Vec C-516/06 P

Komisia Európskych spoločenstiev

proti

Ferriere Nord SpA

„Odvolanie — Hospodárska súťaž — Rozhodnutie Komisie — Pokuta — Výkon — Nariadenie (EHS) č. 2988/74 — Premlčanie — Akt spôsobujúci ujmu — Neprípustnosť“

Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 6. decembra 2007 I - 10688

Abstrakt rozsudku

Žaloba o neplatnosť – Akty, ktoré možno napadnúť žalobou – Pojem – Akty so záväznými právnymi účinkami

[Článok 230 ES a článok 256 štvrtý odsek ES; nariadenie Rady č. 2988/74, článok 5 ods. 1 písm. a)]

Akty, ktorými Komisia prikáže podniku, aby zaplatil neuhradený zostatok pokuty za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže a hrozí mu uplatnením nárokov z bankovej záruky poskytnutej uvedeným podnikom, sa musia považovať za výzvy na vykonanie rozhodnutia, ktorým bola uložená pokuta, a to bez ohľadu na to, či boli prijaté pred uplynutím prípadnej premlčacej doby alebo po nej, a ako také sa nemôžu považovať za akty so záväznými právnymi účinkami, ktoré by mohli zasiahnuť do záujmov podniku postihnutého sankciou, pretože v skutočnosti nie sú ničím iným ako prípravnými aktmi pre akty skutočného výkonu rozhodnutia. Z toho vyplýva, že takéto akty nepredstavujú akty, ktoré môžu byť predmetom žaloby o neplatnosť.

Tento výklad nevyvracia prítomnosť výrazu „rozhodnutie“ v článku 5 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 2988/74 o premlčacej lehote v stíhaní a pri výkone rozhodnutia v oblasti právnej úpravy hospodárskej súťaže, podľa ktorého „premlčacia lehota pri výkone rozhodnutia sa preruší oznámením rozhodnutia meniaceho pôvodnú výšku pokuty, sankcie alebo periodické sankcie, alebo zamietnutím žiadosti o takúto zmenu“, ak Komisia okrem iného v týchto aktoch súhlasí s tým, že od určitého času po vydaní rozsudku Súdneho dvora potvrdzujúceho sankciu už nebudú vznikať úroky. Totiž aj za predpokladu, že by rozhodnutie v zmysle tohto ustanovenia za každých okolností predstavovalo napadnuteľný akt v zmysle článku 230 ES, uvedenými aktmi Komisia podniku postihnutému sankciou neoznamuje rozhodnutie „meniace pôvodnú výšku pokuty, sankcie alebo periodické sankcie“ v zmysle prvého uvedeného ustanovenia.

Okrem toho len samotnú skutočnosť, že Komisia súhlasí, že od určitého času po vydaní rozsudku Súdneho dvora potvrdzujúceho sankciu už nebudú vznikať úroky, nemožno vnímať tak, že by mohla z aktu, ktorý nie je napadnuteľný, urobiť napadnuteľný akt. Táto okolnosť totiž sama osebe nemôže v takej situácii, aká vyplýva z rozhodnutia, ktorým bola uložená pokuta, vyvolať záväzné právne účinky, ktoré by mohli ovplyvniť záujmy podniku postihnutého sankciou.

Napokon proti tomuto výkladu nemožno použiť ani tvrdenie, že ak by sporné akty neboli napadnuteľné v zmysle článku 230 ES, existovala by medzera v práve. Nútený výkon rozhodnutia Komisie, ktoré sa týka peňažného záväzku určitej osoby, sa totiž spravuje článkom 256 ES, ktorý v štvrtom odseku obsahuje ustanovenie zabezpečujúce účinnú súdnu ochranu. V každom prípade faktom zostáva, že hoci sa podmienka prípustnosti žaloby o neplatnosť týkajúca sa právne záväzných účinkov, ktoré môžu zasiahnuť do záujmov odvolateľa tým, že podstatným spôsobom zmenia jeho právne postavenie, musí vykladať v súlade so zásadou účinnej súdnej ochrany, takýto výklad nemôže viesť k upusteniu od tejto podmienky, ak nemajú byť prekročené právomoci, ktoré Zmluva ES zveruje súdom Spoločenstva.

(pozri body 28 – 33)