ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15.

V rámci nariadenia výkonu uvedeného zatykača Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Vyšší krajinský súd Hamburg, Nemecko) zohľadnil konkrétne nepriame dôkazy o systémových, resp. všeobecných nedostatkoch týkajúcich sa väzenských podmienok v Rumunsku. Podľa zásad stanovených Súdnym dvorom v rozsudku Aranyosi a Căldăraru uvedený súd preskúmal informácie poskytnuté rumunskými orgánmi, pokiaľ ide o podmienky, v akých by bol pán Dorobantu po odovzdaní väznený. Z týchto informácií vyplýva, že v prípade vyšetrovacej väzby by dotknutá osoba bola držaná v niektorej z viacmiestnych ciel, buď pre štyri osoby (s ubytovacími plochami 12,30 m2, 12,67 m2 a 13,50 m2), alebo pre desať osôb (s ubytovacou plochou 36,25 m2). Naproti tomu v prípade výkonu trestu odňatia slobody by bol pán Dorobantu väznený 21 dní v zariadení, v ktorom každý väzeň disponuje ubytovacou plochou 3 m2, a následne, ak by bol menovaný zaradený do uzavretého režimu odňatia slobody, by bol väznený v rovnakých podmienkach. Ak by bol však pán Dorobantu zaradený do otvoreného alebo polootvoreného režimu, mal by k dispozícii plochu osobného priestoru 2 m2. ( 14 )
77.

Na druhej strane, za veľmi osobitých okolností tejto veci sa domnievam, že umožniť takému spriaznenému dovozcovi, akým je spoločnosť Trace Sport – v prípade ktorej bolo na jednej strane preukázané, že je dostatočne prepojená s vývozcom, ktorý sa zúčastňoval na prešetrovaní obchádzania opatrení a ktorého žaloba o neplatnosť predmetného opatrenia by bola zjavne prípustná, a na druhej strane že sa zapája, aj keď neúspešne, do prešetrovania obchádzania opatrení týkajúceho sa tohto prepojeného výrobcu, pričom pri tomto prešetrovaní konala tak, ako keby predstavovala záujem jediného hospodárskeho subjektu – dovolávať sa neplatnosti predmetného nariadenia na vnútroštátnom súde by bolo v rozpore s cieľom existencie judikatúry TWD, ako je uvedený v bode 25 týchto návrhov, a to konkrétne s cieľom zabezpečiť právnu istotu a zamedziť zneužitiam opravných prostriedkov, ktoré právo Únie poskytuje osobám podliehajúcim súdnej právomoci.
11.

Článok 81 uvedenej smernice spresňuje: „V súvislosti s dodávaním liekov do lekární a osobám, oprávneným vydávať lieky verejnosti, členské štáty nepožadujú od držiteľa distribučného povolenia, ktoré bolo vydané iným členským štátom, prísnejšie plnenie akýchkoľvek záväzkov, predovšetkým záväzkov verejnej služby, ako sú záväzky, ktorých plnenie požadujú od osôb, ktorým sami povolili vykonávať rovnocenné činnosti. Držiteľ povolenia na uvedenie na trh pre liek a distribútori príslušného lieku, skutočne uvedeného na trh v členskom štáte, v rámci svojich zodpovedností zabezpečia primerané a plynulé dodávky tohto lieku do lekární a osobám, oprávneným vydávať lieky, tak, aby boli dostatočným množstvom zabezpečené potreby pacientov v príslušnom členskom štáte. Opatrenia na realizáciu tohto článku by mali byť okrem toho odôvodnené ochranou záujmov verejného zdravotníctva a mali by byť primerané vzhľadom na cieľ takejto ochrany, a to v súlade s pravidlami zmluvy, predovšetkým s tými, ktoré sa týkajú voľného pohybu tovaru a konkurencie.“
27.

