ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Podľa článku 285 codigo do trabalho (Zákonník práce), schváleného zákonom č. 7/2009 z 12. februára 2009: „1. V prípade, ak sa z akéhokoľvek dôvodu prevedie vlastníctvo podniku alebo prevádzkarne, ako aj časti podniku alebo časti prevádzkarne, ktorá tvorí hospodársku jednotku, nadobúdateľ vstupuje do práv a povinností zamestnávateľa vyplývajúcich z pracovných zmlúv dotknutých zamestnancov a nadobúda zodpovednosť za zaplatenie pokút uložených za porušenie pracovného práva. 2. Prevádzateľ zodpovedá spoločne a nerozdielne za záväzky, ktoré vznikli do dňa prevodu, počas jedného roka nasledujúceho po prevode. 3. Ustanovenia predchádzajúcich odsekov sa uplatnia aj na prevod, postúpenie alebo opätovné prevzatie činnosti podniku, prevádzkarne alebo hospodárskej jednotky, pričom v prípade postúpenia alebo opätovného prevzatia činnosti spoločne a nerozdielne zodpovedá ten, kto bezprostredne predtým prevádzkoval podnik, prevádzkareň alebo hospodársku jednotku. 4. Ustanovenia predchádzajúcich odsekov sa neuplatnia v prípade zamestnanca, ktorého prevádzateľ pred prevodom preložil do inej prevádzkarne alebo hospodárskej jednotky v zmysle článku 194 a ktorý pri tom zostal v jeho službách s výnimkou toho, čo sa týka zodpovednosti nadobúdateľa v oblasti zaplatenia pokút uložených v prípade porušenia pracovného práva. 5. Za hospodársku jednotku sa považuje zoskupenie zdrojov usporiadaných s cieľom vykonávať hlavnú alebo vedľajšiu hospodársku činnosť. 6. Závažným porušením je porušenie prvého odseku a porušenie odseku 3 prvej časti.“
24

Za týchto okolností Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 4 de Murcia (Správny súd č. 4 Murcia, Španielsko) rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa smernica o nekalých obchodných praktikách vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnemu ustanoveniu, akým je článok 14 LOCM, ktorý je prísnejší ako uvedená smernica, keďže úplne zakazuje predaje so stratou – dokonca aj v prípade veľkoobchodníkov –, keďže túto praktiku považuje za správny delikt a sankcionuje ju, so zreteľom na to, že cieľom španielskeho zákona je nielen úprava trhu, ale aj ochrana záujmov spotrebiteľov? 2. Má sa smernica o nekalých obchodných praktikách vykladať v tom zmysle, že bráni citovanému článku 14 LOCM aj v prípade, ak toto vnútroštátne ustanovenie umožňuje vyňať z pôsobnosti všeobecného zákazu predaj so stratou v prípadoch, keď i) porušovateľ preukáže, že cieľom predaja so stratou bolo dosiahnuť ceny jedného alebo viacerých konkurentov, ktorí môžu podstatným spôsobom ovplyvniť jeho predaj, alebo ii) ide o tovar podliehajúci skaze, ktorý bude čoskoro nepoužiteľný?“
13

Článok 50k ods. I prílohy IV k tomuto zákonníku medzi výrobkami, ktorých dovoz do departementov Guadeloupe, Martinik a Réunion môže byť oslobodený od DPH, uvádza „fotocitlivé polovodičové zariadenia, vrátane fotovoltaických článkov, tiež zostavených do modulov alebo zabudovaných do panelov“.
4

Článok 2 tejto smernice uvádza: „1. Na účely týchto ustanovení zásada rovnakého zaobchádzania znamená, že neexistuje žiadna diskriminácia akéhokoľvek druhu na základe pohlavia, či už priama alebo nepriama, s odvolaním sa najmä na manželský alebo rodinný stav. 2. Na účely tejto smernice platia tieto definície: – priama diskriminácia: kde sa s jednou osobou zaobchádza menej priaznivo na základe pohlavia než sa zaobchádzalo alebo by sa zaobchádzalo s inou v porovnateľnej situácii, – nepriama diskriminácia: kde by zjavne neutrálne ustanovenie, kritérium alebo prax priviedli osoby jedného pohlavia do osobitnej nevýhody v porovnaní s osobami druhého pohlavia, pokiaľ toto ustanovenie, kritérium alebo prax nie sú objektívne zdôvodnené legitímnym cieľom a prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa sú primerané a potrebné, …“
42

