ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
17

§ 94 zákona o katastri nehnuteľností stanovuje: „1. Na účely výmazu práv na užívanie nehnuteľnosti a požívanie úžitkov, ktoré zaniknú na základe § 108 ods. 1 [zákona z roku 2013 o prechodných opatreniach] (ďalej v predmetnom článku spoločne len ako ‚práva na užívanie‘), z katastra nehnuteľností, zašle orgán poverený správou tohto katastra najneskôr do 31. októbra 2014 výzvu fyzickej osobe, ktorá je držiteľom práv na užívanie, aby do pätnástich dní od doručenia tejto výzvy prostredníctvom tlačiva schváleného ministrom vyhlásila, že medzi ňou a osobou, ktorá zriadila práva na užívanie a ktorá je podľa listín, na základe ktorých bol vykonaný zápis do katastra nehnuteľností, vlastníkom nehnuteľnosti, existuje blízky príbuzenský vzťah. V prípade nepredloženia vyhlásenia v stanovenej lehote sa žiadosti o osvedčenie po 31. decembri 2014 nevyhovie. … 3. Ak z vyhlásenia vyplynie, že neexistuje nijaký blízky príbuzenský vzťah, alebo ak držiteľ práva nepredloží vyhlásenie včas, orgán poverený správou katastra nehnuteľností z úradnej moci do šiestich mesiacov od uplynutia lehoty určenej na predloženie vyhlásenia a najneskôr do 31. júla 2015 vymaže práva na užívanie pozemkov z katastra nehnuteľností. … 5. Správa katastra najneskôr do 31. decembra 2014 z úradnej moci vymaže z katastra nehnuteľností práva na užívanie, ktoré boli zapísané v prospech právnických osôb alebo organizácií, ktoré nemajú právnu subjektivitu, ale majú spôsobilosť nadobúdať práva, ktoré možno zapísať do katastra a ktoré boli zrušené na základe § 108 ods. 1 [zákona z roku 2013 o prechodných opatreniach].“
13

Článok 5 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/58/ES z 12. júla 2002 týkajúcej sa spracovávania osobných údajov a ochrany súkromia v sektore elektronických komunikácií (smernica o súkromí a elektronických komunikáciách) (Ú. v. EÚ L 201, 2002, s. 37; Mim. vyd. 13/029, s. 514), zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/136/ES z 25. novembra 2009 (Ú. v. EÚ L 337, 2009, s. 11) (ďalej len „smernica 2002/58“), stanovuje: „Členské štáty zabezpečia, aby sa ukladanie informácií alebo získavanie prístupu k informáciám, ktoré už boli uložené, v koncovom zariadení účastníka alebo užívateľa povolilo len pod podmienkou, že dotknutý účastník alebo užívateľ dal na to vopred súhlas na základe jasných a komplexných informácií v súlade so smernicou [95/46], okrem iného aj o účeloch spracovania. To nebráni nijakému technickému uloženiu ani prístupu výhradne na účely výkonu prenosu správy prostredníctvom elektronickej komunikačnej siete alebo ak je to nevyhnutne potrebné na to, aby poskytovateľ služieb informačnej spoločnosti, ktoré si účastník alebo užívateľ výslovne vyžiadal, mohol tieto služby poskytnúť.“
f)

‚osoba oprávnená na doplnkovú ochranu‘ je štátny príslušník tretej krajiny alebo osoba bez štátneho občianstva, ktorá nie je oprávnená ako utečenec, ale vzhľadom ku ktorej boli preukázané podstatné dôvody domnievať sa, že dotknutá osoba by v prípade, keď by bola vrátená do svojej krajiny pôvodu alebo v prípade osoby bez štátneho občianstva do krajiny svojho doterajšieho pobytu, čelila reálnemu riziku utrpenia vážneho bezprávia, ako je definované v článku 15, a na ktorú sa neuplatňuje článok 17 ods. 1 a 2 a ktorá nemôže prijať alebo v dôsledku takéhoto rizika odmieta ochranu tejto krajiny;
49

