NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

PAOLO MENGOZZI

prednesené 28. septembra 2016 ( 1 )

Vec C‑323/15 P

Polynt SpA

proti

Európskej chemickej agentúre (ECHA)

a

Vec C‑324/15 P

Hitachi Chemical Europe GmbH,

Polynt SpA

proti

Európskej chemickej agentúre (ECHA)

„Odvolanie — Nariadenie (ES) č. 1907/2006 (nariadenie REACH) — Článok 57 písm. f) — Látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy — Stanovenie zoznamu látok podliehajúcich autorizácii — Rozhodnutie, ktorým sa identifikuje cyklohexan-1,2-dikarboxilanhydrid, cis-cyklohexan-1,2-dikarboxilanhydrid a trans-cyklohexan-1,2-dikarboxilanhydrid — Rozhodnutie, ktorým sa identifikuje hexahydrometylftalátový anhydríd, hexahydro‑4‑metylftalátový anhydríd, hexahydro‑1‑metylftalátový anhydríd a hexahydro‑3‑metylftalátový anhydríd (MHHPA) — Zahrnutie do zoznamu látok navrhovaných na zahrnutie do prílohy XIV — Hodnotenie nebezpečenstva vnútorných vlastností látok — Hodnotenie a opatrenie manažmentu rizík“

I – Úvod

1. Svojimi odvolaniami sa spoločnosť Polynt SpA vo veci C‑323/15 P a spoločnosti Hitachi Chemical Europe GmbH a Polynt SpA vo veci C‑324/15 P domáhajú zrušenia príslušných rozsudkov Všeobecného súdu Európskej únie z 30. apríla 2015, Polynt a Sitre/ECHA (T‑134/13, neuverejnený, EU:T:2015:254) a z 30. apríla 2015, Hitachi Chemical Europe a i./ECHA (T‑135/13, EU:T:2015:253) (ďalej spoločne len „napadnuté rozsudky“).

2. Všeobecný súd svojimi rozsudkami zamietol žaloby týchto spoločností o čiastočné zrušenie rozhodnutia Európskej chemickej agentúry (ECHA) (ďalej len „ECHA“) ED/169/2012 z 18. decembra 2012, týkajúceho sa zahrnutia látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy na zoznam navrhovaných látok podľa článku 59 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 z 18. decembra 2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemických látok (REACH) a o zriadení Európskej chemickej agentúry, o zmene a doplnení smernice 1999/45/ES a o zrušení nariadenia Rady (EHS) č. 793/93 a nariadenia Komisie (ES) č. 1488/94, smernice Rady 76/769/EHS a smerníc Komisie 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES ( 2 ), zmeneného a doplneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 z[o] 16. decembra 2008 ( 3 ) (ďalej len „nariadenie REACH“).

3. Konkrétne sporným rozhodnutím, proti ktorému boli žaloby v prvostupňovom konaní zamietnuté, ECHA identifikovala jednak cyklohexan-1,2-dikarboxilanhydrid (ES č. 201‑604‑9), cis-cyklohexan-1,2-dikarboxilanhydrid (ES č. 236‑086‑3) a trans-cyklohexan-1,2-dikarboxilanhydrid (ES č. 238‑009‑9) (ďalej len „HHPA“), a jednak hexahydrometylftalátový anhydríd (ES č. 247‑094‑1), hexahydro‑4‑metylftalátový anhydríd (ES č. 243‑072‑0), hexahydro‑1‑metylftalátový anhydríd (ES č. 256‑356‑4) a hexahydro‑3‑metylftalátový anhydríd (ES č. 260‑566‑1) (ďalej len „MHHPA“) ako látky, ktoré spĺňajú kritériá uvedené v článku 57 písm. f) nariadenia REACH, v súlade s článkom 59 tohto nariadenia.

4. Tieto odvolania poskytujú Súdnemu dvoru príležitosť, aby po prvýkrát poskytol výklad článku 57 písm. f) nariadenia REACH týkajúceho sa identifikácie látky, v prejednávanom prípade respiračných senzibilizátorov, ako látky vzbudzujúcej veľmi veľké obavy, pričom táto identifikácia predstavuje prvý krok v rámci postupu autorizácie stanoveného nariadením REACH. Konkrétne majú tieto spory viesť k tomu, aby Súdny dvor rozhodol o otázke, či je na účely identifikácie určitej látky ako látky vzbudzujúcej veľmi veľké obavy na základe článku 57 písm. f) nariadenia REACH potrebné hodnotenie rizík vyplývajúcich z tejto látky, pričom práve kladná odpoveď na túto otázku predstavuje tvrdenie, ktoré odvolateľky uplatňujú vo svojich odvolaniach a ktorého zamietnutie v prvostupňovom konaní odvolateľky vytýkajú Všeobecnému súdu. Je totiž nesporné, že Všeobecný súd rozhodol, že na účely identifikácie uvedenej v článku 57 písm. f) nariadenia REACH stačí iba hodnotenie nebezpečenstva spôsobeného vnútornými vlastnosťami látok.

II – Právny rámec

5. Hlava VII nariadenia REACH, ktorá pozostáva z článkov 55 až 65 tohto nariadenia, upravuje postup autorizácie.

6. Článok 56 nariadenia REACH stanovuje: „1. Výrobca, dovozca alebo následný užívateľ nesmie uviesť na trh látku na účely použitia ani ju sám nepoužije, ak je táto látka zahrnutá do prílohy XIV, iba ak: … 5. V prípade látok, ktoré podliehajú autorizácii len preto, že spĺňajú kritériá článku 57 písm. a), b) alebo c), alebo preto, že sú určené podľa článku 57 písm. f) len z dôvodu nebezpečenstva pre zdravie ľudí, sa odseky 1 a 2 tohto článku neuplatňujú na tieto použitia: …“

