia č. 338, 368 a 369 napadnutého rozhodnutia).

122 Komisia dodáva, že zodpovednosť Polimeri potvrdzuje v prvom rade aj to, že EniChem SpA bol jediným akcionárom Polimeri pred aj po prevode dotknutých činností a že za tento prevod nebola poskytnutá žiadna skutočná odplata. V druhom rade imanie a obrat EniChem SpA po tomto prevode značne klesli a spoločnosť obmedzila svoju činnosť. Napokon, zamestnanec, ktorý sa zúčastňoval na porušení za EniChem SpA, sa naďalej podieľal na tomto porušení za Polimeri (odôvodnenia č. 369 až 373 napadnutého rozhodnutia).

123 V tejto súvislosti treba pripomenúť, že keď entita vykonávajúca hospodársku činnosť poruší pravidlá hospodárskej súťaže, prináleží jej podľa zásady osobnej zodpovednosti, aby zodpovedala za toto porušenie (pozri v tomto zmysle rozsudky Komisia/Anic Partecipazioni, už citovaný v bode 50 vyššie, bod 145, a Cascades/Komisia, už citovaný v bode 116 vyššie, bod 78; pozri rovnako rozsudok Súdneho dvora z 11. decembra 2007, ETI a i., C‑280/06, Zb. s. I‑10893, bod 39).

124 Keď však dve entity tvoria tú istú hospodársku jednotku, skutočnosť, že entita, ktorá sa dopustila porušenia, ešte stále existuje, sama osebe nebráni tomu, aby bola sankcia uložené entite, na ktorú previedla svoje hospodárske činnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný v bode 51 vyššie, body 355 až 358, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. septembra 2006, Jungbunzlauer/Komisia, T‑43/02, Zb. s. II‑3435, bod 132).

125 Takéto uloženie sankcie je prípustné najmä vtedy, ak tieto entity boli ovládané tou istou osobou a vzhľadom na tesné väzby, ktoré ich spájajú z hospodárskeho a organizačného hľadiska, plnili v podstatnej časti rovnaké obchodné pokyny (rozsudok ETI a i., už citovaný v bode 123 vyššie, bod 49).

126 V tomto prípade nie je sporné, že v čase svojho protiprávneho správania boli EniChem SpA a Polimeri priamo či nepriamo v úplnom vlastníctve tej istej spoločnosti, a to Eni. Za týchto okolností zásada osobnej zodpovednosti nebráni tomu, aby bola sankcia za porušenie, ktorého sa dopúšťal najprv EniChem SpA a v ktorom ďalej pokračoval Polimeri, uložená súhrnne Polimeri (pozri v tomto zmysle rozsudok ETI a i., už citovaný v bode 123 vyššie, bod 51).

127 Ostatné tvrdenia uvádzané podnikom Polimeri nemôžu spochybniť tento záver.

128 Predovšetkým, pokiaľ ide o to, že skutočnosti uvádzané Komisiou, zhrnuté v bode 122 vyššie, nie sú relevantné, treba uviesť, že záver Komisie, podľa ktorého treba konštatovať zodpovednosť Polimeri za konanie EniChem SpA (neskôr Syndial), sa opiera o to, že k prevodu dotknutých činností došlo medzi dvomi spoločnosťami patriacimi k tomu istému podniku. Ostatné skutočnosti uvádzané Komisiou v napadnutom rozhodnutí a zhrnuté v bode 122 vyššie, iba podporujú záver Komisie, ako to naznačuje použitie častice „tiež“ v odôvodnení č. 369 napadnutého rozhodnutia. Aj keby teda boli skutočnosti uvádzané Komisiou irelevantné, toto zistenie by nespochybňovalo zákonnosť napadnutého rozhodnutia v tejto súvislosti.

