ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16

Nariadenie č. 1013/2006 obsahuje nasledujúce odôvodnenia: „(1) Hlavným a prevládajúcim cieľom a zložkou tohto nariadenia je ochrana životného prostredia, jeho účinky na medzinárodný obchod sú len vedľajšie. … (14) V prípade prepravy odpadu určeného na činnosti zneškodnenia a odpadu neuvedeného v prílohe III, IIIA alebo IIIB, určeného na činnosti zhodnotenia, je vhodné zabezpečovať optimálny dohľad a riadenie tým, že sa vyžaduje predchádzajúci písomný súhlas s takouto prepravou. Takýto postup by mal na druhej strane obsahovať predchádzajúce oznámenie, ktoré umožní príslušným orgánom byť riadne informovanými, aby mohli prijať všetky potrebné opatrenia na ochranu ľudského zdravia a životného prostredia. Mal by umožniť týmto orgánom aj vzniesť odôvodnené námietky voči takejto preprave. (15) V prípade prepravy odpadu uvedeného v prílohe III, IIIA a alebo IIIB určeného na činnosti zhodnotenia je vhodné zabezpečiť minimálnu úroveň dohľadu a riadenia tým, že sa vyžaduje, aby takúto prepravu sprevádzali určité informácie. … (20) V prípade prepravy odpadu na zneškodnenie by členské štáty mali zohľadňovať zásadu blízkosti miesta, prednostného zhodnotenia a sebestačnosti na úrovni Spoločenstva a vnútroštátnej úrovni v súlade so smernicou… 2006/12… tým, že sa v súlade so zmluvou [ES] prijmú opatrenia, ktorými sa úplne alebo čiastočne zakáže preprava odpadu alebo sa proti nej systematicky namieta. Mala by sa zohľadniť aj požiadavka ustanovená v smernici 2006/12…, podľa ktorej majú členské štáty zriadiť integrovanú a adekvátnu sieť zariadení na zneškodňovanie odpadu, aby sa umožnilo Spoločenstvu ako celku stať sa sebestačným v zneškodňovaní odpadov a členským štátom smerovať k tomu cieľu jednotlivo, zohľadňujúc geografické okolnosti alebo potrebu špecializovaných zariadení pre určité odpady. … (21) V prípade prepravy odpadu určeného na zhodnotenie by mali byť členské štáty schopné zaistiť, že zariadenia na nakladanie s odpadom, na ktoré sa vzťahuje smernica 96/61…, uplatňujú najlepšie dostupné techniky definované v tejto smernici v súlade s povolením zariadenia. Členské štáty by mali byť takisto schopné zabezpečiť, aby sa odpad spracovával v súlade s právne záväznými normami ochrany životného prostredia v súvislosti s činnosťami zhodnocovania ustanovenými v právnych predpisoch Spoločenstva a aby sa pri zohľadnení článku 7 ods. 4 smernice 2006/12… s odpadom nakladalo v súlade s programami odpadového hospodárstva vytvorenými podľa tejto smernice na účely uplatňovania právne záväzných povinností zhodnocovať a recyklovať ustanovených v právnych predpisoch Spoločenstva. …“
6

Článok 18 zákona č. 300 z 20. mája 1970 týkajúci sa postavenia zamestnancov (GURI č. 131 z 27. mája 1970) znie: „… Sudca v rozhodnutí, ktorým stanovil nezákonnosť prepustenia v zmysle článku 2 [zákona č. 604/1966] alebo zrušil prepustenie, ktoré nenastalo z dôvodu hrubej nedbanlivosti alebo nedodržania zmluvy, alebo vyhlásil prepustenie za neplatné podľa toho istého zákona, nariadi zamestnávateľovi, či je to podnikateľ, alebo nie, ktorý zamestnáva v každom samostatnom sídle, prevádzkarni, dcérskej spoločnosti, úrade alebo oddelení, na ktorom prišlo k prepusteniu, viac ako 15 zamestnancov, alebo viac ako 5 zamestnancov v prípade poľnohospodárskeho podniku, opätovne zamestnať prepusteného zamestnanca. … Sudca v rozhodnutí… nariadi zamestnávateľovi nahradiť zamestnancovi ujmu spôsobenú prepustením, ktorého zrušenie alebo neplatnosť bola stanovená, prostredníctvom náhrady vo výške celej odmeny odo dňa prepustenia až do dňa skutočného opätovného zamestnania a uhradiť platby príspevkov sociálneho zabezpečenia odo dňa prepustenia až do dňa skutočného opätovného zamestnania, no najmenej vo výške 5 celých mesačných odmien. Bez toho, aby bol dotknutý nárok na náhradu…, zamestnanec môže požiadať zamestnávateľa o zámenu nároku na opätovné zamestnanie za náhradu vo výške 15 celých mesačných odmien. Pokiaľ zamestnanec nenastúpi do zamestnania do 30 dní od prijatia výzvy zo strany zamestnávateľa ani nepožiada do 30 dní od oznámenia o uložení rozhodnutia o platbu náhrady podľa tohto odseku, považuje sa pracovný vzťah po uplynutí vyššie uvedených lehôt za ukončený. Vyhlásené rozhodnutie… je predbežne vykonateľné.“
14