Prenatal na účely preukázania takejto vedomosti jamajských colných orgánov pred vnútroštátnym súdom odkazuje na dôkazy predložené v konaní, ktoré viedlo Komisiu k prijatiu rozhodnutia REM 03/07. Po prvé zo správy vládnej agentúry Jamaica Promotions Corporation (ďalej len „Jampro“) vyplýva, že táto agentúra v priebehu roka 1998 konštatovala v nadväznosti na audit dvoch výrobných závodov sídliacich v jednom zo slobodných pásiem Jamajky výrazný rozdiel medzi výrobnou kapacitou týchto závodov a množstvom hotových výrobkov následne vyvezených do Únie. Po druhé OLAF listom zo septembra 2004 informoval jamajské colné orgány o existencii podozrenia, že pri textilných výrobkoch vyvezených z týchto slobodných pásiem neboli dodržané pravidlá o preferenčnom pôvode. Po tretie oficiálne jamajské štatistiky týkajúce sa dovozov a vývozov preukazujú, že dovozy priadze na Jamajku neboli dostatočné na vyrobenie takého množstva hotových výrobkov vyvezených do Únie. Po štvrté jamajské colné orgány viackrát poukázali na nesúlad medzi opismi výrobkov dovezených z Číny, ako boli uvedené v dovozných vyhláseniach, a skutočným obsahom kontajnerov. Napokon po piate niektorí úradníci týchto slobodných pásiem údajne poukázali na nedostatok náležitého prepracovania výrobkov dovezených z Číny na Jamajke pred ich následným vývozom do Únie.
6

Článok 5 uvedenej smernice s názvom „Výnimky a obmedzenia“ v odseku 3 písm. c) a d) a v odseku 5 stanovuje: „3. Členské štáty môžu zabezpečiť výnimky alebo obmedzenia práv poskytnutých podľa článkov 2 a 3 v nasledujúcich prípadoch: … c) rozmnoženie v tlači, verejný prenos alebo sprístupňovanie zverejnených článkov o bežných hospodárskych, politických alebo náboženských témach alebo vysielaných diel alebo iných predmetov ochrany toho istého charakteru, v prípadoch, keď takéto použitie nie je výslovne vyhradené a pokiaľ je označený zdroj vrátane mena autora alebo použitie diel alebo iných predmetov ochrany v súvislosti so spravodajstvom o bežných [aktuálnych – neoficiálny preklad] udalostiach v rozsahu oprávnenom informatívnym účelom a pokiaľ je označený zdroj vrátane mena autora, ak sa neukáže, že to nie je možné; d) citácie na účely kritiky alebo zhrnutia za podmienky, že sa vzťahujú na dielo alebo iný predmet ochrany, ktoré už boli v súlade so zákonom sprístupnené verejnosti, že je označený zdroj vrátane mena autora, pokiaľ sa neukáže, že to nie je možné a že ich použitie je v súlade so prípustnou praxou a v takom rozsahu, aký sa vyžaduje na tento osobitný účel; … 5. Výnimky a obmedzenia ustanovené v odsekoch 1, 2, 3 a 4 sa budú uplatňovať iba v niektorých osobitných prípadoch, pri ktorých nedochádza ku konfliktu s bežným využívaním diela alebo predmetu ochrany a ktoré neodôvodnene nepoškodzujú oprávnené záujmy nositeľa práv.“
5

