I - 11546NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
VERICA TRSTENJAK
prednesené 8. septembra 2011 1
I — Úvod
1. Tento návrh na začatie prejudiciálneho 
konania, ktorý podal Okresní soud v Chebu 
(
ďalej len „vnútroštátny súd“), sa týka výkladu 
nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decem -
bra 2000 o  právomoci a  o  uznávaní a  výk o-
ne rozsudkov v  občianskych a  obchodných 
veciach  2.
2. Vnútroštátny súd chce v  podstate vedieť, 
či ustanovenia nariadenia č.  44/2001 bránia 
upl
atneniu takého vnútroštátneho predpisu, 
podľa ktorého pri podaní žaloby proti žalo -
vanému s neznámym bydliskom možno ust a-
noviť opatrovníka, ktorý tohto žalovaného 
zastupuje v rámci konania. Prejednávaná vec 
obsahovo súvisí s vecou C-292/10, G.  3, v kt o-
rej boli predložené čiastočne podobné otázky.
1 —  Jazyk prednesu: nemčina. Jazyk konania: čeština.
2 —  Ú. v. ES L 12, 2001, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42.
3 —  Ú. v. ES C 346, s. 23.3. V tejto súvislosti sa vnútroštátny súd ďalej 
pýta, či môže byť príslušný podľa článku  24 nar
iadenia č. 44/2001, pokiaľ sa takýto opa t-
rovník vyjadrí k obsahu veci bez namietania nedostatku právomoci vnútroštátneho súdu (ďalej len „účasť na konaní bez vznesenia 
námietky“).
4. Okrem toho chce vnútroštátny súd zistiť, 
či môže dohoda o miestnej príslušnosti súdu 
z
akladať konkludentne aj dohodu o medziná -
rodnej príslušnosti v zmysle článku 17 bodu 3 nariadenia č.  44/2001, prípadne ako môže skutočnosť, že dohoda o miestnej príslušnosti 
súdu na základe nekalej povahy podľa člán -
ku 3 ods. 1 a článku 6 smernice Rady 93/13/
EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach 
v spotrebiteľských zmluvách nie je záväzná
  4, 
ovplyvniť platnosť dohody o  medzinárodnej príslušnosti.
4 —  Ú. v. ES L 95, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288.
I - 11547LINDNER
II — Uplatniteľné právo
A — Právo Únie  5
1. Charta základných práv
5. Článok 47 Charty základných práv Európ -
s
kej únie (ďalej len „Charta“) upravuje právo 
na účinný prostriedok nápravy a na spravo d-
livý proces. Jeho odseky 1 a 2 stanovujú:
„Ka
ždý, koho práva a slobody zaručené prá -
vom Únie sú porušené, má za podmienok 
ustanovených v tomto článku právo na účin -
ný prostriedok nápravy pred súdom.
Ka
ždý má právo na to, aby jeho záležitosť 
bola spravodlivo, verejne a  v  primeranej le-hote prejednaná nezávislým a  nestranným 
súdom zriadeným zákonom. Každý musí mať 
možnosť poradiť sa, obhajovať sa a nechať sa zastupovať. “
5 —  V súlade s označeniami používanými v ZEÚ alebo ZFEÚ sa 
pojem „právo Únie“ uplatňuje ako súhrnný pojem pre právo 
S
poločenstva a právo Únie. Ak sa ďalej bude hovoriť o je d-
notlivých ustanoveniach primárneho práva, budú sa uvádzať predpisy použiteľné ratione temporis.2. Nariadenie č. 44/2001
6. Nariadenie č.  44/2001 obsahuje predpisy 
o právomoci a o uznávaní a výkone rozsud -
k
ov v  občianskych a  obchodných veciach.  6 
Jeho odôvodnenia č. 2, 3, 11 a 13 stanovujú:
„(2) Niektoré odlišnosti vnútroštátnych prá v-
n
ych noriem upravujúcich právomoc 
súdov a  uznávanie a  výkon rozsudkov 
bránia zdravému fungovaniu vnútorné-ho trhu. Vyžadujú sa ustanovenia har -
monizujúce normy konfliktu právomoci v  občianskych a  obchodných veciach a zjednodušujúce formálne náležitosti na 
účely rýchleho a  jednoduchého uznáv a-
nia a  výkon rozsudkov členských štátov 
viazaných týmto nariadením.
(3) Tento priestor spadá do justičnej sp o-
luprác
e v  občianskych veciach v  zmysle 
článku 65 Zmluvy.
…
(11) Normy súdnej právomoci musia byť v y-
s
oko predvídateľné a vychádzať zo zása -
dy, že právomoc sa všeobecne zakladá podľa bydliska žalovaného a  právomoc 
6 —  Ďalej sa uvádzajú ustanovenia nariadenia č. 44/2001 uplatni -
t
eľné v rozhodujúcom čase.
I - 11548NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
založená na tomto kritériu musí byť vždy 
k  dispozícii, okrem určitých presne vy -
medzených situácií, keď predmet kona -
nia alebo zmluvná voľnosť účastníkov odôvodňuje iné kritérium väzby. Byd -
lisko (sídlo) právnickej osoby treba de -
finovať osobitne, aby boli spoločné pra -
vidlá prehľadnejšie a  vyhlo sa konfliktu 
právomoci.
…
(13) V  oblasti poistenia, spotrebiteľských 
zmlúv a  pracovnoprávnych vzťahoch by 
s
labší účastník mal byť chránený nor -
mami právomoci, ktoré lepšie chránia [jeho] záujmy než všeobecné normy právomoci. “
7. Kapitola  II nariadenia obsahuje pravidlá 
určenia príslušnosti. Oddiel  1 tejto kapitoly ob
sahuje všeobecné ustanovenia. Články 2, 3 
a 4 nariadenia, ktoré sa nachádzajú v tomto oddiele, stanovujú:
„
Článok 2
1. Ak nie je v tomto nariadení uvedené inak, 
osoby s bydliskom na území členského štátu sa 
bez ohľadu na ich štátne občianstvo žalujú 
na súdoch tohto členského štátu.2. Na osoby, ktoré nie sú štátnymi občanmi 
členského štátu, na území ktorého majú byd -
li
sko, sa vzťahujú normy právomoci použite ľ-
né na štátnych občanov tohto štátu.
Č
lánok 3
1. Osoby s  bydliskom na území členského 
štátu možno žalovať na súdoch iného člensk é-
ho št
átu len na základe princípov upravených 
v oddieloch 2 až 7 tejto kapitoly.
2. Neuplatnia sa proti nim najmä normy 
vnútroštátneho práva uvedené v prílohe I.
Č
lánok 4
1. Ak žalovaný nemá bydlisko na území člen-
s
kého štátu, právomoc súdov každého člen -
ského štátu sa určí podľa právneho poriadku tohto členského štátu, ak nestanovia niečo iné články 22 a 23.
2. Proti takémuto žalovanému môže ktorá -
k
oľvek osoba s bydliskom na území členského 
štátu, bez ohľadu na jej štátne občianstvo, v y-
užiť kritériá právomoci platné v danom štáte, najmä normy uvedené v  prílohe  I, rovnako 
ako štátni občania tohto štátu. “
I - 11549LINDNER
8. Oddiel  4 upravuje právomoc vo veciach 
spotrebiteľských zmlúv. Obsahuje články 15, 
16 a 17. Č
lánok 15 stanovuje:
„1. Vo veciach týkajúcich sa zmluvy uzavr e-
t
ej spotrebiteľom na účely, ktoré nie je mo ž-
né považovať za súčasť jeho podnikania ale -
bo povolania, sa právomoc určí podľa tohto oddielu, pričom nie sú dotknuté ustanovenia 
článku 4 a článku 5 ods. 5, ak ide
…
b) o  zmluvu o  úvere splatnom v  splátkach 
alebo zmluvu o  akejkoľvek inej forme 
úver
u, ktorým sa má financovať predaj 
tovaru alebo
c) vo všetkých ostatných prípadoch o zmlu -
v
u uzavretú s účastníkom, ktorý obcho -
duje alebo podniká v  členskom štáte bydliska spotrebiteľa alebo akýmkoľvek spôsobom smeruje takéto činnosti do 
tohto členského štátu alebo do viac e-
rých štátov vrátane tohto členského št á-
tu, a  zmluva spadá do rozsahu týchto činností. “Č
lánok 16 ods. 2 nariadenia znie:
„Dr
uhý účastník zmluvy môže žalovať spot -
rebiteľa len na súdoch členského štátu, v kt o-
rom má spotrebiteľ bydlisko. “
Č
lánok 17 bod 3 tohto nariadenia znie takto:
„
Od ustanovení tohto oddielu sa možno o d-
chýliť len dohodou
…
3. dojednanou medzi spotrebiteľom 
a  druhým účastníkom zmluvy, ak obaja 
ma
jú v  čase uzavretia zmluvy bydlisko 
alebo obvyklý pobyt v  tom istom člen -
skom štáte, ktorá dáva právomoc súdom tohto členského štátu za predpokladu, že 
takáto dohoda nie je v rozpore s právnym 
poriadkom tohto členského štátu. “
9. Oddiel 7 nariadenia č. 44/2001 sa týka voľ -
by prá
vomoci a zahŕňa články 23 a 24.
I - 11550NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
10. Článok 23 ods. 5 nariadenia stanovuje:
„Dohody alebo ustanovenia listiny zriaďu -
júcej poručnícky fond o voľbe právomoci sú  
právne neúčinné, ak sú v  rozpore s  člán -
kami 13, 17 alebo 21 alebo ak súdy, ktorých   
prá
vomoc sa má nimi vylúčiť, majú výlučnú 
právomoc podľa článku 22. “
11. Článok 24 nariadenia znie takto:
„Okrem právomoci založenej na iných ust a-
noveniach tohto nariadenia má právomoc 
súd členského štátu vtedy, ak sa žalovaný zú -
častní konania. Toto pravidlo sa neuplatní, ak 
sa žalovaný zúčastní konania, len aby namie-
tol absenciu právomoci, alebo ak má iný súd 
výlučnú právomoc podľa článku 22. “
12. Článok 26 ods. 1 a 2 toho istého nariade -
ni
a stanovuje:
„1. Ak je osoba, ktorá má bydlisko v jednom 
členskom štáte, žalovaná na súde iného člen -
s
kého štátu a  nezúčastní sa konania, súd aj 
bez návrhu vyhlási, že nemá právomoc, ak si právomoc nemôže založiť na ustanoveniach tohto nariadenia.
2. Súd preruší konanie dovtedy, kým sa ne -
pr
eukáže, že žalovaný mal možnosť prevziať 
písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo r
ovnocennú písomnosť v  dostatočnom čase, 
aby mohol pripraviť svoju obhajobu alebo na tento účel sa prijali všetky potrebné kroky. “
13. Kapitola V nariadenia obsahuje všeobe c-
né 
ustanovenia. Článok 59 nariadenia, ktorý 
je zakotvený v tejto kapitole, upravuje:
„1. Na určenie, či má účastník bydlisko 
v členskom štáte, ktorého súdom vo veci na -
p
adla žaloba, súd použije právny poriadok 
svojho štátu.
2. Ak účastník nemá bydlisko v  členskom 
štáte, ktorého súdom vo veci napadla žaloba, p
otom na určenie, či má účastník bydlisko 
v  inom členskom štáte, súd použije právny poriadok tohto členského štátu. “
14. Kapitola VII nariadenia upravuje jej vzťah 
k iným právnym nástrojom. Článok 67, ktorý t
áto kapitola obsahuje, stanovuje:
„
Toto nariadenie nemá vplyv na uplatňovanie 
ustanovení upravujúcich právomoc a uznáv a-
nie a výkon rozsudkov v špecifických veciach, ktoré sú obsiahnuté v  právnych nástrojoch 
spoločenstva alebo vnútroštátnych právnych 
normách harmonizovaných s týmito právn y-
mi nástrojmi. “
I - 11551LINDNER
3. Smernica 93/13
15. Smernica 93/13 smeruje proti nekalým 
podmienkam v spotrebiteľských zmluvách.
16. Podľa článku 3 tejto smernice:
„1. Zmluvná podmienka, ktorá nebola indiv i-
duálne dohodnutá sa považuje za nekalú, ak 
napriek požiadavke dôvery spôsobí značnú 
nerovnováhu v právach a povinnostiach strán vzniknutých na základe zmluvy, ku škode 
spotrebiteľa.
…
3. Príloha obsahuje indikatívny a  nevyčer -
p
ávajúci zoznam podmienok, ktoré sa môžu 
považovať za nekalé. “
17. Podľa bodu  1 písm.  q) tejto prílohy sú 
podmienkami podľa článku 3 ods. 1 smernice 
p
odmienky, ktorých cieľom alebo účinkom 
je neposkytnúť spotrebiteľovi právo alebo mu brániť v  uplatňovaní práva podať žalo -
bu alebo akýkoľvek iný opravný prostriedok, 
najmä vyžadovať od spotrebiteľa, aby riešil 
spory neupravené právnymi ustanoveniami výhradne rozhodcovským konaním, nevho d-
ne 
 obmedzovať prístup k  dôkazom alebo ukladať mu povinnosť dôkazného bremena, ktoré by podľa práva, ktorým sa riadi zmluv -
ný  vzťah,  malo spočívať na inej zmluvnej strane.