Pokiaľ teda dotknutá právnická osoba, ako v konaní vo veci samej, vykonáva hlavnú časť svojich činností v inom členskom štáte, ako je štát jej sídla, treba predpokladať, že obchodná povesť tejto právnickej osoby, ktorá mohla byť poškodená sporným zverejnením, má v prvom uvedenom členskom štáte oveľa väčšiu váhu ako v ktoromkoľvek inom, a prípadný zásah do tejto povesti by sa tam pociťoval najintenzívnejšie. Súdy uvedeného členského štátu preto môžu najlepšie posúdiť existenciu a prípadný rozsah tohto údajného poškodenia, a to o to viac, že v prejednávanej veci je príčinou poškodenia zverejnenie údajne nepresných údajov, ohováraní a komentárov na internetovej stránke profesijného združenia spravovanej v členskom štáte, v ktorom dotknutá právnická osoba uskutočňuje prevažnú časť svojich činností a ktoré sú vzhľadom na jazyk, v ktorom sú napísané, v zásade určené osobám usadeným v tomto členskom štáte.
(30)

Na zaručenie spravodlivého procesu je potrebné, aby sa základné dokumenty alebo aspoň ich relevantné časti pre podozrivé alebo obvinené osoby prekladali v súlade s touto smernicou. Určité dokumenty by sa mali na tento účel vždy považovať za základné, a preto by sa mali preložiť, napríklad každé rozhodnutie, ktorým sa osoba pozbavuje osobnej slobody, každé obvinenie alebo obžaloba a každý rozsudok. Príslušné orgány členských štátov by na základe vlastného návrhu alebo na žiadosť podozrivých alebo obvinených osôb alebo ich právneho zástupcu mali rozhodnúť, ktoré iné dokumenty sú základné na zaručenie spravodlivého procesu a mali by sa preto tiež preložiť.“
48

Nič to nemení na skutočnosti, že vzhľadom na zásadu právnej istoty musia byť kategórie poľnohospodárov, na ktoré sa vzťahuje tento článok 296 ods. 2, stanovené na základe objektívnych, jasných a určitých kritérií, a to vnútroštátnou právnou úpravou alebo prípadne orgánom výkonnej moci, ktorý je na to oprávnený vnútroštátnym zákonodarcom. Navyše, ako uviedol generálny advokát v bode 36 svojich návrhov, tieto kritériá musia byť stanovené vopred v tom zmysle, že kategória, na ktorú sa vyňatie vzťahuje, musí byť vymedzená vopred a abstraktne tak, aby bol každý poľnohospodár pred prípadným rozhodnutím o využívaní úpravy schopný posúdiť, či spadá do kategórie, na ktorú sa vzťahuje vyňatie, a či bude následne naďalej spadať do tejto kategórie.
3

Článok 1 nariadenia Komisie (EÚ) č. 1072/2012 zo 14. novembra 2012, ktorým sa ukladá dočasné antidumpingové clo na dovoz keramického stolového a kuchynského riadu s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (Ú. v. EÚ L 318, 2012, s. 28), uvádza: „1. Týmto sa ukladá dočasné antidumpingové clo na dovoz keramického stolového a kuchynského riadu, okrem keramických nožov, ktorý sa v súčasnosti zaraďuje pod kódy KN ex 6911 10 00, ex 6912 00 10, ex 6912 00 30, ex 6912 00 50 a ex 6912 00 90 (kódy TARIC 6911100090, 6912001011, 6912001091, 6912003010, 6912005010 a 6912009010), a ktorý má pôvod v Čínskej ľudovej republike. 2. Sadzba dočasného (predbežná sadzba – neoficiálny preklad) antidumpingového cla uplatniteľného na čistú franko cenu na hranici Únie pred preclením výrobku opísaného v odseku 1 a vyrábaného ďalej uvedenými spoločnosťami je takáto: 3. Uplatňovanie predbežných sadzieb antidumpingového cla špecifikovaných pre spoločnosti uvedené v odseku 2 je podmienené predložením platnej obchodnej faktúry, ktorá musí spĺňať požiadavky stanovené v prílohe II, colným orgánom členských štátov. Ak sa takáto faktúra nepredloží, uplatňuje sa colná sadzba vzťahujúca sa na všetky ostatné spoločnosti. 4. Prepustenie výrobku uvedeného v odseku 1 do voľného obehu v Únii podlieha poskytnutiu záruky, ktorá sa rovná výške dočasného cla. 5. Ak nie je stanovené inak, uplatňujú sa platné ustanovenia týkajúce sa cla.“
23

