84.

V tomto štádiu treba pozorne analyzovať konkrétne úvahy ESĽP v bodoch 102, 103 a 123 jeho rozsudku (ktorý podľa môjho názoru predstavuje skutočný základ analýzy tohto súdu), ktoré tu citujem in extenso: „102. Súd v tomto zmysle uvádza, že z kritérií uvedených v judikatúre Súdu v oblasti ‚zjavného‘ porušenia vnútroštátneho práva vyplýva, že za porušenia, ktoré spĺňajú toto kritérium, je možné považovať len tie porušenia, ktoré majú zásadnú povahu a sú neoddeliteľnou súčasťou zriadenia a fungovania súdneho systému. V tejto súvislosti sa teda pojem ‚zjavného‘ porušenia vnútroštátneho práva viaže k povahe a závažnosti údajného porušenia. Okrem toho, keď Súd posudzuje otázku, či bolo zriadenie súdu založené na ‚zjavnom‘ porušení vnútroštátneho práva, berie do úvahy to, či skutočnosti, ktoré sú mu predložené, preukazujú, že porušenie vnútroštátnych pravidiel týkajúcich sa vymenovania sudcov bolo úmyselné alebo prinajmenšom predstavovalo zjavné nedodržania uplatniteľného vnútroštátneho práva [pozri tiež v tejto súvislosti rozsudok FV, bod 77]. 103. Napokon, Súd pripomína ,rastúcu úlohu oddelenia výkonnej moci od moci súdnej vo svojej judikatúre‘… To isté platí o ,nutnosti zachovať nezávislosť súdnictva‘… Na základe vyššie uvedených zásad a pri zohľadnení predmetu a účelu požiadavky, podľa ktorej musí byť súd vždy zriadený zákonom, ako aj na úzku väzbu na základnú zásadu právneho štátu, teda musí Súd uskutočniť preskúmanie nad rámec konania a preskúmať, či porušením uplatniteľných vnútroštátnych pravidiel pri vymenovaní sudcov vzniklo skutočné riziko, že iné odvetvia moci, najmä výkonná moc, vykonávajú neprimeranú diskrečnú právomoc, čím je ohrozená integrita procesu vymenovania do takej miery, ktorá nebola zamýšľaná vnútroštátnymi predpismi platnými v rozhodnom čase. … 123. S prihliadnutím na všetky tieto skutočnosti musí Súd dospieť k záveru, že postup, na základe ktorého bol A. E. vymenovaný za sudcu odvolacieho súdu, s ohľadom na povahu procesných porušení vnútroštátneho práva, potvrdených Najvyšším islandským súdom, predstavuje zjavné porušenie pravidiel uplatniteľných v rozhodnom čase. Súd totiž zastáva názor, že tento postup predpokladal výkon neodôvodnenej diskrečnej právomoci zo strany výkonnej moci, ktorú nepredvídali platné právne predpisy, pri voľbe štyroch sudcov v rámci nového odvolacieho súdu, vrátane A. E., pričom táto skutočnosť je spojená so skutočnosťou, že Parlament nerešpektoval predtým zavedený legislatívny režim s cieľom zabezpečiť primeranú rovnováhu medzi výkonnou a zákonodarnou mocou v rámci postupu vymenovania. Okrem toho, ako rozhodol Najvyšší súd, ministerka spravodlivosti konala v zjavnom rozpore s uplatniteľnými pravidlami, keď rozhodla o nahradení štyroch z pätnástich kandidátov, ktorých výbor považoval za najkvalifikovanejších kandidátov, inými štyrmi kandidátmi, ktorí boli považovaní za menej kvalifikovaných, vrátane A. E. Z tohto dôvodu tak uvedený postup narušil dôveru, ktorú musia súdy v demokratickej spoločnosti vzbudzovať u jednotlivcov, a porušil samotnú podstatu zásady, podľa ktorej musí byť súd zriadený zákonom, teda jednu zo základných zásad právneho štátu. Súd zdôrazňuje, že pokiaľ by sa malo rozhodnúť inak z hľadiska skutočností prejednávanej veci, znamenalo by to, že táto základná záruka stanovená v článku 6 ods. 1 [EDĽP], by nemala žiadnu účinnú ochranu. V dôsledku toho Súd dospel k záveru, že článok 6 ods. 1 [EDĽP] bol v prejednávanej veci porušený.“