18. Článok  5 prvá a  druhá veta smernice 
stanovuje:
„
V prípade zmlúv, v ktorých sú všetky alebo 
niektoré podmienky ponúkané spotrebiteľovi v písomnej forme, musia byť vždy tieto po d-
mienky vypracované zrozumiteľne. Keď exi s-
tuje pochybnosť o  zmysle podmienky, pre d-
nosť má výklad priaznivejší pre spotrebiteľa. “
19. V zmysle článku 6 ods. 1 tejto smernice:
„Členské štáty zabezpečia, aby nekalé po d-
mienky použité v zmluvách uzatvorených so 
spotrebiteľom zo strany predajcu alebo dod á-
vateľa podľa ich vnútroštátneho práva neboli 
záväzné pre spotrebiteľa a  aby zmluva bola 
podľa týchto podmienok naďalej záväzná pre 
strany, ak je jej ďalšia existencia možná bez nekalých podmienok. “
B — 
Vnútroštátne právo
20. Občanský soudní řád (Občiansky súdny 
poriadok, ďalej len „OSŘ“) v § 173 ods. 1 st a-
nov
uje, že platobný rozkaz treba doručiť o d-
porcovi do vlastných rúk.
I - 11552NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
21. Podľa ustanovenia § 29 ods. 3 OSŘ môže 
byť účastníkovi, ktorého pobyt nie je známy, 
kt
orému sa nepodarilo doručiť písomnosť na 
známu adresu v cudzine, ktorý trpí duševnou poruchou alebo sa z iných zdravotných dôvo-dov nemôže nielen prechodne zúčastniť na 
konaní alebo nie je schopný zrozumiteľne sa 
vyjadrovať, ustanovený opatrovník.
III 
— Skutkový stav, konanie pred vnútro -
štátnym súdom a prejudiciálne otázky
A — 
Skutkový stav
22. Žalobkyňa vo veci samej je právnická 
osoba založená podľa českého práva so síd -
lom v 
Českej republike. Žalovaný vo veci 
samej je štátnym príslušníkom Spolkovej r e-
publiky Nemecko.
23. Žalobkyňa a  žalovaný uzatvorili vo veci 
samej 19. augusta 2005 hypotekárnu úverovú z
mluvu. Týmto úverom sa mala financovať 
kúpa nehnuteľnosti. V  okamihu uzatvorenia tejto zmluvy mal žalovaný vo veci samej byd -
lisko v Českej republike.24. V článku VIII bode 8 tejto hypotekárnej 
úverovej zmluvy sa žalobkyňa a žalovaný vo ve
ci samej dohodli, že pre prípadné spory má 
byť príslušný všeobecný súd, v ktorého obvo -
de sa nachádza sídlo žalobkyne vo veci samej, tak ako je zapísané v  obchodnom registri 
v čase podania žaloby.
B — 
Konanie pred vnútroštátnym súdom
25. Dňa 16. septembra 2008 podala žalobk y-
ňa vo ve
ci samej na vnútroštátny súd žalobu 
proti žalovanému vo veci samej, ktorou sa od 
neho domáha zaplatenia sumy 4  383 584,60 
CZK vrátane úrokov z  omeškania z  dôvodu ne
splnenia si povinnosti vyplývajúcej z hyp o-
tekárneho úveru. Dňa 16. októbra 2008 vydal vnútroštátny súd príslušný platobný rozkaz.
26. Doručenie platobného rozkazu do vlast -
n
ých rúk žalovanému vo veci samej, ako v y-
žaduje § 173 ods. 1 OSŘ, nebolo možné. Na adrese Velká Hleďsebe (CZ), Žižkova 356, ktorú žalobkyňa označila v  žalobe ako jeho 
bydlisko, už žalovaný nebýval. Z výpisu z cen -
trálnej evidencie obyvateľov súd zistil, že je 
v  nej evidovaný trvalý pobyt žalovaného na 
adrese Mariánské Lázně, Třída Vítězství 
30/30. Z informácie od Služby cizinecké p o-
licie ČR z  20.  februára 2009 však vyplývalo, 
I - 11553LINDNER
že sa žalovaný na adrese registrovanej v cen-
trálnej evidencii obyvateľov nezdržiava. Podľa 
informácie polície z 2. júna 2009 vždy, keď ž a-
lovaný vo veci samej príde do Českej repub -
liky, býva len v  penziónoch či súkromných apartmánoch. Väzenská služba Českej repub -
liky oznámila súdu podaním z  20.  februára 
2009, že žalovaný k 18. februáru 2009 nie je vo 
výkone trestu odňatia slobody ani vo výkone 
väzby na území Českej republiky. Vnútroštá t-
nemu súdu sa tiež nepodarilo zistiť, že by mal žalovaný na území Českej republiky nejakých 
príbuzných, ktorí by mu mohli miesto pobytu 
žalovaného oznámiť. Na základe údajov vnút -
roštátneho súdu nie je možné podľa vnútr o-
štátneho práva žiadne z  týchto uvedených miest považovať za bydlisko. Z toho vnútr o-
štátny súd vyvodil, že žalovaný na území Če s-
kej republiky bydlisko nemá.
27. Dňa 8. septembra 2009 bol platobný ro z-
k
az z dôvodu nedoručiteľnosti zrušený. Vnút -
roštátny súd 3.  júna 2009 rozhodol, pričom uplatnil §  29 ods.  3 OSŘ, ustanoviť žalov a-
nému vo veci samej ako osobe s neznámym 
pobytom za opatrovníka advokáta JUDr. J o-
sefa Heyduka, aby mohol pokračovať v  k o-
naní. Podaním z  26.  októbra 2009 vzniesol opatrovník žalovaného vecné námietky proti 
uplatnenému nároku, a to v časti týkajúcej sa jeho príslušenstva.C — 
Prejudiciálne otázky
28. V návrhu na začatie prejudiciálneho k o-
nani
a, ktorý bol doručený do kancelárie Súd -
neho dvora 5. júla 2010, predložil vnútroštá t-
ny súd nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1. Pokiaľ je jeden z účastníkov súdneho k o-
nani
a štátnym príslušníkom iného štátu, 
než je štát, v  ktorom dané konanie pr e-
bieha, predstavuje táto skutočnosť me-dzinárodný prvok v  zmysle článku  81 
ZFEÚ, ktorý je jednou z  podmienok 
uplatniteľnosti nariadenia č. 44/2001?
2. Bráni nariadenie č.  44/2001 uplatneniu 
takého ustanovenia vnútroštátneho prá -
v
a, ktoré umožňuje viesť konanie proti 
osobám, ktorých pobyt nie je známy?
3. V  prípade zápornej odpovede na druhú 
otázku, možno vyjadrenie súdom ustano -
vené
ho opatrovníka žalovaného vo veci 
samej považovať za podrobenie sa súdnej príslušnosti tunajšieho súdu žalovaným v zmysle článku 24 nariadenia č. 44/2001 
aj za situácie, že predmetom konania je 
nárok zo spotrebiteľskej zmluvy a  súdy 
I - 11554NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
Českej republiky by neboli príslušné po d-
ľa článku 16 ods. 2 nariadenia č. 44/2001 
na rozhodnutie tohto sporu?
4. Možno považovať dohodu o  miestnej 
príslušnosti konkrétneho súdu za skuto č-
no
sť zakladajúcu medzinárodnú príslu š-
nosť zvoleného súdu v zmysle článku 17 
bodu  3 nariadenia č.  44/2001, a  pokiaľ áno, platí to aj v prípade, keď by išlo o do -
hodu o  miestnej príslušnosti, ktorá je neplatná pre rozpor s  článkom  6 ods.  1 smernice 93/13?“
IV — K
onanie pred Súdnym dvorom
29. Žalobkyňa vo veci samej, česká, dánska, 
francúzska, maďarská a  holandská vláda, ak
o aj Európska komisia predložili písomné 
pripomienky.
30. Na ústnom pojednávaní, ktoré sa konalo 
25. mája 2011, sa zúčastnili, svoje vyjadrenia doplnili a 
na otázky odpovedali česká a dán-
ska vláda a Komisia.
V — Hl
avné tvrdenia účastníkov konania
A — O prvej prejudiciálnej otázke
31. Svojou prvou prejudiciálnou otázkou 
chce vnútroštátny súd zistiť, či sú uplatniteľné pra
vidlá o príslušnosti stanovené v nariadení 
č.  44/2001. Vychádza z  toho, že predpokl a-
dom na ich uplatnenie je existencia medz i-
národného prvku, ale pýta sa, či tento me -
dzinárodný prvok môže spočívať už v tom, že žalovaný vo veci samej má štátnu príslušnosť iného členského štátu.
32. Podľa názoru žalobkyne vo veci samej 
a  českej, dánskej, francúzskej a  maďarskej vl
ády, ako aj Komisie je predpokladom na 
uplatnenie pravidiel určenia právomoci st a-
novených v  nariadení č.  44/2001 existencia medzinárodného prvku, pričom Komisia z a-
stáva názor, že tento prvok sa musí určiť pri zohľadnení konkrétneho prípadu.
I - 11555LINDNER
33. Podľa názoru žalobkyne vo veci samej, 
českej a francúzskej vlády, ako aj Komisie na 
e
xistenciu takéhoto medzinárodného prvku 
stačí, že prípad vyvoláva otázky v  súvislosti s medzinárodnou príslušnosťou súdu, k čomu môže dôjsť, pokiaľ je žalovaný vo veci samej 
príslušníkom iného členského štátu. Komi -
sia okrem toho poukazuje na skutočnosť, že 
v prejednávanom prípade nie je jasné, kde sa 
nachádza bydlisko žalovaného.
34. Naopak podľa názoru maďarskej, dánskej 
a  holandskej vlády okolnosť, že žalovaný je 
št
átnym príslušníkom iného členského št á-
tu, sama osebe nestačí na to, aby sa založila uplatniteľnosť pravidiel určenia príslušnosti stanovených v  nariadení č.  44/2001. Štátna 
príslušnosť totiž podľa pravidiel určenia prí s-
lušnosti stanovených v tomto nariadení nie je 
vôbec relevantná.
B — 
O druhej prejudiciálnej otázke
35. Svojou druhou prejudiciálnou otázkou sa 
chce vnútroštátny súd dozvedieť, či ustanove-ni
a nariadenia č.  44/2001 bránia uplatneniu 
takých vnútroštátnych ustanovení, ako je § 29 ods. 3 OSŘ. Podľa týchto ustanovení je kona-nie proti osobám, ktorých pobyt je neznámy, 
umožnené tak, že sa týmto osobám ustanoví op
atrovník. Vnútroštátny súd má pochy b-
nosti o zlučiteľnosti takéhoto predpisu najmä s článkom 2 nariadenia.
36. Všetci účastníci konania, ktorí sa v tomto 
konaní vyjadrili, tvrdia, že takáto vnútroštátna 
prá
vna úprava je zlučiteľná s predpismi práva 
Únie. Procesné právo totiž nariadením nie je úplne harmonizované a  naďalej ho uprav u-
je vnútroštátne právo. Pokiaľ členské štáty 
zohľadnia požiadavky nariadenia č. 44/2001, 
spadá uplatnenie takých vnútroštátnych predpisov do ich diskrečnej právomoci.
37. Pokiaľ ide o pravidlá medzinárodnej pr í-
s
lušnosti stanovené v  nariadení, ktoré treba 
zohľadniť, česká a dánska vláda uvádzajú, že príslušnosť sa určuje v  zásade podľa bydli s-
ka žalovaného. Vnútroštátny súd preto musí 
najprv preskúmať, či má žalovaný bydlisko 
v  Českej republike alebo v  inom členskom štáte, a podľa článku 59 nariadenia sa použ i-
je vždy vnútroštátne právo dotknutého člen -
ského štátu. Pokiaľ vnútroštátny súd dospeje k záveru, že žalovaný nemá bydlisko v niekt o-
rom členskom štáte, určuje sa medzinárodná 
príslušnosť v  súlade s  článkom  4 nariadenia 
č. 44/2001 podľa vnútroštátneho práva. Česká vláda navrhuje prístup, podľa ktorého môže 
vnútroštátny súd v  takomto prípade vychá-
dzať z fikcie bydliska žalovaného v niektorom členskom štáte, avšak pripúšťa, že v  prípade 
takéhoto prístupu ide iba o  riešenie de lege 
I - 11556NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
ferenda. Žalobkyňa v tejto súvislosti uvádza, 
že žalovaný vo veci samej, ktorý nie je spot -
rebiteľom v  zmysle nariadenia, má bydlisko v  Českej republike. Žalobkyňa sa mohla na základe dlhodobej zmluvy so žalovaným vo 
veci samej spoliehať na to, že sa bude žalo-
vaný dlhodobo zdržiavať na území Českej republiky.
