ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

Článok 7 uvedenej smernice s názvom „Klamlivé opomenutia konania“ znie: „1. Obchodná praktika sa považuje za klamlivú, ak v skutkovej súvislosti, berúc do úvahy všetky jej črty, okolnosti a obmedzenia komunikačného prostriedku, opomenie podstatnú informáciu, ktorú priemerný spotrebiteľ potrebuje v závislosti od kontextu na to, aby urobil kvalifikované rozhodnutie o obchodnej transakcii, a tým zapríčiňuje alebo môže zapríčiniť, že priemerný spotrebiteľ urobí rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neurobil. 2. Za klamlivé opomenutie sa taktiež považuje, ak obchodník skrýva alebo poskytuje nejasným, nezrozumiteľným, viacvýznamovým alebo nevhodným spôsobom podstatné informácie uvedené v odseku 1, vzhľadom na okolnosti popísané v uvedenom odseku, alebo neoznámi obchodný účel obchodnej praktiky, ak už nie je zrejmý z kontextu, a tam, kde v jednom alebo druhom prípade toto spôsobí alebo je pravdepodobné, že spôsobí, že priemerný spotrebiteľ prijme rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neprijal. 3. Ak prostriedok použitý na oznamovanie obchodnej praktiky ukladá priestorové alebo časové obmedzenia, pri rozhodovaní o tom, či bolo poskytnutie informácie opomenuté, sa vezmú do úvahy tieto obmedzenia a akékoľvek opatrenia prijaté obchodníkom na sprístupnenie informácií spotrebiteľom inými prostriedkami. 4. V prípade výzvy na kúpu sa za podstatné považujú nasledujúce informácie, ak už nie sú zrejmé z kontextu: a) hlavné vlastnosti produktu, v rozsahu primeranom komunikačnému prostriedku a produktu; b) adresa a totožnosť obchodníka, ako napríklad jeho obchodné meno a prípadne adresa a totožnosť obchodníka, v mene ktorého koná; c) cena vrátane daní, alebo ak vzhľadom na povahu produktu nemožno cenu rozumne stanoviť vopred, spôsob, ktorým sa vypočíta, ako aj v prípade, že je to vhodné, všetky ďalšie náklady na dopravu, dodanie alebo poštovné, alebo ak tieto náklady nemožno rozumne stanoviť vopred, skutočnosť, že do ceny môžu byť zarátané takéto ďalšie náklady; d) dojednania o spôsobe platby, dodaní, predvedení a vybavovaní sťažností, ak sa odlišujú od požiadaviek odbornej starostlivosti; e) pre produkty a transakcie zahŕňajúce právo odstúpenia od zmluvy alebo vypovedania zmluvy, existencia tohto práva. 5. Požiadavky na informácie zavedené právom Únie vo vzťahu k obchodnej komunikácii vrátane reklamy alebo marketingu, ktorých demonštratívny výpočet je uvedený v prílohe II, sa považujú za podstatné.“
95

Po druhé Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia a/alebo zjavne nesprávneho posúdenia tým, že rozhodol, že predmetné investície nemohli byť označené za nápravné opatrenia. Na jednej strane, odchylne od toho, čo bolo v bodoch 199 až 201 napadnutého rozsudku rozhodnuté, z rozsudku z 30. apríla 2009, Nintendo a Nintendo of Europe/Komisia (T‑13/03, EU:T:2009:131), ako aj z rozhodnutí vnútroštátnych orgánov hospodárskej súťaže možno vyvodiť, že pojem náprava môže zahŕňať priaznivé účinky, ktoré sú skôr naturálnej než finančnej povahy, aj keď sú nepriame. Článok 18 ods. 3 smernice 2014/104 to potvrdzuje a podporuje zohľadnenie takýchto opatrení aj pri výpočte pokút. Na druhej strane bolo v prejednávanej veci nemožné priame nápravy kvantifikovať a presne a účinne ich priradiť. Ak by teda spoločnosť Orange predmetné investície, ktorých význam a priaznivé účinky uznali UKE a alternatívni operátori, jednostranne nevynaložila, len málo osôb by získalo nápravu. V tejto súvislosti Všeobecný súd v bodoch 204 až 206 napadnutého rozsudku nesprávne konštatoval, že priaznivé účinky, ktorú sú tam uvedené, vyplynuli z dohody s UKE a nie z uvedených investícií.
147