Ako uviedla Európska komisia, to, že sa použili v článku 90 ods. 1 smernice o DPH pojmy zrušenie, vypovedanie, odstúpenie, a to konkrétne vo verziách v nemeckom a francúzskom jazyku, možno vysvetliť vôľou pokryť tak prípady spätného zrušenia (ex tunc), ako aj zrušenia odteraz do budúcnosti (ex nunc).
29

Bolo by teda v rozpore so systémom zavedeným uvedeným nariadením podať výklad, ktorý by transformoval výnimku, koncipovanú pre riadne vymedzené a obmedzené prípady, pokiaľ ide tak o ich počet, ako aj ich hospodársky význam, na pravidlo, ktoré by mohlo predstavovať výnimku zo systému kontroly pre veľkú časť internetového obchodu, ako aj pre iné formy predaja na diaľku, a to bez ohľadu na to, že tieto distribučné kanály majú veľký a rastúci význam v rámci ekologickej výroby.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Mercedes‑ Benz Financial Services UK Ltd a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (Daňová a colná správa, Spojené kráľovstvo) (ďalej len „daňová správa“), ktorý sa týka kvalifikácie odovzdania vozidiel podľa typovej zmluvy vo vzťahu k transakciám podliehajúcim dani z pridanej hodnoty (DPH).
41

Požadovať, aby toto poskytovanie služieb skutočne podliehalo DPH na colné účely, ako to stanovuje dotknutá právna úprava vo veci samej, by zbavilo oslobodenie od dane uvedené v článku 144 smernice o DPH účinnosti, pretože takáto požiadavka by mala za účinok, že uvedené oslobodenie od dane by sa nikdy neuplatnilo v prípade dovozu zásielok tovaru nepatrnej hodnoty alebo neobchodného charakteru, i keď tento tovar musí byť podľa článku 143 písm. b) tejto smernice oslobodený od DPH.
2

Tieto návrhy boli predložené v rámci sporov medzi spoločnosťou Nintendo Co. Ltd (ďalej len „Nintendo“), so sídlom v Japonsku, na jednej strane a spoločnosťou BigBen Interactive GmbH (ďalej len „BigBen Nemecko“), so sídlom v Nemecku, ako aj spoločnosťou BigBen Interactive SA (ďalej len „BigBen Francúzsko“), ktorá je materskou spoločnosťou spoločnosti BigBen Nemecko a má sídlo vo Francúzsku, na druhej strane, pričom uvedené spory sa týkajú žalôb pre porušenie odôvodnené tým, že žalované vo veci samej údajne porušili práva vyplývajúce spoločnosti Nintendo z dizajnov Spoločenstva, ktorých je majiteľkou.
114

Skutočnosť, že určitá osoba je zapísaná v spornom zozname, môže zasiahnuť niektoré z jej práv. Zápis do tohto zoznamu totiž môže poškodiť jej povesť a dotknúť sa jej vzťahov s daňovými orgánmi. Tento zápis by rovnako mohol zasiahnuť do prezumpcie neviny tejto osoby zakotvenej v článku 48 ods. 1 Charty, ako aj do slobody podnikania právnických osôb priradených k fyzickým osobám zapísaným v spornom zozname stanovenej v článku 16 Charty. Zdá sa, že takýto zásah môže byť primeraný len vtedy, ak existujú dostatočné dôvody na podozrenie, že dotknutá osoba fiktívne vykonáva riadiace funkcie v právnických osobách, s ktorými bola spojená, a tým narúša správu daní a potláčanie daňových podvodov.
2.

