ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Odôvodnenia 1, 2 a 6 až 9 smernice 2011/16 znejú: „(1) V ére globalizácie je čoraz naliehavejšia nevyhnutnosť vzájomnej spolupráce členských štátov v oblasti daní. Vývoj v oblasti mobility platiteľov dane, počtu cezhraničných transakcií a internacionalizácie finančných nástrojov je ohromujúci a spôsobuje členským štátom ťažkosti správne stanoviť základ splatných daní. Tento čoraz väčší problém ovplyvňuje fungovanie daňových systémov a spôsobuje dvojité zdanenie, ktoré samotné vedie k daňovým podvodom a daňovým únikom,… (2) Jeden členský štát preto nemôže spravovať svoj vnútorný daňový systém, najmä pokiaľ ide o priame zdaňovanie, bez informácií od ostatných členských štátov. Na prekonanie negatívnych vplyvov tohto javu je nevyhnutné vytvoriť novú administratívnu spoluprácu medzi daňovými správami členských štátov. Sú potrebné nástroje, ktorými by sa vybudovala dôvera medzi členskými štátmi prostredníctvom zavedenia rovnakých pravidiel, povinností a práv pre všetky členské štáty. … (6) … Na tento účel sa nová smernica považuje v zmysle účinnej administratívnej spolupráce za vhodný nástroj. (7) Táto smernica sa opiera o výsledky, ktoré sa dosiahli smernicou [Rady] 77/799/EHS [z 19. decembra 1977 o vzájomnej pomoci príslušných úradov členských štátov v oblasti priamych daní (Ú. v. ES L 336, 1977, s. 15; Mim. vyd. 09/001, s. 63)], ale stanovuje jasnejšie a presnejšie pravidlá upravujúce administratívnu spoluprácu medzi členskými štátmi, ak je to potrebné v záujme vytvorenia širšej administratívnej spolupráce medzi členskými štátmi, a to najmä z hľadiska výmeny informácií. Zavedením jasnejších pravidiel by sa tiež malo umožniť, aby sa tieto pravidlá vzťahovali na všetky právnické a fyzické osoby v Únii, čím sa zohľadní neustále sa rozširujúca škála právnych inštitútov, ktoré zahŕňajú nielen tradičné inštitúty ako trusty, nadácie a investičné fondy, ale aj všetky nové nástroje, ktoré môžu vytvoriť platitelia dane v členských štátoch. (8) … Malo by sa… prijať ustanovenie, ktoré by zabezpečilo viac priamych kontaktov medzi úradmi s cieľom zefektívniť a zrýchliť spoluprácu. … (9) Členské štáty by si mali v prípade, že o to požiada iný členský štát, vymieňať informácie týkajúce sa konkrétnych prípadov a mali by vykonať nevyhnutné zisťovania s cieľom takéto informácie získať. Cieľom normy ‚predvídateľnej relevantnosti‘ je zabezpečiť výmenu informácií v daňových záležitostiach v čo najväčšom rozsahu a súčasne spresniť, že členské štáty sa nemôžu angažovať v nenáležitom vyhľadávaní informácií (fishing expeditions) alebo požadovať informácie, v ktorých prípade je nepravdepodobné, že budú relevantné v súvislosti s daňovými záležitosťami daného platiteľa dane. Keďže článok 20 tejto smernice obsahuje procesné požiadavky, tieto ustanovenia je potrebné vykladať voľne, aby sa nenarúšala efektívna výmena informácií.“
15

