Vec T‑35/01

Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd

proti

Rade Európskej únie

„Dumping – Uloženie konečných antidumpingových ciel – Elektronické váhy majúce pôvod v Číne – Štatút podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve – Určenie ujmy – Príčinná súvislosť – Právo na obhajobu“

Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá rozšírená komora) z 28. októbra 2004

Abstrakt rozsudku

1. Spoločná obchodná politika — Obrana proti dumpingovým praktikám — Individuálny prístup k vývozným podnikom krajiny s iným ako trhovým hospodárstvom — Podmienky — Voľná úvaha inštitúcií — Súdne preskúmanie — Hranice

(Nariadenie Rady č. 384/96)

2. Spoločná obchodná politika — Obrana proti dumpingovým praktikám — Dumpingové rozpätie — Určenie normálnej hodnoty — Dovozy z krajín s iným ako trhovým hospodárstvom uvedené v článku 2 ods. 7 písm. b) nariadenia č. 384/96 — Uplatnenie pravidiel na krajiny s trhovým hospodárstvom — Uplatnenie vyhradené výrobcom spĺňajúcim kumulatívne kritériá stanovené v článku 2 ods. 7 písm. c) nariadenia č. 384/96 — Dôkazné bremeno zaťažujúce výrobcov

(Nariadenie Rady č. 384/96, článok 2 ods. 7, a nariadenie Rady č. 905/98)

3. Spoločná obchodná politika — Obrana proti dumpingovým praktikám — Ujma — Vývoj ukazovateľov ujmy prostredníctvom analýzy segmentov trhu dotknutého výrobku — Podmienky

(Nariadenie Rady č. 384/96, článok 3)

4. Právo Spoločenstva — Výklad — Metódy — Výklad medzinárodných dohôd uzatvorených Spoločenstvom — Výklad nariadenia č. 384/96 týkajúci sa Antidumpingového kódexu GATT z roku 1994

(Dohoda o výklade článku VI Všeobecnej dohody o clách a obchode, „Antidumpingový kódex z roku 1994“; nariadenie Rady č. 384/96)

5. Spoločná obchodná politika — Obrana proti dumpingovým praktikám — Ujma — Pojem „dumpingové dovozy“ — Zohľadnenie všetkých dovozov pochádzajúcich z krajiny, ktorá je posúdená za krajinu zapojenú do dumpingu — Hranice

(Nariadenie Rady č. 384/96, článok 3)

6. Spoločná obchodná politika — Obrana proti dumpingovým praktikám — Ujma — Rozpor medzi predbežnými a konečnými číslami vyhodnocujúcimi ujmu — Prípustnosť

(Nariadenie Rady č. 384/96)

7. Spoločná obchodná politika — Obrana proti dumpingovým praktikám — Ujma — Dovoz — Povinnosť porovnať dumpingové rozpätie a rozpätie zníženia cien dovezených výrobkov majúcich dumpingovú cenu — Neexistencia

(Nariadenie Rady č. 384/96, článok 3)

8. Spoločná obchodná politika — Obrana proti dumpingovým praktikám — Pojem „výrobné odvetvie Spoločenstva“ — Dosah

(Nariadenie Rady č. 384/96, článok 4 ods. 1)

9. Spoločná obchodná politika — Obrana proti dumpingovým praktikám — Ujma — Doby, ktoré sa majú zohľadniť — Voľná úvaha inštitúcií

(Nariadenie Rady č. 384/96)

10. Právo Spoločenstva — Zásady — Právo na obhajobu — Dodržiavanie v rámci správnych konaní — Antidumping — Povinnosť inštitúcií zabezpečiť informovanie dotknutých podnikov — Dosah — Spôsob komunikácie — Nedodržanie lehoty 10 dní — Vplyv — Podmienky

(Nariadenie Rady č. 384/96, článok 20)

11. Spoločná obchodná politika — Obrana proti dumpingovým praktikám — Priebeh konania — Lehota presahujúca jeden rok — Prípustnosť — Podmienka — Rešpektovanie záväznej lehoty 15 mesiacov

(Nariadenie Rady č. 384/96, článok 6 ods. 9)

1. Vo sfére opatrení na ochranu obchodu požívajú inštitúcie Spoločenstva širokú mieru voľnej úvahy z dôvodu komplikovanosti hospodárskych, politických a právnych situácií, ktoré majú preskúmavať.

Z toho vyplýva, že preskúmanie súdmi Spoločenstva posúdení uskutočnených inštitúciami sa musí obmedziť na určenie toho, či boli dodržané príslušné procesné pravidlá, či skutočnosti, na ktorých je napadnutá voľba založená, boli správne stanovené a či neprišlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu týchto skutočností alebo k zneužitiu právomoci. To isté sa vzťahuje na skutkové situácie právnej a politickej povahy v dotknutej krajine, ktoré musia inštitúcie Spoločenstva posúdiť, aby určili, či vývozca pôsobí za trhových podmienok bez výrazného zasahovania zo strany štátu, a môže mu byť preto priznaný štatút podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve.

(pozri body 48 – 49)

2. Z článku 2 ods. 7 základného antidumpingového nariadenia č. 384/96 a z preambule nariadenia č. 905/98, ktoré ho mení a dopĺňa, vyplýva, že po prvé inštitúcie Spoločenstva sú povinné, za predpokladu dovozov z Číny, viesť svoje prešetrovanie podľa okolností konkrétneho prípadu, pretože na túto krajinu ešte nemožno nazerať ako na krajinu s trhovým hospodárstvom. Normálna hodnota výrobku majúceho pôvod v Číne preto môže byť určená v súlade s pravidlami uplatniteľnými na krajiny s trhovým hospodárstvom, iba keď možno preukázať, že trhové podmienky prevládajú u jedného alebo viacerých dotknutých výrobcov.

Po druhé z tohto ustanovenia vyplýva, že dôkazné bremeno spočíva na vyvážajúcom výrobcovi, ktorý si želá využívať štatút podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve. Preto nemajú inštitúcie Spoločenstva žiadnu povinnosť dokazovať, že vyvážajúci výrobca nespĺňa kritériá stanovené na uznanie takého štatútu. Naopak, je na inštitúciách Spoločenstva posúdiť, či dôkaz predložený vyvážajúcim výrobcom je dostatočný na preukázanie toho, že kritériá stanovené v článku 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia sú splnené, a je na súdoch Spoločenstva preskúmať, či posúdenie zo strany inštitúcií je postihnuté nesprávnym posúdením.

Nakoniec z tohto ustanovenia vyplýva, že kritériá stanovené v prvom odseku článku 2 ods. 7 písm. c) sú kumulatívne a že dotknutý výrobca ich musí splniť všetky, aby mu bol priznaný štatút podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve.

(pozri body 52 – 54)

3. Čo sa týka určenia ujmy, ktorému podlieha podľa článku 3 základného antidumpingového nariadenia č. 384/96, z odseku 8 uvedeného článku nevyplýva, že analýzu po segmentoch dotknutých výrobkov nemožno uskutočniť a že sa musí použiť metóda priemerného výpočtu. Inštitúcie Spoločenstva môžu teda uskutočniť analýzu po segmentoch trhu dotknutého výrobku, aby zhodnotili rozličné ukazovatele ujmy, najmä ak sa výsledky získané s použitím inej metódy ukážu byť skreslené z akéhokoľvek dôvodu, za predpokladu, že sa riadne vezme do úvahy relevantný výrobok ako celok.

V tomto ohľade, v dôsledku fenoménu známemu štatistikom, výpočet celkového cenového trendu (na základe trendu v hodnotách objemu a predajov) výrobku obsahujúceho rozličné kategórie je skreslený, ak sa ceny a trendy v objeme predajov od kategórie ku kategórii značne odlišujú. V takejto situácii je preto možné, aby Komisia vypočítala cenový trend pre každú kategóriu výrobku.

(pozri body 127, 196)

4. Právne predpisy Spoločenstva sa majú, pokiaľ je to možné, vykladať spôsobom, ktorý je v súlade s medzinárodným právom, najmä vtedy, keď je cieľom ich ustanovení špecificky uviesť do praxe medzinárodnú dohodu uzatvorenú Spoločenstvom, čo je prípad základného antidumpingového nariadenia č. 384/96, ktoré bolo prijaté na splnenie medzinárodných povinností vyplývajúcich z Antidumpingového kódexu z roku 1994.

(pozri bod 138)

5. Pojem „dumpingové dovozy“ obsiahnutý v článku 3 základného antidumpingového nariadenia č. 384/96 pokrýva súhrn všetkých dumpingových transakcií. Keďže však nie je možné preskúmať všetky individuálne transakcie, treba na účely analyzovania ujmy vziať do úvahy všetky dovozy akéhokoľvek vyvážajúceho výrobcu, pri ktorom bolo dokázané, že je zapojený do dumpingových praktík. Naopak, dovozy vyvážajúceho výrobcu s dokázaným nulovým alebo de minimis dumpingovým rozpätím nemožno považovať na účely posúdenia ujmy za „dumpingové“.

Odsek 4 toho istého článku sa má vykladať tak, že umožňuje brať do úvahy dovozy z danej krajiny iba v rozsahu, v akom prichádzajú od vyvážajúceho výrobcu, pri ktorom bolo preukázané, že sa zapája do dumpingu. V dôsledku toho dovozy z krajiny, kde bolo preukázané dumpingové rozpätie väčšie ako de minimis, môžu byť vzaté do úvahy v ich celosti, iba ak v uvedenej krajine neexistuje žiaden vyvážajúci výrobca, vo vzťahu ku ktorému bolo preukázané nulové alebo de minimis dumpingové rozpätie.

Z toho vyplýva, že vo svetle cieľa a účelu článku 3 základného nariadenia, že pojem „dumpingové dovozy“ nepokrýva dovozy vyvážajúceho výrobcu, ktorý sa nezapája do dumpingu, ak aj je uvedený vývozca založený v krajine, v ktorej bolo identifikované dumpingové rozpätie väčšie ako de minimis.

(pozri body 158 – 162)

6. Čo sa týka možných rozdielov medzi predbežnými a konečnými číslami vyhodnocujúcimi ujmu vyplývajúcu z dumpingových praktík, je potrebné uviesť, že antidumpingové prešetrovanie je kontinuálny proces, počas ktorého sú mnohé zistenia sústavne revidované. Nemožno preto vylúčiť to, že konečné zistenia spravené inštitúciami Spoločenstva sa budú líšiť od zistení uskutočnených v akúkoľvek inú etapu prešetrovania. Okrem toho môžu byť predbežné čísla z definície zmenené a doplnené počas prešetrovania. Z toho vyplýva, že podnik nemá pravdu, keď argumentuje, že rozpor medzi predbežnými a konečnými číslami vyhodnocujúcimi ujmu v každom prípade ilustruje nedostatok objektívnosti a spoľahlivosti predmetných čísiel. Napokon je potrebné podčiarknuť, že ujma musí byť určená vo vzťahu k času, kedy bol prijatý akýkoľvek akt ukladajúci ochranné opatrenia.

(pozri bod 182)

7. Čo sa týka určenia ujmy spôsobenej výrobného odvetviu Spoločenstva, základné antidumpingové nariadenia č. 384/96 neukladá uskutočniť porovnanie medzi dumpingovým rozpätím a rozpätím zníženia cien dumpingových výrobkov vzhľadom k podobným výrobkom Spoločenstva a z tohto porovnania vyvodiť záver, keď je zjavné, že dumpingové rozpätie je nižšie ako rozpätie zníženia cien, že ujma utrpená výrobným odvetvím Spoločenstva je spôsobená nie dumpingom, ale inými faktormi, ako sú prirodzené nákladové výhody požívané dotknutými vývozcami.

(pozri bod 219)

8. Článok 4 ods. 1 základného antidumpingového nariadenia č. 384/96 uvádza, že pojem „výrobné odvetvie Spoločenstva“ odkazuje na všetkých výrobcov podobných výrobkov v Spoločenstve alebo na tých z nich, ktorých spoločný výstup výrobkov predstavuje značnú časť celkovej výroby uvedených výrobkov v Spoločenstve. Uvedený pojem teda pokrýva nielen výrobcov zo Spoločenstva, ktorí sa podieľali na prešetrovaní.

(pozri bod 257)

9. Inštitúcie Spoločenstva disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri určovaní toho, aké obdobie treba brať do úvahy na účely určenia ujmy v antidumpingovom konaní.

(pozri bod 277)

10. Zásada dodržiavania práva na obhajobu je základnou právnou zásadou Spoločenstva. V súlade s touto zásadou, ktorej požiadavky sú uvedené v článku 20 základného antidumpingového nariadenia č. 384/96, podniky ovplyvnené vyšetrovacím konaním a prijatím antidumpingového nariadenia musia byť v takej situácii počas správneho konania, že môžu účinne dať na známosť svoje názory o správnosti a relevantnosti udávaných skutočností a okolností a o dôkazoch predkladaných Komisiou na podporu jej tvrdení týkajúcich sa existencie dumpingu a ujmy utrpenej v dôsledku toho výrobným odvetvím Spoločenstva.

Čo sa týka konečného sprístupnenia podstatných skutočností a úvah, na základe ktorých Komisia zamýšľa odporučiť Rade prijatie konečných opatrení, stanoveného v článku 20 ods. 4 základného nariadenia, jeho neúplnosť spôsobuje nezákonnosť nariadenia ukladajúceho konečné antidumpingové clá, iba ak v dôsledku opomenutia podniky dotknuté správnym konaním nemohli účinne brániť svoje záujmy.

Neuvedenie určitých faktorov v dokumente o sprístupnení takisto nie je porušením práv podnikov na obhajobu, keď bolo dokázané, že nadobudli vedomosť o uvedenom dôkaze pri inej príležitosti, v čase, keď stále mohli účinne dať na známosť svoj názor v uvedenom ohľade pred tým, ako Komisia prijala návrh na prijatie napadnutého nariadenia.

Nakoniec, ak aj má takýto podnik minimálne 10 dní na vznesenie akýchkoľvek námietok týkajúcich sa informácií neobsiahnutých v dokumente o sprístupnení, ktorý im bol zaslaný, a ak aj uvedená lehota nebola dodržaná, uvedená skutočnosť nemôže sama osebe viesť k zrušeniu napadnutého nariadenia. Je tiež nevyhnutné dokázať, či to, že inštitúcie Spoločenstva nedali podnikom lehotu predpísanú článkom 20 ods. 5 základného nariadenia na predloženie akýchkoľvek pripomienok k horeuvedeným dodatočným informáciám zaslaným na ich žiadosť, bolo skutočne spôsobilé ovplyvniť ich práva na obhajobu v predmetnom konaní.