7. Článok 57 nariadenia REACH nazvaný „Látky, ktoré sa zahrnú do prílohy XIV“, znie: „V súlade s postupom ustanoveným v článku 58 možno do prílohy XIV zahrnúť tieto látky: a) látky spĺňajúce kritériá klasifikácie v triede nebezpečnosti karcinogenita kategórie 1A alebo 1B v súlade s oddielom 3.6 prílohy I k nariadeniu (ES) č. 1272/2008; b) látky spĺňajúce kritériá klasifikácie v triede nebezpečnosti mutagenita pre zárodočné bunky kategórie 1A alebo 1B v súlade s oddielom 3.5 prílohy I k nariadeniu (ES) č. 1272/2008; c) látky spĺňajúce kritériá klasifikácie v triede nebezpečnosti reprodukčná toxicita kategórie 1A alebo 1B, nepriaznivé účinky na pohlavné funkcie a plodnosť alebo vývoj v súlade s oddielom 3.7 prílohy I k nariadeniu (ES) č. 1272/2008; d) látky, ktoré sú perzistentné, bioakumulatívne a toxické v súlade s kritériami stanovenými v prílohe XIII k tomuto nariadeniu; e) látky, ktoré sú veľmi perzistentné a veľmi bioakumulatívne v súlade s kritériami stanovenými v prílohe XIII k tomuto nariadeniu; f) látky – ako napríklad látky s vlastnosťami endokrinných disruptorov (rozvracačov) alebo látky s perzistentnými, bioakumulatívnymi a toxickými vlastnosťami, alebo s veľmi perzistentnými a veľmi bioakumulatívnymi vlastnosťami, ktoré nespĺňajú kritériá písmen d) alebo e) –, pri ktorých existujú vedecké dôkazy, že pravdepodobne majú závažné účinky na zdravie ľudí alebo životné prostredie, ktoré vzbudzujú rovnakú úroveň obáv ako látky vymenované v písmenách a) až e) a ktoré sú určené v každom prípade osobitne v súlade s postupom ustanoveným v článku 59.“

8. Článok 58 nariadenia REACH, ktorý má názov „Zahrnutie látok do prílohy XIV“, stanovuje: „1. Kedykoľvek sa prijme rozhodnutie o zahrnutí látok uvedených v článku 57 do prílohy XIV, toto rozhodnutie sa prijíma v súlade s postupom uvedeným v článku 133 ods. 4 Pri každej látke uvádza: a) identifikáciu látky, ako sa uvádza v oddiele 2 prílohy VI; b) vnútorné vlastnosti látky uvedené v článku 57; c) prechodné opatrenia: … d) podľa potreby obdobia preskúmania pre určité použitia; e) prípadné použitia alebo kategórie použitia vyňaté z požiadavky autorizácie a prípadné podmienky takéhoto vyňatia. …“

9. Článok 59 nariadenia REACH, ktorý má názov „Identifikácia látok uvedených v článku 57“, stanovuje: „1. Postup stanovený v odsekoch 2 až 10 tohto článku sa uplatňuje na účely identifikácie látok, ktoré spĺňajú kritériá uvedené v článku 57, a stanovenia zoznamu látok navrhovaných na zahrnutie do prílohy XIV. Agentúra v zozname uvedie, ktoré látky sú v jej pracovnom programe podľa článku 83 ods. 3 písm. e). 2. Komisia môže požiadať agentúru o prípravu dokumentácie v súlade s príslušnými oddielmi prílohy XV pre látky, ktoré podľa jej názoru spĺňajú kritériá stanovené v článku 57. … 3. Každý členský štát môže pripraviť dokumentáciu podľa prílohy XV pre látky, ktoré podľa jeho názoru spĺňajú kritériá stanovené v článku 57 a zaslať ju agentúre. … …“

10. Článok 60 nariadenia REACH, ktorý má názov „Udeľovanie autorizácií“, znie: „1. Komisia je zodpovedná za prijímanie rozhodnutí o žiadostiach o autorizáciu v súlade s touto hlavou. 2. Bez toho, aby bol dotknutý odsek 3, sa autorizácia udelí, ak je riziko pre zdravie ľudí alebo životné prostredie z používania látky, ktoré vyplýva z vnútorných vlastností uvedených v prílohe XIV, primerane kontrolované v súlade s prílohou I oddielom 6.4 a tak, ako je zdokumentované žiadateľom v správe o chemickej bezpečnosti, pričom sa zohľadňuje stanovisko výboru pre hodnotenie rizík uvedeného v článku 64 ods. 4 písm. a). Keď Komisia udeľuje autorizáciu a za každých okolnosti v nej stanovených, vezme do úvahy všetky uvoľňovania, emisie a straty vrátane rizík vyplývajúcich z difúzneho alebo disperzného používania, ktoré sú známe v čase rozhodovania. … 3. Odsek 2 sa neuplatňuje na: a) látky, ktoré spĺňajú kritériá článku 57 písm. a), b), c) alebo f), u ktorých nie je možné určiť prahovú hodnotu v súlade s oddielom 6.4 prílohy I; b) látky, ktoré spĺňajú kritériá článku 57 písm. d) alebo e); c) látky identifikované podľa článku 57 písm. f), ktoré majú perzistentné, bioakumulatívne a toxické vlastnosti alebo veľmi perzistentné a veľmi bioakumulatívne vlastnosti. 4. Ak nemožno autorizáciu udeliť podľa odseku 2 alebo pre látky uvedené v odseku 3, možno autorizáciu udeliť, len ak sa preukáže, že sociálno‑ekonomické prínosy pre spoločnosť vyplývajúce z používania látky prevyšujú riziko pre zdravie ľudí alebo životné prostredie, a ak neexistujú vhodné alternatívne látky alebo technológie. … …“

11. Článok 62 nariadenia REACH, ktorý má názov „Žiadosti o autorizácie“, stanovuje: „1. Žiadosť o autorizáciu sa predkladá agentúre. … 4. Žiadosť o autorizáciu obsahuje tieto informácie: … d) ak už nebola predložená ako súčasť registrácie, správu o chemickej bezpečnosti v súlade s prílohou I, týkajúcu sa rizík pre zdravie ľudí a/alebo životné prostredie z používania látok, ktoré vyplývajú z vnútorných vlastností uvedených v prílohe XIV; …“

III – Okolnosti predchádzajúce sporom

12. Z bodov 1 až 3 napadnutých rozsudkov vyplýva, že HHPA a MHHPA sú cyklické kyselinové anhydrídy. Tieto látky sa používajú ako medziprodukty alebo monoméry, ako aj na výrobu tovarov a na výrobu polymérnych živíc. ( 4 )

13. Tieto látky boli zaradené medzi respiračné senzibilizátory kategórie 1, ktoré môžu vyvolať príznaky alergie alebo astmy, alebo dýchacie ťažkosti pri vdýchnutí. HHPA a MHHPA boli zahrnuté do tabuľky 3.1 v časti 3 prílohy VI k nariadeniu č. 1272/2008.