Okrem toho vnútroštátny súd odkazuje na diskusiu, ktorá prebieha v rámci právnej vedy v Belgicku vo veci povahy právneho vzťahu medzi spoločnosťou SNCB a cestujúcimi. Podľa niektorých právnych vedcov má predmetný vzťah zmluvnú povahu – a to aj v prípade, ak si cestujúci nezakúpi prepravný doklad – keďže jednoduchá skutočnosť, že cestujúci vstúpi do priestoru, v ktorom je potrebné mať platný prepravný doklad, podľa zástancov tejto teórie znamená uzavretie adhéznej zmluvy o preprave. Naproti tomu existuje názor, že predmetný vzťah by mal zmluvnú povahu jedine v prípade, ak by si cestujúci zakúpil prepravný doklad, pričom v opačnom prípade je potrebné takýto vzťah považovať za právny vzťah vyplývajúci z normatívnych predpisov.
85.

Takýto postup neberie do úvahy to, čo vyžaduje najlepší záujem dieťaťa. Ďalej má za následok prerušenie kontinuity starostlivosti o maloletú osobu, čo vyjadruje aj predmetné konanie. Očakávať, že maloletá osoba nájde ubytovanie na základe zoznamu prijímacích miest, hoci aj za pomoci jej opatrovateľa, by bola riskantná stávka, pretože ak by aj existovali možnosti ubytovania, stále je potrebné, aby toto ubytovanie bolo dostupné a prispôsobené situácii maloletej osoby bez sprievodu. Prijímacie miesta pre bezdomovcov však nemôžu zaručiť, že táto maloletá osoba bude mať ubytovanie, stravu a oblečenie po celú dobu jej vylúčenia a že budú uspokojené osobitné potreby, ktoré si jej vek, postavenie a situácia vyžaduje. ( 43 )
14.

Podľa názoru X článok 5 ods. 1 písm. a) smernice 2003/109 nevyžaduje, aby sa prihliadalo len na vlastné príjmy žiadateľa. V tejto súvislosti X predovšetkým tvrdil, že podmienka mať stabilné, pravidelné a dostatočné zdroje, stanovená v článku 5 ods. 1 písm. a), by sa mala vykladať so zreteľom na podmienku preukázania dostatočných zdrojov uvedenú v článku 7 ods. 1 písm. c) smernice 2004/38/ES o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov ( 4 ). V súvislosti s uvedeným článkom 5 ods. 1 písm. a) by sa mala analogicky uplatniť judikatúra Súdneho dvora, podľa ktorej článok 7 ods. 1 písm. c) smernice 2004/38 nezahŕňa žiadnu požiadavku, pokiaľ ide o pôvod zdrojov, a teda tieto zdroje môžu byť aj od rodinného príslušníka. ( 5 )
6.

V odôvodneniach 7, 9, 10, 39 a 40 smernice 2008/48 sa uvádza: „(7) Ak sa má uľahčiť vytvorenie riadne fungujúceho vnútorného trhu so spotrebiteľskými úvermi, je potrebné, aby sa v niekoľkých kľúčových oblastiach ustanovil harmonizovaný rámec Spoločenstva. Keďže trh so spotrebiteľskými úvermi sa neustále vyvíja a mobilita európskych občanov sa zvyšuje, progresívne právne predpisy Spoločenstva, ktoré sa dokážu prispôsobiť budúcim formám úverov a ktoré členským štátom poskytnú primeranú flexibilitu pri ich vykonávaní, by mali pomôcť ustanoviť moderný súbor právnych predpisov v oblasti spotrebiteľských úverov. … (9) Úplná harmonizácia je potrebná na to, aby sa všetkým spotrebiteľom v Spoločenstve zabezpečila vysoká a rovnocenná úroveň ochrany ich záujmov a aby sa vytvoril skutočný vnútorný trh. Členské štáty by preto nemali mať možnosť zachovať alebo zaviesť iné vnútroštátne ustanovenia ako ustanovenia tejto smernice. Takéto obmedzenie by sa však malo uplatňovať len na ustanovenia harmonizované touto smernicou. Ak neexistujú takéto harmonizované ustanovenia, členské štáty by mali mať možnosť zachovať alebo zaviesť vnútroštátne právne predpisy. … … (10) Rozsah harmonizácie určuje vymedzenie pojmov v tejto smernici. Povinnosť členských štátov vykonávať ustanovenia tejto smernice by sa preto mala obmedziť na jej rozsah pôsobnosti určený týmto vymedzením pojmov. … … (39) Spotrebiteľ by mal mať právo splniť svoje povinnosti pred dátumom dohodnutým v zmluve o úvere. V prípade čiastočného alebo úplného predčasného splatenia úveru by veriteľ mal mať právo na kompenzáciu nákladov priamo spojených s predčasným splatením úveru, pričom sa zohľadňujú aj prípadné úspory veriteľa. Avšak na účely určenia spôsobu výpočtu kompenzácie je dôležité dodržať niekoľko zásad. Výpočet kompenzácie splatnej veriteľovi by mal byť pre spotrebiteľov prehľadný a zrozumiteľný už pred uzavretím zmluvy a v každom prípade počas plnenia zmluvy o spotrebiteľskom úvere. Okrem toho spôsob výpočtu kompenzácie by mal byť pre veriteľa jednoducho uplatniteľný a mal by uľahčiť kontrolu nad kompenzáciou príslušnými orgánmi. Z tohto dôvodu a pre skutočnosti, že spotrebiteľský úver vzhľadom na svoju dĺžku trvania a objem nie je financovaný mechanizmami dlhodobého financovania, by sa maximálna výška kompenzácie mala stanoviť paušálne. Tento prístup odzrkadľuje osobitnú povahu spotrebiteľských úverov a nemal by mať vplyv na prípadný odlišný prístup k iným produktom, ktoré sa financujú prostredníctvom dlhodobých mechanizmov financovania, ako napríklad hypotekárne úvery s fixnou úrokovou sadzbou. (40) Členské štáty by mali mať právo ustanoviť, že veriteľ môže požadovať kompenzáciu za predčasné splatenie úveru len za predpokladu, že výška splatenej čiastky počas dvanástich mesiacov presahuje limit určený členskými štátmi. Členské štáty by pri určovaní limitu, ktorý by nemal presiahnuť 10000 eur, mali napríklad zohľadniť priemernú výšku spotrebiteľských úverov na svojom trhu.“
29.

Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že zariadenie spoločnosti UPM France začalo prevádzku príliš skoro na to, aby sa naň mohlo vzťahovať 5‑ročné oslobodenie v zmysle článku 266d A, ale za iných okolností by sa dané oslobodenie naň vzťahovať mohlo. Vzhľadom na to, že dané 5‑ročné obdobie, počítané od momentu, keď sa zariadenie stalo prevádzkyschopným, uplynulo, UPM France nemala možnosť vzdať sa svojho (domnelého) nároku na oslobodenie v zmysle článku 266d A. Nemohla preto získať výhodu plynúcu z pokračujúceho oslobodenia vyplývajúceho z článku 266d C. ( 15 )
61.

Problém s osvojením si výkladu navrhovaného odvolateľom (a čiastočne aj Komisiou) spočíva v tom, že by to znamenalo obrátiť logiku a systém základného nariadenia hore nohami prostredníctvom veľmi expanzívneho výkladu vykonávacieho nariadenia: úradné orgány by sa potom v podstate stali východiskovým bodom pre všetky žiadosti o informácie – pre tie, ktoré sa týkajú odrôd, ako aj tie, ktoré sa týkajú druhov. Ako uvediem v nasledujúcom oddiele týchto návrhov, nepopieram, že takýto prístup by mohol mať zmysel z hľadiska zmiernenia administratívnej záťaže jednotlivých poľnohospodárov a zníženia celkovej administratívy pre všetkých. Nie je však tajomstvom, že takáto snaha by sa sotva mohla považovať za vec jednoduchého výkladu samostatného ustanovenia vykonávacieho nariadenia.
67.

Na záver by som uviedol, že v niektorých prípadoch by bolo možné tvrdiť, že obozretný prevádzkovateľ potravinárskeho podniku mal vykonať dodatočné overenia pri identifikácii svojich zmluvných partnerov s cieľom dodržať požiadavku vysledovateľnosti, a preto to, že tak nespravil, by mohlo byť zohľadnené ako jeden z prvkov, ktorý môže spolu s ostatnými skutkovými nálezmi viesť k záveru, že takýto subjekt vedel alebo mal vedieť o podvode v oblasti DPH. Za iných okolností, a to najmä bez iných skutkových indícií, však takéto konštatovanie môže mať len obmedzenú alebo dokonca nulovú hodnotu: samotná povinnosť vysledovateľnosti nemá veľa spoločného s podvodom v oblasti DPH. Podvodu v oblasti DPH sa môže dopustiť podnik, ktorý riadne dodržiava všetky požiadavky na vysledovateľnosť. Naopak, aj podnik, ktorý z akéhokoľvek dôvodu nesplní niektoré z požiadaviek týkajúcich sa vysledovateľnosti, v určitom prípade môže stále z hľadiska DPH pôsobiť v zákonnom a legitímnom rozsahu.
42.