38. Pokiaľ ide o právo žalovaného na obha j-
obu, 
uvádza žalobkyňa vo veci samej, ako aj 
maďarská, holandská, francúzska a  dánska vláda, že pri uplatnení takéhoto vnútroštátne -
ho ustanovenia sa musí zohľadniť aj článok 26 
ods.  2 nariadenia č.  44/2001 a  právo na ob -
hajobu žalovaného, ktoré je v ňom vyjadrené. 
Podľa tohto ustanovenia musí vnútroštátny 
súd prijať všetky nevyhnutné opatrenia, aby 
sa žalovaný mohol brániť proti žalobe. Ak sa tieto opatrenia vykonajú, potom bude prá -
vo žalovaného na obhajobu podľa článku 47 
ods.  2 Charty dostatočne chránené. Nari a-
denie sa však nemôže vykladať v tom zmysle, 
že žalobca nebude mať možnosť postupovať 
voči účastníkovi konania, ktorého bydlisko je 
neznáme. Musí sa totiž zohľadniť aj právo ž a-
lobcu na účinnú právnu ochranu podľa člán -
ku 47 ods. 1 Charty.
39. Naproti tomu žalobkyňa vo veci sa -
me
j a  francúzska vláda uvádzajú, že právo ž
alovaného na obhajobu nie je obmedzené 
ustanovením opatrovníka podľa §  29 ods.  3 
OSŘ. Naopak, toto ustanovenie slúži na  z a-
bezpečenie práva na obhajobu. Česká vláda 
uvádza, že v prípade, keď sa príslušnosť urč u-
je v súlade s článkom 4 nariadenia podľa vnút -
roštátneho práva, sa nariadenie č. 44/2001 aj tak neuplatní.
40. Nakoniec holandská a  maďarská vláda 
v tejto súvislosti tvrdia, že rozsudok, ktorý bol pr
ijatý na základe takej vnútroštátnej právnej 
úpravy, ako je § 29 ods. 3 OSŘ, nemôže byť uznaný a  vykonaný podľa článku  34 bodu  2 nariadenia č.  44/2001. Aj Komisia uvádza, 
že by sa v určitých prípadoch mohol uplatniť 
článok 34 bod 2 nariadenia.
C — 
O tretej prejudiciálnej otázke
41. Svojou treťou prejudiciálnou otázkou 
chce vnútroštátny súd zistiť, či sa tento súd tý
m, že sa opatrovník ustanovený podľa § 29 
ods. 3 OSŘ zúčastnil na konaní vznesenia ná -
mietky nepríslušnosti, stal podľa článku  24 nariadenia č. 44/2001 príslušným. V tejto sú -
vislosti odkazuje na skutočnosť, že v prípade 
I - 11557LINDNER
úverovej zmluvy medzi žalobkyňou a žalov a-
ným vo veci samej ide o spotrebiteľskú zmlu -
vu v zmysle článku 15 ods. 1 písm. c) nari a-
denia č.  44/2001. Preto sú podľa článku  16 
ods.  2 nariadenia príslušné súdy členského 
štátu, v ktorom má spotrebiteľ bydlisko.
42. Podľa názoru Komisie, maďarskej, fran-
c
úzskej a českej vlády sa článok 24 nariadenia 
č. 44/2001 uplatní aj na spotrebiteľské veci.
43. Podľa názoru českej, holandskej a  fran-
c
úzskej vlády, ako aj Komisie však účasť 
opatrovníka na konaní nepredstavuje účasť 
na konaní v  zmysle článku  24 nariadenia č. 44/2001. Komisia v tejto súvislosti uvádza, 
že pojem účasť žalovaného na konaní v zmy s-
le článku 24 nariadenia sa má vykladať aut o-
nómne. Ochrana práva na obhajobu vyžaduje v prípade, akým je prejednávaný prípad, aby 
sa nezávisle od toho, aké je postavenie opa t-
rovníka vo vnútroštátnych právnych predpi-soch, nevychádzalo z  účasti žalovaného na 
konaní v zmysle článku 24 nariadenia.
44. Naopak maďarská vláda a  žalobkyňa vo 
veci samej vychádzajú z toho, že účasť opa t-
r
ovníka na konaní podľa článku 24 nariadenia č
. 44/2001 zakladá právomoc vnútroštátneho 
súdu. Právomoci opatrovníka sa musia posú-diť podľa vnútroštátneho práva.
45. Podľa názoru dánskej vlády sa musí 
otázka, či účasť opatrovníka na konaní z a-
k
ladá právomoc podľa článku  24 nariadenia 
č. 44/2001, posudzovať z prípadu na prípad.
D — 
O štvrtej prejudiciálnej otázke
46. Štvrtou prejudiciálnou otázkou chce 
vnútroštátny súd najprv zistiť, či sa dohoda 
o 
miestnej príslušnosti konkrétneho súdu 
môže považovať aj za konkludentnú doho -
du o  medzinárodnej príslušnosti súdov do -
tknutého členského štátu v zmysle článku 17 
bodu  3 nariadenia č.  44/2001. Okrem toho 
chce vedieť, či môže mať skutočnosť, že do -
hoda o miestnej príslušnosti nie je vzhľadom 
na svoju nekalú povahu v  zmysle článku  3 
ods. 1 smernice 93/13 záväzná, vplyv aj na t a-
kúto konkludentnú dohodu o medzinárodnej príslušnosti.
I - 11558NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
47. Česká, dánska a  francúzska vláda, ako 
aj Komisia tvrdia, že v  prípade takejto do -
ho
dy ide o  implicitnú dohodu o  príslu š-
nosti v  zmysle článku  17 bodu  3 nariadenia 
č. 44/2001. Podľa názoru maďarskej vlády je pritom potrebné rozlišovať toto: pokiaľ exi s-
tuje medzinárodný prvok, môže takáto do -
hoda predstavovať dohodu o medzinárodnej príslušnosti súdu v zmysle článku 17 bodu 3 
nariadenia. Ak medzinárodný prvok chýba, 
tak sa môže táto dohoda považovať za do -
hodu o medzinárodnej príslušnosti súdu iba vtedy, pokiaľ to nie je v rozpore s vôľou strán.
48. Okrem toho francúzska vláda a Komisia 
tvrdia, že vnútroštátny súd musí e x offo pre -
skúmať, či je táto dohoda nekalá v  zmysle 
článku 6 smernice 93/13.
49. Podľa názoru žalobkyne vo veci samej 
sa takáto dohoda nemá považovať za nekalú 
v 
zmysle článku  6 smernice 93/13, pretože 
po prvé nejde o  spotrebiteľskú zmluvu a  po druhé vzdialenosť medzi sídlom žalobkyne vo veci samej v Prahe a bydliskom žalovaného 
vo veci samej nie je veľká.50. Nakoniec česká a maďarská vláda sa do -
mnie
vajú, že takáto dohoda o medzinárodnej 
príslušnosti je platná aj vtedy, keď je dohoda 
o miestnej príslušnosti podľa článku 6 ods. 1 smernice 93/13 neplatná. Článok  17 bod  3 
nariadenia č. 44/2001 je v tomto rozsahu p o-
trebné považovať za lex specialis vo vzťahu 
k článku 3 ods. 1 a článku 6 smernice 93/13. Naopak dánska a  francúzska vláda, ako aj 
Komisia tvrdia, že dohoda, ktorá je neplatná v zmysle článku 6 ods. 1 smernice 93/13, ne -
môže predstavovať ani platnú dohodu o me -
dzinárodnej príslušnosti súdu v zmysle člán -
ku 17 bodu 3 nariadenia č. 44/2001.
V
I — Právne posúdenie
51. Konanie vo veci samej sa vyznačuje tým, 
že žalobkyňa podala na vnútroštátny súd ž a-
lobu pr
oti žalovanému, ktorého bydlisko nie 
je známe. Podľa § 29 ods. 3 OSŘ môže vnút -
roštátny súd v takomto prípade ustanoviť ž a-
lovanému opatrovníka. Vnútroštátny súd sa 
však pýta, či je s predpismi práva Únie, a na j-
mä s nariadením č. 44/2001, zlučiteľné, ak sa 
bude za týchto okolností pokračovať v konaní 
voči žalovanému.
I - 11559LINDNER
52. Keďže sú štyri prejudiciálne otázky, kt o-
r
é v  tejto súvislosti kladie vnútroštátny súd, 
úzko prepojené, preskúmam ich spoločne. 
Najprv je potrebné sa zaoberať otázkou, či je uplatnenie takej právnej úpravy, akou je § 29 
ods. 3 OSŘ, v zásade zlučiteľné s nariadením 
č.  44/2001 (A). Na túto otázku je potrebné odpovedať kladne. Vnútroštátny súd však 
musí pri uplatnení takejto právnej úpravy do -
držiavať požiadavky práva Únie, ktoré vyplý -
vajú predovšetkým z nariadenia. K tomu pa t-
ria predovšetkým pravidlá určenia právomoci stanovené v nariadení (B) a ďalej minimálne 
požiadavky, pokiaľ ide o právo žalovaného na obhajobu (C).
A 
— Zásadná zlučiteľnosť ustanovenia, akým 
je § 29 ods. 3 OSŘ, s právom Únie
53. Ako vyplýva z vnútroštátneho rozhodn u-
ti
a, ustanovenie opatrovníka podľa § 29 ods. 3 
OSŘ umožňuje pokračovať v konaní proti ž a-
lovanému vo veci samej, hoci jeho bydlisko nie je známe a žaloba mu nemôže byť dor u-
čená priamo.
54. Pravidlá nariadenia č.  44/2001 v  zásade 
nebránia uplatneniu takej vnútroštátnej prá v-
ne
j úpravy. Nariadením č.  44/2001 sa mali 
medzi členskými štátmi iba zjednotiť pravidlá o  právomoci v  občianskych a  obchodných ve
ciach a uľahčiť uznávanie a výkon súdnych 
rozhodnutí, ale nemalo sa ním harmonizovať ďalšie procesné právo členských štátov.
  7 Je 
teda v zásade na uvážení členských štátov, či 
prijmú takú procesnoprávnu úpravu, akou je 
§ 29 ods. 3 OSŘ, podľa ktorej sa môže žalov a-
nému s neznámym pobytom ustanoviť opa t-
rovník, aby sa mohlo v  konaní proti nemu pokračovať.
  8
55. Vnútroštátny súd však musí pri uplatnení 
vnútroštátneho práva zabezpečiť plnú účin -
no
sť práva Únie. V prípade ako vo veci samej 
sa musia zohľadniť pravidlá určenia príslu š-
nosti stanovené nariadením č. 44/2001 a musí sa zabezpečiť ochrana práva žalovaného na 
obhajobu.
  9
7 —  Rozsudok z  5.  februára 2004, DFDS Torline, C-18/02,  
Zb. s. I-1417, bod 23. K Bruselskému dohovoru pozri rozsudky 
z 15. mája 1990, Hagen, C-365/88, Zb. s. I-1845, bod 17, ako aj zo 7. marca 1995, Shevill a i., C-68/93, Zb. s. I-415, bod 35.
8 —  V  tejto súvislosti pozri rozsudok z  11.  júna 1985, Debae c-
k
er a Plouvier, 49/84, Zb. s. 1779, bod 10 a nasl., v ktorom 
Súdny dvor uznal existenciu takých pravidiel a  domnieval sa, že v  zásade nie sú zlučiteľné so systémom Bruselského dohovoru.
9 —  Rozsudky z 15. mája 1990, Hagen, už citovaný v poznámke 
pod čiarou 7, bod 20, a Shevill, už citovaný v poznámke pod č
iarou 7, bod 36.
I - 11560NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
B —  O zohľadnení pravidiel určenia príslu š-
nosti stanovených nariadením č. 44/2001
56. Ustanovenie opatrovníka pre žalov a-
né
ho vo veci samej nezbavuje vnútroštátny 
súd povinnosti dodržať pravidlá určenia pr í-
slušnosti stanovené nariadením č.  44/2001. 
Tieto pravidlá sú v prípade ako vo veci samej 
uplatniteľné (1). Vnútroštátny súd bude preto 
musieť preskúmať, či je podľa týchto pravidiel príslušný (2).
1. 
O uplatniteľnosti pravidiel určenia príslu š-
nosti stanovených v nariadení č. 44/2001
57. Ako vyplýva z prvej prejudiciálnej otá z-
k
y, vnútroštátny súd chce zistiť, či sa v príp a-
de ako vo veci samej musia uplatniť pravidlá určenia príslušnosti upravené nariadením č. 44/2001.
58. Na túto otázku je potrebné odpovedať 
kladne.