Má sa smernica 2005/36… uplatniť na [KZT] vzhľadom na to, že ak by sa ukázalo, že zubná náhrada je chybná, jediným následkom by bolo, že by ju bolo potrebné upraviť alebo vymeniť za inú, pacientovi by však nehrozilo nijaké riziko?
2.

Je možné hore uvedenú daňovú kauciu označiť, že svojou výškou, a to až do hodnoty 500000 [eur], ako bolo uložené vo veci samej, nebráni slobode podnikania v zmysle článku 16 [Charty] a nepriamo nevynucuje si vyhlásenie konkurzu na daňový subjekt, že nie je diskriminačná v zmysle článku 21 ods. 1 [Charty] a že v oblasti výberu DPH nenarušuje zásadu ne bis in idem a zákaz retroaktivity v zmysle článku 49 ods. 1 a 3 [Charty]?“
3

Odôvodnenia 9, 11, 12, 16, 17 a 19 smernice 2009/72 uvádzajú: „(9) Bez účinného oddelenia sústav od výrobných a dodávateľských činností (ďalej len ‚účinné oddelenie‘) existuje podstatné riziko diskriminácie nielen pri prevádzkovaní sústavy, ale aj v súvislosti so stimulmi pre vertikálne integrované podniky primerane investovať do svojich sústav. … (11) Účinné oddelenie sa môže zabezpečiť len odstránením stimulov pre vertikálne integrované podniky vedúcich k diskriminácii konkurentov, pokiaľ ide o prístup k sústave a investície. Oddelenie vlastníctva, ktoré v sebe zahŕňa vymenovanie vlastníka sústavy za prevádzkovateľa sústavy a jeho nezávislosť od akýchkoľvek záujmov týkajúcich sa dodávky alebo výroby, jednoznačne predstavuje účinný a stabilný spôsob, ako vyriešiť vnútorný konflikt záujmov a zaistiť bezpečnosť dodávok…. (12) Akýkoľvek systém oddelenia by mal účinne odstraňovať každý konflikt záujmov medzi výrobcami, dodávateľmi a prevádzkovateľmi prenosovej sústavy s cieľom vytvoriť stimuly na potrebné investície a zaručiť prístup novým subjektom na trhu v transparentnom a účinnom regulačnom režime a nemal by vytvárať príliš zložitý regulačný režim pre národné regulačné orgány. … (16) Zriadenie prevádzkovateľa sústavy alebo prevádzkovateľa prenosovej sústavy nezávislého od dodávateľských a výrobných záujmov by malo vertikálne integrovanému podniku umožniť zachovať si vlastníctvo aktív sústavy a súčasne zabezpečiť účinné oddelenie záujmov za predpokladu, že takýto nezávislý prevádzkovateľ sústavy alebo nezávislý prevádzkovateľ prenosovej sústavy vykonáva všetky funkcie prevádzkovateľa sústavy a že sa zaviedla dôkladná regulácia a rozsiahly regulačný kontrolný mechanizmus. (17) Ak je podnik, ktorý vlastní prenosovú sústavu, k 3. septembru 2009 súčasťou vertikálne integrovaného podniku, členské štáty by preto mali mať možnosť vybrať si medzi oddelením vlastníctva a zriadením prevádzkovateľa sústavy alebo prevádzkovateľa prenosovej sústavy, ktorý je nezávislý od dodávateľských a výrobných záujmov. … (19) Úplná účinnosť alternatívy zriadenia nezávislého prevádzkovateľa sústavy alebo nezávislého prevádzkovateľa prenosovej sústavy by sa mala zabezpečiť prostredníctvom osobitných dodatočných pravidiel. Pravidlá týkajúce sa nezávislých prevádzkovateľov prenosovej sústavy sú vhodným regulačným rámcom na zaručenie spravodlivej hospodárskej súťaže, dostatočných investícií, prístupu pre nové subjekty na trhu a integrácie trhov s elektrinou. Účinné oddelenie prostredníctvom nezávislých prevádzkovateľov prenosovej sústavy by sa malo opierať o organizačné opatrenia, opatrenia týkajúce sa riadenia prevádzkovateľov prenosových sústav a o opatrenia týkajúce sa investícií, pripojenia nových výrobných kapacít k sústave a integrácie trhu prostredníctvom regionálnej spolupráce. Nezávislosť prevádzkovateľa prenosovej sústavy by sa mala okrem iného zabezpečiť tiež určitými prechodnými obdobiami, počas ktorých nebude vo vertikálne integrovanom podniku možné vykonávať žiadnu riadiacu alebo inú relevantnú činnosť, ktorá by poskytovala prístup k rovnakým informáciám ako riadiaca činnosť.“
11