Nepresvedčilo ma teda tvrdenie rumunskej vlády, že na rozdiel od povinnosti, ktorú posudzoval Súdny dvor vo vyššie uvedenej veci ( 6 ), povinnosť stanovená v rumunskom práve nemá výlučne formálnu povahu. Bez ohľadu na to, či má uvedená povinnosť povahu ex ante alebo ex post, dôsledok jej nesplnenia je rovnaký, a to zdanenie energetického výrobku použitého ako vykurovacie palivo sadzbou stanovenou pre motorové palivá. To je podľa judikatúry Súdneho dvora v rozpore s článkom 2 ods. 3 prvým pododsekom smernice 2003/96.
44.

Podľa prvého názoru, ktorý obhajuje SF, ako aj talianska a poľská vláda, by sa mal uprednostniť cieľ sledovaný článkom 5 bodom 3 rámcového rozhodnutia 2002/584, a to zvýšiť šance na sociálnu reintegráciu osoby, na ktorú bol vydaný európsky zatykač na účely trestného stíhania. Z tohto hľadiska by mal členský štát vydania zatykača zaručiť vykonávajúcemu členskému štátu, že osoba, na ktorú bol vydaný zatykač, bude vrátená do tohto členského štátu hneď, ako rozhodnutie, ktorým bol uložený trest odňatia slobody alebo opatrenie zahŕňajúce pozbavenie slobody, nadobudne právoplatnosť, keďže vina tejto osoby tak bude s konečnou platnosťou potvrdená. Skutočnosť, že po odsúdení na trest odňatia slobody alebo opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody môže nasledovať ďalšia fáza trestného konania, ktorá môže viesť k uloženiu doplňujúceho trestu alebo opatrenia, akým je príkaz na konfiškáciu, je v tomto ohľade nepodstatná. Bolo by totiž v rozpore s cieľom, ktorý podporuje sociálnu reintegráciu odsúdených osôb, keby sa odložilo vrátenie osoby, ktorá bola v trestnom konaní právoplatne odsúdená na trest odňatia slobody alebo opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, až do prípadného prijatia doplňujúceho trestu alebo opatrenia, a to v neurčitej lehote. Výkon trestu odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúceho pozbavenie osobnej slobody v členskom štáte, ktorého je odsúdená osoba štátnym príslušníkom alebo v ktorom má bydlisko, uvedený v článku 5 bode 3 tohto rámcového rozhodnutia, nemôže závisieť od takejto náhody vyplývajúcej z osobitostí trestného konania v členskom štáte vydania zatykača.
15.

BMF sa preto obrátila na KEVR, ktorý rozhodnutím č. Ž‑37 z 28. februára 2017 dospel k záveru, že ER Jug nemá po uplynutí výpovednej lehoty viac právo účtovať spoločnosti BMF poplatky za prístup do elektrickej distribučnej sústavy a za prenos v tejto sústave. KEVR na základe väčšinového rozhodnutia konštatoval, že objekty spoločnosti BMF sú priamo napojené do elektrickej prenosovej sústavy spoločnosti ESO, s tým dôsledkom, že BMF má do tejto sústavy priamy prístup. KEVR preto nariadil spoločnosti ER Jug, aby prestala spoločnosti BMF účtovať poplatky za prístup do distribučnej sústavy a za prenos elektriny v tejto sústave a aby upravila poplatky účtované po uplynutí lehoty na výpoveď zmluvy uzatvorenej so spoločnosťou BMF.
45.

To je podľa môjho názoru základom problému vnútroštátnej právnej úpravy v prejednávanej veci, pretože ak by jednoducho vytvorila formu implicitnej licenčnej dohody na autorské práva v prospech INA, tak by to bolo v súlade s požiadavkami smernice 2001/29. Súčasná právna úprava však zachádza oveľa ďalej a to tým, že neposkytuje implicitnú licenciu v prospech INA, ale skôr implicitný súhlas s prevodom práv týchto výkonných umelcov. Ide teda o neprimeraný spôsob pôsobenia vnútroštátneho práva, čím sa dostáva do rozporu s požiadavkami práva Únie.
41.