Pokiaľ ide o odôvodnenia 1 až 6 vykonávacieho nariadenia 2018/468, tieto odôvodnenia stanovujú: „(1) Rada 4. augusta 2017 prijala vykonávacie nariadenie (EÚ) 2017/1420, ktorým sa vykonáva článok 2 ods. 3 nariadenia [č. 2580/2001], vypracovaním aktualizovaného zoznamu osôb, skupín a subjektov, na ktoré sa vzťahuje nariadenie [č. 2580/2001] (ďalej len ‚zoznam‘). (2) Rada poskytla všetkým osobám, skupinám a subjektom, u ktorých to bolo prakticky možné, odôvodnenia, v ktorých sa vysvetľujú dôvody, prečo boli zaradené do zoznamu. (3) Rada oznámením uverejneným v Úradnom vestníku Európskej únie informovala osoby, skupiny a subjekty uvedené na zozname o tom, že sa rozhodla ponechať ich na zozname. Rada taktiež informovala dotknuté osoby, skupiny a subjekty o tom, že ju môžu požiadať o odôvodnenie svojho zaradenia do zoznamu, ak im takéto odôvodnenie ešte nebolo oznámené. (4) Rada preskúmala zoznam, ako sa vyžaduje podľa článku 2 ods. 3 nariadenia [č. 2580/2001]. V rámci uvedeného preskúmania Rada zohľadnila pripomienky, ktoré jej predložili dotknuté osoby, skupiny a subjekty, ako aj aktualizované informácie o vnútroštátnom štatúte jednotlivcov a subjektov zaradených do zoznamu, ktoré dostala od príslušných vnútroštátnych orgánov. (5) Rada overila, že príslušné orgány uvedené v článku 1 ods. 4 spoločnej pozície [2001/931] prijali vo vzťahu ku všetkým osobám, skupinám a subjektom rozhodnutia, že sú zapojené do teroristických činov v zmysle článku 1 ods. 2 a 3 spoločnej pozície [2001/931]. Rada tiež dospela k záveru, že by sa na osoby, skupiny a subjekty, na ktoré sa vzťahujú články 2, 3 a 4 spoločnej pozície [2001/931], mali naďalej vzťahovať určité obmedzujúce opatrenia stanovené v nariadení [č. 2580/2001]. (6) Zoznam by sa mal zodpovedajúcim spôsobom aktualizovať a vykonávacie nariadenie (EÚ) 2017/1420 by sa malo zrušiť.“
26

IS bol zadržaný v Maďarsku 25. augusta 2015 a v ten istý deň bol vypočutý ako „podozrivý“. Pred týmto vypočutím IS požiadal o prítomnosť advokáta a tlmočníka a počas tohto výsluchu, na ktorom sa advokát nemohol zúčastniť, bol informovaný o podozreniach voči svojej osobe. IS odmietol vypovedať z dôvodu, že sa nemôže poradiť so svojím advokátom.
3

Odôvodnenie 22 smernice 2016/343 znie takto: „Dôkazné bremeno pri zisťovaní viny podozrivých a obvinených osôb spočíva na prokuratúre a v prípade akýchkoľvek pochybností by sa malo rozhodnúť v prospech podozrivej alebo obvinenej osoby. Prezumpcia neviny by sa porušila, ak by sa dôkazné bremeno prenieslo z prokuratúry na obhajobu bez toho, aby tým boli dotknuté úradné vyšetrovacie právomoci súdu, nezávislosť súdnej moci pri posudzovaní viny podozrivej alebo obvinenej osoby a používanie skutkových domnienok alebo právnych domnienok týkajúcich sa trestnej zodpovednosti podozrivej alebo obvinenej osoby. Takéto domnienky by mali byť primerane limitované, pričom sa zohľadní závažnosť veci a dodrží sa právo na obhajobu a použité prostriedky by mali byť primerané sledovanému zákonnému cieľu. Takéto domnienky by mali byť vyvrátiteľné a v každom prípade by sa mali použiť len vtedy, ak je dodržané právo na obhajobu.“
12