Článok 1 uvedeného rozhodnutia stanovuje: „1. Pomoc protiprávne poskytnutá Talianskom od novembra 1995 na účely zamestnania pracovníkov na základe zmlúv o vykonaní stáže a práce podľa [zákona č. 863 z 19. decembra 1984, zákona č. 407 z 29. decembra 1990, legge n. 169 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto‑legge 29 marzo 1991, n. 108, recante disposizioni urgenti in materia di sostegno dell’occupazione (zákon č. 169, ktorý so zmenami mení na zákon zákonný dekrét č. 108 z 29. marca 1991 o naliehavých opatrenia týkajúcich sa podpory zamestnanosti), z 1. júna 1991 (GURI č. 129 zo 4. júna 1991, s. 4) a legge n. 451 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto‑legge 16 maggio 1994, n. 299, recante disposizioni urgenti in materia di occupazione e di fiscalizzazione degli oneri sociali (zákon č. 451, ktorý so zmenami mení na zákon zákonný dekrét č. 299 zo 16. mája 1994 o naliehavých ustanoveniach týkajúcich sa zamestnávania a úľav pri platení odvodov na sociálne zabezpečenie), z 19. júla 1994 (GURI č. 167 z 19. júla 1994, s. 3)], je zlučiteľná so spoločným trhom a s dohodou o EHP v rozsahu, v akom sa týka: – vytvorenia nových pracovných miest v podnikoch, ktoré sú príjemcami pomoci, v prospech pracovníkov, ktorí ešte nezískali zamestnanie alebo ktorí stratili svoje skoršie zamestnanie v zmysle usmernení na poskytovanie pomoci pre zamestnanosť [(Ú. v. ES C 334, 1995, s. 4)], – zamestnania pracovníkov, ktorí majú osobitné ťažkosti zaradiť sa alebo sa opätovne zaradiť na pracovný trh. Na účely tohto rozhodnutia sa pod ‚pracovníkmi, ktorí majú osobitné ťažkosti zaradiť sa alebo sa opätovne zaradiť na pracovný trh‘, rozumejú mladí ľudia do 25 rokov, [absolventi vysokoškolského vzdelávania] do veku 29 rokov vrátane a dlhodobo nezamestnaní, teda takí, ktorí sú nezamestnaní najmenej jeden rok. 2. Pomoc poskytnutá na základe zmlúv o vykonaní stáže a práce, ktoré nespĺňajú podmienky uvedené v odseku 1, je nezlučiteľná so spoločným trhom.“ [neoficiálny preklad]
48

Po štvrté Komisia uvádza, že vyhovenie návrhu na vstup vedľajšieho účastníka do konania v prvostupňovom konaní vytvorilo autonómne právne účinky, ktoré poškodili jej procesné postavenie v rámci odvolania. Vedľajší účastník konania totiž mohol svojimi tvrdeniami rozšíriť predmet sporu pred Všeobecným súdom, takže tak Súdny dvor v rámci odvolania, ako aj Všeobecný súd v rámci nového konania v prípade zrušenia napadnutého rozsudku musia skúmať dodatočné tvrdenia. Okrem toho Všeobecný súd by mohol bez akéhokoľvek súdneho preskúmania zo strany Súdneho dvora rozvinúť judikatúru, ktorá by nerešpektovala podmienky uvedené v článku 40 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie. Navyše vedľajší účastník konania, pribratý do konania v rozpore s týmto ustanovením, by mohol podať odvolanie proti rozhodnutiu Všeobecného súdu.
6

Odôvodnenia 4, 18, 28, 29 a 34 vízového kódexu stanovujú: „(4) Členské štáty by na vízové účely mali byť prítomné alebo zastúpené vo všetkých tretích krajinách, ktorých štátni príslušníci podliehajú vízovej povinnosti. Členské štáty, ktoré v danej tretej krajine alebo v určitej časti danej tretej krajiny nemajú svoj vlastný konzulárny úrad, by sa mali snažiť uzavrieť dohody o zastúpení s cieľom zamedziť tomu, aby žiadatelia o víza museli na prístup ku konzulárnym úradom vyvíjať neprimerané úsilie. … (18) Miestna schengenská spolupráca je rozhodujúca pre harmonizované uplatňovanie spoločnej vízovej politiky a správne posúdenie migračného a/alebo bezpečnostného rizika. Vzhľadom na rozdiely miestnych podmienok by diplomatické misie a konzulárne úrady členských štátov v jednotlivých lokalitách mali vyhodnotiť uplatňovanie konkrétnych ustanovení právnych predpisov v praxi s cieľom zabezpečiť harmonizované uplatňovanie ustanovení právnych predpisov a zabrániť tzv. visa shoppingu, ako aj nerovnakému zaobchádzaniu so žiadateľmi o víza. … (28) Keďže cieľ tohto nariadenia, a to zavedenie postupov a stanovenie podmienok pre udeľovanie víz na tranzit alebo plánovaný pobyt na území členských štátov… nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, ale ho možno lepšie dosiahnuť na úrovni Spoločenstva, môže Spoločenstvo prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 zmluvy. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku toto nariadenie nepresahuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa. (29) V tomto nariadení sa rešpektujú základné práva a dodržiavajú zásady zakotvené konkrétne v Dohovore Rady Európy o ochrane ľudských práv a základných slobôd a Charte základných práv Európskej únie. … (34) Pokiaľ ide o Švajčiarsko, toto nariadenie predstavuje vývoj ustanovení schengenského acquis v zmysle [dohody o pridružení Švajčiarskej konfederácie k schengenskému acquis], ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 1 bod B [rozhodnutia Rady 1999/437/ES zo 17. mája 1999 o určitých vykonávacích predpisoch k dohode uzavretej medzi Radou Európskej únie a Islandskou republikou a Nórskym kráľovstvom o pridružení týchto dvoch štátov pri vykonávaní, uplatňovaní a vývoji schengenského acquis (Ú. v. ES L 176, 1999, s. 31; Mim. vyd. 19/001, s. 165)] v spojení s článkom 3 rozhodnutia Rady 2008/146/ES [z 28. januára 2008] o uzavretí uvedeného dohovoru [(Ú. v. EÚ L 53, 2008, s. 1)].“
26

