V rámci postupu uzatvorenia takej medzinárodnej dohody v súlade s článkom 218 ZFEÚ, akou je dohoda medzi EÚ a Mauríciom o podmienkach odovzdávania osôb, ktoré sú podozrivé z pirátstva, a súvisiaceho zaisteného majetku, je to hmotnoprávny základ rozhodnutia o uzatvorení tejto dohody, ktorý určuje druh postupu, ktorý sa uplatní podľa odseku 6 tohto ustanovenia. Konkrétne, pokiaľ je rozhodnutie o uzavretí dotknutej dohody platne založené výlučne na hmotnoprávnom základe patriacom do spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (SZBP), uplatní sa práve postup stanovený v článku 218 ods. 6 druhom pododseku prvej časti vety ZFEÚ. Takýto výklad je odôvodnený o to viac vzhľadom na požiadavky spojené s právnou istotou. Spojením procesného právneho základu s hmotnoprávnym základom aktu totiž tento výklad umožňuje určiť uplatniteľný postup na základe objektívnych kritérií, ktoré podliehajú súdnemu preskúmaniu.

Pokiaľ totiž ide o rozhodnutie uzavrieť dohodu, ktorej hlavný účel patrí do SZBP, znenie článku 218 ods. 6 ZFEÚ, v súlade s ktorým Rada prijíma rozhodnutie uzatvoriť medzinárodnú dohodu pri schválení Parlamentu alebo po porade s ním, „s výnimkou prípadov, keď sa dohoda týka výlučne [SZBP]“, neumožňuje stanoviť ani to, že takéto rozhodnutie možno považovať za „týka[júce] sa výlučne [SZBP]“ z jediného dôvodu, že je založené na hmotnoprávnom základe patriacom do tejto politiky s vylúčením akéhokoľvek iného hmotnoprávneho základu, ani to, že uvedené rozhodnutie sa musí považovať za rozhodnutie týkajúce sa aj iných oblastí práva Únie z dôvodu jeho doplňujúceho účelu, ktorý je iný než hlavný účel patriaci do SZBP.

Okrem toho, pokiaľ ide o ciele článku 218 ZFEÚ, po nadobudnutí platnosti Lisabonskej zmluvy tento článok na účely uspokojenia požiadaviek jasnosti, koherencie a racionalizácie stanovuje do budúcnosti jednotné konanie a všeobecnú pôsobnosť týkajúcu sa dojednávaní a uzatváraní medzinárodných dohôd, ktoré má Únia právomoc uzavrieť v oblastiach svojej činnosti, vrátane SZBP, pokiaľ Zmluvy neupravujú mimoriadne postupy. Tento postup však z dôvodu jeho jasne všeobecnej povahy musí zohľadňovať osobitosti stanovené Zmluvami pre každú oblasť činnosti Únie, najmä pokiaľ ide o právomoci inštitúcií. V tejto súvislosti na účely zohľadnenia týchto osobitostí článok 218 ods. 6 ZFEÚ obsahuje tri druhy postupov uzatvárania medzinárodnej dohody, z čoho každý stanovuje Parlamentu inú úlohu. Toto odlíšenie odráža z vonkajšieho hľadiska rozdelenie právomoci medzi inštitúciami uplatniteľné z vnútorného hľadiska.

Článok 218 ods. 6 ZFEÚ tak stanovuje symetriu medzi postupom prijímania opatrení Únie z vnútorného hľadiska a postupom prijímania medzinárodných zmlúv na účely zabezpečenia, že vzhľadom na danú oblasť budú mať Parlament a Rada rovnaké právomoci pri dodržaní inštitucionálnej rovnováhy stanovenej v Zmluvách. Za týchto podmienok treba práve z dôvodu účinného dodržania tejto symetrie použiť pravidlo stanovené judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorého hmotnoprávny základ aktu určuje postupy, ktoré treba dodržať na účely jeho prijatia, nielen na postupy stanovené na prijatie vnútorného aktu, ale aj na postupy uplatniteľné na uzatváranie medzinárodných dohôd.

(pozri body 48, 50, 52 – 60)