14. Holandské kráľovstvo zaslalo 6. augusta 2012 ECHA spis, v ktorom navrhovalo identifikovať HHPA a MHHPA ako látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy, ktoré sa majú zahrnúť do prílohy XIV nariadenia REACH, v súlade s ustanoveniami článku 57 tohto nariadenia. Z bodov 4 napadnutých rozsudkov vyplýva, že Holandské kráľovstvo navrhovalo identifikovať HHPA a MHHPA ako látky, pri ktorých existujú vedecké dôkazy, že pravdepodobne majú závažné účinky na zdravie ľudí alebo životné prostredie, ktoré vzbudzujú rovnakú úroveň obáv ako látky vymenované v článku 57 písm. a) až e) nariadenia REACH, v súlade s článkom 57 písm. f) tohto nariadenia.

15. V nadväznosti na pripomienky odvolateliek k spisom týkajúcim sa identifikácie HHPA a MHHPA poslala ECHA tieto spisy svojmu výboru členských štátov, ktorý je uvedený v článku 76 ods. 1 písm. e) nariadenia REACH, pričom tento dospel 13. decembra 2012 k jednomyseľnej dohode o identifikácii HHPA a MHHPA ako látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy, ktoré spĺňajú kritériá uvedené v článku 57 písm. f) nariadenia REACH. V ten istý deň prijal výbor členských štátov ECHA príslušné podporné dokumenty na identifikáciu HHPA a MHHPA ako látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy, ktoré vyplývajú z ich vlastností respiračnej senzibilizácie na základe článku 57 písm. f) nariadenia REACH (ďalej len „podporné dokumenty“).

16. ECHA po ukončení postupu stanoveného v článku 59 nariadenia REACH prijala sporné rozhodnutie, ktorým identifikovala HHPA a MHHPA ako látky, ktoré spĺňajú kritériá uvedené v článku 57 písm. f) tohto nariadenia. ECHA konkrétne usúdila, že tieto látky vzbudzujú rovnakú úroveň obáv ako karcinogénne látky, mutagénne látky a látky poškodzujúce reprodukciu, vymenované v článku 57 písm. a) až c) nariadenia REACH.

IV – Konanie pred Všeobecným súdom a napadnuté rozsudky

17. Odvolateľky 28. februára 2013 podali príslušné žaloby o čiastočné zrušenie sporného rozhodnutia.

18. Všeobecný súd povolil Komisii a Holandskému kráľovstvu vstúpiť do konania ako vedľajší účastníci na podporu návrhov ECHA vo veciach T‑134/13 a T‑135/13. Tiež povolil spoločnostiam REACh ChemAdvice GmbH a New Japan Chemical vstúpiť do konania ako vedľajší účastníci na podporu odvolateliek. Uznesením z 15. októbra 2014 Všeobecný súd spojil obidve veci na účely ústnej časti konania.

19. Napadnutými rozsudkami Všeobecný súd zamietol žaloby odvolateliek v celom rozsahu a zaviazal ich na náhradu trov konania.

V – Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania

20. Podaniami predloženými kancelárii Súdneho dvora 30. júna 2015 podali odvolateľky tieto odvolania.

21. Každá z odvolateliek navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok, ktorý sa jej týka, ako aj sporné rozhodnutie v rozsahu, v akom sa jej týka, alebo subsidiárne aby vrátil veci Všeobecnému súdu na opätovné preskúmanie a zaviazal ECHA na náhradu trov konania.

22. ECHA a Komisia navrhujú, aby Súdny dvor odvolania zamietol a zaviazal odvolateľky na náhradu trov konania.

23. Spoločnosti New Japan Chemical, REACh ChemAdvice predložili písomné pripomienky na podporu návrhov odvolateliek. Holandské kráľovstvo predložilo písomné pripomienky na podporu návrhov ECHA.

24. Súdny dvor položil účastníkom konania celý rad otázok, na ktoré mali písomne odpovedať. Odvolateľky, ECHA, ako aj Komisia na ne odpovedali v stanovených lehotách.

25. Prednesy odvolateliek, ECHA, Komisie, ako aj spoločnosti Sitre Srl, ktorá vstúpila do konania ako vedľajší účastník na podporu návrhov odvolateliek v konaní pred Súdnym dvorom, ( 5 ) a ich odpovede na otázky, ktoré im Súdny dvor položil, boli vypočuté na spoločnom pojednávaní pre obidve veci, ktoré sa konalo 15. júna 2016.

VI – Analýza

26. Na podporu svojich odvolaní uvádzajú odvolateľky štyri odvolacie dôvody. Prvý odvolací dôvod je založený na protirečivosti dôvodov a viacerých prípadoch nesprávneho právneho posúdenia, čo viedlo k nesprávnemu výkladu a uplatneniu článku 57 písm. f) nariadenia REACH. Druhý odvolací dôvod je založený na nekonzistentnom odôvodnení a viacerých prípadoch nesprávneho právneho posúdenia, čo viedlo k nesprávnemu výkladu a uplatneniu článku 57 písm. f) nariadenia REACH. Tretí odvolací dôvod je založený na nedostatku odôvodnenia, a to z dôvodu, že Všeobecný súd sa nesprávne oprel o článok 60 ods. 2 nariadenia REACH. Napokon štvrtý odvolací dôvod je založený na viacerých prípadoch nesprávneho právneho posúdenia pri hodnotení tvrdení týkajúcich sa neexistencie expozície spotrebiteľa alebo pracovníka látke, čo viedlo k nesprávnemu uplatneniu článku 57 písm. f) nariadenia REACH.

A – O prvom odvolacom dôvode založenom na protirečivosti dôvodov a viacerých prípadoch nesprávneho právneho posúdenia, čo viedlo k nesprávnemu výkladu a uplatneniu článku 57 písm. f) nariadenia REACH

27. Tento odvolací dôvod pozostáva z dvoch častí. Odvolateľky jednak tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade článku 57 písm. f) nariadenia REACH, keď konštatoval, že toto ustanovenie si pre identifikáciu látky vzbudzujúcej veľmi veľké obavy nevyžaduje hodnotenie rizík. Po druhé odvolateľky tvrdia, že body 71 a 73 napadnutých rozsudkov svedčia o protirečivosti dôvodov.

