10

V tejto súvislosti konštatoval: „36 … judikatúra týkajúca sa zásady účinnej súdnej ochrany s prihliadnutím na článok 47 Charty (rozsudky Otis a i., C‑199/11, EU:C:2012:684, body 54 až 63, a Koninklijke Grolsch/Komisia, T‑234/07, EU:T:2011:476, body 39 a 40) prešla vývojom, ktorý odôvodňuje preskúmanie možnosti uplatnenia pravidla zhody v prípade, že námietka nezákonnosti bola vznesená prvýkrát v žalobe (rozsudok z 12. marca 2014, CR/Parlament, F‑128/12, Zb. VS, EU:F:2014:38, bod 29). 37 Konkrétne, Všeobecný súd Európskej únie v rozsudku Koninklijke Grolsch/Komisia (EU:T:2011:476, body 37, 39 a 40) po tom, čo konštatoval, že žiadne ustanovenie práva Únie neukladá príjemcovi oznámenia o výhradách za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže povinnosť spochybniť jednotlivé skutkové a právne okolnosti počas správneho konania, lebo by neskôr v súdnom konaní už tak nemohol urobiť, zamietol tvrdenie Európskej komisie, ktorá napadla prípustnosť žalobného dôvodu s odôvodnením, že nebol predložený jednoznačným a presným spôsobom počas správneho konania. Všeobecný súd Európskej únie rozhodol, že za uvedených okolností takéto tvrdenie totiž obmedzuje prístup žalobkyne k spravodlivosti, a osobitnejšie, jej právo, aby bola jej vec prejednaná súdom. Ako pripomenul Všeobecný súd Európskej únie, právo na účinný prostriedok nápravy a prístup k nestrannému súdu je pritom zaručené článkom 47 Charty. 38 Je síce pravda, že vyššie uvedená judikatúra vznikla v odlišnej oblasti, než je oblasť sporov medzi inštitúciami Európskej únie a ich zamestnancami, rozsudok Koninklijke Grolsch/Komisia (EU:T:2011:476) sa týka zlučiteľnosti obmedzenia prístupu k spravodlivosti, ktoré nebolo vyslovene upravené normotvorcom, s článkom 47 Charty. V sporoch v oblasti verejnej služby pravidlo zhody medzi dôvodmi uvedenými počas konania pred podaním žaloby a dôvodmi uvedenými v žalobe, hoci má svoj základ v článku 91 ods. 1 služobného poriadku a, pokiaľ ide o zamestnancov ECB, v článku 41 podmienok zamestnávania a článku 8.1 pravidiel pre zamestnancov, ide o pravidlo, ktoré má svoj pôvod v judikatúre. 39 [Súd pre verejnú službu] sa však domnieva, že úvahy trojakého charakteru bránia tomu, aby sa námietka nezákonnosti, ktorá bola vznesená prvýkrát v žalobe, musela vyhlásiť za neprípustnú len preto, že nebola vznesená v sťažnosti, ktorá predchádzala uvedenej žalobe. Tieto úvahy sa týkajú po prvé účelu konania pred podaním žaloby, po druhé povahy námietky nezákonnosti a po tretie zásady účinnej súdnej ochrany. 40 Po prvé, čo sa týka účelu konania pred podaním žaloby, ktorý má ten istý význam tak v kontexte článku 91 služobného poriadku, ako aj v kontexte zamestnaneckých sporov ECB, z ustálenej judikatúry vyplýva, že uvedené konanie nemá zmysel, ak sú výhrady namierené proti rozhodnutiu, ktoré administratíva nemôže zmeniť. Rovnako v kontexte článku 91 služobného poriadku judikatúra vylúčila nevyhnutnosť podania sťažnosti proti rozhodnutiam prijatým komisiami vo výberových konaniach alebo pri hodnotiacich správach (rozsudok CR/Parlament, EU:F:2014:38, bod 33 a tam citovaná judikatúra). 41 Rovnako povinnosť vzniesť námietku nezákonnosti v sťažnosti pod sankciou neprípustnosti nie je v súlade s účelom konania pred podaním žaloby… 42 S prihliadnutím na zásadu prezumpcie zákonnosti aktov inštitúcií Európskej únie, podľa ktorej právna úprava Európskej únie zostáva účinná v celom rozsahu, kým príslušný súdny orgán neurčí jej nezákonnosť, si orgán nemôže zvoliť, že neuplatní platný všeobecne záväzný právny akt, ktorý podľa jeho názoru odporuje norme vyššej právnej sily, len s cieľom, aby umožnil mimosúdne vyriešenie sporu (rozsudok CR/Parlament, EU:F:2014:38, bod 35 a tam citovaná judikatúra). 