59. Podľa judikatúry Súdneho dvora  10, kto-
rá bola síce prijatá ešte v  súvislosti s  pra -
vidlami určenia príslušnosti vyplývajúcimi z Bruselského dohovoru, ale ktorú je možné preniesť na nariadenie č. 44/2001
  11, si upla t-
nenie pra
vidiel vyžaduje existenciu cudzieho 
prvku  12. Na účely existencie takéhoto cudzie -
ho pr
vku stačí, ak si súd členského štátu kl a-
die ot
ázky týkajúce sa určenia medzinárodnej 
právomoci súdov.  13
10 —  Rozsudok z 1. marca 2005, Owusu, C-281/02, Zb. s. I-1383, 
bod 25 a nasl.60. Prejednávaný prípad takéto otázky 
vzbudzuje.
61. Takéto otázky totiž môžu vzniknúť nielen 
vtedy, keď sú do sporu pre bydlisko účastní -
k
ov konania, dôvod sporu alebo miesto spor -
ných udalostí zapojené iné štáty. Aj okolnosti, že žalovaný vo veci samej je štátnym príslu š-
níkom iného členského štátu
  14 a jeho bydli s-
ko nie je vnútroštátnemu súdu známe, môžu 
vyvolať takéto otázky týkajúce sa určenia me -
dzinárodnej príslušnosti súdov.
62. Zmysel a účel článku 16 ods. 2 nariade -
ni
a č. 44/2001, ktorý je v prípade ako vo veci 
samej uplatniteľný, hovorí v  prospech toho, 
aby sa pravidlá určenia príslušnosti stanove-né v  nariadení uplatnili v  prípade, akým je 
prejednávaný prípad. Podľa tohto pravidla 
sa totiž spotrebiteľ musí žalovať zásadne iba 
11 —  V  súvislosti s  tým, že táto judikatúra je v  zásade upla t-
nit
eľná, pozri rozsudky zo 16.  júla 2009, Zuid-Chemie, 
C-189/08, Zb. s. I-6917, bod 18, a zo 14. mája 2009, Ilsinger, 
C-180/06, Zb. s. I-3961, bod 41.
12 —  Rozsudok Owusu, už citovaný v poznámke pod čiarou 10, 
bod 25.
13 —  Tamže, bod 26.
14 —  V  tomto zmysle je podľa môjho názoru potrebné chápať 
i úvahy na strane 8 Jenardovej správy (Ú. v. ES C 59, 1979, s
. 1), podľa ktorých je medzinárodný prvok v zmysle Br u-
selského dohovoru daný vtedy, keď je žalovaným cudzinec.
I - 11561LINDNER
na súdoch členského štátu, na ktorého úze -
mí má bydlisko. Pokiaľ by sa toto ustanove -
nie neuplatnilo v prípade ako vo veci samej, 
v ktorom vnútroštátny súd konštatoval, že ža -
lovaný nemá bydlisko v jeho členskom štáte, 
potom by hrozilo, že by bol žalovaný v tom-
to členskom štáte súdu, aj keď má bydlisko v  inom členskom štáte. To by bolo v  rozpo -
re s  cieľom ochrany upraveným v  článku  16 ods. 2 nariadenia.
63. Proti uplatniteľnosti pravidiel určenia pr í-
s
lušnosti stanovených nariadením č. 44/2001 
v prípade ako vo veci samej namieta po prvé maďarská vláda, že podľa článku 2 ods. 2 na-riadenia sa majú na vlastných, ako aj cudzích 
štátnych príslušníkov, ktorí majú bydlisko 
v tom istom členskom štáte, uplatniť rovnaké pravidlá. Po druhé holandská vláda uvádza, 
že pravidlá týkajúce sa určenia medzináro d-
nej právomoci súdov zakotvené v  nariadení 
sa v zásade viažu na bydlisko, ale naopak ne -
zohľadňujú štátnu príslušnosť.
64. Tieto námietky ma nepresvedčili.
65. Je totiž potrebné rozlišovať medzi otá z-
k
ou, za akých podmienok sa musia pravidlá 
určenia príslušnosti stanovené nariadením č. 44/2001 uplatniť, a otázkou, aké kritériá ur -
čujú medzinárodnú príslušnosť podľa týchto 
pravidiel. Ustanovenia, na ktoré sa tieto vlády o
dvolávajú, obsahujú kritériá, ktorými sa riadi 
medzinárodná príslušnosť, pokiaľ  sú pravidlá 
určenia príslušnosti obsiahnuté v  nariadení 
uplatniteľné. Z týchto kritérií sa naopak nedá vyvodiť, kedy sa pravidlá určenia príslušnosti 
obsiahnuté v nariadení vôbec uplatnia.
66. Ako medzitýmny návrh je teda potrebné 
konštatovať, že pravidlá určenia príslušnosti 
ob
siahnuté v nariadení č. 44/2001 sú na pr í-
pad ako vo veci samej uplatniteľné a vnútr o-
štátny súd ich musí dodržiavať.
2. O pr
íslušnosti vnútroštátneho súdu
67. Vnútroštátny súd teda musí preskúmať, 
či je príslušný podľa pravidiel nariadenia č
. 44/2001.
68. Ako vyplýva z tretej prejudiciálnej otázky 
vnútroštátneho súdu, chce v  tejto súvislosti na
jprv zistiť, či sa na základe skutočnosti, že 
opatrovník, ktorý bol pre žalovaného ust a-
novený bez jeho vôle a vedomia, sa zúčastnil na konaní bez vznesenia námietok, mohol 
stať príslušným podľa článku  24 nariade -
nia č. 44/2001 (a). Okrem toho chce štvrtou 
prejudiciálnou otázkou zistiť, či môže mať 
I - 11562NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
medzinárodnú príslušnosť na základe doho-
dy o medzinárodnej príslušnosti súdu podľa 
článku 17 bodu 3 nariadenia (b).
69. Pokiaľ vnútroštátny súd nebude môcť 
oprieť svoju príslušnosť o jedno z vyššie uve -
den
ých ustanovení, bude musieť zohľadniť 
pravidlo určenia príslušnosti podľa článku 16 
ods.  2 nariadenia č.  44/2001. Podľa tohto ustanovenia môže zmluvný partner podať ž a-
lobu proti spotrebiteľovi iba na súd členského štátu, na ktorého území ma spotrebiteľ byd -
lisko (c). Pokiaľ nie je možné uplatniť ani toto 
ustanovenie, uplatní sa podľa môjho názoru 
článok 4 nariadenia, podľa ktorého sa medz i-
národná príslušnosť určuje podľa vnútroštá t-
neho práva vnútroštátneho súdu (d).
a) 
O účasti na konaní bez vznesenia námietok 
podľa článku 24 nariadenia č. 44/2001
70. Podľa článku  24 nariadenia č.  44/2001 
má právomoc súd členského štátu vtedy, ak sa ž
alovaný zúčastní na konaní. Toto pravidlo sa 
neuplatní, ak sa žalovaný na konaní zúčastní len s  cieľom namietnuť absenciu právomoci alebo ak má iný súd výlučnú právomoc podľa 
článku 22.71. Vnútroštátny súd sa chce dozvedieť, či je 
toto ustanovenie uplatniteľné aj vo veciach 
sp
otrebiteľských zmlúv. Na túto otázku je p o-
trené odpovedať kladne (i). Avšak ďalej vzni-ká otázka, či účasť opatrovníka ustanoveného bez vôle a  vedomia žalovaného predstavuje 
účasť žalovaného na konaní v  zmysle tohto 
ustanovenia (ii).
i) 
Uplatniteľnosť vo veciach spotrebiteľských 
zmlúv
72. Najprv je potrebné poukázať na to, že čl á-
nok 
24 nariadenia č. 44/2001 sa uplatní aj vo 
veciach spotrebiteľských zmlúv v zmysle k a-
pitoly II oddielu 4 tohto nariadenia.
73. V rozsudku „Bilas“ Súdny dvor konštat o-
v
al, že článok 24 sa uplatní v zmysle kapitoly 
II oddielu 3 tohto nariadenia.  15 Táto judik a-
túra je uplatniteľná aj na veci spotrebiteľských 
zmlúv v  zmysle oddielu 4 tej istej kapitoly. 
Ako Súdny dvor v tomto rozsudku zdôraznil, článok 24 prvá veta nariadenia platí pre vše t-
ky spory, v ktorých príslušnosť súdu, ktorému bol spor predložený, nevyplýva z iných ust a-
novení tohto nariadenia. Toto ustanovenie sa 
tak uplatní aj na prípady, v ktorých bol spor 
15 —  Rozsudok z 20. mája 2010, ČPP Vienna Insurance Group, 
C-111/09, Zb. s. I-4545, body 19 až 33.
I - 11563LINDNER
súdu predložený bez toho, aby sa dodržali 
ustanovenia uvedeného nariadenia. To zna-
mená, že účasť žalovaného na konaní sa môže 
považovať za konkludentný súhlas s prísluš -
nosťou súdu, ktorému sa spor predložil, a teda 
ako dohoda o jeho príslušnosti.  16 Ďalej Súdny 
dvor konštatoval, že článok  24 druhá veta nariadenia síce stanovuje výnimky zo  zása -
dy účasti na konaní bez vznesenia námietok, 
ktoré sa musia vykladať, ale tie sa vzťahujú len 
na prípady, ktoré sú v  ňom výslovne uvede -
né.
  17 V každom prípade sa tu neodkazuje ani 
na nedodržanie pravidiel v poistných veciach v zmysle kapitoly II oddielu 3 nariadenia, ani 
na nedodržanie právnej úpravy vo veciach spotrebiteľských zmlúv v  zmysle kapitoly II 
oddielu 4 nariadenia.
74. Článok 24 nariadenia č. 44/2001 je teda 
uplatniteľný aj na veci spotrebiteľských zmlúv 
v z
mysle kapitoly II oddielu 4 nariadenia.  18
16 —  Tamže, bod 21.
17 —  Tamže, body 23 až 26.
18 —  Podobne Geimer, R., v  Geimer, R., Schütze, R.: Eur o-
p
äisches Zivilverfahrensrecht. 2. vyd. Beck, 2004, článok 24 
bod 36; Staudinger, A., v Rauscher, T.: Europäisches Zivi l-
prozess- und Kollisionsrecht. Sellier, 2011, článok 24 bod 11. 
O  prehľade prevažne súhlasných názorov pozri Mankow -
ski, P .: Besteht der Europäische Gerichtsstand der rügelosen Einlassung auch gegen von Schutzregimes besonders ge s-
chützte Personen? In: Recht der Internationalen Wirtschaft. 2010, s.  667 a  nasl., ktorý ale sám kritizuje nedostatočné zohľadnenie zamýšľanej ochrany spotrebiteľa ako slabšej strany.ii) O pojme účasť žalovaného na konaní
75. Vzniká otázka, či sa v prípade ako vo veci 
samej žalovaný zúčastnil na konaní v zmysle 
č
lánku  24 nariadenia č.  44/2001. Túto otá z-
ku však vnútroštátny súd explicitne nepolo -
žil. V  rámci konania o  prejudiciálnej otázke však môže Súdny dvor vnútroštátnemu súdu 
poskytnúť všetky údaje, ktoré pokladá za už i-
točné na vyriešenie sporu vo veci samej.
  19
76. Pojem účasť žalovaného na konaní podľa 
článku 24 nariadenia č. 44/2001 je autonóm -
n
ym pojmom práva Únie, ktorý je potrebné 
vykladať jednotne. Podľa ustálenej judikat ú-
ry sa musia ustanovenia nariadenia vykladať 
autonómne, s  odkazom na jeho systematiku 
a ciele.  20 O iný prípad ide, ak sa odkazuje v ý-
slovne na vnútroštátne právne predpisy alebo ak z  dotknutých ustanovení vyplýva, že z á-
konodarca Únie chcel túto otázku prenechať 
právu členských štátov. Vzhľadom na pojem 
účasť žalovaného na konaní v  zmysle člán -
ku 24 nariadenia sa zdá, že to tak nie je.
19 —  Rozsudky z  28.  februára 1984, Einberger, 294/82,  
Zb. s.  1177, bod  6, a  zo 16.  júla 1992, Belovo, C-187/91,  
Zb. s. I-4937, bod 13.
20 —  Rozsudky zo 16.  júla 2009, Zuid-Chemie, C-189/08,  
Zb. s. I-6917, bod 17; z 2. októbra 2008, Hassett a Doherty, 
C-372/07, Zb. s. I-7403, bod 17, a z 23. apríla 2009, Draka NK Cables a i., C-167/08, Zb. s. I-3477, bod 19.
I - 11564NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
77. Z  autonómneho pojmu účasť žalov a-
né
ho na konaní podľa článku  24 nariadenia 
č.  44/2001 tak vyplývajú minimálne p o-
žiadavky práva Únie, ktoré musia členské 
štáty zohľadniť.  21 To však neznamená, že 
je vnútroštátne procesné právo celkom z a-
tlačené do pozadia. Naopak, je uplatniteľné subsidiárne.