Pokiaľ by sa mal článok 12 písm. a) tejto smernice vykladať v tom zmysle, že oznámenie osobných údajov je bezplatné, vnútroštátny súd sa pýta na nevyhnutnosť zabezpečiť inú možnosť ako zaslanie spoplatneného odpisu podľa článku 79 ods. 3 Wet GBA predovšetkým tým, že umožní nahliadnuť do údajov na obrazovke. Tvrdí však, že takéto poskytnutie informácie nepredstavuje oznámenie v zmysle článku 12 písm. a) uvedenej smernice a že článok 8 Charty základných práv Európskej únie chráni len právo na prístup k informáciám. Prístup k informáciám na obrazovke má tú dodatočnú nevýhodu, že by ho nemohli, na rozdiel od overeného odpisu, verejné orgány uznať ako autentické a bezchybné (rozsudok zo 7. mája 2009, Rijkeboer, C-553/07, Zb. s. I-3889) a nemohlo by poskytnúť historický prehľad zaznamenaných údajov.
31

Znenie článku 1 písm. b) a článku 3 písm. c) nariadenia č. 469/2009 totiž takému výkladu nebráni. Tento výklad okrem toho podporuje cieľ sledovaný daným nariadením, ktorým, ako vyplýva z bodu 11 dôvodovej správy k návrhu nariadenia (EHS) Rady z 11. apríla 1990, ktoré sa týka vytvorenia dodatkového ochranného osvedčenia [KOM(90) 101 v konečnom znení], je podpora výskumu vo farmaceutickej oblasti prostredníctvom udelenia DOO na výrobok, ktorým sa rozumie len aktívna zložka. Akýkoľvek odlišný výklad by v tejto veci viedol k pokusom o obchádzanie, čo by zahŕňalo dodatočné náklady, ktoré môžu mať odradzujúci účinok na inováciu, v tom zmysle, že dotknuté osoby by museli pre každý zo svojich „výrobkov“ požiadať o odlišný základný patent.
37

Okrem toho, pokiaľ ide o druhé DOO priznané vo veci samej, nie je vylúčené, že podľa vnútroštátneho práva, ktoré poskytuje určitú ochranu proti nepriamemu porušovaniu práv, DOO na zmes irbesartan‑hydrochlórotiazid môže držiteľovi tohto osvedčenia poskytnúť možnosť brániť uvádzaniu lieku obsahujúceho účinnú zložku irbesartan na trh, a to či už samotný, alebo v zmesi. V takom prípade by však toto druhé DOO mohlo v skutočnosti priznávať jeho držiteľovi – akokoľvek čiastočne či nepriamo – novú ochranu irbesartanu, a teda by predlžovalo ochranu, ktorá mu bola priznaná už prvým DOO a vzťahovala sa na túto účinnú zložku, a to za podmienok pripomenutých v bode 35 tohto rozsudku. Vzhľadom na dôsledky, aké vydanie tohto DOO spôsobí, čo sa týka rozsahu ochrany, teda toto hľadisko potvrdzuje, že DOO, akým je druhé DOO vo veci samej, nemá byť vydané.
40

V treťom a poslednom rade v prípade, že by sa vo veci samej mala Helénska republika považovať za štát, ktorý má právomoc rozhodnúť, vnútroštátny súd poukazuje na to, že odovzdanie do Helénskej republiky nie je možné v dôsledku štrukturálnych nedostatkov azylového systému v tomto štáte, čo poskytuje žiadateľovi o azyl možnosť vybrať si cieľový členský štát, ktorý by bol vecne zodpovedný za vykonanie azylového konania, čo by bolo v rozpore s cieľmi nariadenia č. 343/2003. Kladie si otázku, či vzhľadom na tieto úvahy Helénska republika môže byť okamžite, teda v štádiu určenia zodpovedného členského štátu, vylúčená. Inou možnosťou by bolo vziať do úvahy Maďarsko pri skúmaní „neskorších kritérií“, ktorých pojem sa nachádza v bode 96 už citovaného rozsudku N. S. a i. a vyvoláva otázky.
7