(pozri body 287 – 290, 292, 330 – 331)

11. Článok 6 ods. 9 základného antidumpingového nariadenia č. 384/96 určuje poriadkovú lehotu jedného roka a záväznú lehotu 15 mesiacov. Skutočnosť, že ustanovenie uvádza tieto dve lehoty, znamená, že ak inštitúcie Spoločenstva neuzatvorili prešetrovanie v rámci poriadkovej lehoty jedného roka, na to, aby boli dodržané procesné pravidlá uvedené v základnom nariadení, postačuje, aby prešetrovanie uzatvorili v rámci záväznej lehoty 15 mesiacov, a nie je potrebné preskúmavať, či trvanie dlhšie ako poriadková lehota, ale kratšie ako záväzná lehota je primerané vo svetle okolností prípadu.

(pozri bod 348)

ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (štvrtá rozšírená komora)

z 28. októbra 2004 ( )

„Dumping – Uloženie konečných antidumpingových ciel – Elektronické váhy majúce pôvod v Číne – Štatút podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve – Určenie ujmy – Príčinná súvislosť – Právo na obhajobu“

Vo veci T-35/01,

Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd, so sídlom v Šanghaji (Čína), v zastúpení: P. Waer, advokát,

žalobca,

proti

Rade Európskej únie, v zastúpení: S. Marquardt, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci pôvodne G. Berrisch a P. Nehl, neskôr G. Berrisch, advokáti,

žalovanej,

ktorú v konaní podporuje:

Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: V. Kreuschitz, S. Meany a T. Scharf, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

vedľajší účastník konania,

ktorej predmetom je žaloba o neplatnosť článku 1 nariadenia Rady (ES) č. 2605/2000 z 27. novembra 2000, ktorým sa ukladajú konečné antidumpingové clá na dovozy určitých elektronických váh (REWS) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike, v Kórejskej republike a na Taiwane (Ú. v. ES L 301, s. 42),

SÚD PRVÉHO STUPŇA

EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (štvrtá rozšírená komora),

v zložení: predsedníčka komory V. Tiili, sudcovia J. Pirrung, P. Mengozzi, A. W. H. Meij a M. Vilaras,

tajomník: J. Plingers, referent,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 6. marca 2003,

vyhlásil tento

Rozsudok

Právny rámec

1 Článok 1 ods. 4 nariadenia Rady (ES) č. 384/96 z 22. decembra 1995 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (Ú. v. ES L 56, 1996, s. 1, ďalej len „základné nariadenie“) stanovuje:

„Na účely [základného nariadenia] sa pojem ,podobný výrobok‘ vysvetľuje tak, že znamená výrobok, ktorý je identický, tzn. podobný v každom ohľade s posudzovaným výrobkom, alebo ak nie je takýto výrobok k dispozícii, inému výrobku, ktorý hoci nie je podobný v každom ohľade, má vlastnosti, ktoré sú veľmi podobné vlastnostiam posudzovaného výrobku.“

2 Článok 2 ods. 7 základného nariadenia, zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 905/98 z 27. apríla 1998 (Ú. v. ES L 128, 1998, s. 18), stanovuje:

„a) V prípade dovozov z krajín s iným ako trhovým hospodárstvom... sa normálna hodnota určí na základe ceny alebo vytvorenej hodnoty v tretej krajine s trhovým hospodárstvom alebo na základe ceny z takejto tretej krajiny voči iným krajinám vrátane spoločenstva, alebo ak toto nie je možné, na inom odôvodnenom základe, vrátane ceny skutočne zaplatenej alebo bežne platenej v spoločenstve za podobný výrobok, ktorá sa v prípade potreby riadne upraví tak, aby zahŕňala primerané ziskové rozpätie.

Vhodná tretia krajina s trhovým hospodárstvom sa vyberie vhodným spôsobom, pričom sa vezmú do úvahy spoľahlivé informácie dostupné v čase výberu. Do úvahy sa vezmú aj lehoty; ak je to vhodné, použije sa tretia krajina s trhovým hospodárstvom, ktorá je predmetom toho istého prešetrovania.

Prešetrované strany sú informované krátko po začatí prešetrovania o predpokladanej tretej krajine s trhovým hospodárstvom a majú 10 dní na vyjadrenie pripomienok.

b) Pri antidumpingových prešetrovaniach, ktoré sa týkajú dovozov z [Ruskej federácie] a Čínskej ľudovej republiky..., sa normálna hodnota určí v súlade s odsekmi 1 až 6, ak sa na základe riadne preukázateľných tvrdení jedného alebo niekoľkých výrobcov, ktorí podliehajú prešetrovaniu a v súlade s kritériami a postupmi ustanovenými v písmene c) preukáže, že u tohto výrobcu resp. výrobcov prevládajú pri výrobe a predaji výrobku, ktorý je podobný príslušnému výrobku, podmienky trhového hospodárstva. V opačnom prípade sa uplatňujú pravidlá, ktoré sú ustanovené v písmene a).

c) Tvrdenie v zmysle písmena b) musí byť v písomnej forme a musí obsahovať dostatok dôkazov o tom, že výrobca pôsobí v podmienkach trhového hospodárstva, t. j. ak:

– rozhodnutia firiem, ktoré sa týkajú cien, nákladov a vstupov, vrátane napr. surovín, nákladov na technológiu a mzdových nákladov, výstupov, tržieb a investícií, sú prijaté ako odozvy na signály trhu, ktoré odrážajú ponuku a dopyt a bez podstatného vplyvu štátu v tomto ohľade a náklady na hlavné vstupy podstatným spôsobom odrážajú trhové hodnoty,

– firmy majú jeden prehľadný súbor základných účtovných záznamov, ktoré sú nezávisle preverované v súlade s medzinárodnými účtovníckymi normami a ktoré sa používajú na všetky účely,

– výrobné náklady a finančná situácia firiem nepodliehajú výrazným deformáciám preneseným z bývalého systému iného ako trhového hospodárstva, najmä v oblasti odpisovania aktív, iných odpisov, výmenného obchodu a platieb prostredníctvom vyrovnania dlhov,

– príslušné firmy podliehajú zákonom o konkurze a vlastníctve, ktoré zaručujú právnu istotu a stabilitu činnosti firiem a

– prepočty výmenných kurzov sa uskutočňujú podľa trhovej sadzby.

Určenie, či výrobca spĺňa vyššie uvedené kritériá, sa prijme do troch mesiacov od začatia prešetrovania na základe osobitných konzultácií Poradného výboru a potom, ako výrobné odvetvie spoločenstva dostalo príležitosť vyjadriť svoje pripomienky. Toto určenie zostane v platnosti až do konca prešetrovania.“

3 Článok 3 základného nariadenia stanovuje:

„Vymedzenie ujmy

1. Pokiaľ nie je stanovené inak, na účely [základného] nariadenia pojem ,ujma‘ znamená značnú ujmu spôsobenú výrobnému odvetviu spoločenstva, značnú ujmu hroziacu výrobnému odvetviu spoločenstva alebo značnú prekážku v založení tohto výrobného odvetvia a interpretuje sa v súlade s ustanoveniami tohto článku.

2. Vymedzenie ujmy je založené na nesporných dôkazoch a zahŕňa objektívne preskúmanie jednak a) objemu dumpingových dovozov a vplyvu dumpingových dovozov na ceny podobných výrobkov na trhu spoločenstva; a b) následný dopad takýchto dovozov na príslušné výrobné odvetvie spoločenstva.

3. Pokiaľ ide o objem dumpingových dovozov, pozornosť sa venuje tomu, či došlo k významnému nárastu dumpingových dovozov v absolútnom vyjadrení alebo relatívnom vyjadrení vo vzťahu k výrobe alebo spotrebe v spoločenstve. Pokiaľ ide o vplyv dumpingových dovozov na ceny, pozornosť sa venuje tomu, či došlo prostredníctvom dumpingových dovozov k významnému zníženiu cien v porovnaní s cenou podobného výrobku výrobného odvetvia spoločenstva alebo či vplyv takýchto dovozov inak spôsobí zníženie cien vo významnej miere, alebo zabráni vo významnej miere rastu cien, ku ktorému by inak došlo. Ani jeden, ani viaceré z týchto faktorov nemôžu byť nevyhnutne rozhodujúcim vodidlom.

4. V prípade, že dovoz výrobku z viac ako z jednej krajiny je súčasne predmetom antidumpingových prešetrovania [prešetrovaní – neoficiálny preklad], účinky takéhoto dovozu sa súhrnne vyhodnotia, len ak sa určí, že a) dumpingové rozpätie stanovené vo vzťahu k dovozu z každej krajiny je väčšie ako de minimis, tak ako je uvedené v článku 9 ods. 3 a že objem dovozu z každej krajiny nie je zanedbateľný a b) súhrnné vyhodnotenie účinkov dovozu je primerané z hľadiska podmienok hospodárskej súťaže medzi dovážanými výrobkami a podmienok hospodárskej súťaže medzi dovážanými výrobkami a podobným výrobkom spoločenstva.

5. Vyhodnotenie dopadu dumpingových dovozov na príslušné výrobné odvetvie spoločenstva zahŕňa vyhodnotenie všetkých relevantných hospodárskych faktorov a ukazovateľov, ktoré majú vplyv na stav výrobného odvetvia vrátane skutočnosti, že výrobné odvetvie je ešte stále v procese zotavovania sa z účinkov minulého dumpingu alebo subvencovania, veľkosti skutočného dumpingového rozpätia, skutočného alebo potenciálneho poklesu odbytu, ziskov, výroby, podielu na trhu, produktivity, návratnosti investícií, využitia kapacít; faktorov ovplyvňujúcich ceny v spoločenstve; skutočných a potenciálnych negatívnych vplyvov na peňažný tok, zásoby, zamestnanosť, mzdy, rast, schopnosť navýšenia kapitálu alebo investícií. Tento zoznam nie je vyčerpávajúci, ani nemôžu byť jeden alebo viaceré z týchto faktorov nevyhnutne rozhodujúcim vodidlom.

6. Zo všetkých relevantných dôkazov predložených vo vzťahu k odseku 2 sa musí preukázať, že dumpingové dovozy spôsobujú ujmu v zmysle [základného] nariadenia. Špecificky to znamená preukázanie toho, že objem a/alebo úrovne cien špecifikované podľa odseku 3 majú dôsledky na výrobné odvetvie spoločenstva tak, ako je ustanovené v odseku 5 a že tieto dôsledky sú takého rozsahu, že ho možno klasifikovať ako značný.

7. Iné známe faktory ako sú dumpingové dovozy, ktoré súčasne spôsobujú ujmu výrobnému odvetviu spoločenstva sa taktiež preskúmajú, aby sa zabezpečilo, že ujmu spôsobená [spôsobenú – neoficiálny preklad] týmito inými faktormi nemožno pripísať dumpingovým dovozom podľa odseku 6. Medzi faktory, ktoré možno v tomto ohľade zvážiť, patrí objem a ceny dovozu nepredávané za dumpingové ceny, pokles dopytu alebo zmeny modelov spotreby, postupy obmedzujúce obchod a hospodársku súťaž medzi výrobcami spoločenstva a tretej krajiny a rozvoj technológií a exportná výkonnosť a produktivita výrobného odvetvia spoločenstva.

8. Účinok dumpingových dovozov sa vyhodnotí vo vzťahu k výrobe podobného výrobku v rámci výrobného odvetvia spoločenstva, ak dostupné údaje umožnia samostatnú identifikáciu tejto výroby na základe takých kritérií, ako sú výrobný proces, odbyt a zisky výrobcu. Ak takáto samostatná identifikácia tejto výroby nie je možná, účinok dumpingových dovozov sa vyhodnotí prostredníctvom preskúmania výroby najužšej skupiny alebo kategórie výrobkov, ktorá zahŕňa podobný výrobok, v prípade ktorého možno poskytnúť potrebné informácie.

9. Určenie hrozby značnej ujmy sa zakladá na skutočnostiach a nielen na tvrdeniach, dohadoch alebo vzdialenej možnosti. Zmena okolností, ktoré vytvoria situáciu, za ktorej by dumping spôsobil ujmu, musí byť jasne predvídateľná a bezprostredne hroziaca.

Pri určovaní toho, či ide o existenciu hrozby značnej ujmy, je potrebné zvážiť takéto faktory:

(a) významné tempo rastu dumpingových dovozov na trh spoločenstva, ktoré naznačuje pravdepodobnosť podstatne narastajúcich dovozov;

(b) dostatočná, voľne disponibilná kapacita vývozcu alebo bezprostredne hroziaci a podstatný nárast takejto kapacity, ktoré naznačujú pravdepodobnosť podstatne narastajúcich dumpingových vývozov do spoločenstva, pričom sa zohľadní dostupnosť ďalších vývozných trhov, ktoré sú schopné absorbovať dodatočné vývozy;

(c) či dovoz vstupuje pri cenách, ktoré by vo významnej miere spôsobili zníženie cien alebo by zabránili rastu cien, ku ktorému by inak došlo a ktoré by pravdepodobne zvýšili dopyt po ďalších dovozoch; a

(d) zásoby výrobku, ktorý je predmetom prešetrovania.

Ani jeden z vyššie uvedených faktorov nemôže byť sám osebe nevyhnutne rozhodujúcim vodidlom, ale súhrn posudzovaných faktorov musí viesť k záveru, že ďalšie dumpingové vývozy bezprostredne hrozia a že, pokiaľ nie sú prijaté ochranné opatrenia, dôjde k značnej ujme.“

4 Podľa článku 6 ods. 9 základného nariadenia:

„V prípade konaní začatých podľa článku 5 ods. 9 sa prešetrovanie, kedykoľvek je to možné, ukončí do jedného roka. V každom prípade sa takéto prešetrovania vo všetkých prípadoch ukončia do 15 mesiacov od ich začatia, v súlade so zisteniami podľa článku 8 v súvislosti so záväzkami alebo zisteniami podľa článku 9 v súvislosti s konečným opatrením.“

5 Napokon článok 20 základného nariadenia uvádza:

„…

2. Strany uvedené v odseku 1 môžu požiadať o konečné poskytnutie informácií, resp. dôvodov, na základe ktorých má byť odporučené uloženie konečných opatrení, ukončenie prešetrovania alebo zastavenie konania bez uloženia opatrení, pričom osobitnú pozornosť treba venovať poskytovaniu iných informácií, než sú tie, z ktorých sa vychádzalo pri dočasných opatreniach.

3. Žiadosti o konečné poskytnutie informácií, ako je uvedené v odseku 2, sa adresujú Komisii v písomnej forme, a ak bolo uložené dočasné clo, doručené najneskôr do jedného mesiaca od uverejnenia oznámenia o uložení predmetného cla. Ak nebolo uložené dočasné clo, strany majú možnosť požiadať o konečné poskytnutie informácií v lehote stanovenej Komisiou.

4. Konečné poskytnutie informácií sa uskutoční písomnou formou. Pri zohľadnení ochrany dôverných informácií sa poskytne čo najskôr, zvyčajne do jedného mesiaca pred konečným rozhodnutím alebo predložením návrhu na konečné opatrenie Komisiou podľa článku 9. Ak nie je Komisia schopná poskytnúť určité informácie alebo dôvody v stanovenej lehote, urobí tak, len čo to bude možné. Poskytnutím informácií nie je dotknuté následné rozhodnutie, ktoré môže prijať Komisia alebo Rada, ale ak takéto rozhodnutie vychádza z iných skutočností a dôvodov, tieto budú poskytnuté čo najskôr.