Článok 16 ods. 1 a 2 smernice 2006/126 stanovuje: „1. Členské štáty prijmú a uverejnia najneskôr do 19. januára 2011 zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s článkom 1 ods. 1, článkom 3, článkom 4 ods. 1, 2, 3 a 4 písm. b) až k), článkom 6 ods. 1, 2 písm. a), c), d) a e), článkom 7 ods. 1 písm. b), c) a d), ods. 2, 3 a 5, článkom 8, článkom 10, článkom 13, článkom 14, článkom 15 a prílohou I bod 2, prílohou II bod 5.2 o skupinách A1, A2 a A a prílohami IV, V a VI. Členské štáty bezodkladne oznámia Komisii znenie týchto ustanovení. 2. Tieto ustanovenia sa uplatňujú od 19. januára 2013.“
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi organizáciou The English Bridge Union Limited (ďalej len „EBU“) a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (daňový a colný orgán Spojeného kráľovstva, ďalej len „daňový orgán“) týkajúceho sa toho, či majú podliehať dani z pridanej hodnoty (DPH) vstupné poplatky, ktoré vyberá EBU na ňou organizované turnaje športového bridžu.
52

Na druhej strane treba konštatovať, že pravidlo stanovené v článku 4 ods. 2 smernice 90/435 by zbavilo pravidlo stanovené v odseku 1 tohto článku potrebného účinku, ak by sa prvé pravidlo malo vykladať tak, že umožňuje členským štátom zabrániť odpočítať od zdaniteľného zisku materskej spoločnosti celé úrokové zaťaženie súvisiace s pôžičkami až do výšky zodpovedajúcej dividendám, na ktoré sa uplatňuje daňové odpočítanie, ktoré uvedená materská spoločnosť dostane za podiely na základnom imaní dcérskej spoločnosti, pričom táto neodpočítateľnosť sa neobmedzuje na úrokové zaťaženie súvisiace s financovaním týchto podielov, z ktorých sú vyplácané tieto dividendy. Taký výklad by totiž umožnil členským štátom, aby nepriamo zvýšili zdaniteľné zisky materskej spoločnosti, čím by z daňového hľadiska ovplyvnili neutralitu rozdeľovania dividend vyplácaných dcérskou spoločnosťou, ktorá má sídlo v členskom štáte, jej materskej spoločnosti materskej spoločnosti so sídlom v inom členskom štáte.
11

Dňa 24. júna 2013 Polbud podala na registrovom súde návrh na výmaz z poľského obchodného registra. Tento návrh bol odôvodnený premiestnením sídla spoločnosti do Luxemburska. V súvislosti s konaním o výmaze bola táto spoločnosť rozhodnutím z 21. augusta 2013 vyzvaná predložiť v prvom rade rozhodnutie zhromaždenia spoločníkov obsahujúce uvedenie mena uschovávateľa účtovníctva a dokumentov zrušenej spoločnosti, po druhé účtovné závierky za obdobia od 1. januára do 29. septembra 2011, od 30. septembra do 31. decembra 2011, od 1. januára do 31. decembra 2012 a od 1. januára do 28. mája 2013, podpísané likvidátorom a osobou poverenou vedením účtovníctva, ako aj po tretie rozhodnutie zhromaždenia spoločníkov o schválení správy o likvidácii.
5

