19

Všeobecný súd následne vyhovel prvému odvolaciemu dôvodu a prvej časti druhého odvolacieho dôvodu založenému na porušení článku 4 prílohy V služobného poriadku a na porušení jeho článku 1e ods. 2, keď v bodoch 38 až 56 uvedeného rozsudku uviedol: „38 … [Súd pre verejnú službu] sa domnieval, že článok 1e ods. 2 služobného poriadku… vyžaduje, aby ustanovenie služobného poriadku týkajúce sa úpravy pracovného času a najmä dovolenky za kalendárny rok bolo v súlade s minimálnymi požiadavkami stanovenými v článku 7 ods. 1 smernice 2003/88, ako ich vyložil Súdny dvor najmä v už citovanom rozsudku Schultz‑Hoff a i. … 40 Je potrebné poukázať na skutočnosť, že smernice sú určené členským štátom, a nie orgánom Únie. Ustanovenia smernice 2003/88 preto nemožno považovať za normy, ktoré samy osebe ukladajú povinnosti orgánom v rámci ich vzťahov so zamestnancami… … 42 No okolnosť, že smernica ako taká nezaväzuje orgány a nemôže zakladať námietku protiprávnosti ustanovenia služobného poriadku, nemôže vylúčiť, že sa pravidiel alebo zásad stanovených v tejto smernici možno voči orgánom dovolávať, pokiaľ sa javia len ako osobitné vyjadrenie základných pravidiel Zmluvy o ES a všeobecných zásad, ktorým priamo podliehajú tieto orgány (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 9. septembra 2003, Rinke, C-25/02, Zb. s. I-8349, body 25 až 28…). 43 Taktiež môže smernica zaväzovať orgán, ak tento orgán v rámci svojej organizačnej autonómie a v medziach služobného poriadku mal v úmysle vykonať osobitnú povinnosť vyjadrenú smernicou alebo prípadne ak všeobecné opatrenie s internou pôsobnosťou samo výslovne odkazuje na opatrenia prijaté normotvorcom Únie na základe Zmlúv (rozsudok [Súdu pre verejnú službu z 30. apríla 2009,] Aayhan a i./Parlament, [F-65/07, Zb. VS s. I-A-1-1054, II-A-1-567], bod 116). … 45 Vyššie uvedené výnimky, podľa ktorých môžu ustanovenia smernice za určitých okolností nepriamo zaväzovať orgány… sa však v prejednávanej veci neuplatnia. 46 V tejto súvislosti je potrebné po prvé zdôrazniť,…, že nárok na platenú dovolenku za kalendárny rok uvedený v článku 7 smernice 2003/88 musí byť podľa ustálenej judikatúry považovaný za mimoriadne dôležitú zásadu sociálneho práva Únie, od ktorej sa nemožno odchýliť a ktorú príslušné vnútroštátne orgány môžu uplatňovať len v hraniciach výslovne vytýčených samotnou smernicou (pozri rozsudok Súdneho dvora z 24. januára 2012, Dominguez, C‑282/10, bod 16 a tam citovanú judikatúru). 47 Po druhé je potrebné poznamenať, že nárok na dovolenku za kalendárny rok je výslovne zakotvený v článku 31 ods. 2 Charty, ktorej priznáva článok 6 ods. 1 ZEÚ… rovnakú právnu silu ako Zmluvám (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 22. novembra 2011, KHS, C-214/10, Zb. s. I-11757, bod 37; z 3. mája 2012, Neidel, C‑337/10, bod 40, a z 21. júna 2012, ANGED, C‑78/11, bod 17). 48 Po tretie sa nárok na dovolenku za kalendárny rok nemôže vykladať reštriktívne (pozri rozsudok ANGED, už citovaný, bod 18 a tam citovanú judikatúru). 49 Aj keď však môže byť nárok na dovolenku za kalendárny rok vnímaný ako všeobecná právna zásada v zmysle judikatúry uvedenej vyššie v bode 42, ktorou sú viazané priamo orgány a na jej základe by bolo možné posudzovať zákonnosť niektorých ich aktov, nie je možné sa v každom prípade domnievať, že článok 4 prílohy V služobného poriadku pozbavil pána Stracka možnosti uplatnenia takéhoto nároku. 