5. Námietky vznesené po konečnom poskytnutí informácií sa zohľadnia, len ak sú doručené v lehote stanovenej Komisiou, ktorá nesmie byť kratšia ako 10 dní, a to s prihliadnutím na naliehavosť záležitosti.“

Skutkové okolnosti

6 Po sťažnosti podanej 30. júla 1999 výrobcami elektronických váh z Európskeho spoločenstva, ktorí tvoria väčšinu celkovej výroby uvedeného výrobku v Spoločenstve, začala Komisia oznámením zverejneným 16. septembra 1999 (Ú. v. ES C 262, s. 8), antidumpingové konanie v súlade s článkom 5 základného nariadenia týkajúce sa dovozov určitých elektronických váh majúcich pôvod v Číne, Južnej Kórei a Taiwane.

7 Dvaja výrobcovia elektronických váh v Spoločenstve, spoločnosti Avery Berkel Ltd a Bizerba GmbH, ktorí spoločne predstavovali 39 % výroby v Spoločenstve v danom čase, spolupracovali pri prešetrovaní uskutočňovanom Komisiou.

8 Zároveň na dotazníky zaslané Komisiou odpovedalo osem vyvážajúcich výrobcov v dotknutých krajinách vrátane žalobcu, štyria dovozcovia s činnosťou týkajúcou sa výroby, o ktorú ide, a spolupracujúci výrobca v obdobnej krajine, menovite v Indonézii.

9 Prešetrovanie dumpingu a z neho vyplývajúcej ujmy pokrývalo obdobie od 1. septembra 1998 do 31. augusta 1999 (ďalej len „obdobie prešetrovania“). Skúmanie trendov relevantných na účely určenia ujmy pokrývalo obdobie od 1. januára 1995 do konca obdobia prešetrovania (ďalej len „obdobie analýzy“).

10 Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd (ďalej len „žalobca“ alebo „Shanghai Teraoka“) je spoločnosťou založenou podľa čínskeho práva roku 1992, ktorú vcelku vlastnia zahraniční investori a ktorá vyrába elektronické váhy a vyváža ich, najmä do Spoločenstva.

11 Dňa 11. októbra 1999 požiadal žalobca Komisiu, aby uznala na účely prešetrovania, že mal postavenie podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve (ďalej len „štatút trhového hospodárstva“) podľa článku 2 ods. 7 základného nariadenia. Faxom zo 17. decembra 1999 informovala Komisia žalobcu, že nespĺňal požiadavky zakotvené v článku 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia na jeho uznanie ako podniku so štatútom trhového hospodárstva.

12 Ako odpoveď na zamietnutie svojej žiadosti predložil žalobca Komisii pripomienky dvoma listami z 27. decembra 1999 a 11. januára 2000.

13 Dňa 4. januára a 3. februára 2000 potvrdila Komisia svoje zamietnutie udeliť žalobcovi štatút trhového hospodárstva.

14 V dňoch 10. a 14. apríla 2000 po stretnutí, ktoré sa konalo 6. apríla 2000 medzi Komisiou a zástupcami dotknutého výrobného odvetvia Spoločenstva, dvaja výrobcovia zo Spoločenstva predložili Komisii svoje pripomienky k predbežným zisteniam Komisie o tom, či bola výrobnému odvetviu Spoločenstva spôsobená ujma.

15 Dňa 1. augusta 2000 zaslal žalobca Komisii pripomienky týkajúce sa záležitostí ujmy a príčinnej súvislosti.

16 Faxom z 21. septembra 2000 informovala Komisia žalobcu o podstatných skutočnostiach a úvahách, na základe ktorých zamýšľala odporučiť uloženie konečného antidumpingového cla vo výške 13,1 % na dovozy určitých elektronických váh vyrábaných žalobcom.

17 Faxom z 29. septembra 2000 požiadal žalobca o ďalšie informácie týkajúce sa existencie dumpingu a určenia ujmy, ktorá z neho údajne vznikla.

18 Komisia na uvedenú požiadavku odpovedala dvoma listami z 29. septembra a 4. októbra 2000.

19 Faxom zo 4. októbra 2000 požiadal žalobca o predĺženie lehoty na predloženie svojich pripomienok. Faxom z 5. októbra 2000 Komisia uvedenú požiadavku zamietla z dôvodu naliehavosti.

20 Dňa 10. októbra 2000 predložil žalobca svoje pripomienky k informáciám, ktoré dostal.

21 Faxom z 11. októbra 2000 odpovedala Komisia na pripomienky žalobcu a znížila dumpingové rozpätie z 13,1 na 12,8 %.

22 Faxom z 23. októbra 2000 predložila Komisia ďalšie odpovede k pripomienkam žalobcu.

23 Nariadením Rady (ES) č. 2605/2000 z 27. novembra 2000, ktorým sa ukladajú konečné antidumpingové clá na dovozy určitých elektronických váh (REWS) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike, v Kórejskej republike a na Taiwane (Ú. v. ES L 301, s. 42, ďalej len „napadnuté nariadenie“), uložila Rada antidumpingové clá vo výške 12,8 % na výrobky vyvážané žalobcom, ktoré sú definované nižšie. Podľa článku 1 napadnutého nariadenia:

„1. Týmto sa ukladajú konečné antidumpingové clá na dovozy elektronických váh s maximálnou váživosťou neprekračujúcou 30 kg, určených na použitie v maloobchodnom predaji, ktorých súčasťou je digitálne zobrazenie hmotnosti, jednotkovej ceny a ceny, ktorú treba zaplatiť (bez ohľadu nato, či sú alebo nie sú vybavené zariadením na tlač týchto údajov), bežne klasifikovateľných v rámci KN kódu ex84238150 (TARIC kód 8423815010) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike, v [Južnej] Kórey a v Taiwane.

2. Clo vypočítané na základe netto ceny výrobku franko hranica spoločenstva, pred zdanením je [vo vzťahu k žalobcovi]: … 12,8 %…“

Konanie a návrhy účastníkov konania

24 Žalobca návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 16. februára 2001 podal žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

25 Podaním podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 12. júna 2001 Komisia podala návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov žalovaného. Uznesením z 11. septembra 2001 predseda štvrtej rozšírenej komory Súdu prvého stupňa vyhovel tomuto návrhu.

26 Po tom, čo sa Komisia vzdala práva predložiť vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania, bola písomná časť konania ukončená 28. novembra 2001.

27 Po vypočutí sudcu spravodajcu sa Súd prvého stupňa (štvrtá rozšírená komora) rozhodol otvoriť ústnu časť konania.

28 V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania vyzval Súd prvého stupňa účastníkov konania, aby zodpovedali písomné otázky a predložili určité dokumenty. Účastníci konania uvedeným požiadavkám sčasti vyhoveli.

29 Prednesy hlavných účastníkov konania a vedľajších účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté počas pojednávania 6. marca 2003.

30 Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil článok 1 napadnutého nariadenia v tom rozsahu, v akom ukladá definitívne antidumpingové clo na jeho vývozy elektronických váh,

– zaviazal Radu na náhradu trov konania.

31 Rada podporovaná Komisiou navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– žalobu zamietol,

– zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.

O veci samej

32 Žalobca na podporu svojej žaloby v zásade predkladá štyri žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod namieta zjavne nesprávne posúdenie pri uplatňovaní článku 2 ods. 7 základného nariadenia. Druhý žalobný dôvod namieta porušenie článku 3 ods. 2, 3, 5 a 8 základného nariadenia a zjavne nesprávne posúdenie pri určení ujmy. Tretí žalobný dôvod namieta porušenie článku 3 ods. 6 základného nariadenia. Napokon štvrtý žalobný dôvod namieta porušenie procesných pravidiel zakotvených v základnom nariadení.

A – Prvý žalobný dôvod: zjavné nesprávne posúdenie pri uplatňovaní článku 2 ods. 7 základného nariadenia

1. Úvod

33 Podľa žalobcu inštitúcie Spoločenstva nesprávne zistili, že nespĺňa požiadavky zakotvené v článku 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia na udelenie štatútu trhového hospodárstva. Tvrdí, že predložil dostatočné dôkazy toho, že bol oprávnený na udelenie takého štatútu.

34 Rada odôvodnila svoje zamietnutie udeliť štatút trhového hospodárstva, uvedúc v odôvodnení č. 46 napadnutého nariadenia:

„Komisia zistila, že obidve spoločnosti [vrátane žalobcu] predávali v [Číne] niekoľko rokov za viac menej jednotnú stratovú cenu. Navyše, obidve spoločnosti nemali úplnú voľnosť v rozhodovaní, či a v akom rozsahu by mali predávať svoju produkciu na vnútornom trhu. Komisia uplatňovala takú prax, že zamietala žiadosti [o štatút trhového hospodárstva] pokiaľ boli ceny na vnútornom trhu obmedzované (reštrikčné) a neexistovali žiadne cenové rozdiely medzi zákazníkmi, nakoľko podobný spôsob tvorby cien mohol byť dôsledkom centrálne zavedených cenových regulácií. Navyše, z dôkazov vyplynulo že tieto ceny boli na stratovej úrovni po dobu niekoľkých rokov, z čoho taktiež vyplýva, že výrobcovia nepracovali v podmienkach trhovej ekonomiky [trhového hospodárstva – neoficiálny preklad].“

35 Rada preto na záver v odôvodnení č. 47 napadnutého nariadenia uviedla, že žalobca „nespĺňa[l] podmienky stanovené v článku 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia“.

36 Pokiaľ ide o Komisiu, táto – ako Súd prvého stupňa poznamenal v bodoch 11 a 13 vyššie – zamietla žiadosť žalobcu o štatút trhového hospodárstva faxom zo 17. decembra 1999 a potvrdila uvedené zamietnutie faxmi zo 4. januára a 3. februára 2000. Po uvedení výsledkov prešetrovania založila Komisia svoje posúdenie na nasledujúcich troch úvahách. Po prvé žalobca dodržal čínsky zákon o cenách z 29. decembra 1997 (ďalej len „zákon o cenách“), podľa ktorého bol povinný predávať svoje výrobky za viac‑menej jednotné stratové ceny na čínskom vnútornom trhu. Po druhé žalobca nemal úplnú voľnosť v rozhodovaní o tom, či a v akom rozsahu predávať svoje výrobky na vnútornom čínskom trhu alebo na zahraničných trhoch. Napokon žalobca poskytol Komisii zavádzajúce informácie alebo jej neposlal relevantné dokumenty a v dôsledku toho bránil v prešetrovaní.

37 Týmto žalobným dôvodom žalobca napáda po prvé výklad daný Komisiou a následne Radou týkajúci sa článku 2 ods. 7 základného nariadenia.

38 Po druhé napáda zistenia Komisie a Rady, ktoré ich viedli k zaujatiu názoru, že kritériá stanovené v článku 2 ods. 7 základného nariadenia neboli splnené. Najmä žalobca napáda zistenie uskutočnené Komisiou v časti jej faxu zo 17. decembra 1999 nazvanom „Výsledky prešetrovania“, že žalobca nemá žiadnu povinnosť vytvárať opravné položky na nevymáhateľné pohľadávky na strane pasív svojej účtovnej súvahy, že na jeho účet v cudzej mene je uložené obmedzenie rovné úrovni jeho kapitálu, že na čínskom domácom trhu sa systematicky uskutočňovali stratové predaje, že žalobcovi je podľa zákona o cenách zakázané účtovať rozdielne ceny podobným zákazníkom v Číne, že existujú obmedzenia slobody predávať na čínskom vnútornom trhu a že žalobca predložil Komisii v priebehu prešetrovania nepresné informácie.

39 Súd prvého stupňa už v tejto fáze odmieta tvrdenia žalobcu týkajúce sa prvých dvoch faktorov zmieňovaných v predchádzajúcom bode. Keďže ani Rada a ani Komisia nezaložili svoje návrhy na uvedených faktoroch, tvrdenia týkajúce sa ich sú neúčinné.

40 Po tretie žalobca tvrdí, že inštitúcie Spoločenstva mu neposkytli dokumenty, na základe ktorých mu následne odmietli udeliť štatút trhového hospodárstva. Uvedená výhrada musí byť obdobne zamietnutá, pretože inštitúcie Spoločenstva založili svoje posúdenie uvedenej otázky na dokumentoch, ktoré žalobca sám poslal Komisii vo svojej odpovedi na časť D vyšetrovacieho dotazníka, a na dokumentoch, ktoré Komisia preskúmala počas overovacej návštevy priestorov žalobcu.

41 Okrem toho žalobca nevysvetlil, čo myslí „novými informáciami“, a iba odkázal na informácie v jeho vlastných dokumentoch. Teda vo svojej odpovedi pripustil, že „všetky faktúry za všetky jednotlivé… transakcie [na čínskom vnútornom trhu] boli dostupné počas overovacej návštevy tak, ako aj všetky ostatné účtovné informácie a informácie o nákladoch výroby“. V súlade s tým nemali inštitúcie Spoločenstva žiadnu povinnosť poslať Shanghai Teraoka predmetné dokumenty po tom, čo z nich vyvodili závery, berúc do úvahy to, že žalobca uvedené dokumenty dodal, a bol preto zo všetkými z nich oboznámený.

42 Treba dodať, že nové tvrdenie predložené žalobcom v jeho replike týkajúce sa porušenia článku 20 ods. 4 základného nariadenia, podľa ktorého počas konania pred Súdom prvého stupňa predložila Rada informácie, ktoré neboli žalobcovi sprístupnené počas správneho konania, je irelevantný. Uvedené tvrdenie odhaľuje pomýlenie si konania o udelenie štatútu trhového hospodárstva a konania o uvalenie konečných antidumpingových opatrení. Keďže článok 20 ods. 4 základného nariadenia, ktorý upravuje neskôr uvedené konanie, nemá žiaden význam pre udelenie štatútu trhového hospodárstva, o jeho nedodržanie sa žalobca nemôže opierať v prípade dokumentov, ktoré boli osobitne použité na účely získania takého štatútu.

2. O štruktúre článku 2 ods. 7 základného nariadenia

a) Tvrdenia účastníkov konania

43 Žalobca napáda výklad článku 2 ods. 7 základného nariadenia podaný inštitúciami Spoločenstva, najmä čo sa týka dôkazného bremena. Tvrdí, že Rada nevzala do úvahy ratio legis zmeny a dodatku článku 2 ods. 7, menovite želanie vziať do úvahy základné zmeny v hospodárskej štruktúre Číny.

44 Okrem toho sa žalobca opiera o bod 112 rozsudku Súdu prvého stupňa z 26. septembra 2000, Starway/Rada (T‑80/97, Zb. s. II‑3099), z ktorého vyplýva, že požadovať od vývozcu poskytnutie dôkazu, ktorý mu nie je dostupný, je porušením zásady právnej istoty a dodržiavania práva na obhajobu.