Odôvodnenia 4, 5 a 19 nariadenia Dublin III znejú: „(4) V záveroch z [Európskej rady na jej mimoriadnom zasadnutí v] Tampere [15. a 16. októbra 1999] sa konštatuje, [že spoločný európsky azylový systém] by mal zahŕňať z krátkodobého hľadiska jasnú a uplatniteľnú metódu na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o azyl. (5) Takáto metóda by mala byť založená na objektívnych a spravodlivých kritériách ako pre členské štáty, tak aj pre dotknuté osoby. Mala by umožniť najmä rýchle určenie zodpovedného členského štátu, aby bol zaručený efektívny prístup k postupom na udelenie medzinárodnej ochrany a aby nebolo ohrozené rýchle vybavovanie žiadostí o medzinárodnú ochranu. … (19) S cieľom zaručiť účinnú ochranu práv dotknutých osôb by sa mali v súvislosti s rozhodnutiami o odovzdaní do zodpovedného členského štátu stanoviť právne záruky a právo na účinný prostriedok nápravy predovšetkým v súlade s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie. S cieľom zabezpečiť dodržanie medzinárodného práva by mal účinný prostriedok nápravy voči takýmto rozhodnutiam zahŕňať preskúmanie uplatňovania tohto nariadenia, ako aj právnej a faktickej situácie v členskom štáte, do ktorého sa žiadateľ odovzdáva.“
18

Vnútroštátny súd ešte poukazuje na to, že možnosť, ktorú navrhuje Súdnemu dvoru ako správnu, dokáže zabezpečiť, že námietka neplatnosti alebo zrušenia inter partes, uplatnená v konaní o porušení práv, môže byť úspešná len vtedy, keď sa ochranná známka z rovnakého dôvodu v konaní o vzájomnom návrhu vyhlási za neplatnú alebo zrušenú s účinkom erga omnes. Predovšetkým žalobca vo veci samej, ktorý v konaní o porušení práv prehral na prvom stupni, musí na dosiahnutie úspechu v odvolacom konaní napadnúť tak rozhodnutie o žalobe o porušení práv, ako aj rozhodnutie o vzájomnom návrhu. Ak by napadol len rozhodnutie o žalobe o porušení práv, jeho opravný prostriedok by nebol úspešný, pretože rozhodnutie o vzájomnom návrhu by nadobudlo právnu silu rozhodnutej veci a od tohto momentu by bránilo úspechu žaloby o porušení práv.
63

Na podporu svojho návrhu táto vláda poukazuje v prvom rade na svoju dobrú vieru vyplývajúcu z objektívnych pochybností, pokiaľ ide o dosah judikatúry Súdneho dvora, ako aj na ukončenie postupu „EU Pilot“ týkajúceho sa vnútroštátnej právnej úpravy dotknutej vo veci samej, v rámci ktorého Komisia na základe odpovede rumunských orgánov založila spis, čo tieto orgány viedlo k domnienke, že táto právna úprava je zlučiteľná s právom Únie. Po druhé rumunská vláda poukazuje na to, že ak by sa po vynesení rozsudku Súdneho dvora muselo právo na odpočítanie DPH priznať všetkým subjektom, ktoré uzatvorili transakcie so subjektmi vyhlásenými za nečinné od roku 2007, malo by to vážne finančné následky.
6

Odôvodnenia 3 a 15 až 17 nariadenia č. 207/2009 uvádzajú: „(3) Na účely sledovania… cieľov [Únie] sa javí nevyhnutným prijatie spoločného režimu… pre ochranné známky [Európskej únie], na základe ktorého môžu podniky prostredníctvom jedného procesného systému nadobudnúť ochranné známky [Európskej únie], ktorým sa bude poskytovať jednotná ochrana a ktorý bude účinný na celom území [Únie]. Zásada jednotného charakteru ochrannej známky [Európskej únie] určená takýmto spôsobom by sa mala uplatňovať, pokiaľ nie je v tomto nariadení stanovené inak. … (15) S cieľom posilniť ochranu ochranných známok [Európskej únie] členské štáty musia určiť, berúc do úvahy vlastný národný systém, čo možno najobmedzenejší počet vnútroštátnych súdov prvého a druhého stupňa, ktoré budú mať právomoc vo veciach porušovania práv a platnosti ochranných známok [Európskej únie]. (16) Rozhodnutia týkajúce sa platnosti a porušovania práv z ochranných známok [Európskej únie] musia mať účinky a musia sa vzťahovať na celé územie [Európskej Únie], keďže toto je jediný spôsob, ako zabrániť protirečiacim rozhodnutiam súdov a [Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)] a ako zabezpečiť, aby nedošlo k narušeniu jednotného charakteru ochranných známok [Európskej únie]. Ustanovenia [nariadenia č. 44/2001] by sa mali uplatňovať na všetky žaloby týkajúce sa ochranných známok [Európskej únie] okrem prípadov, keď sa toto nariadenie od týchto pravidiel odchyľuje. (17) Malo by sa zabrániť protichodným rozsudkom v žalobách, ktoré sa týkajú rovnakých skutočností a rovnakých účastníkov konania a ktoré sú vznesené na základe ochrannej známky [Európskej únie] a paralelných národných ochranných známok. Na tento účel, ak sa žaloby podávajú v tom istom členskom štáte, spôsob, akým sa to dá dosiahnuť, je záležitosťou vnútroštátnych procesných pravidiel, ktoré nie sú dotknuté týmto nariadením, zatiaľ čo v prípade, že sa žaloby podávajú v rôznych členských štátoch, sa ako vhodné javia ustanovenia založené na pravidlách o prekážke začatej veci a súvisiacich veciach [nariadenia č. 44/2001].“
21