43 Takáto voľba sa a fortiori musí vylúčiť, ak dotknutý orgán koná v rámci výkonu viazanej právomoci, lebo v takomto prípade nemôže vziať rozhodnutie napadnuté zamestnancom späť ani ho zmeniť napriek tomu, že by považoval námietku nezákonnosti vznesenú proti ustanoveniu, na základe ktorého bolo napadnuté rozhodnutie prijaté, za dôvodnú (rozsudok CR/Parlament, EU:F:2014:38, bod 36). 44 Okrem toho skutočnosť, že námietka nezákonnosti je vznesená po prvýkrát v žalobe, nemôže ovplyvniť zásadu právnej istoty, lebo ak by aj dotknutá osoba vzniesla túto námietku nezákonnosti v rámci sťažnosti, orgán by nemohol túto okolnosť využiť na účely urovnania sporu so svojím zamestnancom formou zmieru. 45 Po druhé, pokiaľ ide o povahu námietky nezákonnosti, podľa ustálenej judikatúry je článok 277 ZFEÚ vyjadrením všeobecnej zásady, ktorá zaručuje každému účastníkovi konania, aby dosiahol zrušenie rozhodnutia, proti ktorému môže podať žalobu, právo incidenčne napadnúť platnosť všeobecne záväzného právneho aktu inštitúcie Únie, ktorý je právnym základom napadnutého rozhodnutia, ak tento účastník konania nemal právo podať priamu žalobu proti tomuto aktu, ktorého dôsledky tak znáša bez toho, aby mal možnosť domáhať sa jeho zrušenia (rozsudky Simmenthal/Komisia, 92/78, EU:C:1979:53, bod 39; Andersen a i./Parlament, 262/80, EU:C:1984:18, bod 6, a Sina Bank/Rada, T‑15/11, EU:T:2012:661, bod 43). Cieľom článku 277 ZFEÚ je teda ochrana osôb podliehajúcich súdnej právomoci proti uplatneniu nezákonného právneho aktu, ktorý spočíva v tom, že účinky rozsudku, ktorý konštatuje neuplatniteľnosť, sú obmedzené iba na samotných účastníkov sporu a že tento rozsudok nespochybňuje samotný akt, ktorý sa stal nenapadnuteľný (rozsudky Carius/Komisia, T‑173/04, EU:T:2006:333, bod 45 a tam citovaná judikatúra, a CR/Parlament, EU:F:2014:38, bod 38). 46 Za predpokladu, že by bola povinnosť vzniesť námietku nezákonnosti v sťažnosti pod sankciou neprípustnosti v súlade s účelom konania pred podaním žaloby, sa [Súd pre verejnú službu] domnieva, že samotná povaha námietky nezákonnosti spočíva v zosúladení zásady zákonnosti a zásady právnej istoty (rozsudok CR/Parlament, EU:F:2014:38, bod 39). 47 Napokon zo znenia článku 277 ZFEÚ vyplýva, že možnosť spochybniť všeobecne záväzný právny akt po uplynutí lehoty na podanie žaloby má iba účastník konania v prípade sporu prejednávaného na súde Únie. Takáto výnimka teda nemôže úplne vyvolať svoje účinky v rámci konania o správnej sťažnosti (rozsudok CR/Parlament, EU:F:2014:38, bod 40). 48 Po tretie a nakoniec [Súd pre verejnú službu] pripomína, že zásada účinnej súdnej ochrany je všeobecnou zásadou práva Únie, ktorá je dnes vyjadrená v článku 47 druhom odseku Charty, podľa ktorého ‚každý má právo na to, aby jeho záležitosť bola… prejednaná nezávislým a nestranným súdom zriadeným zákonom…‘. Tento odsek zodpovedá článku 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného 4. novembra 1950 v Ríme (ďalej len ‚EDĽP‘) (rozsudok Preskúmanie Arango Jaramillo a i./EIB, C‑334/12 RX‑II, EU:C:2013:134, body 40 a 42). 49 Z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva týkajúcej sa výkladu článku 6 ods. 1 EDĽP, na ktorú treba odkázať v súlade s článkom 52 ods. 3 Charty, vyplýva, že výkon práva obrátiť sa na súd môže podliehať obmedzeniam, najmä pokiaľ ide o podmienky prípustnosti žaloby. Dotknuté osoby síce musia očakávať, že pravidlá upravujúce tieto obmedzenia sa uplatnia, ale ich uplatnenie nesmie osobám podliehajúcim súdnej právomoci zamedziť použiť dostupný prostriedok nápravy (pozri v tomto zmysle rozsudok Európskeho súdu pre ľudské práva Anastasakis v. Grécko zo 6. decembra 2011, sťažnosť č. 41959/08, neuverejnený v Zbierke rozsudkov a rozhodnutí, bod 24; rozsudok Preskúmanie Arango Jaramillo a i./EIB, EU:C:2013:134, bod 43; uznesenie Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert/Komisia, C‑73/10 P, EU:C:2010:684, bod 53; rozsudok CR/Parlament, EU:F:2014:38, bod 42). 