45 Napokon žalobca zastáva názor, že keď sa inštitúcie Spoločenstva opierajú o určité skutočnosti, musia dokázať, že uvedené skutočnosti a udiali a že boli riadne dokázané. V spojitosti s tým sa žalobca opiera o bod 52 rozsudku z 26. júna 2001, Brunnhofer (C‑381/99, Zb. s. I‑4961).

46 Rada namieta, že odôvodnenie žalobcu je založené na nesprávnom výklade článku 2 ods. 7 základného nariadenia. Najmä z odôvodnení nariadenia č. 905/98 je zjavné, že článok 2 ods. 7 zakladá jednoduchú domnienku, že charakteristické podmienky trhového hospodárstva chýbajú v Číne a Rusku a že je preto na vyvážajúcom výrobcovi – v tomto prípade na žalobcovi – aby preukázal opak. Podľa názoru Rady argumentácia prednesená žalobcom je založená na obrátení dôkazného bremena. Okrem toho majú inštitúcie Spoločenstva v tejto záležitosti širokú mieru voľnej úvahy, ako vyplýva z judikatúry (rozsudok zo 17. júla 1998, Thai Bicycle/Rada, T‑118/96, Zb. s. II‑2991, bod 32) a z pojmov „riadne preukázateľn[é] tvrden[ia]“ a „dostatok dôkazov“ použitých v článku 2 ods. 7 písm. b) a c) základného nariadenia.

47 Napokon Rada tvrdí, že v zásade päť kritérií stanovených v článku 2 ods. 7 musí byť splnených súčasne. Zdôrazňuje však, že nie všetky uvedené kritériá majú rovnakú dôležitosť. Prvé kritérium, menovite, že rozhodnutia firiem týkajúce sa cien, nákladov a vstupov sú prijaté ako odozvy na signály trhu, ktoré odrážajú ponuku a dopyt a bez podstatného vplyvu štátu, má veľký význam. Zistenie, že žalobca nesplnil uvedenú požiadavku, bolo preto samo osebe dostatočným základom na zamietnutie jeho žiadosti o udelenie štatútu trhového hospodárstva.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

48 Predovšetkým treba poznamenať, že v oblasti opatrení na ochranu obchodu požívajú inštitúcie Spoločenstva širokú mieru voľnej úvahy z dôvodu komplikovanosti hospodárskych, politických a právnych situácií, ktoré majú preskúmavať (rozsudky z 5. júna 1996, NMB France a i./Komisia, T‑162/94, Zb. s. II-427, bod 72; z 29. januára 1998, Sinochem/Rada, T-97/95, Zb. s. II-85, bod 51; Thai Bicycle, už citovaný v bode 46 vyššie, bod 32; a z 24. augusta 2002, Arne Mathisen/Rada, T‑340/99, Zb. s. II‑2905, bod 53).

49 Z toho vyplýva, že preskúmanie súdmi Spoločenstva posúdení uskutočnených inštitúciami sa musí obmedziť na určenie toho, či boli dodržané príslušné procesné pravidlá, či skutočnosti, na ktorých je napadnutá voľba založená, boli správne stanovené a či neprišlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu týchto skutočností alebo k zneužitiu právomoci (rozsudky zo 7. mája 1987, Toyo/Rada, 240/84, Zb. s. 1809, bod 19; Thai Bicycle, už citovaný v bode 46 vyššie, bod 33, a Arne Mathisen, už citovaný v bode 48 vyššie, bod 54). To isté sa vzťahuje na skutkové situácie právnej a politickej povahy v dotknutej krajine, ktoré musia inštitúcie Spoločenstva posúdiť, aby určili, či vývozca pôsobí za trhových podmienok bez výrazného zasahovania zo strany štátu, a môže mu byť preto priznaný štatút trhového hospodárstva (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. septembra 1996, Climax Paper/Rada, T‑155/94, Zb. s. II‑873, bod 98).

50 Okrem toho metóda určenia normálnej hodnoty výrobku stanovená v článku 2 ods. 7 písm. b) základného nariadenia je výnimkou z osobitného pravidla zakotveného na uvedený účel v článku 2 ods. 7 písm. a), ktoré sa v zásade uplatňuje na dovozy z krajín s iným ako trhovým hospodárstvom. Podľa ustálenej judikatúry sa musí akékoľvek odchýlenie sa od všeobecného pravidla alebo výnimka z neho vykladať prísne (rozsudky z 12. decembra 1995, Oude Luttikhuis a i., C-399/93, Zb. s. I-4515, bod 23; z 18. januára 2001, Komisia/Španielsko, C‑83/99, Zb. s. I-445, bod 19, a z 12. decembra 2002, Belgicko/Komisia, C‑5/01, Zb. s. I-11991, bod 56).

51 Pôvodné znenie článku 2 ods. 7 základného nariadenia bolo zmenené a doplnené nariadením č. 905/98, pretože Rada zastala názor, že reformný proces v Rusku a v Číne podstatne zmenil ich hospodárstva a viedol k vzniku podnikov, v ktorých prevládajú podmienky trhového hospodárstva. Teda v piatom odôvodnení nariadenia č. 905/98 zdôrazňuje Rada dôležitosť prehodnotenia antidumpingovej praxe, ktorá sa uplatňuje v prípade týchto krajín, a uvádza, že normálna hodnota výrobku môže byť určená v súlade s pravidlami uplatňovanými na krajiny s trhovým hospodárstvom, keď možno preukázať, že trhové podmienky prevládajú u jedného alebo viacerých výrobcov, ktorí podliehajú prešetrovaniu v súvislosti s výrobou a predajom príslušného výrobku. V súlade so šiestym odôvodnením „zisťovanie, či prevládajú trhové podmienky, sa vykoná na základe riadne preukázateľných tvrdení jedného alebo viacerých výrobcov, ktorí podliehajú prešetrovaniu a chcú využívať možnosť určenia normálnej hodnoty [relevantného výrobku] na základe pravidiel uplatňovaných pre krajiny s trhovým hospodárstvom“.

52 Z článku 2 ods. 7 základného nariadenia a z horeuvedených odôvodnení nariadenia č. 905/98 je preto jasné, že po prvé inštitúcie Spoločenstva sú povinné v prípadoch, ako je tento, viesť svoje prešetrovanie podľa okolností konkrétneho prípadu, pretože na Čínu ešte nemožno nazerať ako na krajinu s trhovým hospodárstvom. Normálna hodnota výrobku majúceho pôvod v Číne preto môže byť určená v súlade s pravidlami uplatniteľnými na krajiny s trhovým hospodárstvom, iba „keď možno preukázať, že trhové podmienky prevládajú u jedného alebo viacerých týchto výrobcov“.

53 Po druhé z horeuvedených ustanovení je zrejmé, že dôkazné bremeno spočíva na vyvážajúcom výrobcovi, ktorý si želá využívať štatút trhového hospodárstva. Článok 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia stanovuje, že tvrdenie „musí obsahovať dostatok dôkazov“. Preto nemajú inštitúcie Spoločenstva žiadnu povinnosť dokazovať, že vyvážajúci výrobca nespĺňa kritériá stanovené na uznanie takého štatútu. Naopak, je na inštitúciách Spoločenstva posúdiť, či je dôkaz predložený vyvážajúcim výrobcom dostatočný na preukázanie toho, že kritériá stanovené v článku 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia sú splnené, a je na súdoch Spoločenstva preskúmať, či posúdenie zo strany inštitúcií je postihnuté nesprávnym posúdením.

54 Aby sa posúdilo, či je dôkaz predložený dotknutým výrobcom dostatočný, treba uplatniť kritériá stanovené v článku 2 ods. 7 písm. c) prvá zarážka základného nariadenia. Tak z použitia slova „a“ medzi štvrtým a piatym odsekom uvedeného ustanovenia, ako aj zo samotnej povahy kritérií vyplýva, že musia byť splnené súčasne. Preto musí dotknutý vyvážajúci výrobca splniť všetky kritériá stanovené v článku 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia na to, aby mu bol priznaný štatút trhového hospodárstva, a ak nesplní jedno z týchto kritérií, jeho žiadosť musí byť zamietnutá.

55 Preto treba preskúmať, či žalobca preukázal, že spĺňa prvé kritérium stanovené v článku 2 ods. 7 písm. c), menovite, že rozhodnutia firiem týkajúce sa cien, nákladov a vstupov musia byť prijaté ako odozvy na signály trhu, ktoré odrážajú ponuku a dopyt a bez podstatného vplyvu štátu.

3. O prvom kritériu stanovenom v článku 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia

a) O účtovaní jednotných cien

Tvrdenia účastníkov konania

56 Žalobca tvrdí, že zistenie, že predáva svoje výrobky v Číne za jednotné ceny, je zjavne nesprávne. Tvrdí, že zákon o cenách sa nevzťahuje na trh elektronických váh. V každom prípade skutočné znenie zákona o cenách nie je také, ako je popísané Komisiou. Žalobca tiež uvádza, že cenník, o ktorý sa opierala Komisia, neodráža skutočne účtované ceny, ktoré sú prerokúvané s predajcami. Žalobca dodáva, že skutočnosť, že rovnaká cena sa účtuje partnerom na rovnakej obchodnej úrovni, ukazuje, že žalobca dodržiava zásadu spravodlivej hospodárskej súťaže, tak ako je uplatňovaná v rámci Európskeho spoločenstva prostredníctvom opatrení proti zneužívaniu dominantného postavenia.

57 Žalobca poznamenáva, že vysvetlil, že jeho ceny sú určované ponukou a dopytom a že čínsky trh je vysoko konkurenčný. Okrem toho inštitúcie Spoločenstva zaujali veľmi neúplný a nepresný prístup najmä preto, že vzali do úvahy iba 13 faktúr za predaj na čínskom vnútornom trhu. Predaje však dosahovali 25 701 jednotiek počas obdobia prešetrovania. Všetky faktúry za všetky jednotlivé transakcie na čínskom vnútornom trhu, ktoré preukazujú, že o cenách sa rokovalo medzi žalobcom a jeho zákazníkmi, boli sprístupnené vyšetrovateľom Komisie počas overovacej návštevy. Inštitúcie Spoločenstva nevzali do úvahy skutočnosť, že počas uvedených rokovaní nebol uskutočnený žiaden odkaz na kontrolu cien zo strany vlády. Okrem toho žalobca tvrdí, že vo svojej odpovedi na dotazník týkajúci sa udelenia štatútu trhového hospodárstva preukázal, že mesačné priemerné predajné ceny účtované na čínskom vnútornom trhu sa značne líšia, čo podporuje jeho tvrdenie, že ceny jednotlivých ním uskutočnených transakcií sa tiež značne líšia.

58 Rada namieta, že žalobca nedokázal, že rokovania o cene sa skutočne uskutočnili.

Posúdenie Súdom prvého stupňa

59 Treba preskúmať, či žalobca predložil dostatočný dôkaz počas prešetrovania na preukázanie toho, že mohol slobodne určovať svoje ceny na čínskom vnútornom trhu „ako odozvy na signály trhu, ktoré odrážajú ponuku a dopyt a bez podstatného vplyvu štátu“, ako sa to požaduje v prvom odseku článku 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia.

60 Teda, zatiaľ čo bolo vedené prešetrovanie, žalobca bol povinný predložiť Komisii dôkaz rozdielností v cenách účtovaných za jeho jednotlivé transakcie, napríklad faktúrami. Žalobca sa nemôže sťažovať, že inštitúcie Spoločenstva nevzali do úvahy všetky faktúry (ktorých bolo viac ako 25 000) za predaje jednotiek uskutočnené počas obdobia prešetrovania. Bolo na žalobcovi vybrať spomedzi faktúr tie, z ktorých by bolo jasné, že v skutočnosti rôznym zákazníkom účtoval rozdielne ceny za rovnaký model. Navyše, keď si začal byť žalobca vedomý záveru Komisie, že predával za rovnaké ceny, stále mohol počas správneho konania dodať Komisii faktúry, ktoré považoval za relevantné.

61 Ďalej je na mieste preskúmať, či žalobca splnil požiadavku na predloženie dôkazu tým, že predložil vyšetrovateľom Komisie záznamy o rokovaniach a vnútroštátnych zmluvách počas overovacej návštevy na preukázanie toho, že rokovania o cenách sa uskutočnili s miestnymi čínskymi dcérskymi spoločnosťami spoločnosti SA Carrefour (Carrefour). Ďaleko od dokazovania, že uvedenému zákazníkovi boli poskytnuté zľavy, uvedené dokumenty, ktoré boli predložené žalobcom Súdu prvého stupňa, ukazujú, že fakturovaná cena a cena, ktorá sa objavila na cenníku prijatom pre čínsky vnútorný trh, boli presne rovnaké. Teda základná cena za model najčastejšie kupovaný spoločnosťou Carrefour bola rovnaká ako cena uvedená na cenníku žalobcu pre čínsky vnútorný trh. Porovnanie predložených dokumentov a cenníka dotknutého výrobku uplatniteľného na čínsky vnútorný trh ukazuje, že cena za predmetný model (menovite elektronické váhy SM‑80SXB, ktoré tvoria časť vyššej kategórie výrobkov) sa nijako nelíšila od ceny uvedenej na tomto cenníku, teda 6 837,61 čínskych juanov (CNY), berúc do úvahy, že zatiaľ čo faktúry zaobstarané spoločnosťou Carrefour a predložené žalobcom počas prešetrovania odkazujú na cenu 8 000 CNY, uvedená cena zahŕňa daň z pridanej hodnoty (DPH) vo výške 17 % uplatňovanú na cenu uvedenú v cenníku. Záznamy z rokovaní spoločnosti Carrefour odkazujú na cenu 12 000 CNY, čo je cena uvedená v cenníku plus DPH vo výške 17 % a dodatočný poplatok za služby vo výške 4 000 CNY. Rovnaká uniformita môže byť zistená v prípade ceny účtovanej za model SM‑80SXP. Napokon ako odpoveď na písomnú otázku predložila Rada Súdu prvého stupňa faktúru predloženú spoločnosťou Carrefour, z ktorej bolo jasné, že skutočne účtovaná cena bola rovnaká ako suma ceny uvedená v cenníku, DPH vo výške 17 % a dodatočná suma 4 000 CNY, a ktorá je teda dôkazom rovnakého prístupu, ako je prístup odhalený preskúmaním záznamov o rokovaní. Vskutku, na pojednávaní žalobca potvrdil, že existovala prax platenia paušálneho poplatku za služby vo výške 4 000 CNY.

62 Ceny, ktoré sa objavujú na faktúrach, zmluvách a záznamoch z rokovaní týkajúcich sa spoločnosti Carrefour sa preto neodlišujú od cien uvedených v cenníku. Preskúmanie záznamov o rokovaniach ukazuje, že rovnaká zásada sa obdobne uplatňovala na sadzby účtované žalobcom spoločnosti Nanjing Supermarket Ltd, ďalšiemu z jeho zákazníkov.

63 V dôsledku toho v záznamoch z rokovaní, zmluvách alebo vo vystavených faktúrach nie je dôkaz toho, že žalobca účtoval svojim rozdielnym zákazníkom rozdielne ceny za rovnaký výrobok.

