Vnútroštátnemu súdu však prislúcha podrobnejšie posúdiť selektívnosť takej záruky, najmä tým, že určí, či v dôsledku zmeny vnútroštátneho nariadenia, ktoré bolo základom zavedenia tejto záruky, môže byť táto záruka priznaná iným hospodárskym subjektom než len samotným úverovým inštitúciám, a pokiaľ je to tak, či táto okolnosť môže spochybniť selektívnosť uvedenej záruky.

Z toho vyplýva, že taká štátna záruka má za dôsledok posilnenie postavenia úverových inštitúcií v porovnaní s postavením iných trhových subjektov a sťaženie vstupu na predmetný vnútroštátny trh pre trhové subjekty so sídlom v iných členských štátoch. Táto záruka teda môže ovplyvňovať obchod medzi členskými štátmi a narúšať hospodársku súťaž v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.

Za týchto okolností, pokiaľ vnútroštátny súd kvalifikuje štátnu záruku ako štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, treba takúto záruku považovať za novú pomoc, ktorá z tohto dôvodu podlieha povinnosti predchádzajúceho oznámenia Komisii v súlade s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ. Prislúcha vnútroštátnemu súdu, aby overil, či si dotknutý členský štát splnil túto povinnosť, a ak to tak nie je, vyhlásil túto záruku za protiprávnu.

Pokiaľ opatrenie uplatniteľné po dátume pristúpenia členského štátu k Únii, ktoré predstavuje verejnú pomoc, nespĺňa podmienky stanovené v akte o pristúpení tohto členského štátu k Únii ani podmienky stanovené článkom 1 písm. b) nariadenia č. 659/1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 ES, uplatniteľného na článok 108 ZFEÚ, na to, aby mohlo byť považované za existujúcu pomoc, treba ho považovať za novú pomoc. Také opatrenie sa teda musí Komisii vopred oznámiť a nemôže sa vykonať, pokiaľ sa vo veci nerozhodlo s konečnou platnosťou.

V oblasti štátnej pomoci dokonca aj za predpokladu, že Komisia v konečnom rozhodnutí vyhlási záruku vrátenia úverov na bývanie poskytovanú členským štátom pred jeho pristúpením k Únii, ktorá bola následne predmetom skúmania ako nová pomoc zlučiteľná s vnútorným trhom, vnútroštátny súd je naďalej povinný nariadiť vrátenie tejto štátnej pomoci v súlade s jeho vnútroštátnym právom. Pod hrozbou narušenia priameho účinku článku 108 ods. 3 poslednej vety ZFEÚ a poškodenia záujmov osôb podliehajúcich súdnej právomoci, ktoré majú vnútroštátne súdy za úlohu ochraňovať, uvedené konečné rozhodnutie Komisie nemá za dôsledok a posteriori konvalidovať vykonávacie akty, ktoré boli neplatné z dôvodu skutočnosti, že boli prijaté v rozpore so zákazom uvedeným v tomto článku. Akýkoľvek iný výklad by viedol k podporovaniu nerešpektovania odseku 3 poslednej vety uvedeného článku zo strany dotknutého členského štátu a zbavoval by toto ustanovenie potrebného účinku.

Pokiaľ ide o príjemcov štátnej záruky, treba zdôrazniť, že vzhľadom na imperatívnu povahu kontroly štátnej pomoci vykonávanej Komisiou na základe článku 108 ZFEÚ jednak podniky príjemcovia pomoci môžu mať legitímnu dôveru v oprávnenosť pomoci v zásade len vtedy, ak sa poskytla v súlade s postupom stanoveným v uvedenom článku, a jednak starostlivý hospodársky subjekt je za normálnych okolností schopný sa ubezpečiť, že uvedený postup bol dodržaný. Konkrétne, ak sa pomoc poskytla bez predchádzajúceho oznámenia Komisii, na základe čoho je podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ protiprávna, príjemca pomoci nemôže mať v tomto prípade legitímnu dôveru v zákonnosť jej poskytnutia.

Z toho vyplýva, že príjemcovia takej štátnej záruky, poskytnutej v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ, a preto protiprávnej, nemajú k dispozícii prostriedok nápravy podľa práva Únie.

(pozri body 76 – 79 a výrok)