15

Supremo Tribunal Administrativo, ktorý vypočul účastníkov konania a dospel k záveru, že podanie takéhoto návrhu je nevyhnutné, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky: „1. Môžu v zmysle článkov 73 ES, 87 ES a 88 ES a nariadenia… č. 1191/69 vnútroštátne orgány uložiť verejnoprávnemu podniku, ktorý je poverený prevádzkovaním verejnej osobnej dopravy v obci, záväzok služby vo verejnom záujme? 2. Ak je odpoveď kladná, musia vnútroštátne orgány poskytovať náhrady vo vzťahu k tomuto záväzku? 3. Musia vnútroštátne orgány v prípade, že nie sú povinné uskutočniť verejné obstarávanie na pridelenie koncesie týkajúcej sa prevádzky dopravnej siete, rozšíriť svoju povinnosť poskytovať náhrady na všetky podniky, ktoré podľa vnútroštátneho práva ponúkajú službu verejnej osobnej dopravy na tom istom území? 4. Ak je odpoveď kladná, aké kritériá platia pri vyplácaní náhrad? 5. V prípade podnikov poskytujúcich službu autobusovej dopravy, ktoré na základe koncesie vykonávajú túto činnosť v rámci konkrétnych mestských častí na základe výlučného práva, ale súčasne mimo týchto mestských častí, ktoré požívajú výlučné právo, vykonávajú túto činnosť spoločne s ostatnými súkromnými prevádzkovateľmi, a ktorým štát každoročne poskytuje pomoc určenú na pokrytie trvalých prevádzkových deficitov takých podnikov, predstavuje táto pomoc zakázanú štátnu pomoc podľa článku 87 ods. 1 ES: a) pokiaľ zo spoľahlivých údajov z relevantných účtovných záznamov nie je možné zistiť rozdiel medzi nákladmi na tú časť činnosti podnikov, ktorú vykonávajú v oblasti zahrnutej koncesiou, a tomu zodpovedajúcim príjmom a následne nie je možné vypočítať dodatočné náklady, ktoré vznikajú pri plnení záväzku verejnej služby, ktorý v závislosti od podmienok koncesie môže byť predmetom štátnej pomoci; b) pokiaľ v dôsledku tejto pomoci môžu uvedené podniky poskytovanie dopravných služieb udržať alebo rozšíriť, čo však môže znamenať menej príležitostí pre ostatné podniky usadené v tom istom členskom štáte alebo v iných členských štátoch pokiaľ ide o prevádzkovanie dopravných služieb, c) a to napriek ustanoveniam článku 73 ES? 6. So zreteľom na podmienky klasifikácie štátnej pomoci, ktoré Súdny dvor stanovil, pokiaľ ide o článok 87 ods. 1 ES…, najmä v rozsudku z 24. júla 2003, Altmark Trans [a Regierungspräsidium Magdeburg], (C-280/00, [Zb. s. I-7747]) (‚Po prvé musí ísť o opatrenie štátu alebo opatrenie využívajúce štátne zdroje. Po druhé toto opatrenie musí byť spôsobilé ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Po tretie musí zvýhodňovať príjemcu. Po štvrté musí narúšať alebo hroziť narušením hospodárskej súťaže‘), aký je význam a dosah spojení i) zvýhodňuje, a tým ii) narúša hospodársku súťaž v tom prípade, ak príjemcovia majú výlučné právo poskytovať verejnú službu osobnej dopravy v mestách Lisabon a Porto, ale zároveň prevádzkujú spojenie do týchto miest v takých oblastiach, kde pôsobia aj iní prevádzkovatelia? Inými slovami, z akých kritérií treba vychádzať pri posudzovaní, či poskytnutie určitej výhody narúša hospodársku súťaž? Je v tejto súvislosti relevantné zisťovať, aké percento nákladov podniku tvoria náklady na dopravné služby poskytované mimo oblasť výlučného práva? Napokon, je nevyhnutné, aby pomoc významnou mierou ovplyvnila činnosť vykonávanú mimo oblasť výlučného práva (Lisabon a Porto)? 7. Je zásah Komisie [Európskych spoločenstiev] podľa článkov 76 ES a88 ES jedinou právnou cestou na vynútenie dodržiavania pravidiel štátnej pomoci stanovených v Zmluve [ES] alebo potrebný účinok práva Spoločenstva vyžaduje, aby existovali aj ďalšie možnosti, konkrétne priame uplatnenie týchto pravidiel vnútroštátnymi súdmi na návrh tých jednotlivcov, ktorí sa cítia byť poškodení poskytnutím podpory alebo pomoci v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže?“