64 Uvedené zistenie nie je ovplyvnené skutočnosťou, o ktorú sa opieral žalobca, že jeho hlavný zákazník na čínskom vnútornom trhu, menovite Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd, s ním dohodol lepšie ceny, ako sú ceny účtované jeho ostatným zákazníkom. Ako Komisia správne poznamenala vo svojom faxe zo 17. decembra 1999, je rozumné uvážiť pochybnosti týkajúce sa stupňa nezávislosti uvedeného podniku od žalobcu. Okrem toho sa žalobca ani nepokúšal vo svojej korešpondencii s Komisiou, svojej žalobe a replike spochybniť to, že naznačované prepojenia existujú. Vo svojom liste z 27. decembra 1999, v ktorom napádal výsledky a zistenia Komisie obsiahnuté vo faxe zaslanom 17. decembra 1999, nevzniesol vôbec žiaden komentár k tvrdeniu, že spoločnosť Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd s ním bola prepojená. To isté platí o liste z 11. januára 2000, v ktorom žalobca napádal odpovede Komisie k jeho pripomienkam v liste zo 4. januára 2000, v ktorom uvedená inštitúcia opakuje svoje obavy, že existovali prepojenia viažuce žalobcu k uvedenej spoločnosti. Keďže teda žalobca nepoprel, že existujú prepojenia medzi ním a Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd, Komisia bola oprávnená zo svojho posudzovania vylúčiť ceny fakturované uvedenej spoločnosti žalobcom.

65 Je potrebné tiež preskúmať, či, napriek tomu, že nepredložil relevantné faktúry, žalobca aspoň poskytol primerané dôkazy vo svojej odpovedi v časti D vyšetrovacieho dotazníka Komisie, ktorý sa týkal priznania štatútu trhového hospodárstva. V uvedenej odpovedi predložil žalobca Komisii nasledujúce informácie o jeho predajoch: mesačné množstvá relevantného výrobku predané na čínskom vnútornom trhu a mesačné priemerné predajné ceny za relevantný výrobok na uvedenom trhu počas obdobia prešetrovania, celkové číslo o jeho predajoch objemovo a pre každý výrobok, hlavné výrobky predávané žalobcom na čínskom vnútornom trhu počas obdobia prešetrovania, cenník relevantného výrobku na čínskom vnútornom trhu, mesačné množstvá vývozných predajov relevantného výrobku a mesačná priemerná cena za vývozné predaje počas obdobia prešetrovania, cenník vývozných cien za relevantný výrobok a zoznam vývozných predajov do Spoločenstva, zostavených na mesačnom základe za hlavné tri mesiace obdobia prešetrovania, menovite september 1998, január 1999 a marec 1999.

66 Na základe údajov v tabuľke pripojenej k žalobe ukazujúcich mesačné priemerné predajné ceny relevantného výrobku na čínskom vnútornom trhu počas obdobia prešetrovania zostavil žalobca novú tabuľku, ktorá bola predložená s jeho odpoveďou a ukazuje, percentuálne, rozdiel medzi najnižšími a najvyššími priemernými cenami za každý model elektronických váh, aby dokázal, že neúčtoval rovnaké ceny. V spojitosti s tým je vhodné zostaviť na základe údajov v odpovedi žalobcu na časť D vyšetrovacieho dotazníka Komisie, ktoré neboli napadnuté inštitúciami Spoločenstva, tabuľku ukazujúcu objem a percento predajov na čínskom vnútornom trhu pre každý model a percentuálne zmenu v predajnej cene počas obdobia prešetrovania. Treba poznamenať, že podľa napadnutého nariadenia sa trh elektronických váh zvyčajne rozdeľuje do troch odlišných segmentov: segment nižšej kategórie, segment strednej kategórie a segment vyššej kategórie.

Model Objem predaný na čínskom domácom trhu Percento predajov na čínskom domácom trhu Percentuálne odlišnosti v predajných cenách na čínskom domácom trhu DS-685B 13 693 53,28 2,21 DS-685FB 2 127 8,27 9,72 DS-685FP 26 0,10 15,86 DS-688B 3 455 13,44 11,88 DS-688P 6 0,02 Nedostupné DS-688FB 3 471 13,50 9,54 DS-688FP 88 0,34 13,47 DS-650 361 1,40 8,70 DS-681 189 0,74 68,75 SM-80/81B 151 0,59 71,89 SM-80/81P 1 982 7,71 34,55 SM-90H 18 0,07 21,87 RM-30 134 0,52 47,64

67 Táto tabuľka ukazuje osem modelov (DS-685FP, DS-688P, DS-688FP, DS‑650, DS‑681, SM-80/81B, SM-90H a RM-30), ktoré spoločne tvoria 3,78 % predajov žalobcu na čínskom vnútornom trhu. Sú to najmä ceny za tieto modely, ktoré sa najviac líšia. V dôsledku toho, berúc do úvahy nízky objem celkových predajov týchto modelov, na odlišnosti v ich cenách nemožno nahliadať ako na odlišnosti reprezentujúce trend, ktorý je charakteristický pre celkové správanie žalobcu pri určovaní cien účtovaných ním jeho jednotlivým zákazníkom.

68 Cenové rozdiely vo výške 71,89 a 34,55 % zistené pri predajoch elektronických váh vyššej kategórie SM‑80/81B a SM‑80/81P vznikli predovšetkým ako dôsledok skutočnosti, že ako Rada poznamenala – bez toho, aby to spochybnil žalobca – predmetné modely obsahujú množstvo pod-modelov. Keďže každý pod-model má odlišnú cenu, vyplýva z toho, že hoci rovnaký pod-model sa predáva za rovnakú cenu, priemerná predajná cena sa líši podľa príslušných objemov predajov každého pod-modelu počas akéhokoľvek daného obdobia.

69 Z tabuľky je tiež jasné, že mesačné priemerné ceny za najčastejšie predávaný model (menovite model DS‑685B, ktorý tvoril 53,28 % predajov na čínskom vnútornom trhu) sa líšili o 2,21 %. Uvedená odlišnosť, ktorá je tak či tak veľmi mierna, však sama osebe nepotvrdzuje, že rozličným zákazníkom boli účtované rozličné ceny. Napokon na odlišnosť samú osebe vo výške približne 10 % ceny každého z troch zvyšných modelov (menovite modelov DS‑685FB, DS‑688B a DS‑688FB) nemožno nazerať ako na výraznú.

70 Čísla poskytnuté žalobcom sa týkajú iba mesačných priemerných predajných cien, ktorých trendy môžu byť tiež výsledkom periodických cenových zmien, a preto nemožno vylúčiť, že rozdielnym zákazníkom mohli byť účtované rovnaké ceny počas každého obdobia. V dôsledku toho na základe čísiel v spise, najmä čísiel uvedených v tabuľke v bode 66 vyššie, nemožno dokázať, že rozdielne ceny boli skutočne fakturované rozdielnym zákazníkom počas obdobia prešetrovania.

71 Okrem toho žalobca neuviedol žiaden dôkaz, ktorý by mohol tvoriť základ jeho tvrdenia, že uskutočňuje svoje činnosti v kontexte obvyklej konkurencie a že stanovuje a prispôsobuje svoje ceny podľa cien svojich konkurentov. Navyše nedokázal, že podmienky, za ktorých by sa mohlo účtovanie rozdielnych cien považovať za zneužívajúce konanie podľa pravidiel hospodárskej súťaže, sú v tomto prípade splnené.

72 Napokon, čo sa týka tvrdenia žalobcu, že zákon o cenách nemá žiaden význam pre jeho politiku tvorby cien, treba len poznamenať, že Rada sa neopierala o možnú uplatniteľnosť uvedeného zákona, ale o skutočnosť, že žalobca nepredložil dostatočný dôkaz toho, že určuje svoje ceny podľa trhových podmienok.

73 V dôsledku toho Komisia a následne Rada mohli zistiť, že žalobca nepredložil dostatočný dôkaz o tom, že účtoval rozdielnym zákazníkom rozdielne ceny za rovnaký výrobok, a pri uskutočnení uvedeného zistenia sa nedopustili žiadneho zjavného nesprávneho posúdenia.

b) O stratových predajoch

Tvrdenia účastníkov konania

74 Žalobca tvrdí, že zistenie Komisie, že systematicky uskutočňoval stratové predaje na čínskom vnútornom trhu, bolo tak predčasné, ako aj irelevantné. Po prvé Komisia nečakala na úplné sprístupnenie informácií nevyhnutných na prijatie rozhodnutia v tejto záležitosti. Po druhé zo zistení Rady je jasné, že takú prax v súčasnosti prijalo množstvo obchodníkov fungujúcich za podmienok trhového hospodárstva. V tomto ohľade odkazuje žalobca na odôvodnenia č. 30 a 38 napadnutého nariadenia.

75 Čo sa týka celkovej súvahy, žalobca napáda zistenia uskutočnené inštitúciami Spoločenstva, že utrpel značné a systematické straty na čínskom vnútornom trhu a dosahoval veľké zisky na vývozných trhoch. Žalobca poukazuje na skutočnosť, že na čínskom vnútornom trhu predáva veľké množstvo iných výrobkov, ako sú elektronické váhy. Všetky čísla týkajúce sa predajov uskutočnených na čínskom vnútornom trhu objavujúce sa na výkaze výnosov sa týkajú všetkých uvedených výrobkov, a preto nemôžu podľa názoru žalobcu slúžiť ako spoľahlivý ukazovateľ ziskovosti predajov elektronických váh na čínskom vnútornom trhu. Okrem toho súvaha neuvádza zisk a stratu z vývozných predajov oddelene od zisku a straty z čínskeho vnútorného trhu. Preto zastáva žalobca názor, že nie je správne tvrdiť, že výkaz výnosov jasne ukazuje, že z vývozov vyplynuli veľké zisky a že z predajov na čínskom vnútornom trhu vyplynuli značné straty.

76 Podľa žalobcu inštitúcie Spoločenstva nikdy nesprístupnili výpočty tvoriace základ uvedeného tvrdenia. Na základe dohadov žalobcu týkajúcich sa toho, ako inštitúcie Spoločenstva uskutočňovali svoje výpočty, žalobca tvrdí, že výsledky takých výpočtov ukazujú v prípade predajov uskutočnených na čínskom vnútornom trhu zisk vo výške 1,96 % za rok 1997 a stratu vo výške 0,73 %, ktorú žalobca považuje za nevýznamnú, za rok 1998. Podľa uvedeného rovnakého výpočtu zisky vytvorené žalobcom z vývozov predstavovali 8,68 % roku 1997 a 10,5 % roku 1998. Podľa názoru žalobcu sa preto Rada dopustila zjavného nesprávneho posúdenia, keď vyvodila, že čísla jasne ukazujú, že z predajov na čínskom vnútornom trhu dochádzalo počas niekoľkých rokov k značným stratám.

77 Navyše žalobca popiera tvrdenie Rady, že utrpel „obrovské straty“ z jeho predajov modelu DS‑685B na čínskom vnútornom trhu počas obdobia prešetrovania, a tvrdí, že Rada nesprístupnila dôkazy, na ktorých založila uvedený záver. Žalobca uvádza, že jeho korešpondencia s Komisiou ukazuje, že naopak, väčšina z jeho zisku vyplynula z predajov na čínskom vnútornom trhu, najmä predajov modelov SM‑80 a SM‑90.

78 Ďalej žalobca žiada Radu, aby predložila informácie, na základe ktorých dospela k záveru, že žalobca predával na čínskom vnútornom trhu takmer všetky svoje modely za rovnaké, stratové ceny. Ak by Rada predložila nové čísla, žalobca si želá predniesť nový žalobný dôvod namietajúci skutočnosť, že uvedené čísla neboli sprístupnené v zmysle základného nariadenia, čo predstavuje porušenie článku 20 ods. 4 uvedeného nariadenia.

79 Rada tvrdí, že z odpovede žalobcu na vyšetrovací dotazník Komisie a z dokumentov získaných počas overovacej návštevy je zjavné, že žalobca získal veľké zisky na svojich vývozoch utrpiac zároveň značné straty na čínskom vnútornom trhu.

80 Okrem toho Rada zastáva názor, že žalobcov výpočet je neplatný, pretože nevzal do úvahy ním získané dotácie a príjmy plynúce z iných transakcií roku 1998. Podľa výpočtu Rady predaje uskutočnené žalobcom na čínskom vnútornom trhu v skutočnosti priniesli zisk vo výške 0,24 % za rok 1997, ktorý Rada považuje za nevýznamný, a stratu, ktorú Rada považuje za značnú, vo výške 2,59 % za rok 1998, zatiaľ čo zisky z vývozu predstavovali 6,96 % roku 1997 a 8,67 % roku 1998. V spojitosti s tým zostavila Rada nasledujúcu tabuľku reprodukujúcu tabuľku ziskov a strát predloženú žalobcom a zahŕňa ním získané dotácie, ktorých sumy sú označené hrubým písmom (tabuľku revidoval Súd prvého stupňa s cieľom zabezpečiť väčšiu presnosť):

1998 1997 Spolu za spoločnosť Vývoz Domáci trh Spolu za spoločnosť Vývoz Domáci trh Predaj 123.463.310,37 76.972.132,82 46.491.177,55 106.828.244,78 64.065.349,63 42.762.895,15 Náklady na predaj 97.605.947,54 57.656.631,16 39.949.316,38 84.044.953,44 48.673.547,18 35.731.406,26 Iné výdavky a príjem 18.113.541,34

+2.273.246,55

+150.000,00

20.536.787,89 11.230.395,63

+ 1.409.412,86 6.883.145,71

+ 863.833,68





7.746.979,39 16.381.137,64

- 1.844.989,62





18.226.127,26 9.828.682,58

+ 1.106.993,77





10.935.676,35 6.552.455,06

+ 737.995,84





7.290.450,90 Zisky/straty 7.743.821,49

5.320.574,94 8.085.106,03

6.675.693,17 - 341.284,54 - 1.205.118,22 6.402.153,70

4.557.164,08 5.563.119,87

4.456.126,10 839.033,83

101.037,99 Zisky/straty ako % obratu (predaja) 6,27

4,31 10,50

8,67 - 0,73

- 2,59 5,99

4,27 8,68

6,96 1,96

0,24

Posúdenie Súdom prvého stupňa

81 Najskôr treba preskúmať, či boli porušené procesné práva žalobcu, čo sa týka skutočností, na ktorých inštitúcie Spoločenstva založili svoje zistenie, že predaje boli uskutočňované so stratou; po druhé, či sa inštitúcie Spoločenstva dopustili zjavného nesprávneho posúdenia, keď zistili, že stratové predaje boli faktorom, z ktorého bolo možné vyvodiť, že žalobca nepôsobil v trhovom hospodárstve, a po tretie, či sa inštitúcie Spoločenstva dopustili zjavného nesprávneho posúdenia, keď zistili na základe týchto faktorov, že predaje sa uskutočňovali so stratou.

82 Čo sa týka predovšetkým sťažnosti žalobcu na porušenie jeho procesných práv, je dostačujúce odkázať na bod 40 vyššie.