Podľa článku 5 ods. 3 písm. c) druhého prípadu a článku 5 ods. 3 písm. d) smernice 2001/29 sa výnimky alebo obmedzenia, ktoré sú v ňom uvedené, vzťahujú na „použitie diel alebo iných predmetov ochrany v súvislosti so spravodajstvom o bežných udalostiach v rozsahu oprávnenom informatívnym účelom a pokiaľ je označený zdroj vrátane mena autora, ak sa neukáže, že to nie je možné“ a „citácie na účely napríklad kritiky alebo zhrnutia za podmienky, že sa vzťahujú na dielo alebo iný predmet ochrany, ktoré už boli v súlade so zákonom sprístupnené verejnosti, že je označený zdroj vrátane mena autora, pokiaľ sa neukáže, že to nie je možné a že ich použitie je v súlade so prípustnou praxou a v takom rozsahu, aký sa vyžaduje na tento osobitný účel“.
24

Okrem toho, hoci je pravda, že Consiglio di Stato (Štátna rada) uvádza dôvody, ktoré podľa nej potvrdzujú určitý výklad článku 28 smernice 2014/24, neznamená to, že nemá pochybnosti o význame tohto ustanovenia. Uvedením svojho stanoviska tento súd lojálne spolupracuje so Súdnym dvorom v prejudiciálnom konaní a riadi sa výzvou uvedenou v bode 17 Odporúčania pre vnútroštátne súdy pri podávaní návrhov na začatie prejudiciálneho konania (Ú. v. EÚ C 257, 2018, s. 1), podľa ktorého „vnútroštátny súd tiež môže stručne uviesť svoje stanovisko k odpovedi, ktorá by sa mala dať na položené prejudiciálne otázky“, ktoré tento bod 17 označuje za „pre Súdny dvor užitočné“.
20

Takáto právna úprava by bola prípustná iba vtedy, ak by sledovala legitímny cieľ zlučiteľný so Zmluvou o FEÚ a ak by bola odôvodnená naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu. V takom prípade však ešte treba, aby jej uplatnenie zabezpečilo uskutočnenie predmetného cieľa a nešlo nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. marca 2019, Jacob a Lennertz, C‑174/18, EU:C:2019:205, bod 44).
Článok 6 ods. 1 písm. c) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/13/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES a ktorou sa zrušuje smernica Rady 85/577/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, sa má vykladať v tom zmysle, že na jednej strane bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide vo veci samej, ktorá pred uzavretím zmluvy uzavretej na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov so spotrebiteľom, ktorá je uvedená v článku 2 bodoch 7 a 8 tejto smernice, ukladá obchodníkovi povinnosť za každých okolností poskytnúť svoje telefónne číslo. Na druhej strane z uvedeného ustanovenia nevyplýva povinnosť obchodníka zriadiť telefónnu či faxovú prípojku alebo vytvoriť novú e‑mailovú adresu na to, aby sa umožnilo spotrebiteľom nadviazať s ním kontakt, a povinnosť oznámiť telefónne číslo či číslo faxu alebo e‑mailovú adresu sa stanovuje len v prípadoch, keď tento obchodník už má zavedené takéto komunikačné prostriedky so spotrebiteľmi.
61