Článok 38 tejto smernice, nazvaný „Koncepcia bezpečnej tretej krajiny“, stanovuje: „1. Členské štáty môžu uplatňovať koncepciu bezpečnej tretej krajiny, len ak sú príslušné orgány presvedčené, že so žiadateľom o medzinárodnú ochranu sa v dotknutej tretej krajine bude zaobchádzať podľa nasledujúcich zásad: a) nebude ohrozený jeho život ani sloboda z dôvodu rasy, náboženstva, národnosti, príslušnosti k určitej sociálnej skupine alebo zastávania politického názoru; b) neexistuje žiadne riziko vážneho bezprávia, ako sa vymedzuje v smernici [2011/95]; c) rešpektuje sa zásada zákazu vyhostenia alebo vrátenia podľa [Dohovoru o právnom postavení utečencov podpísaného v Ženeve 28. júla 1951 (Zbierka zmlúv Organizácie spojených národov, zv. 189, s. 150, č. 2545 (1954), zmeneného Protokolom týkajúcim sa právneho postavenia utečencov prijatým v New Yorku 31. januára 1967]; d) rešpektuje sa zákaz odsunu, ktorý by bol v rozpore so zákazom mučenia a krutého, neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania, ako je uvedené v medzinárodnom práve a e) existuje možnosť žiadať o postavenie utečenca a v prípade jeho priznania požívať ochranu podľa [Dohovoru o právnom postavení utečencov]. 2. Uplatňovanie koncepcie bezpečnej tretej krajiny podlieha pravidlám stanoveným vo vnútroštátnom práve vrátane: a) pravidiel vyžadujúcich existenciu spojenia medzi žiadateľom a dotknutou treťou krajinou, na základe ktorého by bolo odôvodnené, aby táto osoba odišla do tejto krajiny; b) pravidiel o metodike, akou sa príslušné orgány ubezpečia, že v prípade konkrétnej krajiny alebo konkrétneho žiadateľa možno uplatniť koncepciu bezpečnej tretej krajiny. Súčasťou tejto metodiky bude posúdenie bezpečnosti krajiny pre konkrétneho žiadateľa v každom jednotlivom prípade a/alebo vnútroštátne určenie krajín, ktoré sa považujú za všeobecne bezpečné; c) pravidiel, ktoré v súlade s medzinárodným právom umožňujú individuálne posúdenie toho, či dotknutá tretia krajina je pre konkrétneho žiadateľa bezpečná, ktoré prinajmenšom umožnia žiadateľovi napadnúť uplatňovanie koncepcie bezpečnej tretej krajiny z dôvodu, že tretia krajina nie je v jeho konkrétnej situácii bezpečná. Žiadateľovi sa tiež umožní namietať proti existencii spojenia medzi ním a treťou krajinou podľa písmena a). … 4. Ak tretia krajina neumožní žiadateľovi vstup na jej územie, členský štát zabezpečí prístup ku konaniu v súlade so základnými zásadami a zárukami kapitoly II. …“
180

Úvaha Všeobecného súdu, podľa ktorej vzhľadom na tento cieľ nič neumožňuje domnievať sa, že súkromný hospodársky subjekt by skôr vychádzal z údajov štúdie WSA z roku 1999, než z údajov štúdie WSA z roku 2004, vyžadoval dodatočné určenie znalca alebo uprednostnil použitie údajov štúdie FM z roku 2005, teda umožňuje jasne pochopiť, na rozdiel od toho, čo tvrdí AW, že takýto súkromný hospodársky subjekt by spomedzi všetkých dostupných možností zohľadnil aj nedokonalé posúdenie, ktoré by umožnilo lepšie určiť nepriaznivé dôsledky uvedeného zákona s cieľom zabezpečiť, aby poskytnutá náhrada škody bola v súlade so zmluvnými povinnosťami bez toho, aby ich prevyšovala.
98

Práve s ohľadom na tento úkon treba chápať údaj uvedený na strane 46 dokumentu „Guidance Document no 3 on the harmonized free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012 (Data collection guidance)“ [„usmernenia č. 3 o harmonizovanej metóde bezodplatného prideľovania kvót v Európskej únii po roku 2012 (príručka na získavanie údajov)“], podľa ktorého je tento pomer nevyhnutný len v prípade, keď nie je možné jasne určiť, aké podiely jednotlivých tokov tepla posudzovaných samostatne sa vyrábajú v zariadení podliehajúceho SOEK, ako je vymedzené, a mimo jeho ohraničenia.
5

Článok 5 smernice 2008/104, nazvaný „Zásada rovnakého zaobchádzania“, v odseku 1 prvom pododseku stanovuje: „Základné pracovné podmienky a podmienky zamestnávania dočasných agentúrnych pracovníkov musia byť počas ich pridelenia do užívateľského podniku aspoň také, aké by sa uplatňovali, ak by pracovníkov uvedený podnik priamo prijal na to isté pracovné miesto.“
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťami Stichting Cartel Compensation (ďalej len „SCC“), Equilib Netherlands BV (ďalej len „Equilib“) na jednej strane a spoločnosťami Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Deutsche Lufthansa AG, Lufthansa Cargo AG, British Airways plc, Air France SA, Singapore Airlines Ltd, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd, Swiss International Air Lines AG, Air Canada, Cathay Pacific Airways Ltd, Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden, SAS AB et SAS Cargo Group A/S, žalovanými vo veci samej, na druhej strane vo veci náhrady škody vyplývajúcej z porušenia článku 81 ES, ktorého sa mali dopustiť tieto letecké spoločnosti.
3