1. O prvej časti založenej na nesprávnom právnom posúdení pri výklade článku 57 písm. f) nariadenia REACH

a) Zhrnutie tvrdení účastníkov konania

28. Táto prvá časť prvého odvolacieho dôvodu smeruje proti bodom 71, 81 a 94 napadnutých rozsudkov, a to z dôvodu, že Všeobecný súd vylúčil, že by pre identifikáciu predmetných látok v súlade s článkom 57 písm. f) nariadenia REACH bolo potrebné hodnotenie rizík.

29. Odvolateľky spochybňujú tento výklad článku 57 písm. f) nariadenia REACH.

30. Tvrdia, že normotvorca Únie chcel rozlíšiť medzi látkami, na ktoré sa vzťahuje článok 57 písm. a) až e) nariadenia REACH, na jednej strane, a látkami, na ktoré sa vzťahuje článok 57 písm. f) tohto nariadenia. Látky, ktoré nepatria medzi prípady uvedené v článku 57 písm. a) až e) tohto nariadenia, je podľa nich možné považovať za látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy iba po uskutočnení dodatočného preskúmania v každom jednotlivom prípade. Týmto preskúmaním môže byť len hodnotenie rizík, ktoré musí zohľadniť opatrenia manažmentu rizík, pretože respiračné senzibilizátory nepatria do kategórie karcinogénnych látok, mutagénnych látok a látok poškodzujúcich reprodukciu, uvedených v článku 57 písm. a) až c) nariadenia REACH.

31. V odpovedi na písomné otázky Súdneho dvora odvolateľky uviedli, že tento výklad článku 57 písm. f) nariadenia REACH potvrdzuje použitie pojmu „utilisation“ vo francúzskej verzii tohto ustanovenia uvedeného nariadenia.

32. Odvolateľky na pojednávaní spresnili, že hodnotenie rizík, na ktoré poukázali vo svojom odvolaní, zodpovedá hodnoteniu rizík v zmysle prílohy I k nariadeniu REACH.

33. ECHA tvrdí, že odvolateľky neporozumeli formulácii napadnutých rozsudkov. Táto agentúra uvádza, že Všeobecný súd správne uplatnil judikatúru Etimine (rozsudok z 21. júla 2011, Etimine,C‑15/10, EU:C:2011:504), keď rozlišuje medzi nebezpečenstvami a rizikami. Všeobecný súd totiž podľa jej názoru správne rozhodol, že tak ako je to pri látkach uvedených v článku 57 písm. a) až e), článok 57 písm. f) nariadenia REACH nevyžaduje uskutočniť hodnotenie rizík. Identifikácia toho, či má určitá látka charakter látky vzbudzujúcej veľmi veľké obavy, môže vyplývať iba z hodnotenia nebezpečenstva vnútorných vlastností tejto látky. ECHA navyše pripomína, že v prípade neexistencie prahovej hodnoty expozície, ako je to v prejednávanom prípade u týchto respiračných senzibilizátorov, nie je bežné hodnotenie rizík možné.

34. ECHA na pojednávaní spresnila, že zohľadnenie údajov o expozícii ľudí, umožňujúcich posúdiť nebezpečenstvo vyplývajúce z vnútorných vlastností látok, na jednej strane, a posúdenie expozície, ako aj hodnotenie rizík, na druhej strane, sú úplne odlišnými procesmi.

35. Komisia tiež usudzuje, že Všeobecný súd správne konštatoval, že článok 57 písm. f) nariadenia REACH neukladá povinnosť uskutočniť hodnotenie rizík pre identifikáciu látok, ktoré nepatria do iných písmen tohto článku. Podľa jej názoru to vyplýva zo znenia a štruktúry uvedeného nariadenia.

b) Posúdenie

36. Všeobecný súd v bodoch 69 napadnutých rozsudkov uviedol, že Súdny dvor už v rozsudku z 21. júla 2011, Etimine (C‑15/10, EU:C:2011:504, body 74 a 75) rozhodol, že je potrebné rozlišovať medzi nebezpečenstvami a rizikami. Hodnotenie nebezpečenstiev je prvou etapou procesu hodnotenia rizík, ktoré predstavuje presnejší koncept. Z tohto dôvodu nemôže byť hodnotenie nebezpečenstiev spojených s vnútornými vlastnosťami látky obmedzené zohľadnením špecifických okolností jej použitia, ako je to v prípade hodnotenia rizík, a môže sa platne uskutočniť nezávisle od miesta použitia látky, od spôsobu, ktorým by mohlo dôjsť ku kontaktu s touto látkou, a od prípadných úrovní expozície pôsobeniu tejto látky.

37. Hoci sa v názve prvého odvolacieho dôvodu uplatneného odvolateľkami spomínajú body 69 napadnutých rozsudkov, odvolateľky nespochybňujú posúdenie Všeobecného súdu v týchto bodoch, ako ani to, že Všeobecný súd rozlíšil medzi hodnotením nebezpečenstiev a hodnotením rizík, čo treba vziať na zreteľ.

38. V tejto súvislosti, pre lepšie pochopenie rozlíšenia medzi hodnotením nebezpečenstiev a hodnotením rizík, osobitne v prejednávaných veciach, si dovoľujem dodať, že cieľom hodnotenia nebezpečenstva pre ľudské zdravie je stanoviť úrovne expozície, nad ktoré by už ľudia nemali byť vystavení danej látke, lebo inak by táto expozícia mohla mať škodlivé účinky. Táto úroveň expozície, ktorá je známa ako „odvodená hladina, pri ktorej nedochádza k žiadnym účinkom“ (Derived No‑Effect Level, ďalej len „DNEL“), je založená na vyhodnotení dostupných informácií o účinkoch na človeka a o účinkoch na organizmy okrem človeka. ( 6 )

39. Cieľom posúdenia expozície je stanoviť úrovne známej alebo odôvodnene predpokladateľnej expozície človeka tejto látke. ( 7 ) Toto posúdenie zohľadňuje prevádzkové podmienky a opatrenia manažmentu rizík. Charakterizácia rizika pozostáva z porovnania úrovní známej alebo predpokladateľnej expozície človeka tejto látke s príslušnou DNEL. Riziko sa môže považovať za primerane kontrolované, ak úrovne známej alebo predpokladateľnej expozície človeka tejto látke neprekračujú DNEL. ( 8 )

40. Po uvedení týchto prvých spresnení pokračujem tým, že z bodov 70 napadnutých rozsudkov, proti ktorým odvolateľky rovnako nemajú výhrady, vyplýva, že klasifikácia a označovanie nebezpečných látok na úrovni Únie, tak ako to už vyplýva z nariadenia č. 1272/2008, sa zakladajú na hodnotení nebezpečenstiev spojených s vnútornými vlastnosťami látok.