129 Skutočnosti uvádzané Komisiou, ktoré Polimeri zo skutkového hľadiska nepopiera, sú však v každom prípade relevantné. Tieto skutočnosti totiž znázorňujú, že sankcia uložená podniku, ktorý právne naďalej existuje, ale už nevykonáva hospodársku činnosť, môže nemať odradzujúci účinok a že ak by nebola predvídaná žiadna možnosť uložiť sankciu inej entite, než tej, ktorá sa dopustila porušenia, podniky by sa mohli vyhnúť sankciám iba tým, že ich identita sa zmenila v dôsledku reštrukturalizácii, prevodov alebo iných právnych alebo organizačných zmien (pozri v tomto zmysle rozsudok ETI a i., už citovaný v bode 123 vyššie, body 40 a 41).

130 Napokon, pokiaľ Polimeri svojimi tvrdeniami namieta nedostatok odôvodnenia napadnutého rozhodnutia, stačí uviesť, že Komisia v odôvodneniach uvedených v bodoch 120 až 122 vyššie jasne označila kritéria posúdenia, ktoré jej umožnili konštatovať zodpovednosť Polimeri v tomto prípade.

131 Vzhľadom na tieto skutočnosti musí byť siedmy žalobný dôvod, ktorý uviedol Polimeri zamietnutý ako nedôvodný.

5. O ôsmom dôvode založenom na nepodloženom zistení existencie kartelu

a) Tvrdenia účastníkov konania

Úvodné pripomienky

132 Ôsmy žalobný dôvod, ktorý uviedol Polimeri, formálne pozostáva z dvoch častí. V rámci prvej časti Polimeri spochybňuje zdroje dôkazných prostriedkov, ktoré použila Komisia. V rámci druhej časti Polimeri napáda časť napadnutého rozhodnutia s názvom „Všeobecný opis kartelu“.

133 Pokiaľ ide o časť napadnutého rozhodnutia s názvom „Stretnutia kartelu“, Polimeri odkazuje na tri prílohy, ktoré prikladá k žalobe a o ktorých na rozdiel od Komisie tvrdí, že sú prípustné. Z judikatúry, ktorú uvádza Komisia vo svojich písomných podaniach, možno vyvodiť, že prípadnú neprípustnosť prílohy treba posudzovať so zreteľom na znenie a vhodnú formuláciu žalobného dôvodu, na ktorý sa táto príloha vzťahuje, v samotnej žalobe. Všeobecný odkaz na jednu alebo viaceré prílohy treba považovať za neprípustný vtedy, keď právny základ (žalobný dôvod), na ktorý sa vzťahujú skutočnosti opísané v prílohe, nie je v žalobe vhodne formulovaný. V tomto prípade Polimeri v žalobe, po prvé, zvlášť pripomenul obsah rôznych príloh, a po druhé, presnejšie sa v nej zmienil o jednej z nich. K tomu sa pripája skutočnosť, že samotný text príloh obsahuje viacero odkazov na určité časti žaloby a na iné prílohy a že bol zároveň podaný aj preklad do francúzštiny. Dotknuté prílohy majú teda čisto preukaznú a pomocnú funkciu vo vzťahu k žalobnému dôvodu uvedenému v žalobe.

O prvej časti ôsmeho dôvodu týkajúcej sa zdrojov dôkazných prostriedkov

134 Po prvé, pokiaľ ide o vyhlásenia urobené podnikmi, ktoré požiadali o oslobodenie od pokuty alebo o jej zníženie, Polimeri uvádza, že skutkový rámec opísaný Komisiou sa v mnohých prípadoch líši od obsahu vyhlásení zamestnancov. Polimeri menuje dotknutých zamestnancov a uvádza, že existujú odchýlky nielen medzi rôznymi spoločnosťami, ale aj interne v rámci tej istej spoločnosti. Polimeri dodáva, že rozpory, ktoré má na mysli, sú vysvetlené na viacerých miestach žaloby. Výhrada Komisie v tejto súvislosti, že tvrdenia Polimeri neobsahujú žiaden údaj, ani dôkazný prostriedok, je čisto formálna.