50 Tento článok totiž definuje podrobné pravidlá na prenos a náhradu v prípade nevyčerpanej dovolenky za kalendárny rok, keď povoľuje automatický prenos dvanástich dní nevyčerpanej dovolenky za kalendárny rok do nasledujúceho roka a stanovuje možnosť prenosu dní prevyšujúcich túto hranicu v prípade, že dovolenka za kalendárny rok nebola vyčerpaná z dôvodov súvisiacich s požiadavkami služby. Nie je teda možné si myslieť, že článok 4 prílohy V služobného poriadku viaže priznanie alebo uplatnenie nároku na dovolenku za kalendárny rok na podmienku, ktorá ho zbavuje jeho podstaty alebo ktorá je nezlučiteľná so systematikou a s cieľmi článku 7 ods. 1 smernice 2003/88. Požiadavka, aby prenos a náhrada v súvislosti s nevyčerpanou dovolenkou za kalendárny rok podliehali určitým podmienkam, sa okrem toho zdá ako odôvodnená, a to jednak potrebou zabrániť neobmedzenej kumulácii nevyčerpanej dovolenky a jednak ochranou finančných záujmov Únie. … 52 Nakoniec je potrebné uviesť, že pri výklade znenia článku 1e ods. 2 služobného poriadku nie je možné dospieť k záveru, že tento článok zodpovedá situácii uvedenej v bode 43 vyššie, že by orgány zamýšľali uskutočniť osobitnú povinnosť uvedenú smernicou 2003/88 jej vložením do služobného poriadku alebo že odkaz tohto článku na minimálne požiadavky použiteľné v rámci opatrení, ktoré sú podľa Zmlúv prijaté v oblastiach ochrany zdravia a bezpečnosti, odkazuje na článok 7 ods. 1 tejto smernice, keďže jej predmet sa odlišuje od predmetu článku 1e služobného poriadku. 53 Po prvé je totiž potrebné zdôrazniť, že článok 1e služobného poriadku, ktorý je súčasťou všeobecných ustanovení hlavy I tohto služobného poriadku, sa odvoláva na súlad pracovných podmienok úradníkov v aktívnej službe s ‚vyhovujúcimi príslušnými zdravotnými a bezpečnostnými normami‘, čím sa zrejme myslia minimálne technické normy v oblasti ochrany zdravia a bezpečnosti pracovníkov na ich pracovisku, ktoré nie sú upravené inými ustanoveniami služobného poriadku, a nie minimálnymi požiadavkami v oblasti bezpečnosti a ochrany zdravia všeobecne, medzi ktoré patria aj požiadavky týkajúce sa úpravy pracovného času stanoveného smernicou 2003/88, okrem iného aj dovolenka za kalendárny rok. Ako tvrdí Komisia, takýto široký výklad článku 1e ods. 2 služobného poriadku by bol v rozpore s autonómiou normotvorcu Únie v oblasti verejnej služby uvedenej v článku 336 ZFEÚ. 54 Po druhé služobný poriadok obsahuje osobitné ustanovenia o úprave pracovného času a dovolenky vo svojej hlave IV a v prílohe V. Otázka, o ktorú ide v prejednávanom prípade a ktorá sa týka pravidiel prenosu dní nevyčerpanej dovolenky za kalendárny rok do nasledujúceho roka alebo náhrady za ne, je špecificky upravená článkom 4 prílohy V služobného poriadku. Vzhľadom na skutočnosť, že toto ustanovenie zakotvuje jasné a presné pravidlo, ktoré obmedzuje nárok na prenos dovolenky za kalendárny rok a náhradu za ňu na základe počtu dní nevyčerpanej dovolenky, nie je na základe úvah odvodených analogicky z už citovaného rozsudku Schultz‑Hoff a i. možné použiť ustanovenie smernice 2003/88 s oporou v inom ustanovení služobného poriadku, ako napríklad v článku 1e, ako ustanovenie predstavujúce všeobecne uplatniteľné ustanovenie umožňujúce odchýlku od špecifických ustanovení služobného poriadku v danej oblasti. To by viedlo k výkladu služobného poriadku contra legem ako správne uviedla Komisia na Súde pre verejnú službu. 55 Z toho vyplýva, že Súd pre verejnú službu nesprávne vychádzal z článku 1e ods. 2 služobného poriadku namiesto článku 4 prílohy V služobného poriadku. 56 Je potrebné sa v dôsledku toho domnievať, že Súd pre verejnú službu sa dopustil dvojitého právneho omylu, keď uplatnil článok 7 smernice 2003/88 na situáciu pána Stracka na základe článku 1e ods. 2 služobného poriadku, a to napriek obmedzeniam obsiahnutým v článku 4 prílohy V služobného poriadku, a keď sa domnieval, že tento článok 4 neupravuje otázku, o ktorú ide v konaní v prejednávanej veci.“