  22
78. V prípade ako vo veci samej vzniká otá z-
k
a, či je s minimálnymi požiadavkami práva 
Únie zlučiteľné vychádzať z účasti žalované-ho na konaní v zmysle článku 24 nariadenia č. 44/2001 aj vtedy, keď ide o účasť opatrovní -
ka, ktorý bol žalovanému spotrebiteľovi ust a-
novený bez jeho vôle a vedomia.
79. V  rozsudku Hendrikman  23 Súdny dvor 
konštatoval, že účasť opatrovníka, ktorý nebol 
poverený samotným žalovaným, na konaní sa nemôže vykladať ako účasť na konaní v zmy s-
le č
lánku  27 bodu  2 nariadenia Brusel I, čo 
je ustanovenie, ktoré predchádzalo článku 34 
bodu 2 nariadenia č. 44/2001.  24
21 —  Rozsudok z  24.  júna 1981, Elefanten Schuh, 150/80,  
Zb. s.  1671, bod  16. Rovnako Geimer, R.: c.  d., článok  24 
bod 30.
22 —  Calvo Caravaca, A. L., Carrascosa Gonzalez, J., v Mangus, 
U., Mankowski, P .: B russels I Regulation. Sellier, 2007, čl á-
nok  24 bod  10; Kropholler, J.: Europäisches Zivilproze s-
srecht. Verlag Recht und Wirtschaft. 8. vyd. 2005, článok 24 bod 7. S tým podľa môjho názoru nie sú v rozpore ani úvahy na strane 38 Jenardovej správy (už citovanej v  poznámke pod čiarou  14), v  ktorej sa uvádza, že sa otázka, ako je potrebné vykladať pojem účasť na konaní, riadi vnútroštá t-
nym právom. To podľa môjho názoru totiž nie je možné chápať tak, že sa otázka, či došlo k účasti na konaní, určuje iba podľa vnútroštátneho práva. Skôr je možné chápať to tak, že z práva Únie vyplývajú požiadavky týkajúce sa pojmu účasť na konaní, ktoré ale môžu byť doplnené príslušnými vnútroštátnymi procesnými pravidlami.
23 —  Rozsudok z  10.  októbra 1996, Hendrikman a  Feyen, 
C-78/95, Zb. s. I-4943.80. Pri zohľadnení tejto judikatúry som do -
sp
ela k  názoru, že pojem účasť žalovaného 
na konaní v článku 24 nariadenia č. 44/2001 
sa musí vykladať tak, že opatrovník, ktorý je žalovanému ustanovený bez jeho vôle a  ve -
domia, sa na konaní nemôže zúčastniť v jeho mene. V  prejednávanom prípade síce ide o  opatrovníka ustanoveného súdom, a  nie 
splnomocneného advokáta ako v  prípade 
sporu Hendrikman. Okrem toho tu ide o v ý-
klad článku 24 nariadenia č. 44/2001, ktorý sa použije v konaní vo veci samej, a nie o výklad 
článku 34 bodu 2 nariadenia, ktorý sa uplatní 
v konaní o výkone rozhodnutia. Tak či tak sa mi však zdá, že v zmysle tejto judikatúry sa dá 
uplatniť v prípade ako vo veci samej.
24 —  Tamže, bod 18. V tejto súvislosti je potrebné uviesť aj rozsu -
dok Č
PP Vienna Insurance Group, už citovaný v poznámke 
pod čiarou 15, bod 33. Podľa tohto rozsudku síce vnútr o-
štátny súd nemusí ex offo preskúmať, či je žalovaný, ktorý 
je podľa oddielov 3 až 5 kapitoly II nariadenia č. 44/2001 
považovaný za slabšiu stranu, schopný uvedomovať si plne účinky svojej obrany vo veci samej. Vnútroštátny súd sa ale môže pri zohľadnení cieľa vyjadreného v  týchto ustano -
veniach, ktorým sa poskytuje zvýšená ochrana slabšiemu účastníkovi konania, uistiť, že si je strana, ktorá je pred ním za týchto podmienok žalovaná, plne vedomá dôsledkov svojho súhlasu s účasťou na konaní.
I - 11565LINDNER
81. Dôležitým cieľom nariadenia č.  44/2001 
je totiž chrániť právo žalovaného na obhaj o-
bu  25, ktoré je ako základné právo zakotvené 
v  článku  47 ods.  2 Charty. S  týmto cieľom 
podľa môjho názoru nie je v  súlade, že sa 
v prípade ako vo veci samej vníma účasť opa t-
rovníka, ktorý bol ustanovený bez vôle a ve -
domia žalovaného, na konaní ako účasť žalo -
vaného. Po prvé v takomto prípade žalovaný nemôže prijať vedome rozhodnutie o  tom, 
ako viesť konanie. Po druhé opatrovník, ktorý 
nemá žiadny kontakt so žalovaným, spravidla nedisponuje dostatočnými informáciami, aby posúdil, či môže byť účasť na konaní v zmysle 
článku 24 nariadenia v záujme žalovaného. Po 
tretie táto nedostatočná informovanosť opa t-
rovníka môže skomplikovať popretie príslu š-
nosti dotknutého súdu.
82. Navyše je potrebné zohľadniť skutočnosť, 
že článok  16 ods.  2 nariadenia č.  44/2001 má sp
otrebiteľa chrániť pred tým, aby bol 
žalovaný na iných súdoch, než sú sudy jeho členského štátu. Pokiaľ by bola účasť opatrov -
níka ustanoveného bez jeho vôle a  vedomia 
vnímaná ako jeho účasť na konaní a  týmto 
spôsobom by bola založená príslušnosť súdu, ktorý opatrovníka ustanovil, hrozilo by, že 
bude obme
dzená praktická účinnosť člán -
ku 16 o
ds. 2 nariadenia.
25 —  Rozsudok Hendrikman, už citovaný v poznámke pod či a-
r
ou 23, bod 18.83. Navyše treba vziať do úvahy, že účasť 
na konaní v  zmysle článku  24 nariadenia č
.  44/2001 určuje miestne príslušný súd, 
a  teda aj lex fori, čo môže mať ďalekosiahle 
dôsledky pre výsledok sporu.
84. Z  vyššie uvedených dôvodov sa účasť 
opatrovníka ustanoveného bez vôle a  vedo -
mi
a žalovaného na konaní v  zásade nemô -
že vnímať ako účasť žalovaného na konaní v zmysle článku 24 nariadenia.
iii) N
ávrh
85. Na záver treba konštatovať, že článok 24 
nariadenia sa síce uplatňuje vo veciach spot -
r
ebiteľských zmlúv, ale účasť opatrovníka, 
ktorý bol žalovanému ustanovený bez jeho vôle a vedomia, na konaní sa nemôže vnímať ako jeho účasť na konaní v zmysle článku 24 
nariadenia č.  44/2001. Vnútroštátny súd sa 
I - 11566NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
teda nemôže dovolávať tohto ustanovenia, 
aby založil svoju príslušnosť.  26
b)  O  dohode o  medzinárodnej príslušnosti 
podľa článku 17 bodu 3 nariadenia
86. Ako vyplýva zo štvrtej prejudiciálnej 
otázky, vnútroštátny súd sa ďalej pýta, či 
mô
že v prípade ako vo veci samej oprieť svoju 
medzinárodnú príslušnosť o  dohodu o  me-dzinárodnej príslušnosti podľa článku  17 bodu 3 nariadenia č. 44/2001.
87. Podľa údajov vnútroštátneho súdu ide 
v  prejednávanej veci o  spotrebiteľskú zmlu -
v
u v zmysle článku 15 ods. 1 písm. c) nari a-
denia č.  44/2001, takže sa uplatnia osobitné ustanovenia kapitoly II oddielu 4 nariadenia č. 44/2001. Podľa článku 16 ods. 2 nariadenia 
môže byť spotrebiteľ žalovaný v  zásade iba 
na súdoch členského štátu, na ktorého území má bydlisko. Avšak za podmienok článku 17 nariadenia môže byť dohodnutá príslušnosť iného súdu. Podľa bodu 3 tohto ustanovenia 
sa môžu spotrebiteľ a jeho zmluvný partner, 
kt
orí majú v čase uzatvorenia zmluvy bydli s-
k
o alebo obvyklý pobyt v tom istom členskom 
štáte, dohodnúť na  príslušnosti súdov tohto 
č
lenského štátu, ibaže by takáto dohoda ne-
b
ola prípustná podľa práva členského štátu.
26 —  Na účely prejednávaného prípadu je teda irelevantná 
otázka, či sa môže článok 24 nariadenia vôbec uplatniť, ak 
by ž
alovaný nemal bydlisko v  niektorom členskom štáte. 
V  súvislosti s  touto otázkou pozri Geimer, R.: c.  d., čl á-
nok  24 body  22 až 25; Calvo Caravaca, A.  L., Carrascosa Gonzalez, J.: c. d., článok 24 bod 28 a nasl.i) 
Rozsah pôsobnosti článku 17 bodu 3 nari a-
denia č. 44/2001
88. V takom prípade ako vo veci samej vzni -
k
á najprv otázka, či sa môže článok 17 bod 3 
nariadenia č. 44/2001 uplatniť aj vtedy, keď je 
možné, že žalovaný vo veci samej už v okami -
hu podania žaloby nemá bydlisko na území 
členského štátu.
89. Na túto otázku je potrebné odpovedať 
kladne.
I - 11567LINDNER
90. Na uplatniteľnosť tohto ustanovenia t o-
ti
ž stačí, aby mali v  okamihu uzatvorenia 
dohody bydlisko na území dotknutého člen -
ského štátu obaja účastníci konania.  27 Takýto 
výklad zodpovedá cieľu tohto ustanovenia, 
ktorý spočíva v ochrane zmluvného partnera 
spotrebiteľa.  28 Tento cieľ možno účinne do -
siahnuť, len ak takáto dohoda nie je dotknutá 
neskoršou zmenou bydliska, a to i vtedy, keď 
sa bydlisko premiestni do tretieho štátu.  29
ii)  Bydlisko spotrebiteľa a  jeho zmluvného 
partnera v tom istom štáte
91. Podľa údajov vnútroštátneho súdu mali 
tak žalobkyňa, ako aj žalovaný vo veci sa -
me
j v  okamihu uzatvorenia zmluvy bydli s-
ko v Českej republike, takže je splnená prvá 
podmienka článku  17 bodu  3 nariadenia č. 44/2001.
27 —  V tomto zmysle aj Geimer, R.: c. d., článok 17 bod 10.
28 —  Pozri stranu 33 Jenardovej správy, už citovanej v poznámke 
pod čiarou 14; Geimer, R.: c. d., článok 17 bod 7.
29 —  V dôsledku toho treba článok 4 nariadenia, podľa ktorého 
sa súdna právomoc každého členského štátu, pokiaľ nemá 
ž
alovaný bydlisko ma území niektorého členského štátu, 
určuje podľa jeho vlastných právnych predpisov, vykl a-
dať v  tom zmysle, že sa uplatní len s  výhradou existencie dohody v zmysle článku 17 bodu 3.iii)  Konkludentná dohoda o  medzinárodnej 
príslušnosti českých súdov
92. Vnútroštátny súd sa pýta, či môže doho -
d
a o miestnej príslušnosti súdu, podľa ktorej 
je pre spory príslušný súd, v ktorého obvode 
mala žalobkyňa vo veci samej sídlo v okamihu podania žaloby, dohodou o  medzinárodnej 
príslušnosti v zmysle článku 17 bodu 3 nari a-
denia č. 44/2001.
93. Najprv je potrebné, aby vnútroštátny 
súd preskúmal, či sa žalobkyňa a  žalovaný 
vo ve
ci samej dohodli, že pre spory z úver o-
vej zmluvy majú byť medzinárodne príslušné české súdy. Keďže neexistujú zodpovedajúce ustanovenia práva Únie, je vecou vnútroštá t-
neho súdu, aby pri uplatnení vnútroštátnych predpisov preskúmal, či je možné z  dohody o miestnej príslušnosti súdu vyvodiť konklu -
dentnú dohodu o medzinárodnej príslušno s-
ti. Podľa údajov vnútroštátneho súdu je to pri uplatnení českého práva zrejme možné. Dve zmluvné strany, ktoré majú obidve bydlisko 
v  tom istom členskom štáte, by obvykle do -
hodou o  príslušnom súde skutočne mohli 
I - 11568NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
chcieť určiť nielen miestne príslušný súd, 
ale  konkludentne aj medzinárodne príslušné 
súdy.