135 Po druhé, rukou písané poznámky pána N. (Dow), získané počas návštevy na účely vyšetrovania, predstavujú jediný skutočný písomný základ, ktorý môže Komisia predložiť na podporu svojho obvinenia.

136 Polimeri predovšetkým tvrdí, že na tomto základe sa v odôvodnení č. 202 napadnutého rozhodnutia, ktoré sa týka údajného nedovoleného stretnutia konkurentov 16. novembra 1999 vo Frankfurte (Nemecko), uvádza: „Po stretnutí 16. novembra 1999 a večeri sa páni [P., F., N., V., L., L. a T.] stretli v bare Casablanca v hoteli Meridien“. Vyšetrovací spis však preukazuje, že v uvedenú hodinu už pán P. nebol vo Frankfurte. Polimeri prikladá v prílohe kópiu dokumentov z vyšetrovacieho spisu. Polimeri okrem toho predkladá dôkazy, ktoré preukazujú, že pán L. (EniChem) sa už vrátil do Milána (Taliansko). Polimeri pochybuje aj o účasti pána F., a to vzhľadom na platbu v hoteli kreditnou kartou 16. novembra 1999. Polimeri dodáva, že jeden z dokumentov, ktoré boli priložené k vyjadreniu k žalobe (potvrdenie o zaplatení z hotela vydané pánovi P.), treba vylúčiť z usvedčujúcich dôkazných prostriedkov. Hoci sa totiž tento dokument nachádza vo vyšetrovacom spise, nebol použitý ako dôkazný prostriedok ani v oznámeniach o výhradách, ani v napadnutom rozhodnutí. Polimeri preto nemohol vysvetliť svoje pripomienky v tejto súvislosti. To isté platí pre skutočnosť, že Komisia vo svojich písomných podaniach na Všeobecnom súde mení dátum oficiálneho stretnutia, pričom ho odteraz stanovuje na 15. november 1999. Komisia navyše nevysvetľuje, ako sa mohlo oficiálne stretnutie konať 15. novembra 1999 večer, hoci prvá časť rukou písaných poznámok pána N. začína oficiálnym stretnutím (ktoré sa konalo 16. novembra 1999). Napadnuté rozhodnutie je preto postihnuté tak nedostatkom pri vyšetrovaní, ako aj nedostatkom pri odôvodnení. Novú verziu skutkového stavu opísanú Komisiou v jej vyjadrení k žalobe treba preto vyhlásiť za neprípustnú. Polimeri navyše zdôrazňuje, že na rozdiel od toho, čo zdá sa naznačuje Komisia, vždy popieral, že sa na uvedenom stretnutí zúčastnil.

137 Napokon dve ďalšie rukou písané poznámky pána N., použité pôvodne ako dôkazy kartelu [pre stretnutia, ktoré sa konali 21. februára 1996 v Düsseldorfe a 30. novembra a 1. decembra v Bruseli (Belgicko)], stratili svoj dôkazný status. Polimeri z toho vyvodzuje, že z piatich rukou písaných poznámok pána N., minimálne tri nemajú žiaden vzťah k nedovoleným stretnutiam. Všeobecný súd preto musí zoširoka a pozorne preskúmať znenie a výklad rukou písaných poznámok pána N. a v prípade potreby pristúpiť k ich dodatočným overeniam, najmä aby určil, ako a v akej forme sa tieto poznámky dostali ku Komisii.

138 Polimeri dodáva, že na rozdiel od toho, čo uvádza Komisia vo svojich písomných podaniach, v žalobe niekoľkokrát spomenul skutočnosti, ktoré vzbudzujú pochybnosti o dôkaznej hodnote rukou písaných poznámok pána N., a to nielen poznámok týkajúcich sa stretnutia 16. novembra 1999. Okrem toho zdôrazňuje, že podľa judikatúry sa musí pochybnosť súdu uplatniť v prospech podniku, ktorý je adresátom rozhodnutia konštatujúceho porušenie (rozsudok JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 46 vyššie, bod 177).

139 P