83 Po druhé tvrdenie žalobcu, že niektorí obchodníci pôsobiaci v podmienkach trhového hospodárstva tiež uskutočňujú z času na čas stratové predaje, sám osebe nemení skutočnosť, že na takú prax možno nahliadať ako na jeden z faktorov umožňujúcich vyvodiť – najmä keď existujú ďalšie faktory, ako sú rovnaké ceny a obmedzenia uvalené na predaje – že obchodník nesplnil prvé kritérium stanovené v článku 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia.

84 Po tretie treba mať na zreteli, že Rada ospravedlnila svoje zamietnutie žiadosti o štatút trhového hospodárstva na tom základe, že „dôkazy naznačovali, že [žalobcove] ceny [na čínskom vnútornom trhu] boli stratové počas niekoľkých rokov“. Okrem toho je na žalobcovi dokázať, že pôsobí v podmienkach trhového hospodárstva. Po tom však, čo bol listom zo 17. decembra 1999 informovaný, že Komisia dospela k názoru, že žalobca na čínskom vnútornom trhu systematicky tvoril straty, žalobca namiesto toho, aby predložil dôkazy dokazujúce opak, iba tvrdil listami z 27. decembra 1999 a 11. januára 2000, že Komisia nemohla k takému záveru dospieť bez toho, aby mala informácie, ktorých poskytnutie sa požadovalo iba v kontexte odpovede na časť C vyšetrovacieho dotazníka týkajúceho sa okrem iného ziskovosti podniku. Aj keď žalobca považoval závery Komisie za nepresné, nič mu nebránilo v predložení relevantných dokumentov Komisii, ktoré by prípadne preukazovali, že na čínskom vnútornom trhu bol v predmetných rokoch dosiahnutý zisk. Žalobca však také dôkazy nepredložil.

85 Okrem toho, čo sa týka dôkazov, na ktorých inštitúcie Spoločenstva založili svoje posúdenie, treba predovšetkým vysloviť, že skutočnosť, že žalobca tiež predával iné výrobky, ako sú elektronické váhy, neznamená v tomto prípade, že sa Komisia dopustila zjavného nesprávneho posúdenia, keď použila čísla z výkazu príjmov žalobcu na posúdenie jeho ziskov a strát v prípade jediného relevantného výrobku. Na základe dokumentov predložených žalobcom počas prešetrovania bolo možné určiť skutočnú peňažnú hodnotu predajov elektronických váh. Ak sa predaje merajú skôr z hľadiska ich skutočnej peňažnej hodnoty ako z hľadiska jednotiek, možno vidieť, že predaje elektronických váh predstavovali približne tri štvrtiny predajov žalobcu na čínskom vnútornom trhu. Podľa výkazu príjmov za rok 1998 obrat žalobcu na čínskom vnútornom trhu dosahoval takmer 46,5 miliónov CNY (t. j. celkový obrat bez obratu z vývozu), zatiaľ čo podľa tabuľky ukazujúcej mesačné priemerné predajné ceny a mesačné objemy elektronických váh predaných na čínskom vnútornom trhu počas obdobia prešetrovania, ktoré boli predložené žalobcom a neboli napadnuté Radou, predaje elektronických váh dosahovali 34,1 miliónov CNY.

86 Ďalej musí byť rozhodnuté o platnosti výpočtu žalobcu, podľa ktorého jeho predaje na čínskom vnútornom trhu vytvorili zisk vo výške 1,96 % počas finančného roku 1997 a stratu vo výške 0,73 % počas finančného roku 1998. Rada správne pripomína, že žalobca k príjmu z jeho predajov počas obdobia rokov 1997 až 1998 pridal dotácie predstavujúce viac ako 4 milióny CNY.

87 Táto okolnosť spochybňuje hodnotu výpočtu žalobcu. Zatiaľ čo je pravdou, že dotácie sa poskytujú tiež v trhových hospodárstvach, sú vždy externým faktorom vo vzťahu k trhu a predstavujú štátny zásah, ktorý môže viesť správanie podnikov smerom odlišným od smeru, ktorý by bol diktovaný trhovými silami. Hoci suma dotácií, o ktoré ide, je malá v porovnaní s celkovým obratom žalobcu v uvedených dvoch rokoch, zdá sa byť značná pri porovnaní s veľmi malými, príležitostnými ziskami vytvorenými na čínskom trhu.

88 Ak sa dotácie získané žalobcom odrátajú od ním vytvorených ziskov, ako to spravila Rada (pozri bod 80 vyššie), možno skutočne vidieť, že ako je pravdepodobné, žalobca vytvoril straty na čínskom vnútornom trhu vo výške 2,59 % roku 1998, zatiaľ čo roku 1997 bola jeho pozícia takmer vyrovnaná so ziskom vo výške 0,24 %. Obdobne taký výpočet ukazuje, že straty vytvorené žalobcom na čínskom vnútornom trhu v uvedených dvoch rokoch prevyšovali 1,1 milióna CNY, zatiaľ čo vytvoril zisky vo výške viac ako 11,1 miliónov CNY zo svojich vývozov.

89 Preto hoci výrazy použité v odôvodneniach napadnutého nariadenia určite idú za rozsah toho, čo bolo zjavné z dôkazov, o ktoré sa opierali inštitúcie Spoločenstva, uvedené inštitúcie boli napriek tomu oprávnené vyvodiť na základe uvedených dôkazov, že predaje žalobcu v Číne neboli ako celok ziskové počas obdobia, za ktoré boli čísla dostupné, a tým, že toto vyvodili, sa nedopustili zjavného nesprávneho posúdenia.

90 To je jeden náznak ktorý by spoločne s inými relevantnými dôkazmi mohol ospravedlňovať zistenie, že žalobca nedokázal to, že pôsobil v podmienkach trhového hospodárstva.

91 Berúc do úvahy uvedený údaj, bolo na žalobcovi buď predložiť počas správneho konania dôkazy, ktoré by mohli zrušiť platnosť na nich založeného zistenia inštitúcií Spoločenstva, alebo poskytnúť konkrétne dôkazy preukazujúce skutočnosť, že napriek celkovej neziskovosti jeho prax predajov v Číne bola v súlade so správaním podniku pôsobiaceho v podmienkach trhu.

92 V spojitosti s tým žalobca iba tvrdí, že na čínskom vnútornom trhu bola väčšina jeho zisku vytvorená z predajov modelov elektronických váh SM‑80 a SM‑90. Skutočnosť, že zisk bol vytvorený z predaja uvedených modelov, hoci bolo práve dokázané, že žalobca utrpel straty na čínskom vnútornom trhu v prípade všetkých ostatných elektronických váh, logicky vedie k záveru, že väčšie straty boli vytvorené pri ostatných modeloch, najmä najčastejšie predávaných modeloch, ako je model nižšej kategórie DS‑685B, čo robí neplatným výpočet žalobcu, najmä čo sa týka roku 1998. Boli to uvedené modely nižšej kategórie, ktoré žalobca vyvážal do Európskeho spoločenstva.

93 Preto treba vysloviť, že žalobca nedokázal, že inštitúcie Spoločenstva sa dopustili zjavného nesprávneho posúdenia, keď zistili, že predával v Číne svoje výrobky so stratou.

c) O pomere medzi predajmi na čínskom vnútornom trhu a vývozmi

Tvrdenia účastníkov konania

94 Žalobca popiera zistenie uvedené v napadnutom nariadení, že nebol celkom slobodný pri určovaní pomeru medzi jeho predajmi na čínskom vnútornom trhu a predajmi na vývoz.

95 Žalobca napáda tvrdenie, že v súlade s ustanoveniami jeho stanov a článku 15 podrobných pravidiel na vykonanie čínskeho zákona o podnikoch pôsobiacich výlučne so zahraničným kapitálom (ďalej len „podrobné pravidlá“) mu bol uložený pomer vývozu prostredníctvom zmluvy uzatvorenej medzi ním a miestnym orgánom upravujúcim investície. Tvrdí, že je jasné, že žiaden taký pomer neexistuje, po prvé z osvedčenia vydaného Hospodárskou komisiou pre zahraničné veci v Jinshan (Čína) z 22. decembra 1999 (ďalej len „osvedčenie Jinshan“), ktoré na požiadanie predložil, a po druhé zo skutočnosti, že väčšinu svojich predajov uskutočnil na čínskom vnútornom trhu. Žalobca poukazuje na to, že osvedčenie Jinshan výslovne potvrdzuje, že čínskymi orgánmi nebol uložený žiaden pomer, čo sa týka jeho predajov na vývoz. Podľa žalobcu uvedené osvedčenie je jediným dôkazom relevantným na účely dokazovania toho, že čínska vláda mu neuložila žiaden pomer.

96 Žalobca nesúhlasí s tvrdeniami Rady týkajúcimi sa praxe uskutočňovanej v tejto súvislosti čínskou vládou. Podľa žalobcu nemožno vážne popierať, že v Číne existovali štátom vlastnené továrne na elektronické váhy, ktoré začali, počnúc osemdesiatymi rokmi, predávať svoje váhy na čínskom vnútornom trhu.

97 Rada tvrdí, že inštitúcie Spoločenstva zistili, že medzi rokmi 1996 a obdobím prešetrovania bol pomer predajov Shanghai Tekaora na vývoz k jeho predajom na čínskom vnútornom trhu konštantný a že žalobca nevysvetlil, prečo napriek stratám na čínskom vnútornom trhu udržiaval uvedené percento, ak mu nebol uložený pri predaji na vývoz žiaden pomer.

Posúdenie Súdom prvého stupňa

98 Osvedčenie Jinshan znie:

„Komisia zahraničného hospodárstva Jinshan je orgánom schvaľujúcim založenie 100 %-ného dcérskeho podniku Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd v Číne spoločnosťou Teraoka Seiko Co. Ltd, Japonsko. Po rokovaniach medzi pánom Kazuharu Teraoka, predsedom predstavenstva a nami v úvodnej fáze, sme pre túto spoločnosť nedefinovali žiaden pomer predajov na vývoz. Ďalej, nepožadovalo sa z našej strany podpísanie zmluvy, pretože Shanghai Teraoka Co. Ltd je spoločnosťou, ktorej všetky obchodné podiely vlastní zahraničná spoločnosť.“

99 Na účely určenia toho, či uvedený dokument dokazuje, že žalobca mohol na základe trhových podmienok slobodne určiť objem jeho výrobkov na predaj na čínskom vnútornom trhu a objem určený na vývoz, je vhodné po prvé posúdiť obsah čínskych právnych predpisov upravujúcich založenie takého podniku, ako je žalobca.

100 Článok 15 podrobných pravidiel uvádza, že žiadosť o založenie podniku, ktorého všetky obchodné podiely vlastnia zahraniční investori, má okrem iného uvádzať pomer predajov na čínskom vnútornom trhu k predajom na medzinárodnom trhu. Podľa článku 45 uvedených pravidiel „pri predaji výrobkov [na] čínskom [vnútornom] trhu musí podnik 100 %-ne vlastnený zahraničným kapitálom dodržiavať jeho schválený pomer predaja“ a „v prípade, ak má podnik 100 %-ne vlastnený zahraničným kapitálom v úmysle predávať viac svojich výrobkov, ako je schválený pomer predaja [na] čínskom [vnútornom] trhu, vyžaduje sa súhlas preskúmavajúceho a schvaľujúceho orgánu“.

101 Čo sa týka otázky, či bola uzatvorená „zmluva“ podľa článku 15 podrobných pravidiel, treba poznamenať, že to, čo sa myslí „zmluvou“, je v skutočnosti „žiadosťou o založenie podniku so 100 %-nou majetkovou účasťou zahraničných investorov“, ktorá musí okrem iného uvádzať pomer predajov výrobku na čínskom vnútornom trhu k vývozom. Napriek požiadavke Komisie, aby bol uvedený dokument predložený, žiaden taký dokument medzi informáciami predloženými Komisii žalobcom počas prešetrovania nebol.

102 Naopak, ako odpoveď na písomnú otázku predložil žalobca Súdu prvého stupňa dokumenty týkajúce sa procesu jeho zakladania. Je zjavné z troch z uvedených dokumentov – menovite správy o štúdii uskutočniteľnosti projektu výroby a fungovania senzorov s vysokou presnosťou a ich aplikácií jedinou investíciou predloženou žalobcom 8. augusta 1992, oficiálnej odpovede na uvedený návrh projektu poskytnutej okresom Jinshan 3. septembra 1992 a žiadosti o súhlas s návrhom na založenie podniku úplne vlastneného zahraničnými investormi, ktorá bola zaregistrovaná Komisiou zahraničného obchodu a hospodárskej spolupráce okresu Jinshan 4. septembra 1992, že sa zamýšľal predaj 50 % výrobkov v zahraničí. Ostatné dokumenty, najmä formulár žiadosti pre novo vybudované alebo rozšírené podnikateľské projekty, ktorý bol predložený Komisii rozvoja a plánovania okresu Jinshan 31. augusta 1992, správa o štúdii uskutočniteľnosti a stanovy podniku úplne vlastneného zahraničnými investormi spísané Komisiou zahraničného obchodu a hospodárskej spolupráce okresu Jinshan 17. septembra 1992 a oficiálna odpoveď na štúdiu uskutočniteľnosti a stanovy podniku úplne vlastneného zahraničnými investormi vydané okresom Jinshan 17. septembra 1992 – iba ukazujú, že „časť“ výroby sa bude vyvážať. Uvedené dokumenty potvrdzujú po prvé, že od žalobcu sa pri podávaní žiadosti o založenie podniku úplne vlastneného zahraničnými investormi vskutku požadovalo, aby určil percento jeho predajov určených na vývoz, a po druhé, že uvedené percento bolo schválené orgánmi okresu Jinshan v oficiálnej odpovedi z 3. septembra 1992 na žiadosť o založenie žalobcu. Uvedené dokumenty ukazujú, že, keď sa žalobca zakladal, nerátalo sa s tým, že by mal úplnú slobodu rozvrhnúť svoje predaje. Uvedené dokumenty preto odporujú osvedčeniu Jinshan. Uvedené osvedčenie preto nepostačuje ako dôkaz toho, že žalobca sa mohol slobodne rozhodnúť bez zasahovania čínskych orgánov, akú časť svojich výrobkov predávať na čínskom vnútornom trhu a akú časť vyvážať.

103 Preto treba preskúmať, či počas správneho konania žalobca predložil dôkazy, z ktorých by sa mohlo vyvodiť, že mu nebol uložený žiaden pomer, čo sa týka rozvrhnutia jeho predajov medzi čínskym vnútorným trhom a vývozom, a že jeho ekonomické rozhodnutia boli prijímané v súlade s trhovými signálmi odrážajúcimi ponuku a dopyt.

104 Na tento účel sa uvádza nižšie tabuľka, ktorú zostavil žalobca a ktorej obsah Rada nespochybňovala. Sumarizuje informácie predložené Komisii žalobcom v jeho odpovedi na vyšetrovací dotazník týkajúci sa štatútu trhového hospodárstva.