94. Okrem toho vzniká otázka, či možno 
k  takýmto konkludentným dohodám podľa č
lánku 17 bodu 3 nariadenia č. 44/2001 pr i-
hliadať. Na túto otázku je potrebné odpovedať kladne. Znenie tohto ustanovenia neupravuje žiadne obmedzenie na výslovne formulované 
dohody. Okrem toho by obmedzenie pôsob-
nosti tohto ustanovenia na výslovne uvedené dohody nadmerne obmedzilo jeho praktic -
kú účinnosť. Spravidla sa článok  17 bod  3 nariadenia uplatní v  prípadoch, v  ktorých v  okamihu uzatvorenia dohody ešte neexi s-
tuje medzinárodný prvok  –  ten vznikne až 
neskôr, keď spotrebiteľ premiestni svoje byd-
lisko do iného členského štátu. V takejto v ý-
chodiskovej situácii zmluvné strany obvykle 
nepovažujú za nevyhnutné dohodnúť si me -
dzinárodnú príslušnosť súdu členského štátu, 
v ktorom majú obidve bydlisko. Obmedzenie 
sa na výslovne formulované dohody by bolo 
tiež ťažko zlučiteľné s  cieľom tohto ustano-venia, ktorým je chrániť zmluvného partnera 
spotrebiteľa pred zmenou príslušnosti súdu, 
ktorá môže nastať odchodom spotrebiteľa z daného členského štátu.
  30
30 —  Pozri stranu 33 Jenardovej správy, už citovanej v poznámke 
pod čiarou 14.iv) O prípustnosti dohody podľa vnútroštá t-
neho práva
95. Pokiaľ vnútroštátny súd dospeje k záveru, 
že žalobkyňa a  žalovaný vo veci samej uz a-
tvor
ili dohodu o  príslušnosti českých súdov, 
potom bude musieť podľa článku 17 bodu 3 nariadenia č.  44/2001 ďalej preskúmať, či je takáto dohoda podľa českého práva prípustná.
96. Vnútroštátny súd vyjadruje pochybnosti 
o záväznosti takejto dohody. V tejto súvislosti p
oukazuje na to, že dohoda o miestnej prí s-
lušnosti súdu, podľa ktorej má byť príslušný súd v mieste sídla žalobkyne, môže byť nek a-
lá v zmysle článku 3 ods. 1 smernice, a teda 
v zmysle článku 6 tejto smernice nezáväzná, 
pretože žalobkyňa vo veci samej mala v ok a-
mihu uzatvorenia zmluvy sídlo v Prahe a ž a-
lovaný vo veci samej mal bydlisko v Marián -
skych Lázňach.
97. V tejto súvislosti vzniká po prvé otázka, 
či a do akej miery je potrebné samotnú kon-k
ludentnú dohodu o medzinárodnej príslu š-
nosti posudzovať podľa požiadaviek smer -
nice 93/13. Po druhé vzniká otázka, či môže mať prípadná nezáväznosť dohody o miestnej 
príslušnosti vplyv na konkludentnú dohodu 
I - 11569LINDNER
o  medzinárodnej príslušnosti. Po tretie sa 
budem zaoberať kritériami, podľa ktorých sa 
určuje nekalá povaha dohody o miestnej pr í-
slušnosti súdu.
— 
O  preskúmaní dohody o  medzinárodnej 
príslušnosti podľa kritérií smernice 93/13
98. Podľa článku  17 bodu  3 nariadenia 
č. 44/2001 musí byť dohoda o medzinárodnej 
pr
íslušnosti prípustná podľa vnútroštátneho 
práva. Keďže členské štáty musia pri úprave  
svojho vnútroštátneho práva dodržiavať po -
žiadavky práva Únie, je potrebné v  tejto sú -
vislosti zohľadniť najmä požiadavky smer -
nice  93/13.  31 V  dôsledku toho podliehajú  do -
hody  o  medzinárodnej príslušnosti, ktoré patria do pôsobnosti tejto smernice, a  teda 
sú uplatňované vo všeobecných obchodných 
podmienkach poskytovateľom alebo predáv a-júcim, v zásade kontrole, či ide o nekalú po d-
mienku p
odľa článku 3 ods. 1, a požiadavke 
jasnosti a zrozumiteľnosti podľa jej článku 5.
31 —  S  tým súhlasia Heinig, J.: Grenzen von Gerichtsstandsve-
rei
nbarungen im Europäischen Zivilprozessrecht . Jenaer 
Wissenschaftliche Verlagsgesellschaft, 2010, s. 337 a nasl.; 
Staudinger, A., v Rauscher, T.: c. d., článok 17 body 3 a 6; Nielsen, P . A., v Magnus, U., Mankowsky, P .: c. d., článok 17 bod  4. S  týmto názorom nesúhlasí Geimer, R.: c.  d., čl á-
nok 17 bod 3, s odkazom na zásadu lex posterior. Avšak táto 
zásada nemôže odôvodniť úplné vylúčenie smernice 93/13 nariadením č. 44/2001, pretože článok 17 bod 3 nariadenia výslovne stanovuje výhradu prípustnosti vnútroštátneho práva.99. Avšak pri posúdení nekalej povahy take j-
t
o podmienky je potrebné zohľadniť, že zák o-
nodarca Únie chcel prijatím článku 17 bodu 3 
nariadenia č. 44/2001 poskytnúť zmluvnému partnerovi spotrebiteľa možnosť brániť sa 
proti zmene medzinárodnej príslušnosti súdu 
v prípade odchodu spotrebiteľa zo spoločné -
ho členského štátu. S  prihliadnutím na toto 
posúdenie zákonodarcu nemôže byť dohoda 
o medzinárodnej príslušnosti, ktorá patrí do pôsobnosti smernice 93/13, považovaná za nekalú v zmysle článku 3 ods. 1 tejto smerni -
ce už preto, že stanovuje, že pre spory medzi spotrebiteľom a  poskytovateľom alebo pr e-
dávajúcim majú byť medzinárodne príslušné 
súdy členského štátu, v ktorom mali obidvaja 
bydlisko v okamihu uzatvorenia dohody. P o-
kiaľ by malo byť uplatnenie článku 17 bodu 3 
nariadenia č. 44/2001 obmedzené na dohody, 
ktoré nie sú všeobecnými obchodnými po d-
mienkami v  zmysle smernice 93/13, potom 
by bola praktická účinnosť tohto ustanovenia 
podstatne obmedzená.
100. Porovnateľný záver platí pre požiadavky, 
ktoré kladie článok  5 ods.  1 smernice 93/13 na ja
snosť a  zrozumiteľnosť takejto dohody 
I - 11570NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
o medzinárodnej príslušnosti, ktorá bola kon -
kludentne dohodnutá zároveň s uzatvorením 
dohody o miestnej príslušnosti súdu. Aj v te j-
to súvislosti sa musí zohľadniť posúdenie z á-
konodarcom vyplývajúce z článku 17 bodu 3 nariadenia č. 44/2001. Prístup, podľa ktorého 
by požiadavka jasnosti a zrozumiteľnosti brá -
nila zahrnutiu takejto zároveň konkludentne 
uzavretej dohody o  medzinárodnej príslu š-
nosti súdu, by nadmerne obmedzil pôsobnosť 
článku 17 bodu 3 nariadenia.
  32
—  O  vplyve prípadnej nezáväznosti dohody 
o miestnej príslušnosti súdu na dohodu o me -
dzinárodnej príslušnosti
101. V  prejednávanom prípade ďalej vzniká 
otázka, či môže mať vplyv prípadná nez á-
v
äznosť dohody o miestnej príslušnosti súdu 
podľa článku 3 ods. 1 smernice 93/13 na zár o-
veň konkludentne uzavretú dohodu o medz i-
národnej príslušnosti.
32 —  V  tejto súvislosti možno odkázať na dôvody uvedené 
v bode 94 týchto návrhov.102. Podľa článku  6 ods.  1 smernice 93/13 
nekalé podmienky uplatnené v  zmluvách 
u
zatvorených predávajúcim alebo poskyt o-
vateľom so spotrebiteľom nemôžu byť pre spotrebiteľov záväzné. Zmluva však ostáva vo zvyšnej časti záväzná, pokiaľ môže existovať 
naďalej bez týchto nekalých podmienok. Po d-
ľa týchto požiadaviek práva Únie závisí nečin -
nosť dohody o miestnej príslušnosti súdu od toho, či je potrebné sa na dohodu o miestnej 
príslušnosti súdu a zároveň na konkludentne uzatvorenú dohodu o  medzinárodnej prí s-
lušnosti po obsahovej stránke pozerať ako na 
jedinú dohodu, alebo či sa môže táto dohoda 
o  medzinárodnej príslušnosti zaradiť medzi ostatnú časť zmluvy a  byť aj napriek nez á-
važnosti dohody o  miestnej príslušnosti pre spotrebiteľa a  druhého zmluvného partnera naďalej účinná.
103. Či sa má dohoda o  miestnej príslu š-
no
sti súdu a  konkludentne uzavretá dohoda 
o  medzinárodnej príslušnosti po obsahovej stránke považovať za jedinú dohodu, záv i-
sí v  konečnom dôsledku od vôle zmluvných 
strán. V  prípade neexistencie zodpovedajú -
cich predpisov práva Únie to bude pri upla t-
není dotknutých vnútroštátnych ustanovení musieť zistiť vnútroštátny súd. V tejto súvi s-
losti bude musieť vnútroštátny súd zohľadniť, 
že v  prípade ako vo veci samej okolnosť, že dohoda o medzinárodnej príslušnosti sa bude 
odvodzovať najmä od dohody o  miestnej 
I - 11571LINDNER
príslušnosti súdu, sama osebe nestačí na to, 
aby sa na obidve dohody pozeralo po obsaho -
vej stránke ako na jednu. Dohody o miestnej príslušnosti súdu totiž spĺňajú rozdielne funk -
cie. Dohoda o  medzinárodnej príslušnosti 
tiež vedie k miestnemu vymedzeniu príslu š-
ných súdov podľa štátnych hraníc. Zmluvné 
strany ale obvykle dohodou o medzinárodnej 
príslušnosti sledujú aj iné ciele. Voľba medz i-
národne príslušných súdov má totiž mnohé 
právne a  faktické dôsledky, ktoré môžu mať vplyv na riešenie sporu a  výsledok konania. 
K tomu patrí najmä určenie lex fori, kolízne-
ho práva platného v obvode príslušného súdu 
a jazyka konania.
  33
104. Pokiaľ by mal vnútroštátny súd pri 
zohľadnení vyššie uvedených úvah dospieť k 
záveru, že dohoda o  miestnej príslušnosti 
súdu a dohoda o medzinárodnej príslušnosti netvoria podľa vôle zmluvných strán po obsa -
hovej stránke jednu dohodu, potom by nez á-
väznosť dohody o miestnej príslušnosti súdu nemala vplyv na dohodu o  medzinárodnej príslušnosti.
  34
33 —  V  tejto súvislosti pozri podobnejšie Heinig, J.: c.  d., s.  62 
a 69.—  O  nekalej povahe dohody o  miestnej 
príslušnosti
105. Podľa vyššie uvedeného nebude mať 
v prípade ako vo veci samej prípadná nekalá 
p
ovaha dohody o miestnej príslušnosti súdu 
zrejme vplyv na dohodu o  medzinárodnej príslušnosti Celkom vylúčiť to však nie je možné. Keďže je okrem toho logické, že vnút -
roštátny súd sa bude vo vzťahu k  miestnej príslušnosti zaoberať posudzovaním nekalej povahy dohody o miestnej príslušnosti súdu, 
chcela by som sa ďalej stručne zaoberať p o-
súdením nekalej povahy dohody o  miestnej 
príslušnosti súdu.
34 —  Pokiaľ by mal vnútroštátny súd naopak dospieť k  záveru, 
že dohoda o miestnej príslušnosti a dohoda o medzináro d-
ne
j príslušnosti tvoria jedinú dohodu, potom by bola táto 
dohoda podľa článku 6 prvej vety smernice 93/13 zásadne 
nezáväzná. V  tomto prípade vzniká otázka, či je možné túto jedinú dohodu obmedziť, aby sa zachovala jej platnosť, takým spôsobom, že medzinárodný prvok ostane účinný. V  zásade proti zlučiteľnosti vyššie uvedeného obmedze -
nia dohody s článkom 6 smernice svedčí skutočnosť, že by predajca alebo poskytovateľ nebol dostatočne odradený od uplatnenia nekalých podmienok.
I - 11572NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
106. Podľa článku  3 smernice 93/13 sa 
zmluvná podmienka považuje za nekalú, 
ak na
priek požiadavke dobrej viery spôsobí 
značnú nerovnováhu v  právach a  povinno s-
tiach strán vzniknutých na základe zmluvy na škodu spotrebiteľa. Toto ustanovenie definuje 
len abstraktné faktory, ktoré vedú k  nekalej 
povahe dohody, ktorá nebola individuálne dohodnutá.
  35 V tejto súvislosti odkazuje čl á-
nok 3 ods. 3 smernice na prílohu, v ktorej je 
uvedený zoznam podmienok, ktoré môžu byť 
vyhlásené za nekalé. Bod 1 písm. q) tejto pr í-
lohy uvádza podmienky, ktoré bránia spotr e-
biteľovi v uplatňovaní práva podať žalobu ale -
bo akýkoľvek iný opravný prostriedok, najmä tým, že od spotrebiteľa vyžadujú, aby riešil 
spory výhradne rozhodcovským konaním, 
na ktoré sa nevťahujú ustanovenia právnych predpisov, nevhodne obmedzujú prístup k  dôkazom, ktoré má spotrebiteľ k  dispoz í-
cii, alebo mu ukladajú povinnosť dôkazného bremena, ktoré by podľa práva, ktorým sa riadi zmluvný vzťah, malo spočívať na inej 
zmluvnej strane. Tento zoznam je však iba 
odkazom a nie je taxatívny.