Protokol o výklade článku 69 Európskeho patentového dohovoru, ktorý je podľa článku 164 ods. 1 uvedeného dohovoru neoddeliteľnou súčasťou tohto dohovoru, v článku 1, pokiaľ ide o predmetný článok 69 stanovuje: „Článok 69 by sa nemal vykladať v tom zmysle, že rozsah ochrany udelenej európskym patentom sa má chápať ako určený presne vymedzeným a doslovným významom znenia použitého v patentových nárokoch, opise a výkresoch, ktoré sú použité len na účel vyriešenia nejednoznačnosti v patentových nárokoch. Článok 69 by sa tiež nemal vykladať v tom zmysle, že patentové nároky slúžia len ako návod a že skutočný rozsah udelenej ochrany by sa mohol na základe posúdenia opisu a výkresov odborníkom v stave techniky rozšíriť na to, čo majiteľ patentu zamýšľal. Naopak, toto ustanovenie sa má vykladať ako určenie strednej pozície medzi týmito dvoma extrémami a má byť kombináciou spravodlivej ochrany pre majiteľa patentu a primeraného stupňa právnej istoty pre tretie osoby.“
—

daň splatná v Belgicku zvýšená o daň splatnú v zahraničí je vyššia ako daň, ktorá by bola splatná, ak by príjmy pochádzali výlučne zo zdrojov v Belgicku a v Belgicku by boli splatné dane súvisiace s týmito príjmami.
10

Výrobky, o ktorých zápis sa žiadalo, patria do tried 29, 30 a 32 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú pre každú z týchto tried tomuto opisu: — trieda 29: „mäso, ryba, hydina a zverina; mäsové výťažky; konzervované, sušené a varené ovocie a zelenina; rôsoly, džemy, ovocné omáčky; vajcia, mlieko a mliečne výrobky; jedlé oleje a tuky“, — trieda 30: „káva, čaj, kakao, cukor, ryža, tapioka, ságo, kávovinové náhradky; múka a zložky vyrobené z obilnín, chlieb, jemné pečivo a cukrovinky, zmrzliny; med, melasa; droždie, prášok do pečiva; soľ, horčica; ocot, koreninové prísady (chuťové prísady); koreniny; ľad“, — trieda 32: „pivá; minerálky a sýtené vody a iné nealkoholické nápoje; ovocné nápoje a ovocné šťavy; sirupy a iné prípravky na výrobu nápojov“.
6

Článok 30 tohto kódexu uvádza: „1. Ak nemôže byť colná hodnota určená podľa článku 29, určí sa postupne podľa odseku 2 písmeno a), b), c) a d), a to podľa prvého písmena, pod ktorým môže byť určená… 2. Colnou hodnotou podľa tohto článku je: a) prevodná hodnota rovnakého tovaru predávaného na vývoz do spoločenstva, v rovnakej alebo približne rovnakej dobe ako tovar, pri ktorom sa určuje colná hodnota; b) prevodná hodnota podobného tovaru predávaného na vývoz do spoločenstva v rovnakej alebo približne rovnakej dobe ako tovar, pri ktorom sa určuje colná hodnota; c) hodnota založená na jednotkovej cene, za ktorú sa dovážaný tovar alebo rovnaký alebo podobný tovar predáva v spoločenstve v najväčšom úhrnnom množstve osobám, ktoré nie sú s predávajúcim v spojení; d) hodnota vypočítaná z nasledovných hodnôt: — ceny alebo hodnoty materiálu [a] výroby[,] ako aj iného spracovania alebo prepracovania, ktoré sú vynaložené pri výrobe dovážaného tovaru, — sumy týkajúce sa zisku a všeobecné výdavky, ktoré zodpovedajú týmto sumám a ktoré výrobcovia v krajinách vývozu zahŕňajú do predaja tovaru rovnakej povahy alebo rovnakého druhu ako tovar, pri ktorom sa určuje jeho hodnota a ktoré sú určené k vývozu do spoločenstva, — ceny alebo hodnoty všetkých položiek uvedených v článku 32 odsek 1 písmeno e). …“
37