Rovnako sa domnievam, že tento článok neobsahuje právnu „medzeru“, a to nielen preto, že sa riadi zásadou inclusio unius, exclusio alterius. Podľa môjho názoru sa v článku 80 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 zavádza výslovné obmedzenie právomocí zrušenia, ktoré sa obmedzuje na formálne chyby a nie na vecné chyby. Ak by mal zákonodarca v úmysle rozšíriť právomoc zrušenia o vecné chyby, určite by to uviedol. Súd Únie by nahradil úlohu normotvorcu, ak by s ohľadom na ustanovenie v tomto znení konštatoval, že právomoci zrušenia možno rozšíriť s cieľom vyplniť túto údajnú medzeru.
27.

Vnútroštátny súd vysvetľuje, že ak by sa uplatnil článok 3 ods. 1 druhý pododsek prvej vety nariadenia č. 2988/95 (prvá otázka), ostatné otázky by si nevyžadovali odpoveď. Naproti tomu, ak by bolo potrebné odpovedať na druhú otázku a odpoveď by bola kladná, nebolo by potrebné sa zaoberať treťou otázkou.
32.

Takýto zásah by totiž mohol ohroziť realizáciu dlhodobého cieľa smernice, t. j. cieľa odstrašiť predajcu alebo dodávateľa od začleňovania nekalých podmienok do zmlúv ( 18 ), uvedeného v bode 27 vyššie. Podnikateľov by to totiž mohlo nabádať používať takéto ustanovenia, keďže by si boli vedomí skutočnosti, že ak by vnútroštátny súd aj vyhlásil ich nekalý charakter, pokiaľ by to bolo potrebné, zmluvu by mohol napriek tomu doplniť.
3.

Odôvodnenia 8, 9, 24, 29 a 33 nariadenia č. 1107/2009 stanovujú: „(8) Účelom tohto nariadenia je zabezpečiť vysokú úroveň ochrany zdravia ľudí, zvierat a životného prostredia a zároveň zabezpečiť konkurencieschopnosť poľnohospodárstva Spoločenstva. Osobitná pozornosť by sa mala venovať ochrane zraniteľných skupín obyvateľstva vrátane tehotných žien, dojčiat a detí. Mala by sa uplatňovať zásada predbežnej opatrnosti a toto nariadenie by malo zabezpečiť, aby výrobné odvetvie preukázalo, že látky alebo prípravky vyrobené alebo uvedené na trh nemajú žiadne škodlivé účinky na zdravie ľudí alebo zvierat ani žiadny neprijateľný účinok na životné prostredie. (9) Aby sa v čo najväčšej miere odstránili prekážky obchodu s prípravkami na ochranu rastlín, ktoré existujú z dôvodu rozličných úrovní ochrany v členských štátoch, mali by sa v tomto nariadení ustanoviť aj harmonizované pravidlá schvaľovania účinných látok a uvádzania prípravkov na ochranu rastlín na trh vrátane pravidiel týkajúcich sa vzájomného uznávania autorizácií a paralelného obchodu. Účelom tohto nariadenia je preto zvýšiť voľný pohyb takýchto prípravkov a ich dostupnosť v členských štátoch. … (24) Ustanoveniami upravujúcimi autorizáciu sa musí zabezpečiť vysoká úroveň ochrany. Najmä pri udeľovaní autorizácií na prípravky na ochranu rastlín by sa cieľ ochrany zdravia ľudí a zvierat a životného prostredia mal uprednostniť pred cieľom zlepšiť rastlinnú výrobu. … ... (29) Jedným z prostriedkov zabezpečenia voľného pohybu tovaru v Spoločenstve je zásada vzájomného uznávania. S cieľom vyhnúť sa duplicite práce, znížiť administratívne zaťaženie priemyselného odvetvia a členských štátov a zabezpečiť zosúladenejšiu dostupnosť prípravkov na ochranu rastlín by autorizácie udelené jedným členským štátom mali uznať ostatné členské štáty, v ktorých sú porovnateľné poľnohospodárske, rastlinolekárske a environmentálne podmienky (vrátane klimatických). Na účely uľahčenia takéhoto vzájomného uznávania by sa Spoločenstvo malo rozdeliť do zón s takýmito porovnateľnými podmienkami. Environmentálne alebo poľnohospodárske podmienky špecifické pre územie jedného alebo viacerých členských štátov si však môžu vyžadovať, aby po podaní žiadosti členské štáty autorizáciu vydanú iným členským štátom uznali, zmenili a doplnili alebo aby odmietli autorizáciu prípravku na ochranu rastlín na svojom území, ak je to odôvodnené osobitnými environmentálnymi alebo poľnohospodárskymi podmienkami alebo ak nemožno dosiahnuť vysokú úroveň ochrany zdravia ľudí aj zvierat a životného prostredia požadovanú týmto nariadením. … (33) Právne predpisy Spoločenstva o osivách zabezpečujú voľný pohyb osiva v Spoločenstve, ale neobsahujú osobitné ustanovenia o osive ošetrenom prípravkami na ochranu rastlín. Takéto ustanovenie by sa preto malo zahrnúť do tohto nariadenia. Ak ošetrené osivo predstavuje závažné riziko pre zdravie ľudí alebo zvierat alebo pre životné prostredie, členské štáty by mali mať možnosť prijať ochranné opatrenia.“
54.