Článok 46 ods. 3 smernice 2013/32 by však bol zbavený akéhokoľvek potrebného účinku, ak by sa pripustilo, že po vyhlásení rozsudku, v ktorom súd prvého stupňa vykonal v súlade s týmto ustanovením posúdenie potreby medzinárodnej ochrany žiadateľa v plnom rozsahu a ex nunc podľa smernice 2011/95, môže uvedený orgán prijať rozhodnutie, ktoré je v rozpore s týmto posúdením alebo môže nechať uplynúť značne dlhú dobu, ktorá môže zvýšiť riziko, že nastanú skutočnosti, ktoré si budú vyžadovať nové aktualizované posúdenie.
15

Súdny dvor sa konkrétne domnieval, že v takomto prípade by prijatie opačného riešenia znamenalo priznať príjemcovi štátnej pomoci možnosť obísť konečný charakter, ktorý sa musí v súlade so zásadou právnej istoty spájať s rozhodnutím po uplynutí lehoty na podanie opravného prostriedku (rozsudky z 15. februára 2001, Nachi Europe, C‑239/99, EU:C:2001:101, bod 30, a z 5. marca 2015, Banco Privado Português a Massa Insolvente do Banco Privado Português, C‑667/13, EU:C:2015:151, bod 28, ako aj citovaná judikatúra).
97

Okrem toho ani z tohto odôvodnenia, ani zo sporného rozhodnutia ako celku nevyplýva, že by sa Komisia stotožnila s názorom, že HZZ neboli len investičným nástrojom, a ani to, že by za tých, ktorých ona sama označila ako „investori“, považovala niekoho iného, než členov HZZ. Na druhej strane Komisia v odôvodnení 126 sporného rozhodnutia uviedla, že predmetné HZZ sú podniky v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ a v jeho odôvodnení 140, že ich daňová transparentnosť len umožňuje rôznym subjektom spojiť sa a financovať alebo vykonávať akúkoľvek hospodársku činnosť. Komisia v rámci svojej analýzy selektivity výhody vyplývajúcej z predmetných daňových opatrení v bode 5.3.2 sporného rozhodnutia, osobitne v jeho odôvodnení 161, opísala HZZ ako subjekty, ktorým boli poskytnuté predmetné daňové opatrenia a ktoré boli ich príjemcami, pričom v odôvodnení 157 tohto rozhodnutia uviedla, že tieto opatrenia zvýhodňujú činnosti nadobudnutia námorných lodí prostredníctvom lízingových zmlúv, najmä s cieľom ich prenájmu ako samostatných lodí a následného predaja, ktoré vykonávajú HZZ.
53

Ako totiž upravuje článok 4 ods. 1 smernice 2001/18, prináleží členským štátom v súlade s princípom prevencie zabezpečiť, aby sa prijali všetky vhodné opatrenia na predchádzanie nepriaznivým účinkom na ľudské zdravie a životné prostredie, ktoré by mohli vzniknúť zo zámerného uvoľnenia GMO alebo ich umiestnenia na trh. To najmä zahŕňa, aby k takému zámernému uvoľneniu alebo uvedeniu na trh mohlo dôjsť až po skončení postupov hodnotenia rizík uvedených v častiach B a C tejto smernice. Ako však bolo uvedené v bode 48 tohto rozsudku, riziká pre životné prostredie alebo zdravie ľudí spojené s používaním týchto nových techník/metód mutagenézy, na ktoré odkazuje vnútroštátny súd, by sa mohli ukázať ako podobné rizikám vyplývajúcim z výroby a šírenia GMO prostredníctvom transgenézy. Z toho vyplýva, že výklad výnimky uvedenej v článku 3 ods. 1 smernice 2001/18 v spojení s jej prílohou I B bodom 1, ktorý by z pôsobnosti tejto smernice vylučoval organizmy získané prostredníctvom techník/metód mutagenézy bez akéhokoľvek rozlišovania, by ohrozil cieľ ochrany sledovaný uvedenou smernicou a porušoval by princíp prevencie, ktorý má daná smernica uplatňovať.
21