Keby sa však v rámci nariadenia č. 805/2004 zvolila širšia definícia pojmu „spotrebiteľ“, než je definícia podľa nariadenia č. 44/2001, mohlo by to viesť k nesúladu pri uplatnení týchto dvoch nariadení. Osobitný režim zavedený prvým uvedeným nariadením by totiž mohol vyústiť do zamietnutia osvedčenia rozhodnutia ako európskeho exekučného titulu, hoci jeho výkon by bol možný v rámci všeobecného režimu upraveného nariadením č. 44/2001, pretože by neboli splnené podmienky, za akých tento režim umožňuje odporcovi namietať proti vydaniu exekučného titulu z dôvodu porušenia právomoci súdov štátu bydliska spotrebiteľa.
21

V tejto súvislosti uvedený súd uvádza, že Súdny dvor vo svojej judikatúre týkajúcej sa ustanovení Dohovoru z 27. septembra 1968 o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 299, 1972, s. 32, ďalej len „Bruselský dohovor“) rozhodol, že účinnosť žalôb o zdržanie sa používania nekalých zmluvných podmienok uvádzaných článkom 7 smernice 93/13 by bola značne narušená, ak by tieto žaloby mohli byť podané iba v štáte sídla predajcu alebo dodávateľa (rozsudok z 1. októbra 2002, Henkel, C-167/00, Zb. s. I-8111, bod 43). Vyvodzuje z toho, že rovnaké zásady možno uplatňovať v prípade, ako je prípad v konaní vo veci samej, čo znamená, že za príslušné treba vyhlásiť súdy miesta sídla združenia na ochranu spotrebiteľov, ktoré koná proti predajcovi alebo dodávateľovi, ktorí vložili nekalé podmienky do svojich zmlúv.
9

Neskôr zákon č. 537 z 24. decembra 1993 zaviedol novú klasifikáciu liekov, a to do týchto kategórií: kategória A, do ktorej patrili základné lieky a lieky na liečenie chronických chorôb, kategória B, ktorá zahŕňala lieky so značným liečebným významom, okrem liekov patriacich do kategórie A, a kategória C, do ktorej patrili lieky nezaradené do kategórie A alebo B. Podľa článku 8 ods. 14 zákona č. 537 z 24. decembra 1993 lieky patriace do kategórie A alebo B plne hradí národný zdravotnícky systém, zatiaľ čo lieky zaradené do kategórie C plne hradí pacient.
18

Za týchto okolností Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa článok 2 bod 2 písm. c) smernice [2004/38] vykladať v tom zmysle, že členský štát môže za určitých podmienok vyžadovať, aby priamy potomok vo veku [21] alebo viac rokov musel na to, aby sa mohol považovať za závislého, a teda aby sa na neho vzťahovala definícia ‚rodinného príslušníka‘ podľa uvedeného ustanovenia, preukázať, že sa neúspešne pokúšal nájsť si prácu alebo získať podporu na uspokojenie svojich potrieb od orgánov svojej krajiny pôvodu a/alebo sa inak snažil zabezpečiť svoje živobytie? 2. Má pri výklade podmienky ‚závislosti‘ stanovenej v článku 2 bode 2 písm. c) smernice 2004/38 význam skutočnosť, že rodinný príslušník sa vzhľadom na osobné okolnosti, akými sú jeho vek, vzdelanie a zdravotný stav, považuje za osobu, ktorá má reálnu šancu nájsť si prácu a okrem toho má v úmysle pracovať v dotknutom členskom štáte, čo by mohlo znamenať, že podmienky na to, aby sa považoval za závislého rodinného príslušníka (podľa uvedeného ustanovenia), už nie sú splnené?“
16

Dňa 11. júla 2010 pani G. zostala vo väzení napriek tomu, že ukončila výkon trestu odňatia slobody, a to vzhľadom na vydanie rozhodnutia Secretary of State, ktorým sa nariadilo jej vyhostenie. V tomto rozhodnutí Secretary of State vyjadril názor, že po prvé posilnená ochrana proti vyhosteniu uvedenému v článku 28 ods. 3 písm. a) smernice 2004/38 sa opiera o integráciu občana v členskom štáte a že k takejto integrácii nemôže dôjsť počas jeho výkonu trestu odňatia slobody. Po druhé zastával názor, že pani G. už ani nemôže požívať sprostredkovanú ochranu proti vyhosteniu, keďže na jednej strane nepreukázala nadobudnutie práva na trvalý pobyt a na druhej strane existovali závažné dôvody verejného poriadku a verejnej bezpečnosti odôvodňujúce vyhostenie dotknutej osoby. Po tretie Secretary of State konštatoval, a to ako najvážnejší dôvod, že pani G. nemôže ani požívať základnú ochranu proti vyhosteniu.
6