Na pojednávaní sa hovorilo o možnosti, aby sa riadiaci orgán letiska a užívatelia dohodli na poplatkoch, ak dozorný orgán schvaľuje ich maximálnu výšku [článok 6 ods. 5 písm. a) in fine smernice]. Bolo by potrebné objasniť, či by v takom prípade prichádzalo do úvahy individuálne rokovanie, alebo či by sa muselo rokovať spoločne so všetkými užívateľmi letiska. ( 19 )
49.

Poznamenávam však, že na jednej strane môžu byť funkcie, o aké ide v spore vo veci samej, vykonávané tak v rámci pracovného pomeru na dobu určitú, ako aj v prípade pracovného pomeru na dobu neurčitú. Na druhej strane z úvah uvedených obzvlášť v bode 30 týchto návrhov vyplýva, že uplatnenie § 109 ods. 2 UG univerzitám dovoľuje, aby využitím pracovných pomerov na dobu určitú pokryli personálne potreby, ktoré sú v skutočnosti stále a trvalé. Za takýchto okolností nemožno považovať za výhodu to, že pracovník na kratší pracovný čas môže predĺžiť svoj pracovný pomer na dobu určitú s univerzitou na dlhšie než jeho kolegovia na plný úväzok. Súhlasiť s týmto argumentom by totiž viedlo k tomu, že by sa za zvýhodnenú považovala kategória pracovníkov, ktorá môže byť v skutočnosti viac dotknutá zneužívaním pracovných pomerov na dobu určitú, a v konečnom dôsledku k tomu, že sa takéto zneužívanie odôvodní odvolaním sa na zriedkavosť porovnateľných pracovných miest na dobu neurčitú, ktorá zas takisto vyplýva z politiky univerzít v oblasti zamestnávania usilujúcej sa o intenzívne využívanie možností poskytnutých v § 109 ods. 2 UG. Ďalej poukazujem na to, že aj keď je pravda, že po uplynutí maximálnych období stanovených týmto ustanovením sa pracovný pomer s univerzitou skončí, faktom zostáva, že ak univerzita má záujem v uvedenom pomere pokračovať, bude tak musieť urobiť v rámci pracovnej zmluvy na dobu neurčitú. ( 44 ) Nakoniec s argumentom rakúskej vlády, že § 109 ods. 2 UG ponúka stranám pracovného pomeru iba určitú možnosť, ktorú nie sú povinné využiť, takisto nemožno súhlasiť, najmä vzhľadom na nerovnováhu, ktorá nevyhnutne medzi týmito stranami existuje, obzvlášť v situácii, keď sú šance pracovníka udržať si svoj pracovný pomer so zamestnávateľskou univerzitou inak ako zmluvou na dobu určitú veľmi obmedzené.
98.