V auguste 2013 požiadal A podľa zákona o službách pre osoby so zdravotným postihnutím mesto Espoo o poskytnutie osobnej asistencie na približne päť hodín týždenne na domáce práce, najmä na vybavovanie nákupov, upratovanie a pranie. V čase podania tejto žiadosti sa A práve sťahovať do Tallinu v Estónsku, aby tam študoval ako študent denného štúdia tri roky právo, čo vyžadovalo, aby trávil tri alebo štyri dni do týždňa v estónskom hlavnom meste s tým, že na víkendy sa chcel vracať do mesta Espoo. Požadované služby teda mali byť poskytované mimo Fínska.
62

Napokon treba uviesť, že iné opatrenia by umožnili dosiahnutie toho istého cieľa. Tak by to bolo v prípade, ak by sa stanovilo vrátenie úrokov, zaplatených za omeškanie s platbou, spoločnosti rezidentovi v prípade, že daňový dlh bol nanovo vypočítaný a pritom bolo preukázané, že v Bulharsku nie je splatná žiadna daň z príjmov získaných spoločnosťou nerezidentom.
36

Z článku 52 ods. 1 Charty však vyplýva, že akékoľvek obmedzenie výkonu práv a slobôd uznaných v tejto Charte možno pripustiť iba vtedy, ak je ustanovené zákonom a rešpektuje podstatu týchto práv a slobôd. Okrem toho za predpokladu dodržiavania zásady proporcionality možno tieto práva a slobody obmedziť len vtedy, ak je to nevyhnutné a skutočne to zodpovedá cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo ak je to potrebné na ochranu práv a slobôd iných.
58

Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že ustanovenia dohody medzi EHS a Tureckom, dodatkového protokolu a rozhodnutia Asociačnej rady č. 1/95 sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia takej právnej úprave členského štátu, o akú ide vo veci samej, podľa ktorej môžu podniky poskytujúce cestnú dopravu tovaru so sídlom v Turecku uskutočniť takúto dopravu do tohto členského štátu alebo cez jeho územie iba v prípade, že majú dokumenty vydané v rámci kvót stanovených pre tento druh dopravy na základe bilaterálnej dohody uzavretej medzi uvedeným členským štátom a Tureckou republikou alebo im bolo vydané povolenie na základe dôležitého verejného záujmu, a to za predpokladu, že táto právna úprava neobsahuje nové obmedzenie slobodného poskytovania služieb v zmysle článku 41 ods. 1 uvedeného dodatkového protokolu, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
3