Článok 26 šiestej smernice, nazvaný „Osobitná úprava pre agentov cestovných kancelárií [cestovné kancelárie – neoficiálny preklad]“, stanovuje: „1. Členské štáty aplikujú [DPH] pri operáciách agentov cestovných kancelárií [cestovných kancelárií – neoficiálny preklad] v súlade s ustanoveniami tohto článku, pričom agent cestovnej kancelárie obchoduje so zákazníkom vo vlastnom mene a používa dodávky a služby inej zdaniteľnej osoby [ak tieto cestovné kancelárie vo vzťahu k zákazníkom vystupujú vo vlastnom mene a pri poskytovaní cestovných služieb využívajú tovar dodaný a služby poskytnuté inými zdaniteľnými osobami – neoficiálny preklad]. Tento článok sa nevzťahuje na agentov cestovných kancelárií, ktorí konajú len ako sprostredkovatelia a podliehajúci dani v súlade s článkom 11 A (3) c) [na cestovné kancelárie, ktoré konajú len ako sprostredkovatelia a na ktoré sa vzťahuje článok 11 A ods. 3 písm. c) – neoficiálny preklad]. V tomto článku sa pod agentom cestovnej kancelárie [cestovnou kanceláriou – neoficiálny preklad] rozumie aj usporiadateľ zájazdov. 2. Všetky plnenia vykonávané agentom cestovnej kancelárie [cestovnou kanceláriou – neoficiálny preklad] súvisiace so zájazdom sa považujú za jednotlivé služby poskytované agentom cestovnej kancelárie [sa považujú za poskytnutie jednej služby cestovnou kanceláriou – neoficiálny preklad] turistovi. Tieto budú [Tá sa bude – neoficiálny preklad] zdaňovať v členskom štáte, v ktorom má cestovný agent [cestovná kancelária – neoficiálny preklad] zriadenú svoju kanceláriu alebo kde má dohodnuté miesto odkiaľ poskytuje svoje služby. Zdaniteľná suma a cena bez dane z pridanej hodnoty podľa výkladu článku 22 (3) b), v súvislosti s takouto službou bude predstavovať agentovu maržu [prirážku cestovnej kancelárie – neoficiálny preklad], t. j. rozdiel medzi celkovou sumou, ktorú platí turista, bez [DPH] a reálnymi nákladmi cestovného agenta [cestovnej kancelárie – neoficiálny preklad] za dodávky služieb poskytovaných inou zdaniteľnou osobou, kde tieto plnenia slúžia v prospech turistu. 3. Ak sú plnenia, zverené cestovným agentom [cestovnou kanceláriou – neoficiálny preklad] inej zdaniteľnej osobe, vykonávané mimo spoločenstva, služby cestovného agenta [cestovnej kancelárie – neoficiálny preklad] sa budú považovať za od dane oslobodené sprostredkovateľské aktivity podľa článku 15 (14). Ak sa takéto plnenia realizujú vo vnútri aj mimo spoločenstva, oslobodiť od dane možno len časť služieb, ktoré cestovný agent [cestovná kancelária – neoficiálny preklad] poskytuje mimo územia Spoločenstva. 4. [DPH], ktorú cestovnému agentovi [cestovnej kancelárii – neoficiálny preklad] účtujú iné zdaniteľné osoby z plnení uvedených v odseku 2, pričom sa tieto plnenia uskutočňujú na priamy prospech cestujúceho, nezakladá v žiadnom členskom štáte nárok na odpočet alebo vrátenie dane.“
5

V súlade s článkom 15 ods. 1 smernice 2002/91 členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou, a to najneskôr 4. januára 2006, a bezodkladne o tom informujú Komisiu. Smernica 2010/31 zrušila smernicu 2002/91 s účinnosťou od 1. februára 2012 bez toho, aby boli dotknuté povinnosti členských štátov, pokiaľ ide o lehoty na prebratie smernice 2002/91 do vnútroštátneho práva a jej uplatňovanie.
13

Juzgado de Primera Instancia no 2 de Oviedo rozsudkom z 28. septembra 2011 vyhovel žalobe, pričom usúdil, že predmetná podmienka je nekalá, pretože poškodzuje záujmy spotrebiteľa tým, že naň prenáša povinnosť znášať náklady, ktoré mu neprislúchajú, a navyše nebolo preukázané, že by táto podmienka bola so spotrebiteľom osobitne dohodnutá.
3.