V dôsledku toho by teda majitelia pohľadávky vyplývajúcej zo zmluvy mohli podať actio pauliana na súde podľa „miesta zmluvného plnenia, ktoré je predmetom žaloby“, keďže ide o miesto povolené podľa článku 7 bodu 1 písm. a) nariadenia č. 1215/2012. Vo veci samej sa Reitbauer a i. snažia druhým žalobným dôvodom ochrániť svoje záujmy v rámci plnenia záväzkov vyplývajúcich zo zmlúv o vykonaní renovačných prác uzavretých s pani C. Z toho vyplýva, že „miestom zmluvného plnenia, ktoré je predmetom žaloby“ by podľa článku 7 bodu 1 písm. b) tohto nariadenia malo byť miesto, kde boli na základe týchto zmlúv tieto renovačné práce vykonané, a to v Rakúsku.
35

Pojem „úplné prebratie“ na jednej strane a pojem „správne prebratie“ na druhej strane teda musia byť jasne odlíšené. To, že Komisia konštatuje existenciu nedostatkov pri prebratí smernice do vnútroštátneho práva, vôbec neznamená, že Komisia vykonala kontrolu týkajúcu sa súladu existujúcich vnútroštátnych ustanovení s touto smernicou. Platí to tým viac, pokiaľ – ako v prejednávanej veci – členský štát, ktorý si nesplnil povinnosť, sám uzná, že ešte nedošlo k úplnému prebratiu smernice do jeho vnútroštátneho práva. Navyše tento rozdiel dokonale ilustrujú dôsledky, ktoré vyplývajú z rozsudku konštatujúceho nesplnenie povinnosti. V prípade konštatovania nesúladu určitého vnútroštátneho legislatívneho opatrenia s právom Únie by sa totiž príslušným vnútroštátnym orgánom zabránilo v uplatňovaní predmetného vnútroštátneho opatrenia, aj keď vnútroštátny zákonodarca ešte nevyvodil dôsledky z daného rozsudku. Naproti tomu zákaz uplatňovať existujúce vnútroštátne opatrenie nemôže vyplývať z rozsudku identifikujúceho určitý nedostatok v prebratí, pretože takýto rozsudok by len konštatoval to, že vo vnútroštátnom práve neexistujú opatrenia vyžadované právom Únie.
24

Nebolo by totiž vôbec dôvodné, aby požiadavkám smernice 2008/98, ktoré majú zaručiť, aby sa odpady zhodnocovali alebo zneškodňovali bez ohrozenia zdravia ľudí a bez použitia postupov alebo metód, ktoré by mohli poškodiť životné prostredie, podliehali tovary, látky alebo predmety, ktoré chce ich držiteľ za výhodných podmienok hospodársky využiť alebo uviesť na trh, a to bez ohľadu na akékoľvek zhodnotenie. Vzhľadom na povinnosť vykladať pojem „odpad“ extenzívne však treba dospieť k záveru, že ide len o situácie, v ktorých ďalšie použitie predmetného tovaru alebo látky nie je iba možné, ale je isté, a to bez toho, aby sa najskôr musel uplatniť niektorý z postupov zhodnocovania odpadov uvedený v prílohe II smernice 2008/98, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. decembra 2013, Shell Nederland, C‑241/12 a C‑242/12, EU:C:2013:821, bod 53 a citovanú judikatúru).
47