Odôvodnenia 2, 5 až 7 a 13 rámcového rozhodnutia 2008/675 stanovujú: „(2) Rada 29. novembra 2000 v súlade so závermi zo zasadnutia Európskej rady v Tampere prijala program opatrení na vykonávanie zásady vzájomného uznávania rozhodnutí v trestných veciach (2), ktorý vyžaduje, ‚aby sa prijal jeden alebo niekoľko nástrojov, ktoré ustanovia zásadu, že súd v jednom členskom štáte musí mať možnosť zohľadniť právoplatné trestné rozsudky vyhlásené súdmi v iných členských štátoch, aby mohol posúdiť trestnú minulosť páchateľa, zohľadniť recidívu a určiť druh uplatniteľného trestu a spôsob jeho vykonania‘. … (5) Mala by sa potvrdiť zásada, že členské štáty by mali odsúdeniu vyhlásenému v inom členskom štáte priznať rovnaké účinky, aké priznávajú odsúdeniu vyhlásenému ich vlastnými súdmi v súlade s vnútroštátnym právom, bez ohľadu na to, či ich vnútroštátne právo tieto účinky považuje za skutkovú otázku alebo za otázku procesného alebo hmotného práva. Cieľom tohto rámcového rozhodnutia však nie je zosúladiť účinky, ktoré rôzne vnútroštátne právne predpisy priznávajú predchádzajúcim odsúdeniam, a povinnosť zohľadňovať predchádzajúce odsúdenia vyhlásené v iných členských štátoch existuje iba v takom rozsahu, v akom sa podľa vnútroštátneho práva zohľadňujú predchádzajúce vnútroštátne odsúdenia. (6) Na rozdiel od iných nástrojov cieľom tohto rámcového rozhodnutia nie je vykonávanie súdnych rozhodnutí, ktoré sa prijali v jednom členskom štáte, v inom členskom štáte, ale umožnenie priznania účinkov predchádzajúceho odsúdenia vydaného v jednom členskom štáte počas nového trestného konania v inom členskom štáte, a to v takom rozsahu, v akom sa podľa práva tohto iného členského štátu zohľadňujú predchádzajúce vnútroštátne odsúdenia. Z toho dôvodu toto rámcové rozhodnutie neustanovuje povinnosť zohľadňovať predchádzajúce odsúdenia napríklad v prípadoch, keď informácie získané podľa uplatniteľných nástrojov nie sú postačujúce, keď by vnútroštátne odsúdenie za čin, za ktorý sa uložili predchádzajúce odsúdenia, nebolo možné, alebo keď je sankcia uložená predchádzajúcim odsúdením vo vnútroštátnom právnom systéme neznáma. (7) Účinky odsúdenia vyhláseného v inom členskom štáte by mali byť rovnocenné účinkom vnútroštátneho rozhodnutia v predsúdnom konaní, v súdnom konaní a vo vykonávacom konaní. … (13) Toto rámcové rozhodnutie rešpektuje rôzne vnútroštátne riešenia a postupy, ktoré sú potrebné na zohľadnenie predchádzajúceho odsúdenia vyhláseného v inom členskom štáte. Vylúčenie možnosti preskúmať predchádzajúce odsúdenie by nemalo členskému štátu brániť vydať v prípade potreby rozhodnutie, ktorým prizná predchádzajúcemu odsúdeniu rovnocenné právne účinky. Postupy spojené s vydaním takéhoto rozhodnutia by však vzhľadom na čas a požadované postupy alebo formality nemali znemožniť priznanie rovnocenných účinkov predchádzajúcemu odsúdeniu vyhlásenému v inom členskom štáte.“
1

Európska komisia svojou žalobou navrhuje, aby Súdny dvor: – určil, že Slovenská republika si tým, že neprijala opatrenia na to, aby vyhovela rozsudku Súdneho dvora z 25. apríla 2013, Komisia/Slovensko (C‑331/11, neuverejnený, ďalej len „rozsudok C‑331/11“, EU:C:2013:271), v ktorom Súdny dvor určil, že Slovenská republika si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 14 písm. a) až c) smernice Rady 1999/31/ES z 26. apríla 1999 o skládkach odpadov (Ú. v. ES L 182, 1999, s. 1; Mim. vyd. 15/004, s. 228), nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 260 ods. 1 ZFEÚ, – uložil Slovenskej republike povinnosť zaplatiť Komisii na účet „Vlastné zdroje Európskej únie“: – penále vo výške 6793,80 eura za každý deň omeškania s prijatím opatrení potrebných na to, aby Slovenská republika vyhovela rozsudku C‑331/11, a to odo dňa vyhlásenia rozsudku v prejednávanej veci do dňa prijatia opatrení potrebných na to, aby Slovenská republika vyhovela rozsudku C‑331/11, – paušálnu pokutu vo výške 743,60 eura za deň, pri zachovaní minimálnej celkovej výšky 939000 eur, za každý deň omeškania s prijatím opatrení potrebných na to, aby Slovenská republika vyhovela rozsudku C‑331/11, a to odo dňa vyhlásenia uvedeného rozsudku 25. apríla 2013: – do dňa vyhlásenia rozsudku v prejednávanej veci, alebo – do dňa prijatia opatrení potrebných na to, aby Slovenská republika vyhovela rozsudku C‑331/11, ak by takýto deň predchádzal dňu vyhlásenia rozsudku v prejednávanej veci, a – zaviazal Slovenskú republiku na náhradu trov konania.
91