Vzhľadom na to, že Tulliallan dostatočne nespochybnila rozhodnutie Všeobecného súdu, podľa ktorého sú služby obchodných galérií zahrnuté do pojmu služieb maloobchodného predaja zaradených do triedy 35, ( 54 ) sa domnievam, že Súdny dvor nemôže v prejednávanej veci zrušiť rozhodnutie Všeobecného súdu v bode 72 napadnutých rozsudkov, pretože požiadavka špecifikovať tovary alebo druhy tovarov, na ktoré sa vzťahujú služby maloobchodného predaja uvedené v bode 50 rozsudku zo 7. júla 2005, Praktiker Bau‑ und Heimwerkermärkte (C‑418/02, EU:C:2005:425), platí aj pre služby obchodných galérií. Bolo by neprimerané pripustiť, že služby obchodných galérií sú zahrnuté do pojmu maloobchodných služieb zaradených do triedy 35 bez toho, aby bolo potrebné spresniť tovary alebo druhy tovarov, s ktorými súvisia služby maloobchodného predaja zaradené do triedy 35 v súlade s jasnými podmienkami bodu 50 rozsudku zo 7. júla 2005, Praktiker Bau‑ und Heimwerkermärkte (C‑418/02, EU:C:2005:425). Domnievam sa preto, že Súdny dvor nemôže dospieť k záveru, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho posúdenia v bode 71 napadnutých rozsudkov, keď konštatoval, že neexistencia spresnenia vylučuje konštatovanie podobnosti, a teda pravdepodobnosti zámeny medzi službami, na ktoré sa vzťahuje staršia ochranná známka, v tomto prípade obrazová ochranná známka Európskej únie č. 3618857, ako aj tovary, na ktoré sa vzťahujú prihlasované ochranné známky.
83.

Zo znenia týchto dvoch rozsudkov veľmi jasne vyplýva, že Súdny dvor v nich svoje úvahy založil na rovnakej zásade: dieťa nemôže preukázať, že má k dispozícii zdroje, a teda tieto zdroje musia pochádzať od osoby, ktorá sa oň skutočne stará. Ak pripustím, že dieťa môže preukázať dostatočné zdroje pochádzajúce od osoby, ktorá sa oň skutočne stará, bolo by absurdné odoprieť tejto osobe právo na pobyt, a teda možnosť pracovať. V prípade takého odopretia by nastala situácia hada, ktorý si hryzie chvost, t. j. bolo by to kruhovité tvrdenie, ktoré by zbavovalo článok 21 ZFEÚ a smernicu 2004/38 potrebného účinku. Také odopretie by malo za následok, že v takej situácii ako v spore vo veci samej by nijaké maloleté dieťa, ktoré je občanom Únie, nemohlo spĺňať podmienky článku 7 ods. 1 písm. b) tejto smernice. Treba poukázať na to, že keby boli tieto deti dospelé, mali by nielen postavenie občana Únie, ktoré má byť základným postavením štátnych príslušníkov členských štátov, ( 56 ) ale aj postavenie pracovníka.
41.

Svojím prvým argumentom CMA Všeobecnému súdu vytýka, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že nevyložil článok 2 bod 21 písm. c) nariadenia o rámci JMD v zmysle, ktorý by bol v súlade s nadradeným predpisom, ktorý toto ustanovenie aplikuje, a to s článkom 127 ods. 6 ZFEÚ. Z tohto posledného ustanovenia podľa nej vyplýva, že ECB vykonáva svoje úlohy obozretného dohľadu výlučne vo vzťahu k úverovým inštitúciám a finančným inštitúciám. Výklad článku 2 bodu 21 písm. c) nariadenia o rámci JMD v súlade s týmto nadradeným predpisom ZFEÚ mal podľa nej doviesť Všeobecný súd k záveru, že ústredný orgán, ktorého sa toto ustanovenie týka, musel mať na to, aby ECB mohla nad týmto ústredným orgánom vykonávať konsolidovaný prudenciálny dohľad, nevyhnutne postavenie úverovej inštitúcie. CMA nevzniesla otázku nezákonnosti článku 2 bodu 21 písm. c), ale iba jednoduchú otázku výkladu: sekundárny právny predpis by sa mal vykladať spôsobom, ktorý je v súlade s nadradeným právnym predpisom ZFEÚ.