41. Všeobecný súd z tohto v bodoch 71 napadnutých rozsudkov vyvodil záver, že „keďže zaradenie medzi karcinogénne látky, mutagénne látky a látky poškodzujúce reprodukciu kategórie 1 postačuje pre identifikáciu látky ako látky vzbudzujúcej veľmi veľké obavy podľa článku 57 písm. a) až c) nariadenia [REACH], nemožno z toho vyvodiť záver, že pre identifikáciu látky v súlade s článkom 57 písm. f) nariadenia [REACH] musí ECHA zohľadniť hodnotenie rizík.“

42. V bodoch 81 napadnutých rozsudkov Všeobecný súd dokonca zamietol argumentáciu odvolateliek týkajúcu sa neexistencie zohľadnenia opatrení manažmentu rizík, prehliadok a podmienok týkajúcich sa ochrany pracovníkov, a to z dôvodu, že „stačí poukázať na to, že na jednej strane nebezpečenstvá vyplývajúce z prirodzených vlastností [HHPA a] MHHPA sa nezmenili, a na druhej strane na to, že skutočnosť, že negatívne účinky látky spojené s jej používaním môžu byť primerane kontrolované, nebráni tomu, aby bola identifikovaná ako látka vzbudzujúca veľmi veľké obavy“.

43. Všeobecný súd tak usúdil, že nebezpečenstvá spôsobené vnútornými vlastnosťami HHPA a MHHPA postačujú na odôvodnenie ich identifikácie ako látky vzbudzujúcej veľmi veľké obavy.

44. Toto posúdenie bolo potvrdené v bode 95 napadnutého rozsudku vo veci T‑134/13 a v bode 94 napadnutého rozsudku vo veci T‑135/13.

45. Všeobecný súd tak konštatoval, že pre identifikáciu látok podľa článku 57 písm. f) nariadenia REACH nie je potrebné žiadne hodnotenie rizík, pričom sa vyžaduje iba hodnotenie nebezpečenstiev spojených s vnútornými vlastnosťami týchto látok.

46. Odvolateľky spochybňujú tento výklad článku 57 písm. f) nariadenia REACH a tvrdia, že toto ustanovenie si vyžaduje zohľadnenie hodnotenia rizík.

47. Napriek odôvodneniu v napadnutých rozsudkoch, ktoré je do určitej miery lakonické, sa s týmto názorom nestotožňujem.

48. Treba predovšetkým pripomenúť, že nariadenie REACH zavádza integrovaný systém kontroly chemických látok zahŕňajúci ich registráciu, hodnotenie, ako aj povoľovanie a prípadné obmedzenia ich použitia. ( 9 )

49. Nariadenie REACH venuje osobitnú pozornosť látkam, ktoré sa považujú za látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy, ako vyplýva najmä z odôvodnení 63, 69 a 70 tohto nariadenia, ( 10 ) a na ktoré sa vzťahuje postup autorizácie podľa hlavy VII uvedeného nariadenia pozostávajúcej z článkov 55 až 66 nariadenia REACH.

50. Postup autorizácie podmieňuje používanie látok zahrnutých do prílohy XIV a ich uvádzanie na trh udelením autorizácie. Tento postup pozostáva z troch krokov.

51. V stručnosti, prvý krok pozostáva z identifikácie látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy podľa článku 57 nariadenia REACH a ich zahrnutia na zoznam látok navrhovaných na zahrnutie do prílohy XIV tohto nariadenia, ktorá má názov „Zoznam látok podliehajúcich autorizácii“. V nasledujúcom texte sa, samozrejme, vrátim k tomuto prvému kroku, ktorý je stredobodom týchto odvolaní. Druhý krok uvedeného postupu spočíva v zahrnutí určitých navrhovaných látok do uvedenej prílohy XIV, v súlade s článkom 58 nariadenia REACH. Tretí krok postupu autorizácie sa týka udelenia autorizácie na látky zahrnuté do prílohy XIV nariadenia REACH. V zásade platí, že v prípade neudelenia autorizácie nemožno látku ani používať, ani uvádzať na trh.

52. Článok 57 nariadenia REACH, ktorý, ako je uvedené vyššie, sa týka prvého kroku postupu autorizácie, stanovuje kritériá identifikácie látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy, ktoré môžu byť zahrnuté do prílohy XIV uvedeného nariadenia. V tomto článku sa pod písmenami a) až c) uvádzajú látky spĺňajúce kritériá klasifikácie v triede nebezpečnosti karcinogenita, mutagenita a reprodukčná toxicita, patriace do kategórie 1A alebo 1B, v súlade s prílohou I k nariadeniu č. 1272/2008 (ďalej len látky „CMR“), a pod písmenami d) a e) látky, ktoré sú perzistentné, bioakumulatívne a toxické (PBT), ako aj látky, ktoré sú veľmi perzistentné a veľmi bioakumulatívne (vPvB), v súlade s kritériami stanovenými v prílohe XIII k nariadeniu REACH ( 11 ) (ďalej len látky „PBT a vPvB“).

53. Pokiaľ ide o písmeno f) článku 57 nariadenia REACH, v tomto sa uvádzajú „látky – ako napríklad látky s vlastnosťami endokrinných disruptorov (rozvracačov) alebo látky s [PBT a vPvB] vlastnosťami, ktoré nespĺňajú kritériá písmen d) alebo e) –, pri ktorých existujú vedecké dôkazy, že pravdepodobne majú závažné účinky na zdravie ľudí alebo životné prostredie, ktoré vzbudzujú rovnakú úroveň obáv ako látky vymenované v písmenách a) až e) a ktoré sú určené v každom prípade osobitne v súlade s postupom ustanoveným v článku 59 [nariadenia REACH]“.

54. Je nesporné, že HHPA a MHHPA sú klasifikované ako respiračné senzibilizátory v súlade s prílohou I oddielom 3.4. nariadenia č. 1272/2008.

55. Navyše, ako bolo podrobnejšie objasnené na pojednávaní pred Súdnym dvorom, odvolateľky vo svojich príslušných odvolaniach nespochybňujú posúdenia Všeobecného súdu uvedené v bodoch 45 až 48 napadnutých rozsudkov, podľa ktorých respiračné senzibilizátory patria do pôsobnosti článku 57 písm. f) nariadenia REACH, keďže totiž výpočet látok uvedený v tomto ustanovení nie je taxatívny.