Takýto výklad kritéria selektivity by totiž predpokladal, že na to, aby sa daňový systém mohol kvalifikovať ako selektívny, musí byť vytvorený podľa istej legislatívnej techniky, čo by malo za následok, že vnútroštátne daňové pravidlá by už od začiatku unikli kontrole v oblasti štátnej pomoci len z dôvodu, že spadajú pod inú legislatívnu techniku, aj keď z právneho a/alebo zo skutkového hľadiska vytvárajú rovnaké účinky. Bol by tak v rozpore s ustálenou judikatúrou, podľa ktorej článok 107 ods. 1 ZFEÚ nerozlišuje podľa dôvodov alebo cieľov štátnych zásahov, ale definuje ich podľa ich účinkov, a teda bez ohľadu na použité techniky (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. novembra 2011, Komisia a Španielsko/Government of Gibraltar a Spojené kráľovstvo, C‑106/09 P a C‑107/09 P, EU:C:2011:732, body 87 a 92 až 93, ako aj citovanú judikatúru).
80

Vo svojom treťom odvolacom dôvode NITC tvrdí, že Všeobecný súd sa v bodoch 123 až 138 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že zásah do jej práva vlastniť majetok, práva na dobrú povesť a do jej slobody podnikania v dôsledku jej opätovného zaradenia do sporných zoznamov bol primeraný. Po prvé Všeobecný súd mal konštatovať, že toto opätovné zaradenie do zoznamu bolo zjavne neprimerané s ohľadom na porušenie základných zásad a práv, ktorých sa NITC pred ním dovolávala v rámci prvého žalobného dôvodu. Po druhé Všeobecný súd porušil základné práva spoločnosti NITC tým, že spoločnému akčnému plánu nepriznal dostatočný význam. V tejto súvislosti NITC tvrdí, že skutočnosť, že sa Rada na ňu „zamerala“, je neprimeraná a zároveň diskriminačná. Odôvodnenie Všeobecného súdu, ktoré spočíva v tom, že v bode 135 napadnutého rozsudku potvrdil, že reštriktívne opatrenia prijaté voči spoločnosti NITC boli opodstatnené z dôvodu významu jej činností spočívajúcich v preprave ropy, pričom zároveň uznal, že tieto činnosti boli povolené, je rozporuplné. Pokiaľ totiž platí, ako je uvedené v bodoch 86 a 87 napadnutého rozsudku, že sa spojitosť so šírením jadrových zbraní zakladá na príjmoch, ktoré iránska vláda v konečnom dôsledku získava z predaja iránskej ropy, nie je rozdiel v tom, či túto ropu prepravuje NITC alebo jedna či viacero iných spoločností.
14