V tejto súvislosti poukazuje na riziko nepriaznivého výberu na trhu plánovacích služieb v Nemecku. Keďže spotrebitelia nie sú dostatočne informovaní a nie sú schopní vnímať rozdiely v kvalite, mohli by sa systematicky rozhodovať pre najlacnejšiu ponuku, takže hospodárska súťaž by sa už zakladala len na cenách. Vzhľadom na túto informačnú asymetriu medzi poskytovateľmi a spotrebiteľmi, spolu s vysokým počtom poskytovateľov na trhu, by už bolo možné zostať konkurencieschopnými a dosahovať zisk prakticky len poskytovaním služieb nižšej kvality, čo by viedlo k „morálnemu hazardu“ alebo „negatívnemu výberu“.
13

Páni Kirschsteinovci sú stíhaní za to, že udelili titul „magister“ bez toho, aby na to mali akreditáciu, keď vydávali osvedčenia a diplomy, ktorými sa tento titul udeľuje študentom so skončeným odborným vzdelávaním poskytovaným antverpskou pobočkou United International Business Schools of Belgium BVBA.
35

Ak to tak bolo, transakcia postúpenia pohľadávky dotknutá vo veci samej, ku ktorej podľa pripomienok predložených Súdnemu dvoru došlo deň predtým, ako nadobudlo právoplatnosť rozhodnutie o príklepe dotknutej nehnuteľnosti, by spočívala v prevode hmotného majetku, teda nehnuteľnosti, jednou stranou, ktorá oprávňuje druhú stranu s ním nakladať, ako by v skutočnosti bola jej vlastníkom, čo by predstavovalo dodanie tovaru (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. marca 2019, Mydibel, C‑201/18, EU:C:2019:254, bod 34 a citovanú judikatúru). Ak to tak nebolo, transakcia dotknutá vo veci samej by spočívala v prevode nehmotného majetku, ktorého predmetom by boli práva k nehnuteľnosti, a vzťahoval by sa na ňu pojem poskytovanie služieb v súlade s článkom 25 písm. a) smernice 2006/112. Vnútroštátnemu súdu prislúcha, aby v tejto súvislosti vykonal potrebné preverenia.
–

V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku: V akej situácii by to mohlo prichádzať do úvahy?“
68

Ak by totiž v prejednávanej veci vnútroštátny súd konštatoval, že Viedenská univerzita je povinná uznať v celom rozsahu predchádzajúce obdobia rovnocennej činnosti, ktorú pani Krahová vykonávala na Mníchovskej univerzite, dotknutá osoba by mala byť zaradená do toho istého platového stupňa, ako je platový stupeň, ktorý by sa na ňu vzťahoval, ak by tieto skoršie obdobia činnosti vykonávala na Viedenskej univerzite. Takýto pracovník by teda nebol znevýhodnený v porovnaní s iným zamestnancom na pozícii postdoc senior lecturer, ktorý bol zamestnaný na Viedenskej univerzite počas obdobia v tej istej celkovej dĺžke. Oba tieto druhy pracovníkov by boli zaradení do vyššieho platového stupňa v závislosti od ich odpracovaných rokov na základe systému odmeňovania uvedeného v predchádzajúcich bodoch.
3