  36 Nekalá povaha 
zmluvných podmienok sa totiž hodnotí podľa 
článku 4 smernice 93/13 so zreteľom na pov a-
hu tovaru alebo služieb, na ktoré bola zmluva 
uzatvorená, a  na všetky okolnosti súvisiace 
s  uzatvorením zmluvy. V  tejto súvislosti je 
potrebné hodnotiť aj dôsledky, ktoré môže mať podmienka v rámci práva uplatniteľného 
na z
mluvu. To vyžaduje preskúmanie vnútr o-
št
átneho právneho systému.  37
35 —  Rozsudok z  1.  apríla 2004, Freiburger Kommunalbauten, 
C-237/02, Zb. s. I-3403, bod 19.
36 —  Tamže, bod 20.107. Na základe vyššie uvedeného právneho 
rámca Únie sa Súdny dvor v prípade návrhu na z
ačatie prejudiciálneho konania obmedzí 
na to, že vyloží všeobecné kritériá uplatnené zákonodarcom Únie na vymedzenie pojmu „nekalá podmienka“.
  38 Je vecou vnútroštá t-
nych súdov, aby pri zohľadnení týchto kritérií 
posúdili nekalú povahu dohody.
108. Ako vyplýva z  ustálenej judikatúry 
Súdneho dvora, vnútroštátny súd musí pri 
37 —  Tamže, bod 21.
38 —  Pozri rozsudky zo 4.  júna 2009, Pannon, C-243/08,  
Zb. s 
I-4713, bod 42 a nasl., a z 9. novembra 2010, VB Pénzü -
gyi Lízing, C-137/08, Zb. s. I-10847, bod 42 a nasl. V týchto  
r
ozsudkoch sa Súdny dvor odklonil od svojho stanoviska 
v rozsudku z 27. júna 2000, Océano Grupo Editorial a Sal -
vat Editores (C-240/98 až C-244/98, Zb. s.  I-4941 bod  21 
a nasl.), podľa ktorého Súdny dvor môže vykonať konečné posúdenie dohody o  súdnej príslušnosti aj vtedy, keď ide o  dohodu, ktorá je výhodná výlučne pre poskytovateľa alebo predávajúceho, bez toho, aby zavádzala protiplnenia v prospech spotrebiteľa, pretože nezávisle od druhu zmluvy spochybňuje účinnosť súdnej ochrany práv, ktoré spotrebi -
teľovi priznáva smernica 93/13.
I - 11573LINDNER
posúdení nekalej povahy dohôd o  výlučnej 
miestnej príslušnosti zohľadniť, že spotre -
biteľovi môžu vzniknúť neprimerane vysoké náklady na dostavenie sa na súd, pokiaľ je tento súd od bydliska spotrebiteľa vzdialený 
a ide o spor týkajúci sa nižších súm. Za tých -
to okolností môže totiž dohoda o  výlučnej 
miestnej príslušnosti odstrašiť spotrebiteľa od 
toho, aby sa na súd dostavil, a viesť ho dokon -
ca k tomu, že sa vzdá možnosti podať žalobu 
na súd alebo svojho práva na obranu.
  39
109. V  prejednávanom prípade však nejde 
o  spor týkajúci sa nižších súm, ale vysokej 
sumy, konkrétne 4  383 584,60 CZK, vrátane 
úrokov z omeškania. Preto zo vzťahu medzi 
ho
dnotou sporu a nákladmi, ktoré vďaka do -
hode o miestnej príslušnosti vzniknú spotr e-
biteľom v súvislosti s dostavením sa pred súd, nemožno odvodiť, že je už fakticky vylúčená 
možnosť podať žalobu na súd.
110. Vnútroštátny súd však bude musieť pri 
posudzovaní nekalej povahy dohody o miest -
ne
j príslušnosti, o  akú ide vo veci samej, 
zohľadniť, že takáto dohoda umožňuje pr e-
dávajúcemu alebo poskytovateľovi sústrediť 
všetky spory súvisiace s jeho podnikateľskou činnosťou na jeden súd, ktorý nie je súdom, 
v 
ktorého obvode sa nachádza bydlisko spot -
r
ebiteľa. Aj keď to v prejednávanom prípade 
ne
vedie k faktickému vylúčeniu možnosti p o-
d
ať žalobu, môže to napriek tomu sťažiť do -
st
avenie sa spotrebiteľa na súd a  zvýšiť jeho 
nák
lady. Ďalej môže taká dohoda uľahčiť or -
g
anizovanie účasti uvedeného predajcu alebo 
dodávateľa na pojednávaniach a robí ju menej nákladnou.
  40
39 —  Rozsudky Océano Grupo Editorial a  Salvat Editores, už 
citovaný v  poznámke pod čiarou  38, bod  22; Pannon, už 
c
itovaný v  poznámke pod čiarou  38, bod  41, a  Pénzügyi 
Lízing, už citovaný v poznámke pod čiarou 38, bod 54.v) Návrh
111. Ako prvý predbežný návrh treba kon -
št
atovať, že dohody o  medzinárodnej prí s-
lušnosti v zmysle článku 17 bodu 3 nariade -
nia č.  44/2001 môžu konkludentne vyplývať 
aj z dohôd o miestnej príslušnosti, pokiaľ to 
zodpovedá vôli strán, čo musí zistiť vnútr o-
štátny súd.
40 —  Rozsudky Océano Grupo Editorial a  Salvat Editores, už 
citovaný v  poznámke pod čiarou  38, bod  23, a  Pénzügyi 
L
ízing, už citovaný v poznámke pod čiarou 38, bod 55.
I - 11574NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
112. Po druhé nezáväznosť dohody o miest -
ne
j príslušnosti z  dôvodu jej nekalej povahy  
v  zmysle článku  3 ods.  1 a  článku  6 smer -
nice 93/13 má vplyv na účinnosť takto konklu -
dentne uzavretej dohody o  medzinárodnej 
príslušnosti len v prípade, ak to vyplýva z vôle 
zmluvných strán, z  čoho sa spravidla nedá 
vychádzať.
c
)  O  zohľadnení sídla súdu v  bydlisku spot -
rebiteľa podľa článku  16 ods.  2 nariadenia 
č. 44/2001
113. Pokiaľ vnútroštátny súd nemôže oprieť 
svoju medzinárodnú príslušnosť o  dohodu 
o 
medzinárodnej príslušnosti medzi žalobk y-
ňou a žalovaným vo veci samej, bude musieť dodržať požiadavky článku 16 ods. 2 nariade -
nia č. 44/2001. Podľa tohto ustanovenia môže 
byť proti spotrebiteľovi podaná žaloba iba na 
súde členského štátu, v ktorom má spotrebiteľ bydlisko. Z  toho vyplývajú pre vnútroštátny 
súd dve požiadavky: jedna zakladá jeho prí s-
lušnosť a druhá jeho príslušnosť vylučuje.
114. Po prvé z  tohto ustanovenia vyplýva, 
že vnútroštátny súd je medzinárodne prí s-
lu
šný, ak má spotrebiteľ bydlisko v členskom št
áte súdu. Vnútroštátny súd teda musí na j-
skôr preskúmať, či má žalovaný bydlisko na území jeho členského štátu. Pritom uplatní 
podľa článku 59 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 svoje právo.
115. V  tejto súvislosti vzniká otázka, či 
z okolností uzatvorenia zmluvy, najmä z do -
ho
dy, podľa ktorej je žalovaný povinný in-
formovať žalobkyňu o zmene bydliska, môže vyplývať, že si zmluvné strany ako bydlisko dohodli bydlisko žalovaného v okamihu uz a-
tvorenia zmluvy. V tejto súvislosti je potre b-
né najprv konštatovať, že určenie bydliska žalovaného sa podľa článku 59 ods. 1 nari a-
denia riadi vnútroštátnym právom, a  teda vnútroštátny súd ho v  zásade musí posúdiť na základe tohto práva. Vnútroštátny súd vo svojom uznesení o podaní návrhu na začatie 
prejudiciálneho konania už uviedol, že ž a-
lovaný vo veci samej nemá bydlisko na úze -
mí Českej republiky. V  každom prípade sa mi zdá názor, podľa ktorého sa z povinnosti 
informovať o  zmene bydliska vyvodzuje do -
hoda o zmene bydliska, ťažko zlučiteľný s p o-
žiadavkami práva Únie. Pokiaľ ide o dohodu, ktorá patrí do 
 pôsobnosti smernice 93/13, 
I - 11575LINDNER
takýto prístup by nebol zlučiteľný najmä s p o-
žiadavkou jasnosti a  zrozumiteľnosti podľa 
článku 5 smernice 93/13.
116. Ďalej z  článku  16 ods.  2 nariadenia 
č.  44/2001 vyplýva, že súd členského štátu 
nemá me
dzinárodnú príslušnosť, ak má spot -
rebiteľ bydlisko v inom členskom štáte. Preto bude musieť vnútroštátny súd ďalej preskú -
mať, či má žalovaný vo veci samej bydlisko 
v inom členskom štáte.
117. Pri tomto preskúmaní musí súd podľa 
článku 59 ods. 2 nariadenia použiť právo pr í-
s
lušného členského štátu.
118. Z  článku  26 ods.  1 nariadenia okrem 
toho vyplýva, že vnútroštátny súd bude m u-
sie
ť toto preskúmanie uskutočniť ex offo. Toto 
ustanovenie síce stanovuje povinnosť preskú -
mania ex offo len pre prípad, že má žalovaný 
bydlisko na území určitého členského štátu. Cieľ ochrany v  tomto ustanovení však vyž a-
duje, aby sa z takejto povinnosti vychádzalo t
ak dlho, pokým vnútroštátny súd nedospeje 
k  presvedčeniu, že žalovaný nemá bydlisko 
v inom členskom štáte.
119. Ďalšie explicitné požiadavky týkajúce sa 
vykonania tohto preskúmania nariadenie ne -
ob
sahuje. Otázky, či je potrebné skutočnosti 
relevantné v tejto súvislosti zistiť ex offo, či je 
možné žalobkyni uľahčiť dokazovanie, že ž a-
lovaný nemá bydlisko v inom členskom štáte, 
a  kedy dokazovanie pokročilo do tej miery, 
že vnútroštátny súd môže považovať za pr e-
ukázané, že spotrebiteľ nemá bydlisko v inom 
členskom štáte, bude musieť vnútroštátny súd 
zodpovedať podľa príslušného uplatniteľného vnútroštátneho práva.
  41
120. Vnútroštátny súd však musí pri upla t-
není v
nútroštátneho práva zabezpečiť, že čl á-
nok 16 ods. 2 nariadenia č. 44/2001 bude mať požadovanú účinnosť. V tejto súvislosti je p o-
trebné najmä zohľadniť cieľ tohto ustanove -
nia, ktorým je chrániť spotrebiteľa pred tým, aby bol žalovaný pred súdmi iného člensk é-
ho štátu, než v ktorom má bydlisko. Ďalej je 
potrebné zohľadniť, že v prípade ako vo veci 
samej žalovaný nepoveril opatrovníka a  ani opatrovník od neho nedostal žiadne infor -
mácie. V takomto prípade nie je vnútroštátny 
41 —  Queirolo, I., v Mangus, U., Mankowsky, P .: c. d.; Mankow -
s
ky, P ., v Rauscher, T.: c. d., článok 26 bod 5.
I - 11576NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
súd viazaný údajmi poskytnutými žalobcom. 
Nebude môcť bez preskúmania prevziať úda -
je zo spisu a bude sa musieť zaoberať skutoč -
nosťami vzbudzujúcimi u  neho podozrenie, že by predsa len nemusel byť medzinárodne 
príslušný.
  42
121. Pokiaľ vnútroštátny súd nemôže s ist o-
t
ou požadovanou príslušným vnútroštátnym 
procesným právom vychádzať z toho, že spot -
rebiteľ nemá bydlisko v inom členskom štáte, 
potom sa bude musieť podľa článku 26 ods. 1 
nariadenia č. 44/2001 vyhlásiť ex offo za ne-
príslušný. To platí aj v prípade, keď súd podľa 
takého ustanovenia, akým je § 29 ods. 3 OSŘ, 
ustanovil žalovanému opatrovníka.
d) O č
lánku 4 ods. 1 nariadenia č. 44/2001
122. Pokiaľ sa súd presvedčí, že žalovaný vo 
veci samej nemá bydlisko ani v Českej repub -
lik
e, ani v inom členskom štáte, vzniká otá z-
ka, podľa akých kritérií sa v takomto prípade 
určí medzinárodná príslušnosť.