56. Nie je spochybnené ani to, že látky CMR, PBT a vPvB patria do kategórie látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy, a to iba na základe ich klasifikácie podľa nariadenia č. 1272/2008, ktorá je samotná založená výlučne na hodnotení nebezpečenstiev spojených s ich vnútornými vlastnosťami.

57. Podľa názoru odvolateliek, v rozpore s tým, ako rozhodol Všeobecný súd v bodoch 71 napadnutých rozsudkov, je to úplne inak pri látkach uvedených v článku 57 písm. f) nariadenia REACH. Na podporu ich tvrdenia, podľa ktorého článok 57 písm. f) nariadenia REACH v štádiu identifikácie látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy vyžaduje nielen hodnotenie nebezpečenstiev, ale aj hodnotenie rizík, sa odvolateľky opierajú o myšlienku, že látky, ktoré nepatria do článku 57 písm. a) až e) nariadenia REACH, môžu byť identifikované ako látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy až po dodatočnom preskúmaní, ktorým podľa ich názoru môže byť iba hodnotenie rizík. Podľa odvolateliek takéto hodnotenie rizík zahŕňa posúdenie expozície pri zohľadnení opatrení manažmentu rizík, tak ako je táto expozícia upravená v prílohe I oddieloch 5 a 6 nariadenia REACH. Odvolateľky vo svojich odpovediach na písomné otázky Súdneho dvora, ako aj na pojednávaní, tiež uviedli, že použitie pojmu „utilisation“ vo francúzskej verzii nariadenia REACH potvrdzuje ich tvrdenie, podľa ktorého je hodnotenie rizík potrebné v štádiu identifikácie podľa článku 57 písm. f) tohto nariadenia.

58. Tvrdenie odvolateliek založené na poukázaní na pojem „utilisation“, ktorý sa nachádza vo francúzskej verzii článku 57 písm. f) nariadenia REACH, je bez ďalšieho posudzovania potrebné odmietnuť. Ako totiž zdôraznila Komisia, žiadna z ostatných jazykových verzií tohto článku tento pojem neobsahuje a ide o „poľutovaniahodnú chybu“ vo francúzskej verzii. V každom prípade, podľa ustálenej judikatúry potreba jednotného výkladu práva Únie vylučuje, aby sa v prípade pochybností posudzoval text ustanovenia izolovane, a naopak si vyžaduje, aby sa tento text vykladal a uplatňoval s prihliadnutím na znenia vyhotovené v ostatných úradných jazykoch. ( 12 )

59. Z týchto verzií ( 13 ) pritom jasne vyplýva, že „rovnak[á] úroveň obáv“, ako sa uvádza v článku 57 písm. f) nariadenia REACH, sa vzťahuje na látky, ktoré sú vymenované v písmenách a) až e) tohto článku, ako také, a nie na ich používanie.

60. Je pravda, že identifikácia látok CMR ako látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy je založená výlučne na triede nebezpečnosti, tak ako táto vyplýva z nariadenia č. 1272/2008, a že identifikácia látok PBT a vPvB je založená iba na kritériách prílohy XIII k nariadeniu REACH.

61. Rovnako je pravda, že príslušnosť ku konkrétnej triede nebezpečnosti podľa nariadenia č. 1272/2008 nie je podmienkou vyžadovanou na to, aby dané látky patrili do pôsobnosti článku 57 písm. f) nariadenia REACH. ( 14 ) Hoci totiž v prejednávanom prípade HHPA a MHHPA patria do triedy nebezpečnosti týkajúcej sa respiračných senzibilizátorov podľa prílohy I k nariadeniu č. 1272/2008, pokiaľ ide o endokrinné disruptory (rozvracače), tieto do dnešného dňa nepatria do žiadnej triedy nebezpečnosti, a to napriek tomu, že sa spomínajú v rámci výpočtu v článku 57 písm. f) nariadenia REACH ako látky, ktoré môžu byť identifikované ako látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy.

62. Na to, aby sa mohla takáto kvalifikácia uplatniť, vyžaduje článok 57 písm. f) nariadenia REACH dve podmienky: a to jednak aby existovali „vedecké dôkazy, že [látky] pravdepodobne majú závažné účinky na zdravie ľudí alebo životné prostredie“, a jednak aby tieto účinky vzbudzovali „rovnakú úroveň obáv“ ako látky vymenované v písmenách a) až e) toho istého článku.

63. Ako pripustili ECHA a Komisia, v prípade, že tak ako v prejednávanom prípade látky patria do triedy nebezpečnosti podľa prílohy I k nariadeniu č. 1272/2008, táto klasifikácia je prvým krokom, ktorý sa berie do úvahy na účely splnenia prvej podmienky uvedenej v predchádzajúcom bode. Nepostačuje však na to, aby sa predmetné látky považovali za látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy v zmysle článku 57 písm. f) nariadenia REACH.

64. Uvedené naopak neznamená, že vedecké preukázanie toho, že predmetné látky môžu spôsobiť závažné účinky na zdravie alebo životné prostredie, si vyžaduje, aby sa uskutočnilo hodnotenie rizík, pokiaľ ide o tieto látky. Samozrejme, ako je spresnené v oddieloch 1 až 4 prílohy I k nariadeniu REACH, historické informácie týkajúce sa expozície človeka látkam sa môžu vziať do úvahy na účely posúdenia nebezpečenstiev spojených s vlastnosťami týchto látok. Toto nespochybňuje ani ECHA, ani Komisia. Všeobecný súd tiež netvrdil opak. Pokiaľ totiž ide o respiračné senzibilizátory používané v priemysle, tieto informácie a ich analýza umožňujú lepšie identifikovať úroveň vnútornej nebezpečnosti týchto látok a v každom jednotlivom prípade overiť, či tieto látky spôsobujú závažné účinky na zdravie ľudí.

65. Toto preskúmanie však nepredstavuje ani hodnotenie expozície, ani rizík, a ani a fortiori nevedie k zohľadneniu opatrení manažmentu rizík, tak ako Všeobecný súd správne rozhodol v napadnutých rozsudkoch.