Článok 2 bod 2 písm. b) smernice 2003/4 sa má vyklať v tom zmysle, že určitá osoba, ktorá patrí do pôsobnosti tohto ustanovenia, predstavuje orgán verejnej moci vo vzťahu ku všetkým informáciám o životnom prostredí, ktoré má k dispozícii. Také obchodné spoločnosti ako United Utilities Water plc, Yorkshire Water Services Ltd a Southern Water Services Ltd, ktoré by mohli predstavovať orgán verejnej moci podľa článku 2 bodu 2 písm. c) uvedenej smernice len v prípade, keď sa pri poskytovaní verejných služieb v oblasti životného prostredia nachádzajú pod kontrolou orgánu alebo osoby uvedenej v článku 2 bode 2 písm. a) alebo b) tejto smernice, nie sú povinné poskytnúť informácie o životnom prostredí, pokiaľ je nesporné, že sa tieto informácie netýkajú poskytovania takýchto služieb.
57

Súdny dvor bol v tomto rozsudku vyzvaný vysloviť sa k zlučiteľnosti vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá spája iba účinky ex nunc s odstúpením spotrebiteľa od zmluvy o vstupe do fondu nehnuteľností vo forme osobnej spoločnosti, so smernicou Rady 85/577/EHS z 20. decembra 1985 na ochranu spotrebiteľa pri zmluvách uzatváraných mimo prevádzkových priestorov (Ú. v. ES L 372, s. 31; Mim. vyd. 15/001, s. 262).
27

Ako to uvádza generálna advokátka v bodoch 40 a 41 svojich návrhov, pojem „regulačn[é] akt[y], ktoré… nevyžadujú vykonávacie opatrenia“ v zmysle článku 263 štvrtého odseku poslednej časti vety ZFEÚ treba vykladať vzhľadom na cieľ tohto ustanovenia, ktorý spočíva, ako vyplýva z jeho genézy, v snahe vyhnúť sa tomu, aby jednotlivec musel porušiť právo, aby sa potom mohol obrátiť na súd. Ak teda právny akt má priame účinky na právnu situáciu fyzickej alebo právnickej osoby bez toho, aby si to vyžadovalo vykonávacie opatrenia, táto osoba by mohla byť zbavená účinnej súdnej ochrany, keby nemala k dispozícii možnosť priamo sa obrátiť na súd Únie s cieľom napadnúť platnosť tohto regulačného aktu. V prípade neexistencie vykonávacích opatrení totiž fyzická alebo právnická osoba, hoci priamo dotknutá predmetným aktom, by sa mohla domôcť súdneho preskúmania tohto aktu len po tom, ako porušila ustanovenia uvedeného aktu tak, že by sa odvolávala na protiprávnosť týchto ustanovení v rámci druhov súdnych konaní, ktoré môže využiť na vnútroštátnych súdoch.
37

Článok 71 nariadenia č. 44/2001 nemôže mať rozsah, ktorý by bol v rozpore so zásadami, na ktorých je založená právna úprava, ktorej je súčasťou. Tento článok preto nemožno vykladať v tom zmysle, že v oblasti, na ktorú sa vzťahuje toto nariadenie, akou je cestná nákladná doprava, by osobitný dohovor, akým je CMR, mohol viesť k výsledkom, ktoré by boli menej priaznivé na dosiahnutie riadneho fungovania vnútorného trhu než výsledky, ku ktorým vedú ustanovenia uvedeného nariadenia (rozsudok TNT Express Nederland, už citovaný, bod 51).
41

Z článku 12 ods. 2 tohto posledného uvedeného nariadenia vyplýva, že počas zápisu do VIS príslušný orgán, ktorý zamietol udelenie víza, musí doplniť do spisu so žiadosťou dôvod zamietnutia udelenia víza, ktorý sa uplatňuje na žiadateľa. Rovnaké ustanovenie uvádza zoznam dôvodov zamietnutia udelenia, z ktorých sa má vybrať dôvod alebo dôvody vložené do VIS. Tento zoznam zodpovedá zoznamu uvedenému v článku 32 ods. 1 a článku 35 ods. 6 vízového kódexu, ktorý je prevzatý do štandardného formulára uvedeného v prílohe VI tohto kódexu.