42 —  Mankowsky, P ., v Rauscher, T.: c. d., článok 26 bod 6.123. De lege ferenda sa v tejto súvislosti p o-
núkajú rôzne alternatívy. Dalo by sa sústrediť 
na obvyklý pobyt žalovaného, a  nie na jeho 
bydlisko, alebo v  krajnej núdzi vychádzať z  príslušnosti súdov dotknutého členského 
štátu.
  43 De lege lata  sa mi však zdá, že takýto 
prípad je upravený v článku 4 ods. 1 nariade -
nia č.  44/2001. Podľa tohto ustanovenia, ak 
žalovaný na území niektorého členského št á-
tu nemá bydlisko, medzinárodná príslušnosť 
súdu každého členského štátu sa určuje podľa 
jeho vlastných právnych predpisov.
124. Pokiaľ sa uplatní článok  4 nariadenia 
č. 44/2001, potom je s pravidlami určenia pr í-
s
lušnosti stanovenými v nariadení zlučiteľné, 
ak vnútroštátny súd ustanoví žalovanému opatrovníka podľa takého ustanovenia, akým je §  29 ods.  3 OSŘ, a  vyhlási sa na základe 
vnútroštátneho práva za príslušný.
3. N
ávrh
125. V  takom prípade ako vo veci samej je 
pokračovanie v konaní proti žalovanému zlu -
č
iteľné s pravidlami určenia príslušnosti st a-
novenými nariadením č.  44/2001 vtedy, keď 
43 —  V  súvislosti s  možnými názormi pozri Staudinger, A., 
v Rauscher, T.: c. d., článok 59 bod 8; Kropholler, J.: c. d., 
č
lánok 59 bod 9.
I - 11577LINDNER
je vnútroštátny súd príslušný buď na základe 
dohody o medzinárodnej príslušnosti v zmys -
le článku 17 bodu 3 nariadenia, alebo je podľa článku 4 nariadenia príslušný podľa vlastných právnych predpisov. Uplatnenie článku 4 na -
riadenia predpokladá, že vnútroštátny súd dospeje po preskúmaní ex  offo vykonaného podľa článku 26 ods. 1 nariadenia k záveru, že 
žalovaný nemá bydlisko ani v jeho členskom 
štáte, ani v inom členskom štáte.
C —  Dodržanie práva žalovaného na obhajobu
126. Pri použití vnútroštátnej právnej úpra -
v
y, akou je §  29 ods.  3 OSŘ, sa musí popri 
pravidlách určenia príslušnosti stanovených 
nariadením č. 44/2001 zohľadniť i právo ž a-
lovaného na obhajobu. V tejto súvislosti treba 
rozlišovať dve situácie.
127. V prvej situácii súd v rámci preskúma -
ni
a svojej príslušnosti nedospel k  záveru, že 
žalovaný nemá bydlisko v inom členskom št á-
te. Tak to bude v prípade ako vo veci samej na
jmä vtedy, ak súd vyvodzuje svoju medz i-
národnú príslušnosť z dohody v zmysle člán -
ku 17 bodu 3 nariadenia č. 44/2001 bez toho, 
aby skúmal, kde má žalovaný bydlisko. V tejto 
situácii bude musieť vnútroštátny súd zohľad -
niť článok 26 ods. 2 nariadenia. Podľa tohto 
článku súd konanie preruší, dokiaľ sa nepr e-
ukáže, že žalovanému mohla byť doručená žaloba v  dostatočnom časovom predstihu, aby si mohol pripraviť obhajobu alebo na ten -
to účel sa prijali všetky potrebné kroky. Čl á-
nok 26 ods. 2 nariadenia sa použije len vtedy, ak má žalovaný bydlisko na území niektor é-
ho členského štátu. Toto ustanovenie je však potrebné pri zohľadnení jeho cieľa ochrany z  vyššie uvedených dôvodov
  44 vykladať tak, 
že vnútroštátny súd musí požiadavky tohoto 
ustanovenia zohľadňovať tak dlho, pokým 
nedospeje k presvedčeniu, že žalovaný nemá bydlisko v inom členskom štáte.
128. Podľa článku  26 ods.  2 nariadenia 
č. 44/2001 môže súd pokračovať v konaní až v
tedy, keď žalovaný mohol prevziať písom-
nosť, ktorou sa začalo konanie, v  dostato č-
nom časovom predstihu, aby si mohol pr i-
praviť obhajobu. Cieľom tohto ustanovenia je 
umožniť žalovanému účinnú obhajobu.
44 —  Pozri bod 119 týchto návrhov.
I - 11578NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
129. Doručenie žaloby opatrovníkovi, ktorý 
bol súdom žalovanému ustanovený bez jeho 
vôle 
a vedomia, tieto podmienky v zásade ne -
spĺňa.  45 Z  vyššie uvedených dôvodov  46 v  ta-
komto prípade účinná obhajoba žalovaného 
spravidla nebude zabezpečená.
130. Okrem toho môže vnútroštátny súd 
podľa článku 26 ods. 2 nariadenia č. 44/2001 
p
okračovať v konaní aj vtedy, keď boli usku -
točnené všetky nevyhnutné kroky, aby sa žalovaný mohol brániť. Nie je teda nev y-
hnutné, aby žalovanému skutočne bola dor u-
čená žaloba takým spôsobom, aby sa mohol účinne brániť. Článok  26 ods.  2 nariadenia teda v  zásade nebráni takému vnútroštátne -
mu ustanoveniu, akým je §  29 ods.  3 OSŘ, podľa ktorého je žalovanému, ktorého byd -
lisko nie je známe, ustanovený opatrovník. Vnútroštátny súd však musí zabezpečiť, aby 
sa predtým podnikli všetky zisťovania, ktoré 
ukladá náležitá starostlivosť, ako aj dobrá vie-ra, aby sa žalovaný našiel.
  47 V tejto súvislosti platia podobné požiadavky ako v prípade pr e-
s
kúmania v  inom členskom štáte. Na tomto 
mieste chcem odkázať na úvahy uvedené 
v 
bode 116 a nasl. týchto návrhov, predovše t-
k
ým na bod 120.
45 —  Podľa Jenardovej správy, už citovanej v  poznámke pod 
čiarou 14, s.  40, je podmienkou, že predvolanie došlo 
ž
alovanému osobne alebo do jeho bydliska. Naopak nie je 
nevyhnutné, aby sa žalovaný skutočne o  predvolaní včas dozvedel.
46 —  Pozri bod 82 týchto návrhov.
47 —  Pozri s. 40 Jenardovej správy, už citovanej v poznámke pod 
čiarou 14.131. Takýto výklad článku 26 ods. 2 nariade -
ni
a č. 44/2001 je zlučiteľný aj s právom žalo -
vaného na obhajobu zakotveným v rámci pr i-
márneho práva v článku 47 ods. 2 Charty. Je 
síce pravda, že doručenie žaloby opatrovník o-
vi ustanovenému bez vôle a vedomia žalov a-
ného zasahuje do práva žalovaného na obha j-
obu priznaného článkom. 47 ods. 1 Charty.  48 
Pokiaľ by žalobca nemohol podať žalobu proti 
žalovanému, ktorého nie je možné nájsť ani 
po vykonaní všetkých zisťovaní, ktoré ukl a-
dá náležitá starostlivosť a dobrá viera, právo 
žalobcu na účinnú právnu ochranu by mohlo 
byť úplne zbavené svojej podstaty. Navyše by 
48 —  V súvislosti s predpokladmi odôvodnenia takéhoto zásahu 
pozri článok 52 ods. 1 Charty, ako aj rozsudok z 2. apríla 
2009, G
ambazzi, C-394/07, Zb. s. I-2563, bod 28 a nasl.
I - 11579LINDNER
to mohlo byť zneužité tak, že osoba, ktorá sa 
bude chcieť vyhnúť žalobe, úmyselne opustí 
bydlisko, prípade bude toto bydlisko pravidel -
ne meniť.  49
132. V  druhej situácii sa naopak článok  26 
ods. 2 nariadenia priamo neuplatní. Je to tak 
v 
prípade, keď vnútroštátny súd nevyvodzuje 
svoju príslušnosť z dohody o medzinárodnej príslušnosti podľa článku 17 bodu 3 nariade -
nia č. 44/2001, ale podľa článku 4 nariadenia 
z  vlastných právnych predpisov. Článok  4 
nariadenia predpokladá, že žalovaný nemá bydlisko na území niektorého členského št á-
tu. Článok 26 ods. 2 nariadenia sa ale podľa svojho doslovného znenia uplatní iba vtedy, ak má žalovaný bydlisko na území niektor é-
ho členského štátu. V  tejto súvislosti vzniká 
otázka, či sa má článok  26 ods.  2 nariade-
nia, pokiaľ ide o právo na obhajobu priznané článkom 47 ods. 2 Charty, uplatniť analogicky 
ale
bo či má byť článok 47 ods. 2 Charty upla t-
nen
ý priamo.  50
49 —  Queirolo, I., v Magnus, U., Mankowski, P .: c. d., článok 26 
bod 20.133. Na účely prejednávaného prípadu sa 
týmito otázkami netreba zaoberať detailne. Č
lánok 4 nariadenia č. 44/2001 sa totiž môže 
uplatniť iba v prípade, keď vnútroštátny súd predtým dospel k  názoru, že tomu nebrá -
ni článok 16 ods. 2 tohto nariadenia. V tejto 
súvislosti bude musieť vnútroštátny súd v y-
konať preskúmanie, ktoré už bolo opísané 
v  bode  116 a  nasledujúcich bodoch týchto 
návrhov, predovšetkým v bode 120. Toto pr e-
skúmanie kladie porovnateľné požiadavky ako 
článok 26 ods. 2 nariadenia alebo článok 47 ods.  2 Charty. Vnútroštátny súd v  dôsledku 
toho splnil požiadavky týchto ustanovení už 
v súvislosti so zisťovaním miesta bydliska.
50 —  Pôsobnosť základného práva Únie by mala byť daná v pr í-
p
ade, akým je prejednávaný prípad, v ktorom štátny príslu š-
ník jedného členského štátu využil právo voľného pohybu, 
ktoré mu je zaručené. Uplatneniu článku  47 Charty by nemal brániť jej článok 51 ods. 1, podľa ktorého sú základ -
nými právami viazané iba orgány EÚ a členské štáty. V pr e-
jednávanom prípade ide totiž o právo na spravodlivý súdny proces.
I - 11580NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-327/10
VII — Návrh
134. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor na prejudiciál -
n
u otázku odpovedal takto:
„1. Uplatnenie pravidiel určenia príslušnosti stanovených v  nariadení Rady (ES) 
č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov 
v 
občianskych a obchodných veciach predpokladá, že existuje situácia, v ktorej 
si vnútroštátny súd môže klásť otázky týkajúce sa vlastnej medzinárodnej právo -
moci. Z takejto situácie je možné vychádzať v prípade ako vo veci samej, v kt o-
rom je na súd jedného členského štátu podaná žaloba proti štátnemu príslušní -
kovi iného členského štátu, ktorý mal v minulosti bydlisko v členskom štáte súdu, 
ale ktorého súčasné bydlisko nie je súdu členského štátu známe.
2. Nariadenie č. 44/2001 v zásade nebráni použitiu takého ustanovenia, ako je § 29 
ods. 3 českého Občanského soudního řádu, podľa ktorého môže byť žalované -
m
u, ktorého pobyt nie je známy, ustanovený opatrovník. Pri jeho uplatnení sa 
však musia zohľadniť požiadavky práva Únie, ktoré vyplývajú najmä z pravidiel 
určenia príslušnosti stanovených nariadením č. 44/2001 a z práva žalovaného na obhajobu.
3. Článok 24 nariadenia č. 44/2001 sa má vykladať tak, že sa uplatní aj vo veciach 
spotrebiteľských zmlúv v  zmysle kapitoly II oddielu 4  tohto nariadenia. Účasť op
atrovníka ustanoveného pre žalovaného bez jeho vôle a vedomia na konaní 
však nepredstavuje účasť žalovaného na konaní v  zmysle tohto ustanovenia, a teda nemôže zakladať príslušnosť súdu, pred ktorým sa opatrovník účastní na konaní.
I - 11581LINDNER
4. Pokiaľ z dohody o miestnej príslušnosti súdu vyplýva aj vôľa zmluvných strán 
uzatvoriť konkludentnú dohodu o medzinárodnej právomoci súdu dotknutého 
č
lenského štátu, môže takáto konkludentná dohoda zakladať medzinárodnú prá -
vomoc v zmysle článku 17 bodu 3 nariadenia č. 44/2001. Nezáväznosť dohody o miestnej príslušnosti súdu z dôvodu jej nekalej povahy podľa článku 3 ods. 1 a článku 6 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách obvykle nemá vplyv na dohodu o medzinárodnej 
právomoci, pokiaľ z vôle zmluvných strán nevplýva niečo iné. “