Odôvodnenia 2, 6, 18, 19 a 22 smernice 2014/41 znejú takto: „(2) Podľa článku 82 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) má byť justičná spolupráca v trestných veciach v Únii založená na zásade vzájomného uznávania rozsudkov a iných justičných rozhodnutí, ktorá sa od zasadnutia Európskej rady v Tampere 15. a 16. októbra 1999 všeobecne označuje ako základný kameň justičnej spolupráce v trestných veciach v rámci Únie. … (6) V Štokholmskom programe prijatom Európskou radou 10. a 11. decembra 2009 Európska rada zvážila, že by sa malo pokračovať v tvorbe komplexného systému na získavanie dôkazov v prípadoch s cezhraničným rozmerom na základe zásady vzájomného uznávania. Európska rada uviedla, že existujúce nástroje v tejto oblasti predstavujú neucelený režim a je potrebný nový prístup založený na zásade vzájomného uznávania, ale aj zohľadnení pružnosti tradičného systému vzájomnej právnej pomoci. Európska rada preto vyzvala na vytvorenie komplexného systému, ktorým by sa nahradili všetky súčasné nástroje v tejto oblasti vrátane rámcového rozhodnutia 2008/978/SVV a ktorý by sa podľa možností vzťahoval na všetky druhy dôkazov, obsahoval lehoty na vykonanie a čo najviac obmedzil dôvody odmietnutia. … (18) Tak ako v prípade iných nástrojov vzájomného uznávania, ani touto smernicou nie je dotknutá povinnosť rešpektovať základné práva a základné právne zásady zakotvené v článku 6 Zmluvy o Európskej únii (Zmluva o EÚ) a v [C]harte [základných práv Európskej únie]. V záujme objasnenia tejto otázky sa do textu vložilo osobitné ustanovenie. (19) Základom vytvorenia priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti v Únii je vzájomná dôvera a domnienka, že ostatné členské štáty dodržiavajú právo Únie, a konkrétne základné práva. Táto domnienka je však vyvrátiteľná. Preto ak existujú podstatné dôvody domnievať sa, že vykonanie vyšetrovacieho opatrenia uvedeného v EVP [európskom vyšetrovacom príkaze; ďalej len „EVP“] by viedlo k porušeniu základných práv a že vykonávajúci štát by si nesplnil svoje povinnosti týkajúce sa ochrany základných práv uznaných v Charte, výkon EVP by sa mal odmietnuť. … (22) Dostupné opravné prostriedky proti EVP by mali byť prinajmenšom rovnocenné s opravnými prostriedkami, ktoré sú proti dotknutému vyšetrovaciemu opatreniu dostupné vo vnútroštátnom prípade. Členské štáty by v súlade so svojimi vnútroštátnymi právnymi poriadkami mali zabezpečiť uplatniteľnosť takýchto opravných prostriedkov, a to tiež prostredníctvom včasného informovania každej zainteresovanej strany o možnostiach a spôsoboch uplatnenia týchto opravných prostriedkov. Ak námietky proti EVP predložila zainteresovaná strana vo vykonávajúcom štáte v súvislosti s vecnými dôvodmi vydania EVP, odporúča sa, aby sa informácie o týchto námietkach zaslali vydávajúcemu orgánu a aby o tom bola zainteresovaná strana náležitým spôsobom informovaná.“
111

V druhom rade Všeobecný súd skreslil skutkový stav, keď v bodoch 94 a 122 napadnutého rozsudku uviedol, že stanovisko tohto GR k opatreniam, ktoré sa majú prijať voči spoločnosti Vialto, nebolo pre CFCU záväzné. Zo spisu totiž vyplýva, že takáto žiadosť bola pre CFCU záväzná. Nemohlo by to byť inak, pretože to isté GR by financovalo projekt, a teda by predmetnú zmluvu podpísalo.
18

Na účely získania oficiálneho stanoviska uvedeného v článku 28 písm. a) výkonnostných kritérií ako nevyhnutnej podmienky na organizáciu a výkon činnosti vo verejnom záujme, o ktorú ide vo veci samej, BX dostal pokyn od svojho zamestnávateľa absolvovať 160 hodín odbornej prípravy. Táto príprava sa uskutočnila v marci a apríli 2017 na základe zmluvy o odbornej príprave podpísanej správou mesta D. s podnikom poskytujúcim odbornú prípravu, v ktorej bol BX uvedený ako konečný príjemca. Uvedená príprava sa uskutočnila v priestoroch tohto podniku od 15.00 hod. do 20.00 hod. od pondelka do piatku, od 13.00 hod. do 18.00 hod. v sobotu a od 13.00 hod. do 19.00 hod. v nedeľu. Napokon spomedzi hodín odbornej prípravy, ktoré absolvoval BX, sa 124 uskutočnilo mimo jeho bežného pracovného času.
„(29)