50 Európsky súd pre ľudské práva konkrétne spresnil, že obmedzenia práva obrátiť sa na súd týkajúce sa podmienok prípustnosti žaloby nesmú brániť osobe podliehajúcej súdnej právomoci vo voľnom prístupe takým spôsobom alebo v takej miere, aby bola dotknutá samotná povaha jeho práva obrátiť sa na súd. Takéto obmedzenia sú v súlade s článkom 6 ods. 1 EDĽP iba vtedy, ak majú legitímny cieľ a ak existuje rozumný vzťah proporcionality medzi použitými prostriedkami a sledovaným cieľom (pozri rozsudky Európskeho súdu pre ľudské práva Liakopoulou v. Grécko z 24. mája 2006, sťažnosť č. 20627/04, neuverejnený v Zbierke rozsudkov a rozhodnutí, bod 17; Kemp a i. v. Luxembursko z 24. apríla 2008, sťažnosť č. 17140/05, neuverejnený v Zbierke rozsudkov a rozhodnutí, bod 47, a Viard v. Francúzsko z 9. januára 2014, sťažnosť č. 71658/10, neuverejnený v Zbierke rozsudkov a rozhodnutí, bod 29). K porušeniu práva obrátiť sa na súd totiž dochádza vtedy, ak právne predpisy prestávajú slúžiť cieľom právnej istoty a riadnemu výkonu spravodlivosti a predstavujú určitú prekážku, ktorá bráni osobe podliehajúcej súdnej právomoci v tom, aby príslušný súd meritórne rozhodol o jej spore (pozri stanovisko generálneho advokáta Mengozziho k rozsudku Preskúmanie Arango Jaramillo a i./EIB, EU:C:2013:134, body 58 až 60; rozsudok Európskeho súdu pre ľudské práva Erablière A.S.B.L. v. Belgicko z 24. februára 2009, uverejnený vo forme výňatkov v Zbierke rozsudkov a rozhodnutí, sťažnosť č. 49230/07, bod 35; rozsudok CR/Parlament, EU:F:2014:38, bod 43). 51 Sankcia spočívajúca v neprípustnosti námietky nezákonnosti vznesenej prvýkrát v žalobe predstavuje obmedzenie práva na účinnú súdnu ochranu neprimeranú cieľu, ktorý sleduje pravidlo zhody, t. j. umožniť urovnanie sporu medzi dotknutým úradníkom a orgánom zmierom a rešpektovať zásadu právnej istoty (rozsudok CR/Parlament, EU:F:2014:38, bod 44 a tam citovaná judikatúra). 52 Súd [pre verejnú službu] v tejto súvislosti pripomína, že podľa judikatúry každý primerane obozretný úradník má byť oboznámený s pravidlami uplatniteľnými na zamestnancov (pozri rozsudok BM/ECB, F‑106/11, EU:F:2013:91, bod 45; pokiaľ ide o pravidlá uplatniteľné na zaobchádzanie so zamestnancami ECB v súvislosti so služobným poriadkom, pozri rozsudok CR/Parlament, EU:F:2014:38, bod 45 a tam citovanú judikatúru). Námietka nezákonnosti však môže Súd pre verejnú službu viesť k posúdeniu zákonnosti uvedených pravidiel s prihliadnutím na všeobecné zásady alebo pravidlá vyššej právnej sily, ktoré môžu ísť nad rámec pravidiel uplatniteľných na zamestnancov. Vzhľadom na samotnú povahu námietky nezákonnosti, ako aj úvahu, ktorá vedie dotknutú osobu k tomu, aby zistila a poukázala na takúto nezákonnosť, nie je možné zamestnanca ECB, ktorý podal sťažnosť a ktorý nemusí nevyhnutne disponovať potrebnými právnymi znalosťami, vyžadovať formulovanie takejto námietky v štádiu konania pred podaním žaloby, a to s následnou sankciou neprípustnosti. Takéto vyhlásenie neprípustnosti predstavuje teda neprimeranú a nespravodlivú sankciu pre dotknutého zamestnanca. 53 Okrem toho skutočnosť, že by bola možnosť vzniesť námietku nezákonnosti v štádiu žaloby podriadená uplatneniu pravidla zhody so sťažnosťou, by neoprávnene zvýhodňovala kategóriu úradníkov a zamestnancov, t. j. tých, ktorí majú právne znalosti, v porovnaní so všetkými ostatnými kategóriami úradníkov a zamestnancov. 54 Vzhľadom na predchádzajúce úvahy sa musí námietka nezákonnosti vznesená prvýkrát v žalobe vyhlásiť za prípustnú.“