Rovnako, hoci boli zvieratá určené na prepravu do Libanonu, oddiel 3 plánu prepravy dotknutého vo veci samej s názvom „Miesto určenia“ uvádzal ako miesto určenia Koper a členský štát určenia Slovinsko. Tzv. „vyhlásenie prepravcu“ uvedené v oddiele 4 tohto plánu prepravy potvrdzovalo skutočnosť, že zvieratá boli doručené do Kopera 10. septembra 2010 o 10.50 h a že tento dátum a čas zodpovedali dátumu a času doručenia do miesta určenia. Uvedený plán prepravy však neobsahuje žiadne informácie o priebehu prepravy od odchodu plavidla z Kopera do jeho príchodu do Bejrútu.
12

Článok 3 tohto nariadenia stanovuje: „1. Dodatkové clo sa zavedie na základe cif dovoznej ceny predmetnej zásielky v súlade s ustanoveniami článku 4. 2. Ak cif dovozná cena na 100 kg zásielky bude vyššia ako uplatniteľná reprezentatívna cena uvedená v článku 2 ods. 1, dovozca predloží príslušným orgánom dovážajúcich členských štátov minimálne tieto dôkazy: – kúpnu zmluvu alebo iný ekvivalentný doklad, – poistnú zmluvu, – faktúru, – osvedčenie o pôvode (ak to pripadá do úvahy), – prepravnú zmluvu, a v prípade prepravy po mori, námorný nákladný list. 3. V prípade uvedenom v odseku 2, dovozca zloží zábezpeku uvedenú v článku 248 ods. 1 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 [z 2. júla 1993 (Ú. v. ES L 253, 1993, s. 1, Mim. vyd. 02/006, s. 3)], rovnajúcu sa čiastke dodatkového cla, ktoré by zaplatil, ak by sa výpočet dodatkového cla vykonal na základe reprezentatívnej ceny daného produktu… 4. Dovozca má k dispozícii jeden mesiac od predaja daných produktov, na základe limitu šiestich mesiacov od dátumu prijatia deklarácie o prepustení do voľného obehu nato, aby dokázal, že so zásielkou sa nakladalo za podmienok potvrdzujúcich správnosť cien uvedených v odseku 2. Nedodržanie jedného z týchto termínov má za následok prepadnutie zloženej zábezpeky. Lehotu šiestich mesiacov môžu však príslušné orgány predĺžiť maximálne o tri mesiace na žiadosť dovozcu, ktorá však musí byť náležite odôvodnená. Zložená zábezpeka sa uvoľní do tej miery, do akej bude poskytnutý dôkaz o podmienkach nakladania k spokojnosti colných úradov. V opačnom prípade zábezpeka prepadne formou uhradenia dodatkových ciel. 5. Ak príslušné orgány zistia pri preverovaní, že požiadavky tohto článku neboli splnené, vymáhajú clo splatné v súlade s článkom 220 [colného kódexu]. Výška cla, ktorá sa má vymáhať, alebo ktorá zostala predmetom vymáhania, zahŕňa aj úroky počnúc dátumom prepustenia tovarov do voľného obehu až do dátumu (vyrovnania) vymáhania. Uplatňovanou úrokovou mierou je miera platná pre operácie spojené s vymáhaním na základe vnútroštátneho práva.“