66. Inými slovami, poukázanie na „závažné účinky“, ktoré spôsobujú predmetné látky, nijako neznamená, že by bolo potrebné uskutočniť hodnotenie rizík. „Závažné účinky“ sa vzťahujú na úroveň alebo stupeň nebezpečnosti spojenej s vlastnosťami látok. Podľa oddielu 1 prílohy I k nariadeniu REACH tak hodnotenie nebezpečenstva pre ľudské zdravie pozostáva nielen z toxikokinetického profilu (t. j. absorpcie, metabolizmu, distribúcie a eliminácie) skúmanej látky, ale aj vymenovaných „skupín účinkov“, medzi ktoré patrí senzibilizácia, pričom sa nevyžaduje, aby sa zohľadnili podmienky používania skúmanej látky. Odôvodnenie 115 nariadenia REACH tiež potvrdzuje, že pojem „účinky“ odkazuje na vlastnosti látok, bez toho, aby určenie týchto účinkov zahŕňalo hodnotenie rizík. ( 15 )

67. Podľa článku 57 písm. f) nariadenia REACH však podmienka týkajúca sa závažných účinkov spôsobených predmetnými látkami nepostačuje na identifikáciu predmetných látok ako látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy. Treba ešte vedecky preukázať, že tieto závažné účinky vzbudzujú rovnakú úroveň obáv ako látky vymenované v článku 57 písm. a) až e) nariadenia REACH.

68. Článok 57 písm. f) nariadenia REACH pritom tým, že odkazuje na „rovnakú úroveň obáv“, akú vzbudzujú látky vymenované v článku 57 písm. a) až e) nariadenia REACH, to znamená na úroveň obáv založenú výlučne na nebezpečenstvách súvisiacich s vnútornými vlastnosťami týchto látok, vyžaduje, aby sa porovnali úrovne nebezpečnosti spojenej s vlastnosťami látok, a nie úrovne rizika. Práve preto, ako vyplýva z podporných dokumentov prijatých 13. decembra 2012, ECHA vypracovala určité kritériá umožňujúce na základe nebezpečnosti skúmaných látok určiť, či tieto látky možno považovať za látky vzbudzujúce „rovnakú úroveň obáv“ ako látky CMR. ( 16 ) Tieto kritériá a ich posúdenie nie sú predmetom týchto odvolaní.

69. Doslovný výklad článku 57 písm. f) nariadenia REACH, ktorý v týchto návrhoch zastávam, podporujú viaceré ďalšie ustanovenia tohto nariadenia.

70. Podľa článku 58 ods. 1 písm. b) nariadenia REACH sa tak v rozhodnutí o zahrnutí látok do prílohy XIV tohto nariadenia musia najmä uviesť „vnútorné vlastnosti látky uvedené v článku 57“, pričom toto ustanovenie vôbec nerozlišuje medzi písmenami a) až f) článku 57 uvedeného nariadenia. Prvý stĺpec uvedenej prílohy XIV potvrdzuje, že požadované informácie pozostávajú iba z toho, že sa uvedie „vnútorná vlastnosť, resp. vlastnosti [látok] uvedené v článku 57“, a teda vrátane látok patriacich do písmena f) tohto článku.

71. Navyše v prílohe XV k nariadeniu REACH sa, pokiaľ ide o dokumentáciu týkajúcu sa najmä identifikácie látky vzbudzujúcej rovnakú úroveň obáv podľa článku 59 tohto nariadenia, uvádza, že „podľa príslušných častí oddielu 1 až 4 prílohy I sa vyhotoví… posúdenie nebezpečenstiev a porovnanie [dostupných informácií o tejto látke] s článkom 57 písm. f)“. ( 17 )

72. Navyše článok 56 ods. 5, článok 60 ods. 2 a článok 62 písm. d) nariadenia REACH zmieňujú identifikáciu látok uvedených v článku 57 písm. f) tohto nariadenia iba v závislosti od „nebezpečenstva“, ktoré tieto látky predstavujú, alebo od ich „vnútorných vlastností“, pričom sa v nich vôbec nespomína hodnotenie rizík ani a fortiori zohľadnenie opatrení manažmentu rizík. ( 18 )

73. Výklad, podľa ktorého sa na základe článku 57 písm. f) nariadenia REACH vyžaduje iba preskúmanie nebezpečnosti látok, podporuje aj všeobecná štruktúra systému autorizácie zavedeného hlavou VII tohto nariadenia.

74. Ako je totiž pripomenuté v bode 51 týchto návrhov, systém autorizácie pozostáva z troch krokov, ktorými sú identifikácia látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy a zahrnutie týchto látok na zoznam látok navrhovaných na zahrnutie na zoznam látok podliehajúcich autorizácii (články 57 a 59 nariadenia REACH), zahrnutie na zoznam látok podliehajúcich autorizácii (článok 58 nariadenia REACH) a udelenie požadovaných autorizácií (články 60 až 64 nariadenia REACH).

75. Z tohto systému pritom vyplýva, že hodnotenie rizík sa vyžaduje až v štádiu udeľovania autorizácií.

76. Podľa článku 60 ods. 2 nariadenia REACH sa totiž autorizácia udelí, ak je riziko pre zdravie ľudí alebo životné prostredie z používania látky, ktoré vyplýva z vnútorných vlastností uvedených v prílohe XIV uvedeného nariadenia, primerane kontrolované, tak ako to preukazuje hodnotenie rizík podľa oddielu 6 prílohy I k nariadeniu REACH.

77. Navyše, v prípade, že autorizáciu nemožno udeliť podľa článku 60 ods. 2 nariadenia REACH alebo pre látky, u ktorých nie je možné určiť úrovne expozície, nad ktoré by už ľudia nemali byť vystavení danej látke (DNEL), tak ako je to pri HHPA a MHHPA, článok 60 ods. 4 tohto nariadenia stanovuje, že autorizáciu možno udeliť, len ak sa preukáže, že sociálno‑ekonomické prínosy pre spoločnosť vyplývajúce z používania látky prevyšujú riziko pre zdravie ľudí alebo životné prostredie, a ak neexistujú alternatívne látky. Toto rozhodnutie musí zohľadňovať najmä riziko, ktoré predstavuje použitie látky, vrátane vhodnosti a účinnosti navrhovaných opatrení manažmentu rizík.