Článok 10 zákona č. 146 z 8. mája 1998 (GURI č. 110, riadna príloha GURI č. 93), stanovuje: „1. Rozhodnutia o vyrubení dane na základe sektorových štúdií stanovených v článku 62e legislatívneho dekrétu č. 331 z 30. augusta 1993, zmeneného na zákon č. 427 z 29. októbra 1993, možno aplikovať na platiteľov dane v súlade s postupmi stanovenými v tomto článku, ak priznaný zisk alebo odmena sú nižšie ako zisk alebo odmena, ktoré môžu byť určené na základe týchto štúdií. … 3 a) V prípadoch uvedených v odseku 1 je daňový úrad, pred vydaním daňového výmeru, povinný predvolať platiteľa dane podľa článku 5 zákonného dekrétu č. 218 z 19. júna 1997. 3 b) V prípade nezhody ziskov alebo príjmov určených na základe sektorových štúdií možno potvrdiť správnosť dôvodov, ktoré odôvodňujú nezhodu priznaných ziskov alebo príjmov a ziskov alebo príjmov zistených na základe sektorových štúdií. Dôvody nezrovnalostí medzi priznaním a hospodárskymi ukazovateľmi identifikovanými vyššie uvedenými štúdiami môžu byť tiež potvrdené. Takéto potvrdenie sa vydáva na základe žiadosti platiteľa dane osobami uvedenými v písm. a) a b) článku 3 ods. 3 nariadenia vydaného na základe dekrétu prezidenta republiky č. 322 z 22. júla 1998, ktoré sú oprávnené predkladať priznania elektronicky, pracovníkmi centier daňovej pomoci, ktorými sú osoby uvedené v článku 32 ods. 1 písm. a), b) a c) legislatívneho dekrétu č. 241 z 9. júla 1997, a úradníkmi a zamestnancami profesijných združení oprávnených poskytovať technickú pomoc stanovenú v článku 12 ods. 2 legislatívneho dekrétu č. 546 z 31. decembra 1992. … 5. Na účely [DPH] sa na zisk alebo príjem, podľa toho, čo je vyššie, určených na základe uvedených sektorových štúdií, berúc do úvahy existenciu nezdaňovaných transakcií alebo transakcií, podliehajúcich osobitnej úprave, uplatňuje priemerná sadzba vyplývajúca z pomeru dane zo zdaniteľných transakcií a priznaného obratu očistená od dane z dodania odpisovateľného tovaru a priznaného obratu. … 7. Prostredníctvom dekrétu ministerstva financií sa zriaďuje komisia z expertov vymenovaných ministrom, berúc tiež do úvahy správy predložené profesijnými a odborovými združeniami a profesijné pravidlá. Táto komisia pred schválením a uverejnením jednotlivých sektorových štúdií vydáva stanovisko o spôsobilosti týchto štúdií pojednávať o realite, na ktorú odkazuje. Nie je stanovená žiadna protihodnota za konzultačnú činnosť členov komisie. …“
32

Ak by sa tieto zásady mali vykladať v tom zmysle, že umožňujú zdaniteľnej osobe uplatniť právo na odpočítanie DPH, aj keď zdaniteľná osoba nie je schopná predložiť na tento účel faktúry, Curtea de Apel Alba Iulia (Odvolací súd Alba Iulia) sa pýta, či by bolo možné poskytnúť takéto právo na základe nepriameho odhadu, a to v danom prípade na základe znaleckého posudku vypracovaného v dôsledku súdneho príkazu požadujúceho, aby znalec posúdil výšku odpočítateľnej DPH na základe množstva vykonaných prác alebo na základe množstva pracovných síl nasadených uvedenou zdaniteľnou osobou a potrebných na stavbu budovy, ktorá bola predmetom predaja.
58

Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora výraz „ktoré nevyžadujú vykonávacie opatrenia“ v zmysle článku 263 štvrtého odseku tretej časti vety ZFEÚ je potrebné vykladať vzhľadom na cieľ tohto ustanovenia, ktorý spočíva, ako vyplýva z procesu jeho prijímania, v snahe vyhnúť sa tomu, aby bol jednotlivec nútený porušiť právo na to, aby sa mohol obrátiť na súd. Ak má teda regulačný akt priame účinky na právnu situáciu fyzickej alebo právnickej osoby bez toho, aby si to vyžadovalo vykonávacie opatrenia, táto osoba by mohla byť zbavená účinnej súdnej ochrany, ak by nemala k dispozícii možnosť obrátiť sa na súd Únie s cieľom napadnúť zákonnosť tohto regulačného aktu. V prípade neexistencie vykonávacích opatrení by sa totiž fyzická alebo právnická osoba, hoci priamo dotknutá predmetným aktom, mohla domôcť súdneho preskúmania tohto aktu len po tom, ako poruší jeho ustanovenia, a to tak, že by sa odvolávala na protiprávnosť týchto ustanovení v rámci druhov súdnych konaní, ktoré môže využiť na vnútroštátnych súdoch (rozsudky z 19. decembra 2013, Telefónica/Komisia, C‑274/12 P, EU:C:2013:852, bod 27, ako aj z 13. marca 2018, European Union Copper Task Force/Komisia, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, bod 35 a citovaná judikatúra).
33