Je vhodné vyžadovať, aby aj pacienti, ktorí využívajú zdravotnú starostlivosť v inom členskom štáte za iných okolností, ako sú okolnosti ustanovené v nariadení [č. 883/2004], mohli využívať zásadu voľného pohybu pacientov, služieb a tovaru v súlade so ZFEÚ a s touto smernicou. Pacientom by sa malo zaručiť prevzatie nákladov na túto zdravotnú starostlivosť aspoň na úrovni, aká by sa uplatňovala v prípade, že by sa im rovnaká zdravotná starostlivosť poskytovala v členskom štáte, v ktorom je pacient poistený. Tým by sa plne rešpektovala zodpovednosť členských štátov za stanovenie rozsahu zdravotného poistenia svojich občanov a zabránilo by sa významnému vplyvu na financovanie vnútroštátnych systémov zdravotnej starostlivosti.
b)

v nasledujúcich rokoch sa každému podniku, ktorý podal žiadosť, pridelí množstvo rovnajúce sa priemernému mesačnému množstvu uvedenému do voľného obehu počas predchádzajúceho roka a prebiehajúceho roka do 31. mája, vynásobeného číslom 12. Prípadné zostatkové kvóty sa rozdelia na základe kritérií uvedených v písmene a). V prípade žiadostí o účasť podaných podnikmi, ktorým nebolo v predchádzajúcom roku pridelené nič, sa požadované množstvá, prípadne opravené pomocou kritérií uvedených v písmene a), pridelia prednostne použitím zostatkových kvót uvedených vyššie, a ak je to nevyhnutné, pomerným znížením existujúcich pridelených kvót.“
61

Napokon, ako uviedol generálny advokát v bode 130 svojich návrhov, vzhľadom na to, že Parlament mal povinnosť poskytnúť dostatočné záruky na vylúčenie akýchkoľvek oprávnených pochybností, Všeobecný súd v bode 54 napadnutého rozsudku správne konštatoval, že nič nenasvedčuje tomu, že by pre Parlament bolo ťažké vybrať spomedzi svojich úradníkov osobu, ktorá by nemala žiadnu predchádzajúcu vedomosť o skutkových okolnostiach predmetného prípadu a ktorá by tak z pohľadu UZ nevyvolávala žiadne oprávnené pochybnosti.
17

Vnútroštátny súd si po tretie kladie otázku v súvislosti s uplatniteľnými požiadavkami, pokiaľ ide o kvalifikáciu „poskytovanie vyučovania súkromne učiteľom“, ktorú musí mať hospodársky subjekt na to, aby mu mohlo byť priznané oslobodenie od dane stanovené v článku 132 ods. 1 písm. j) smernice 2006/112. V tejto súvislosti by zásada daňovej neutrality mohla brániť tomu, aby sa s hospodárskymi subjektmi, ktoré uskutočňujú plnenia rovnakého druhu, zaobchádzalo v oblasti DPH rozdielne, a to podľa toho, či majú postavenie živnostníka alebo postavenie občianskoprávnej spoločnosti. Súdny dvor už okrem toho rozhodol, že skutočnosť, že učiteľ poskytuje vyučovanie viacerým osobám zároveň, nebráni tomu, aby bol kvalifikovaný ako učiteľ poskytujúci vyučovanie súkromne (rozsudok zo 14. júna 2007, Haderer, C‑445/05, EU:C:2007:344, body 30 a 31).
17