1995 1996 1997 1998 IP* Predaj v Číne 9 020 26 122 23 241 26 183 25 695 Predaj v ES 2 070 9 045 4 407 7 597 5 552 Celkový celosvetový predaj 12 452 43 859 40 882 44 740 42 687 Predaj v Číne ako percento celkového predaja 72,44 59,56 56,85 58,52 60,19

* Obdobie prešetrovania.

105 Hore uvedená tabuľka ukazuje, že celý čas od roku 1996 až do konca obdobia prešetrovania predstavovali predaje na čínskom vnútornom trhu približne medzi 57 a 60 % celkových predajov, a teda vykazovali malé zmeny. Vo svetle uvedeného stabilného percentuálneho pomeru treba vysloviť, že existoval určitý pomer medzi predajmi žalobcu na čínskom vnútornom trhu a jeho predajmi na vývoz a že uvedený pomer bol vlastne konštantný. Čo sa týka skutočnosti, že percento predajov na čínskom vnútornom trhu bolo približne 72 % roku 1995, treba poznamenať, že sám žalobca počas overovacej návštevy uviedol, že až roku 1995 začal vyrábať elektronické váhy a že svoju plnú výrobnú kapacitu dosiahol až roku 1996. Preto pomer za rok 1995, ktorý je odlišný od pomeru za ostatné roky, nemožno považovať za reprezentatívny z dôvodu osobitných okolností príznačných pre uvedený rok, keď celkové predaje roku 1995 predstavovali iba približne jednu tretinu celkových predajov zaznamenaných počas ostatných rokov. Neexistuje preto nič, čo by bránilo tomu, aby boli vzaté do úvahy iba neskoršie roky, a v dôsledku toho, čo by bránilo zisteniu, že existoval konštantný pomer.

106 Skutočnosť, že uvedený pomer nebol 50 %, ako bolo stanovené v ustanoveniach a spresneniach vzťahujúcich sa na založenie žalobcu, ale skôr takmer 60 %, sama osebe neukazuje, že rozvrhnutie predajov bolo výsledkom nezávislých rozhodnutí podniknutých žalobcom ako odpoveď na trhové signály a bez zasahovania zo strany čínskych orgánov. Treba poznamenať, že podľa podrobných pravidiel bolo možné zvýšiť podiel vnútorných predajov podniku prostredníctvom povolenia príslušného orgánu.

107 Okrem toho v tomto kontexte, ktorý je charakterizovaný stratovými predajmi alebo v každom prípade predajmi netvoriacimi zisk uskutočňovanými žalobcom na čínskom vnútornom trhu a poskytovanými mu dotáciami, sa záver, že konštantný pomer nebol výsledkom trhových síl, zdá byť najpravdepodobnejší a bolo na žalobcovi, aby preukázal opak.

108 Na pojednávaní ako odpoveď na otázku položenú Súdom prvého stupňa týkajúcu sa skutočnosti, že Shanghai Teraoka sústavne predával 60 % svojich výrobkov na čínskom vnútornom trhu, hoci také predaje tvorili straty, žalobca vysvetlil, že mal sesterskú spoločnosť v Spojenom kráľovstve, ktorá vyrábala veľké množstvo výrobkov určených na európsky trh, a že preto nepociťoval potrebu vyvážať na uvedený trh z Číny. Uvedené tvrdenie však adekvátne nevysvetľuje, prečo predával so stratou na čínskom vnútornom trhu. Ako tvrdí Rada, v trhovom hospodárstve by sa žalobca usiloval buď zvýšiť svoje ceny na čínskom vnútornom trhu, alebo prestať s predajom na uvedenom trhu, aby sa sústredil na vývoz.

109 Preto treba vysloviť, že žalobca nepredložil dostatočné dôkazy na preukázanie toho, že sa mohol slobodne rozhodnúť, či alebo v akom pomere predávať svoje výrobky na čínskom vnútornom trhu.

d) O závere týkajúcom sa prvého kritéria uvedeného v článku 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia

110 Po prvé, ako je jasné z bodov 59 až 73 vyššie, žalobca počas obdobia prešetrovania nepredložil dostatočné dôkazy na preukázanie toho, že účtoval rozdielne ceny rozdielnym zákazníkom a že jeho ekonomické rozhodnutia boli prijímané ako odpoveď na trhové signály odrážajúce ponuku a dopyt.

111 Po druhé, ako je jasné z bodov 81 až 93 vyššie, žalobcovi sa nepodarilo preukázať, že nepredával svoje výrobky so stratou v Číne alebo že existovali čisto obchodné dôvody jeho správania.

112 Po tretie, ako je jasné z bodov 98 až 109 vyššie, žalobca nepreukázal, že udržiaval označený pomer predajov na čínskom domácom trhu k vývozom z čisto obchodných dôvodov a že uvedený pomer mu nebol uložený príslušnými ustanoveniami čínskeho práva. Najmä nepredložil ani trochu prijateľný dôkaz vysvetľujúci skutočnosť, prečo udržiaval uvedený pomer napriek jeho stratám na čínskom domácom trhu, hoci jeho predaje na vývoz boli ziskové.

113 Z toho vyplýva, že inštitúcie Spoločenstva sa nedopustili zjavného nesprávneho posúdenia pri posudzovaní faktov, keď vyvodili na základe informácií poskytnutých žalobcom počas prešetrovania, že žalobca nepreukázal, že spĺňa prvé kritérium uvedené v článku 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia a že preto pôsobí v podmienkach trhového hospodárstva.

114 Prvý žalobný dôvod preto musí byť zamietnutý ako nedôvodný.

B – Druhý žalobný dôvod: porušenie článku 3 ods. 2, 3, 5 a 8 základného nariadenia a zjavne nesprávne posúdenie pri určení ujmy

1. Úvodné poznámky

115 Žalobca tvrdí, že inštitúcie Spoločenstva porušili článok 3 ods. 2, 3, 5 a 8, keď dospeli k záveru, že výrobné odvetvie Spoločenstva utrpelo značnú ujmu. Tento žalobný dôvod môže byť rozdelený na šesť častí. Prvá časť namieta porušenie článku 3 ods. 5 základného nariadenia; druhá namieta, že na účely určenia ujmy boli vzaté do úvahy dovozy, ktoré neboli dumpingové; tretia spochybňuje zistenie, že výrobné odvetvie Spoločenstva utrpelo značnú ujmu; štvrtá uvádza zjavne nesprávne posúdenie zo strany inštitúcií Spoločenstva pri ich posudzovaní veľkosti skutočného dumpingového rozpätia; piata uvádza porušenie článku 3 ods. 2 a 3 základného nariadenia vyplývajúce z toho, že sa brali do úvahy čísla vydané Štatistickým úradom Európskych spoločenstiev (Eurostat), a šiesta uvádza porušenie článku 3 ods. 2 a 8 základného nariadenia v tom, že účinky dumpingových dovozov sa posudzovali odkazom na výrobu iba časti kategórie podobných výrobkov v Spoločenstve.

116 Pred analýzou rôznych častí druhého žalobného dôvodu je vhodné preskúmať porušenie článku 48 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, ktoré vo svojej odpovedi uvádza žalobca.

117 Žalobca tvrdí, že Rada porušila rokovací poriadok tým, že predložila na svoju obhajobu nové skutočnosti a hodnotenia, ktoré neboli počas správneho konania nikdy sprístupnené žalobcovi. Sťažnosť sa týka najmä vyhlásenia uskutočneného na obhajobu, že „zmena v produktovom mixe, najmä, vyplývala z rastu predajov [elektronických váh] vyššej kategórie v poslednom čase“. Treba vysloviť, že odkaz na článok 48 rokovacieho poriadku je irelevantný, pretože v tejto veci sa žalobca v zásade sťažuje, že Rada doplnila svoje odôvodnenie napadnutého nariadenia vo fáze obhajoby. Na tomto mieste je dostatočné poznamenať, že žalobcova sťažnosť je založená na mylnom predpoklade. Ako je jasné z dokumentu o sprístupnení z 21. septembra 2000, Komisia sprístupnila žalobcovi zmenu objemu predajov za každý segment osobitne. Preto musí byť sťažnosť zamietnutá.

118 Čo sa týka podstaty druhého žalobného dôvodu, treba predovšetkým poukázať na to, že ako poznamenal Súd prvého stupňa v bode 48 vyššie, inštitúcie disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri posudzovaní komplikovaných hospodárskych záležitostí.

119 Je na žalobcovi aby označil dôkazy umožňujúce Súdu prvého stupňa zistiť, že Rada sa dopustila zjavného nesprávneho posúdenia pri určovaní ujmy (rozsudky zo 17. decembra 1997, EFMA/Rada, T‑121/95, Zb. s. II‑2391, bod 106; z 28. októbra 1999, EFMA/Rada, T‑210/95, Zb. s. II‑3291, bod 58, a z 19. septembra 2001, Mukand a i./Rada, T‑58/99, Zb. s. II‑2521, bod 41).

120 Je vhodné začať so šiestou časťou.

2. Šiesta časť: porušenie článku 3 ods. 2 a 8 základného nariadenia vzťahujúce sa na posúdenie účinku dumpingových dovozov odkazom iba na časť výroby kategórie podobných výrobkov v Spoločenstve

a) Tvrdenia účastníkov konania

121 Žalobca tvrdí, že Rada porušila článok 3 ods. 2 v spojení s článkom 3 ods. 8 základného nariadenia tým, že posudzovala účinky dovozov odkazom iba na niektoré z výrobkov v kategórii podobných výrobkov. Podľa žalobcu jasné znenie článku 3 ods. 8 nepripúšťa posudzovanie dovozov vo vzťahu k výrobe časti kategórie podobných výrobkov, v tomto prípade elektronických váh, v spodnej časti danej kategórie. Navyše žalobca tvrdí, že Rada odmietla požiadavky na to, aby bola ujma určená na základe posúdenia iba časti kategórie podobných výrobkov. V tomto ohľade odkazuje na nariadenie Rady (EHS) č. 3482/92 z 30. novembra 1992 ukladajúce konečné antidumpingové clo na dovozy určitých veľkých elektrolytických hliníkových kondenzátorov pochádzajúcich z Japonska a s konečnou platnosťou vyberajúce dočasné antidumpingové clo (Ú. v. ES L 353, 1992, s. 1) a najmä na odôvodnenie č. 12 uvedeného nariadenia.

122 Rada sama sebe odporovala, keď najprv priznala, že tri segmenty relevantného výrobku sú zameniteľné, ale nakoniec vylúčila ekonomické rozlišovacie znaky týkajúce sa segmentov strednej a vyššej kategórie z rozsahu ňou uskutočneného posudzovania na určenie ujmy.

123 Podľa názoru žalobcu zvýšenie predajov modelov vyššej kategórie počas obdobia prešetrovania nebolo pre inštitúcie Spoločenstva novou situáciou a v nedávno uzavretých prešetrovaniach neuskutočnili inštitúcie Spoločenstva oddelené posudzovania rozličných segmentov podobného výrobku. Zakladá svoje tvrdenie na odôvodneniach č. 37 až 48 nariadenia Rady (ES) č. 468/2001 zo 6. marca 2001, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz určitých elektronických váh pochádzajúcich z Japonska (Ú. v. ES L 67, 2001, s. 24) a na odôvodneniach č. 47 až 58 nariadenia Rady (ES) č. 469/2001 zo 6. marca 2001, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz určitých elektronických váh pochádzajúcich zo Singapúru (Ú. v. ES L 67, 2001, s. 37).

124 Čo sa týka metódy „priemerného výpočtu“, žalobca zastáva názor, že článok 3 ods. 8 základného nariadenia ukladá inštitúciám Spoločenstva povinnosť posúdiť účinok dumpingových dovozov vo vzťahu k výrobe podobných výrobkov v Spoločenstve, v tomto prípade elektronických váh, a odkazuje na cieľ uvedeného ustanovenia. Tvrdí, že posúdenie vývoja rozličných ukazovateľov ujmy vymenovaných v článku 3 ods. 5 základného nariadenia a preskúmanie dosahu dovozov, ktoré bolo uskutočnené na základe iba časti relevantnej kategórie výrobkov, by malo byť vyhlásené za odporujúce článku 3 ods. 8 základného nariadenia.

125 Rada namieta, že jej metóda posúdenia založená na segmente bola v súlade s článkom 3 ods. 8 základného nariadenia. Uvádza, že voľba takej metódy bola diktovaná podstatným nárastom v objeme dovozov elektronických váh vyššej kategórie. Uvedená okolnosť vysvetľuje rozdiel v prístupe zaujatom inštitúciami Spoločenstva v prešetrovaní vedúcom k prijatiu napadnutého nariadenia a prístupe zaujatom pri prešetrovaní, na ktoré odkazuje žalobca.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

126 Z odôvodnenia č. 10 napadnutého nariadenia je jasné, že ako na to poukázal Súd prvého stupňa v odseku 66 vyššie, trh elektronických váh sa zvyčajne delí na tri osobité segmenty: segment nižšej kategórie, segment strednej kategórie a segment vyššej kategórie.

127 Po prvé z článku 3 ods. 8 základného nariadenia nevyplýva, že analýzu po segmentoch nemožno uskutočniť a že sa musí použiť metóda priemerného výpočtu. Ako Rada správne poukázala, pri určovaní ujmy podľa článku 3 základného nariadenia môžu inštitúcie Spoločenstva uskutočniť analýzu po segmentoch, aby zhodnotili rozličné ukazovatele ujmy, najmä ak sa výsledky získané s použitím inej metódy ukážu byť skreslené z akéhokoľvek dôvodu, za predpokladu, že sa riadne vezme do úvahy relevantný výrobok ako celok.

128 Podľa odôvodnenia č. 11 napadnutého nariadenia pozostáva relevantný výrobok z troch segmentov. Odôvodnenie č. 12 uvádza, že elektronické váhy vyrábané v Spoločenstve sú vo všetkých ohľadoch podobné ako váhy vyrábané v Číne, Južnej Kórei a Taiwane a vyvážané z uvedených krajín do Spoločenstva a že preto uvedené výrobky sú podobnými výrobkami.

129 Okrem toho, berúc do úvahy skutočnosť, že segment nižšej kategórie predstavoval 97 % dovozov z dotknutých krajín počas obdobia prešetrovania (pozri odôvodnenie č. 63), je logické a vskutku zásadné pre správny výsledok prešetrovania, aby sa segment nižšej kategórie uvedeného výrobku posúdil osobitne. Preto neexistuje žiaden rozpor medzi definíciou relevantného výrobku a posúdením ujmy.

130 Po druhé, čo sa týka výhrady žalobcu, že oddeleným posúdením relevantných faktorov, ako sú predajné ceny, trhový podiel, atď., v prípade segmentu nižšej kategórie založila Rada svoje posúdenie na časti kategórie podobných výrobkov, treba poznamenať, že ako je jasné z odôvodnení v napadnutom nariadení týkajúcich sa ujmy, Rada vždy brala do úvahy všetky elektronické váhy a nielen tie v segmente nižšej kategórie (pozri odôvodnenie č. 81). Keďže celkové preskúmanie je založené na podobnom výrobku pozostávajúcom z troch segmentov a nie iba na segmente nižšej kategórie, treba vysloviť, že Rada neporušila článok 3 ods. 8 základného nariadenia.