Súdny dvor tiež rozhodol, že článok 7 smernice 2003/88 nemožno vykladať v tom zmysle, že nárok na platenú dovolenku za kalendárny rok, a teda aj nárok na peňažnú náhradu stanovenú v odseku 2 tohto článku by mohli zaniknúť v dôsledku úmrtia pracovníka. Súdny dvor v tejto súvislosti najmä zdôraznil, že ak by mala povinnosť vyplatiť takúto náhradu zaniknúť z dôvodu skončenia pracovného pomeru v dôsledku úmrtia pracovníka, táto okolnosti by mala za následok, že náhodná udalosť by viedla retroaktívne k strate celého samotného nároku na platenú dovolenku za kalendárny rok, ktorý je upravený v uvedenom článku 7 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. júna 2014, Bollacke, C‑118/13, EU:C:2014:1755, body 25, 26 a 30).
25

Súdny dvor tiež rozhodol, že článok 7 smernice 2003/88 nemožno vykladať v tom zmysle, že nárok na platenú dovolenku za kalendárny rok, a teda aj nárok na peňažnú náhradu stanovenú v odseku 2 tohto článku by mohli zaniknúť v dôsledku úmrtia pracovníka. Súdny dvor v tejto súvislosti najmä zdôraznil, že ak by mala povinnosť vyplatiť takúto náhradu zaniknúť z dôvodu skončenia pracovného pomeru v dôsledku úmrtia pracovníka, táto okolnosti by mala za následok, že náhodná udalosť by viedla retroaktívne k strate celého samotného nároku na platenú dovolenku za kalendárny rok, ktorý je upravený v uvedenom článku 7 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. júna 2014, Bollacke, C‑118/13, EU:C:2014:1755, body 25, 26 a 30).
20

Pani Broßonnová spochybňuje prípustnosť návrhov na začatie prejudiciálneho konania jednak z dôvodu, že Súdny dvor vo svojom rozsudku z 12. júna 2014, Bollacke (C‑118/13, EU:C:2014:1755), už rozhodol, že článok 7 smernice 2003/88 bráni takým vnútroštátnym právnym predpisom alebo praxi, aké predstavuje právna úprava, o ktorú ide vo veciach samých, podľa ktorej v prípade úmrtia pracovníka zanikne nárok na platenú dovolenku za kalendárny rok bez toho, aby vznikol nárok na peňažnú náhradu za nevyčerpanú platenú dovolenku za kalendárny rok. Ak by sa však rozhodlo, že toto isté ustanovenie nebráni takejto vnútroštátnej právnej úprave v rozsahu, v akom táto právna úprava vylučuje, že by nárok na tú istú náhradu mohol prejsť na dedičov, viedlo by to k neúčinnosti záverov vyplývajúcich z tohto rozsudku Súdneho dvora. Na druhej strane podľa väčšiny vnútroštátnych súdov a vnútroštátnej doktríny možno vnútroštátnu právnu úpravu, o ktorú ide vo veciach samých, vykladať v zmysle, ktorý je v súlade s týmito závermi.
10

Táto časť prílohy III uvedenej smernice obsahuje aj bod C, ktorý spresňuje, že na základe kritérií vymenovaných v bode B „budú členské štáty klasifikovať tie lokality, ktoré navrhujú do národného zoznamu lokalít prichádzajúcich do úvahy ako lokality európskeho významu podľa ich relatívnej hodnoty pre ochranu každého typu prirodzeného biotopu uvedeného v prílohe I alebo každého druhu uvedeného v prílohe II“.
142

Z judikatúry Súdneho dvora však vyplýva, že by bolo v rozpore so zásadou efektivity uložiť poškodeným osobám povinnosť systematicky využívať všetky právne prostriedky, ktoré sú im k dispozícii, aj keby im to spôsobilo nadmerné ťažkosti alebo by to od nich nebolo možné rozumne vyžadovať (rozsudok z 25. novembra 2010, Fuß, C‑429/09, EU:C:2010:717, bod 77 a citovaná judikatúra).