Dôchodkový orgán podal proti tomuto rozsudku kasačný opravný prostriedok na Sąd Najwyższy (Najvyšší súd, Poľsko). Na podporu svojho opravného prostriedku tento orgán po prvé tvrdí, že rozsudok Tomaszewska sa týkal výkladu článku 45 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, ktorý zodpovedá článku 6 nariadenia č. 883/2004, a nie článku 46 ods. 2 nariadenia č. 1408/71, ktorý zodpovedá článku 52 ods. 1 nariadenia č. 883/2004, o ktorý ide vo veci samej. Po druhé by sa tento rozsudok uplatnil len na skutkové okolnosti porovnateľné so skutkovými okolnosťami v konaní, v ktorom bol uvedený rozsudok vyhlásený. Po tretie uplatnenie výkladu článku 45 nariadenia č. 1408/71 uvedeného v rozsudku Tomaszewska aj vo veci samej by viedlo k tomu, že by sa nepríspevkové doby poistenia dosiahnuté podľa právnej úpravy Poľskej republiky zohľadnili vo väčšom rozsahu, ako vyplýva z poľského práva, čo by viedlo k zvýšeniu príspevku poľského systému sociálneho zabezpečenia na dávku vyplácanú poistencovi. Po štvrté z bodu 2 rozhodnutia Správnej komisie pre koordináciu systémov sociálneho zabezpečenia č. H6 zo 16. decembra 2010 o uplatňovaní určitých zásad týkajúcich sa sčítania dôb podľa článku 6 nariadenia č. 883/2004 (Ú. v. EÚ C 45, 2011, s. 5) vyplýva, že prijímajúci členský štát sčíta doby poistenia oznámené inými členskými štátmi bez spochybnenia ich hodnoty, a preto od poľského orgánu sociálneho zabezpečenia nemožno vyžadovať, aby zohľadnil vnútroštátne doby poistenia vo väčšom rozsahu, ako vyplýva z vnútroštátnych právnych predpisov.
34

Za týchto podmienok senát Izba Pracy i Ubezpieczeń Społecznych (senát pracovnoprávnych vecí a sociálneho zabezpečenia) Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Majú sa článok 19 ods. 1 druhý pododsek, článok 2, článok 4 ods. 3 a článok 6 ods. 3 ZEÚ v spojení s článkom 47 [Charty] a s článkom 267 tretím odsekom ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že súd členského štátu na poslednom stupni môže v konaní o určení neexistencie pracovného vzťahu rozhodnúť, že osoba, ktorej bol odovzdaný dekrét o vymenovaní do funkcie sudcu na tomto súde, vydaný na základe predpisov porušujúcich zásadu účinnej súdnej ochrany alebo postupom odporujúcim tejto zásade, nemá postavenie sudcu, ak bolo preskúmanie tejto otázky pred odovzdaním tohto dekrétu úmyselne znemožnené? 2. Majú sa článok 19 ods. 1 druhý pododsek, článok 2, článok 4 ods. 3 ZEÚ a článok 47 [Charty] v spojení s článkom 267 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že v prípade, ak bol dekrét o vymenovaní do funkcie sudcu odovzdaný po tom, čo vnútroštátny súd položil prejudiciálnu otázku týkajúcu sa výkladu práva Únie, od ktorej zodpovedania závisí posúdenie súladu vnútroštátnych predpisov, ktorých uplatnenie umožnilo vydanie tohto dekrétu, s právom Únie, došlo k porušeniu zásady účinnej súdnej ochrany? 3. Majú sa článok 19 ods. 1 druhý pododsek, článok 2, článok 4 ods. 3, a článok 6 ods. 3 ZEÚ, ako aj článok 47 [Charty] vykladať v tom zmysle, že v dôsledku nezabezpečenia práva na prístup k súdu v prípade odovzdania dekrétu o vymenovaní do funkcie sudcu súdu členského štátu v nadväznosti na proces vymenovania, pri ktorého uskutočnení boli závažne porušené pravidlá práva tohto štátu upravujúce menovanie sudcov, došlo k porušeniu zásady účinnej súdnej ochrany? 4. Majú sa článok 19 ods. 1 druhý pododsek, článok 2, článok 4 ods. 3 ZEÚ a článok 47 [Charty] v spojení s článkom 267 tretím odsekom ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že ak vnútroštátny zákonodarca vytvorí na súde posledného stupňa členského štátu taký organizačný útvar, ktorý nie je súdom v zmysle práva Únie, predstavuje to porušenie zásady účinnej súdnej ochrany? 5. Majú sa článok 19 ods. 1 druhý pododsek, článok 2, článok 4 ods. 3 ZEÚ a článok 47 [Charty] v spojení s článkom 267 tretím odsekom ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že o otázkach existencie pracovného vzťahu a postavenia sudcu v prípade osoby, ktorej bol odovzdaný dekrét o vymenovaní do funkcie sudcu súdu posledného stupňa členského štátu, nemôže rozhodovať organizačný útvar tohto súdu posledného stupňa príslušný podľa vnútroštátneho práva uvedeného štátu, ktorý je obsadený výlučne osobami, ktorých menovacie dekréty majú vady uvedené v druhej až štvrtej otázke, takže z toho dôvodu nie je súdom v zmysle práva Únie, ale [o uvedených otázkach] musí rozhodovať iný organizačný útvar tohto súdu posledného stupňa spĺňajúci požiadavky práva Únie na súd?“