131 V dôsledku toho musí byť šiesta časť druhého žalobného dôvodu zamietnutá.

3. Prvá časť: porušenie článku 3 ods. 5 základného nariadenia

a) Tvrdenia účastníkov konania

132 Žalobca vytýka, že pri určovaní ujmy Rada neanalyzovala všetky relevantné faktory, najmä skutočnosť, že výrobné odvetvie Spoločenstva sa stále zotavovalo z účinkov minulého dumpingu alebo subvencovania a veľkosť skutočného dumpingového rozpätia. Ako tvrdí žalobca, podľa článku 3 ods. 5 základného nariadenia mala Rada vziať do úvahy na účely určenia ujmy každý z relevantných ekonomických faktorov a indexov vymenovaných v uvedenom článku. Žalobca odkazuje na rozhodnutia Orgánu na urovnávanie sporov Svetovej obchodnej organizácie (WTO) a opiera sa najmä o správu panelu WTO o antidumpingových clách na dovozy bavlnenej posteľnej bielizne z Indie (ďalej len „správa o posteľnej bielizni“).

133 Žalobca uvádza, že znenie a kontext článku 3 ods. 5 základného nariadenia a článku 3.4 Dohody o výklade článku VI Všeobecnej dohody o clách a obchode 1994 (Ú. v. ES L 336, 1994, s. 103, ďalej len „Antidumpingový kódex 1994“) v prílohe 1A dohody zakladajúcej WTO (ďalej len „Dohoda o WTO“), ktorá bola schválená rozhodnutím Rady 94/800/ES z 22. decembra 1994 týkajúce sa uzavretia dohôd v mene Európskeho spoločenstva, pokiaľ ide o záležitosti v rámci jeho kompetencie, ku ktorým sa dospelo na Uruguajskom kole multilaterálnych rokovaní (1986 – 1994) (Ú. v. ES L 336, 1994, s. 1), sú takmer identické a že článok 3 ods. 5 základného nariadenia ukladá inštitúciám Spoločenstva povinnosť preskúmať každý zo 16 ekonomických faktorov. Uvedený pohľad je, ako tvrdí žalobca, v súlade so zisteniami uskutočnenými v správe o posteľnej bielizni. Okrem toho zastáva žalobca názor, že keď je to nevyhnutné, musí byť irelevantnosť akéhokoľvek faktora zjavne ukázaná tým, že sú v odôvodnení jasne uvedené tvrdenia, na ktorých je uvedený záver postavený. Tvrdí, že absencia informácií v uvedenom odôvodnení označujúcich, že inštitúcie Spoločenstva splnili jasne im uložené požiadavky, bráni súdom Spoločenstva vo výkone ich preskúmavacej funkcie.

134 Žalobca poznamenáva, že odôvodnenie č. 77 napadnutého nariadenia nijako neodkazuje na posúdenie všetkých faktorov vymenovaných v základnom nariadení Radou. Navyše žalobca tvrdí, že inštitúcie Spoločenstva neposúdili ani „skutočnosť, že výrobné odvetvie sa stále zotavuje z účinkov minulého dumpingu alebo subvencovania“, ani „veľkosť skutočného dumpingového rozpätia“. Čo sa týka prvého faktora, žalobca tvrdí, že odôvodnenie č. 59 napadnutého nariadenia, o ktoré sa Rada pri svojej obhajobe opiera, sa týka článku 4 ods. 1 základného nariadenia a nemôže dokazovať, že inštitúcie Spoločenstva splnili záväzok vyplývajúci z článku 3 ods. 5 základného nariadenia. Okrem toho, posúdenie dosahu dovozov, na ktoré odkazujú odôvodnenia č. 88 a 94, týkajúce sa iba časti relevantnej kategórie výrobkov porušuje článok 3 ods. 8 základného nariadenia. Uvedené faktory preto nemôžu podľa názoru žalobcu slúžiť ako dôkaz. Čo sa týka druhého faktora, žalobca tvrdí, že ak aj nebol porušený článok 3 ods. 8 základného nariadenia, nemožno hodnotiť odôvodnenia, o ktoré ide, tak, že zahŕňajú posúdenie ekonomických faktorov, ktorých sa týkajú, pretože prostý odkaz na antidumpingové opatrenia neznamená, že inštitúcie Spoločenstva uskutočnili predmetné posúdenie alebo, presnejšie, posúdili skutočnosť, že výrobné odvetvie sa stále zotavovalo z účinkov minulého dumpingu. Čo sa týka veľkosti skutočného dumpingového rozpätia, žalobca tvrdí, že vyhlásenie v odôvodnení č. 90 napadnutého nariadenia nemožno považovať za posúdenie, pretože odkazuje na objem a ceny relevantných dovozov, ktoré sú samé osobe osobitnými ukazovateľmi, ktoré obdobne majú inštitúcie Spoločenstva preskúmať.

135 Rada namieta, po prvé, že správa o posteľnej bielizni, o ktorú sa žalobca opiera, nie je priamo uplatniteľná na právny systém Spoločenstva. Okrem toho tvrdí, že žalobca nesprávne vyložil správu, ktorá je v úplnom súlade s metódou použitou inštitúciami Spoločenstva na určenie ujmy. Podľa Rady sa táto sťažnosť týka adekvátnosti odôvodnenia na účely článku 253 ES. Opierajúc sa o rozsudok z 15. decembra 1999, Petrotub a Republica/Rada (spojené veci T‑33/98 a T‑34/98, Zb. s. II‑3837), ktorý bol pri odvolaní zrušený rozsudkom zo 7. februára 2003, Petrotub and Republica/Rada (C‑76/00 P, Zb. s. I‑79), tvrdí, že inštitúcie sú povinné analyzovať v nariadení ukladajúcom konečné antidumpingové opatrenia iba faktory, o ktorých sa zistilo, že sú relevantné.

136 Okrem toho Rada tvrdí, že inštitúcie Spoločenstva konali v súlade s článkom 3 ods. 5 základného nariadenia. Rada tvrdí, že tvrdenie žalobcu, že napadnuté nariadenie neobsahuje analýzu všetkých faktorov, je nesprávne, a preto irelevantné.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

137 Predovšetkým, argumentácia žalobcu sa obmedzuje na sťažnosť, že inštitúcie Spoločenstva neuplatnili článok 3 ods. 5 základného nariadenia vo svetle článku 3.4 Antidumpingového kódexu 1994, a teda nedodržali zásadu kompatibilného výkladu uvedenú v judikatúre Súdneho dvora.

138 Právne predpisy Spoločenstva sa majú, pokiaľ je to možné, vykladať spôsobom, ktorý je v súlade s medzinárodným právom, najmä vtedy, keď je cieľom ich ustanovení špecificky uviesť do praxe medzinárodnú dohodu uzatvorenú Spoločenstvom (pozri najmä rozsudky zo 14. júla 1998, Bettati, C‑341/95, Zb. s. I-4355, bod 20, a z 9. januára 2003, Petrotub, C-76/00 P, už citovaný v bode 135 vyššie, bod 57), čo je prípad základného nariadenia, ktoré bolo prijaté na splnenie povinností vyplývajúcich z Antidumpingového kódexu 1994 (rozsudok Petrotub, C‑76/00 P, bod 56).

139 V tejto veci článok 3 ods. 5 základného nariadenia pozostáva z rovnakých prvkov ako článok 3.4 Antidumpingového kódexu 1994. Stanovuje, že preskúmanie dosahu dumpingových dovozov na výrobné odvetvie Spoločenstva má zahŕňať zhodnotenie všetkých relevantných ekonomických faktorov a ukazovateľov majúcich význam pre stav výrobného odvetvia. Obsahuje zoznam faktorov, ktoré môžu byť vzaté do úvahy, a uvádza, že uvedený zoznam nie je vyčerpávajúci a že ani jeden či viacero z uvedených faktorov nevyhnutne nedáva rozhodujúce vodidlo. Obsah článku 3 ods. 5 je takmer identický s obsahom článku 3.4 Antidumpingového kódexu 1994, okrem prvku týkajúceho sa „skutočnosti, že výrobné odvetvie sa stále zotavuje z účinkov minulého dumpingu alebo subvencovania“, ktorý sa neobjavuje v článku 3.4 Antidumpingového kódexu 1994.

140 V dôsledku toho článok 3 ods. 5 základného nariadenia je sám osebe v súlade s Antidumpingovým kódexom 1994. Podľa žalobcu inštitúcie Spoločenstva však konali v rozpore s ich povinnosťou zhodnotiť všetky relevantné faktory, ktorá vyplýva z výkladu článku 3.4 uvedeného kódexu spomenutého v správe o posteľnej bielizni tým, že nevzali do úvahy dva z faktorov uvedených v článku 3 ods. 5 základného nariadenia, menovite skutočnosť, že výrobné odvetvie sa stále zotavuje z účinkov minulého dumpingu alebo subvencovania, a veľkosť skutočného dumpingového rozpätia.

141 Treba preto preskúmať, či inštitúcie Spoločenstva zhodnotili uvedené dva faktory alebo nie.

142 V odôvodnení č. 77 napadnutého nariadenia Rada uvádza:

„V súlade s článkom 3 ods. 5 základného nariadenia súčasťou prešetrovania dopadu dumpingových dovozov na priemysel spoločenstva bolo vyhodnotenie všetkých ekonomických faktorov a indexov, ktoré mali dosah a vplyv na stav priemyslu. O určitých faktoroch však nepojednávame detailne, nakoľko sa ukázalo, že nie sú pre stav priemyslu spoločenstva počas tohto prešetrovania relevantné. Záverom treba upozorniť, že žiadny z týchto faktorov nemusí nevyhnutne predstavovať rozhodujúce vodítko.“

143 Čo sa týka skutočnosti, že výrobné odvetvie sa stále zotavuje z účinkov minulého dumpingu alebo subvencovania, v tejto veci bol spravený výslovný odkaz na platné antidumpingové opatrenia v časti napadnutého nariadenia nazvanej „D. Ujma“. Predovšetkým Rada uviedla v odôvodnení č. 59:

„V priebehu analyzovaného obdobia sa štruktúra priemyslu [výrobného odvetvia – neoficiálny preklad] spoločenstva podstatne zmenila. Od októbra 1993 (t. j. kedy boli zavedené konečné antidumpingové opatrenia na dovozy [elektronických váh] s pôvodom v Singapúre a [Južnej] Kórei) [výrobné odvetvie implementovalo] program reštrukturalizácie a konsolidácie…“

144 Ďalej, v odôvodnení č. 88 napadnutého nariadenia je uvedené, že „… straty v tomto segmente znížili celkovú ziskovosť priemyslu [výrobného odvetvia – neoficiálny preklad] spoločenstva a zabránili mu v plnej miere profitovať z euro-efektu a z antidumpingových opatrení proti dovozom s pôvodom v Japonsku a Singapúre…“.

145 Napokon v odôvodnení č. 94 je ako záver uvedené, že „… žalostná ekonomická situácia v segmente s nízkym rozsahom, ktorá zabránila priemyslu [výrobnému odvetviu – neoficiálny preklad] spoločenstva dosiahnuť takú úroveň celkovej ziskovosti, aká by sa bola dala očakávať pri vplyve euro-efektu a platných antidumpingových opatrení, najmú ak máme na mysli snahu o reštrukturalizáciu“.

146 Uvedené odôvodnenia jasne ukazujú, že pri preskúmavaní dosahu dumpingových výrobkov na dotknuté výrobné odvetvie Spoločenstva, vzali inštitúcie Spoločenstva do úvahy skutočnosť, že výrobné odvetvie sa stále zotavovalo z účinkov minulého dumpingu.

147 V prípade tvrdenia žalobcu, že vyhlásenia v odôvodneniach č. 88 a 94 sú neplatné a nemôžu slúžiť ako dôkaz, že inštitúcie Spoločenstva zhodnotili uvedený faktor, pretože zhodnotenie sa týkalo iba časti relevantnej kategórie výrobkov, a teda inštitúcie Spoločenstva porušili článok 3 ods. 8 základného nariadenia, je postačujúce uviesť, že uvedené tvrdenie je irelevantné. Ako bolo zistené v bode 129 vyššie, berúc do úvahy, že dovozy elektronických váh nižšej kategórie predstavovali 97 % dovozov všetkých elektronických váh spolu, inštitúcie boli pri určovaní ujmy oprávnené preskúmať segment nižšej kategórie osobitne.

148 Čo sa týka „veľkosti skutočného dumpingového rozpätia“, Rada tento faktor zhodnotila v odôvodnení č. 90, uvedúc tam, že „pokiaľ sa jedná o dopad veľkosti skutočného dumpingového rozpätia na priemysel [výrobné odvetvie – neoficiálny preklad] spoločenstva – vychádzajúc z objemov a cien dovozov z predmetných krajín – tento dopad nemožno považovať za zanedbateľný“.

149 Teda, Rada sa nedopustila toho, že by nezhodnotila faktor veľkosti skutočného dumpingového rozpätia. Zatiaľ čo Komisia nezmienila uvedený faktor vo svojom dokumente o sprístupnení z 21. septembra 2000, odkázala na neho vo svojich listoch zo 4. a 23. októbra 2000, v ktorých odpovedala na pripomienky žalobcu z 29. septembra 2000.

150 Preto musí byť prvá časť druhého žalobného dôvodu zamietnutá.

4. Druhá časť: posudzovanie nedumpingových dovozov pri zhodnotení určujúcom ujmu

a) Tvrdenia účastníkov konania

151 Žalobca tvrdí, že inštitúcie Spoločenstva zjavne porušili článok 3 ods. 2, 3 a 5 základného nariadenia tým, že vzali do úvahy pri ich hodnotení ujmy nedumpingové dovozy, menovite dovozy CAS Corp., jednej z kórejských spoločností podliehajúcich prešetrovaniu, o ktorej sa zistilo, že do dumpingu nebola zapojená.

152 Žalobca vykladá odkaz uvedený v článku 3 základného nariadenia na „dumpingové dovozy“ tak, že tento bráni v tom, aby sa brali do úvahy dovozy od vyvážajúcich výrobcov, ktorí nie sú zapojení do dumpingu. V dôsledku toho kumulatívne posúdenie uvedených dovozov zakotvené v článku 3 ods. 4 základného nariadenia nemôže zahŕňať dovozy od vyvážajúceho výrobcu, pri ktorom sa zistilo nulové alebo de minimis dumpingové rozpätie. Branie dovozov CAS Corp. do úvahy preto spôsobuje neplatnosť analýzy inštitúcií Spoločenstva a robí neplatným celé určenie ujmy. V spojitosti s tým sa žalobca opiera o nariadenie Rady (ES) č. 1644/2001 zo 7. augusta 2001 meniace a dopĺňajúce nariadenie (ES) č. 2398/97 ukladajúc