Dvanáste, trináste, šestnáste, devätnáste a dvadsiate odôvodnenie smernice 93/13 znejú: „keďže podľa súčasného stavu vnútroštátne právne predpisy umožňujú plánovať len čiastočné zosúladenie; keďže najmä zmluvné podmienky, ktoré neboli individuálne dohodnuté podliehajú tejto smernici; keďže členské štáty by mali mať možnosť výberu, so zreteľom na Zmluvu, poskytnúť spotrebiteľom vysokú úroveň ochrany prostredníctvom vnútroštátnych ustanovení, ktoré sú prísnejšie ako ustanovenia tejto smernice; keďže sa v zákonných alebo regulačných opatreniach členských štátov, ktoré priamo alebo nepriamo určujú podmienky spotrebiteľských zmlúv, nepredpokladá, že budú obsahovať nekalé podmienky; keďže sa z toho dôvodu nejaví potrebné zaoberať sa podmienkami odrážajúcimi povinné zákonné alebo regulačné opatrenia a zásady alebo ustanovenia medzinárodných dohovorov, ktorých zmluvnou stranou sú členské štáty alebo spoločenstvo; keďže v tomto ohľade znenie ‚kogentné zákonné alebo regulačné opatrenia‘ uvedené v článku 1 ods. 2 zahŕňa pravidlá, ktoré podľa zákona platia medzi zmluvnými stranami za predpokladu, že neboli vytvorené žiadne iné dohody; … keďže hodnotenie nekalého charakteru podmienok podľa vybraných všeobecných kritérií najmä pri predaji alebo dodávkach verejného charakteru, ktoré zabezpečujú kolektívne služby, berúc do úvahy spoločnú zodpovednosť medzi užívateľmi, musí byť doplnené systémom celkového vyhodnotenia rôznych príslušných záujmov; keďže toto predstavuje požiadavku dôvery [dobrej viery – neoficiálny preklad]; keďže pri hodnotení dobrej viery sa musí brať ohľad najmä na stabilitu zmluvného postavenia strán bez ohľadu na to, či spotrebiteľ bol stimulovaný k súhlasu s podmienkami a či tovar alebo služby boli predávané na osobitnú objednávku spotrebiteľa; keďže požiadavka dobrej viery môže byť splnená predajcom alebo dodávateľom, keď s inou stranou, ktorej oprávnené záujmy brali do úvahy, zaobchádzajú čestne a rovnocenne; … keďže na účely tejto smernice sa hodnotenie nekalého charakteru netýka podmienok, ktoré popisujú hlavný predmet zmluvy ani vzťah kvalita/cena tovaru alebo dodávaných služieb; keďže hlavný predmet zmluvy a vzťah cena/kvalita môže byť napriek tomu braný do úvahy pri hodnotení primeranosti ostatných podmienok;… keďže zmluvy by mali byť vypracované zrozumiteľne [jasne a zrozumiteľne – neoficiálny preklad], mal by mať spotrebiteľ skutočne príležitosť preskúmať všetky podmienky a ak má pochybnosti mal by platiť výklad najpriaznivejší pre spotrebiteľa“.
34

Je potrebné pripomenúť, že v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora v rámci spolupráce medzi týmto súdom a vnútroštátnymi súdmi zakotvenej v článku 267 ZFEÚ prináleží iba vnútroštátnemu súdu, ktorý prejednáva spor a ktorý musí niesť zodpovednosť za následné súdne rozhodnutie, aby so zreteľom na osobitosti veci posúdil tak potrebu rozhodnutia v prejudiciálnom konaní pre vyhlásenie svojho rozsudku, ako aj dôležitosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Preto pokiaľ sa predložené otázky týkajú výkladu alebo platnosti právneho pravidla Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. júna 2015, Gauweiler a i., C‑62/14, EU:C:2015:400, bod 24, ako aj zo 4. decembra 2018, Minister for Justice and Equality a Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, bod 26).
11

Odôvodnenie 32 nariadenia 2016/679 stanovuje: „Súhlas by sa mal poskytnúť jasným prejavom vôle, ktorý je slobodným, konkrétnym, informovaným a jednoznačným vyjadrením súhlasu dotknutej osoby so spracúvaním osobných údajov, ktoré sa jej týkajú, a to napríklad písomným vyhlásením vrátane vyhlásenia prostredníctvom elektronických prostriedkov alebo ústnym vyhlásením. Mohlo by to zahŕňať označenie políčka pri návšteve internetového webového sídla, zvolenie technických nastavení služieb informačnej spoločnosti alebo akékoľvek iné vyhlásenie či úkon, ktorý v tomto kontexte jasne znamená, že dotknutá osoba súhlasí s navrhovaným spracúvaním svojich osobných údajov. Mlčanie, vopred označené políčka alebo nečinnosť by sa preto nemali pokladať za súhlas. Súhlas by sa mal vzťahovať na všetky spracovateľské činnosti vykonávané na ten istý účel alebo účely. Ak sa spracúvanie vykonáva na viaceré účely, súhlas by sa mal udeliť na všetky tieto účely. Ak má dotknutá osoba poskytnúť súhlas na základe požiadavky elektronickými prostriedkami, požiadavka musí byť jasná a stručná a nemala by pôsobiť zbytočne rušivo na používanie služby, pre ktorú sa poskytuje.“