78. Napokon, ak by som súhlasil s výkladom, ktorý zastávajú odvolateľky a podľa ktorého sa zohľadnenie hodnotenia rizík, ktoré zahŕňa opatrenia manažmentu rizík, v štádiu identifikácie látky vyžaduje, viedlo by to k tomu, že by sa veľké množstvo potenciálne veľmi nebezpečných látok vyhlo všetkým krokom v rámci postupu autorizácie podľa nariadenia REACH. Predovšetkým zohľadnenie opatrení manažmentu rizík v štádiu identifikácie látok, na ktoré môže byť udelená autorizácia iba vtedy, ak sa preukáže, že neexistujú vhodné alternatívne látky, ( 19 ) ako je to v prejednávanom prípade, by priemyslu umožnilo vyhnúť sa akejkoľvek nutnosti skúmať, či vôbec takéto látky existujú. Tento dôsledok by bol pritom v rozpore s jedným z významných cieľov nariadenia REACH, ktorým je povzbudiť a v niektorých prípadoch zabezpečiť, aby sa látky vzbudzujúce veľké obavy napokon nahradili menej nebezpečnými látkami, ak sú k dispozícii vhodné a uskutočniteľné alternatívy. ( 20 )

79. Vzhľadom na tieto úvahy sa domnievam, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že identifikácia látok ako látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy podľa článku 57 písm. f) nariadenia REACH si nevyžaduje zohľadnenie hodnotenia rizík.

2. O druhej časti založenej na protirečivosti dôvodov uvedených v bodoch 71 a 73 napadnutých rozsudkov

a) Zhrnutie tvrdení účastníkov konania

80. Odvolateľky tvrdia, že v bodoch 71 a 73 napadnutých rozsudkov sú uvedené protirečivé dôvody. Zatiaľ čo totiž Všeobecný súd v bodoch 71 napadnutých rozsudkov uviedol, že na to, aby bola určitá látka identifikovaná ako látka vzbudzujúca veľmi veľké obavy podľa článku 57 písm. f) nariadenia REACH, nemusí byť predmetom hodnotenia rizík, v bodoch 73 týchto istých rozsudkov vyjadril opak.

81. ECHA a Komisia navrhujú túto časť zamietnuť. Domnievajú sa, že odvolateľky nesprávne vykladajú body 73 napadnutých rozsudkov. Títo účastníci konania konkrétne tvrdia, že pokyny ECHA nevyžadujú analýzu rizík, ale určenie toho, či bežné hodnotenie rizík umožňuje zodpovedajúcim spôsobom reagovať na riziko. Bežné hodnotenie rizík sa pritom nemôže uskutočniť pri látkach, u ktorých tak, ako v prejednávanom prípade, nie je možné definovať DNEL, to znamená úrovne expozície, nad ktoré by už ľudia nemali byť vystavení danej látke, lebo inak by táto expozícia mohla mať závažné účinky.

b) Analýza

82. V prvom rade sa podľa môjho názoru druhá časť prvého odvolacieho dôvodu musí zamietnuť ako neúčinná. Vzhľadom na to, že tak, ako bolo analyzované vyššie, výklad článku 57 písm. f) nariadenia REACH, ktorý poskytol Všeobecný súd v bodoch 71 napadnutých rozsudkov, je podľa môjho názoru dôvodný, skutočnosť, že bodoch 73 uvedených rozsudkov údajne uviedol opak, nemá žiaden vplyv na výrok týchto rozsudkov, a teda nemôže viesť k ich zrušeniu. ( 21 )

83. Ak by však Súdny dvor mal usúdiť, že by sa časť založená na protirečivosti dôvodov mala vecne preskúmať, v každom prípade sa domnievam, že sa táto časť musí zamietnuť.

84. Predovšetkým treba pripomenúť, že Všeobecný súd v bodoch 73 napadnutých rozsudkov uviedol, že „pokiaľ ide o skutočnosť, že bod 6.3 podporného dokumentu, ktorý v tejto súvislosti odkazuje na pokyny [ECHA] na identifikovanie látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy, uvádza bežné hodnotenie rizík, treba poznamenať, že podľa tohto bodu je možnosť predchádzania účinkom látky v rámci bežného hodnotenia rizík iba jednou z úvah, ktorú musí ECHA zohľadniť v rámci postupu identifikácie látky ako látky vzbudzujúcej veľmi veľké obavy podľa článku 57 písm. f) nariadenia [REACH]“.

85. V bode 6.3 obidvoch príslušných podporných dokumentov, na ktorý poukazuje Všeobecný súd, sa doslovne reprodukuje bod 3.3.3.2 Pokynov ECHA na prípravu dokumentácie podľa prílohy XV na identifikovanie látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy (ďalej len „pokyny ECHA“).

86. Bod 3.3.3.2 pokynov ECHA, v ktorom sú uvedené okolnosti, ktoré musí ECHA najmä zohľadniť pri preskúmavaní látky podľa článku 57 písm. f) nariadenia REACH, pritom nevyžaduje uskutočnenie hodnotenia rizík, ale iba určenie toho, či bežné hodnotenie rizík umožňuje zodpovedajúcim spôsobom reagovať na riziko.

87. V tejto súvislosti treba uviesť, že bežné hodnotenie rizík, ktoré zmieňujú pokyny ECHA a Všeobecný súd v bodoch 73 napadnutých rozsudkov, zodpovedá hodnoteniu rizík, tak ako je upravené v oddiele 6.4 prílohy I k nariadeniu REACH, ktoré je založené na porovnaní odhadnutých úrovní expozície s príslušnou DNEL (úrovne expozície, nad ktoré by už ľudia nemali byť vystavení danej látke, lebo inak by táto expozícia mohla mať škodlivé účinky).

88. Ako som však zdôraznil v bodoch 38 a 39 týchto návrhov, bežné hodnotenie rizík sa nemôže uskutočniť pri látkach, u ktorých nie je možné definovať DNEL, ako je to v prípade HHPA a MHHPA.

89. Jasne sa tak zdá, že cieľom bodov 73 napadnutých rozsudkov bolo iba pripomenúť záver výboru členských štátov ECHA, obsiahnutý v príslušných podporných dokumentoch, podľa ktorého pokiaľ ide o HHPA a MHHPA, bežné hodnotenie rizík nie je zodpovedajúce, a nie vyžadovať, aby ECHA zohľadňovala hodnotenie rizík v štádiu identifikácie látky podľa článku 57 písm. f) nariadenia REACH.

90. Za takýchto okolností, v rozpore s tým, čo tvrdia odvolateľky, nemožno dospieť k záveru, že úmyslom Všeobecného súdu bolo v bodoch 73 napadnutých rozsudkov tvrdiť, že ECHA je povinná zohľadniť hodnotenie rizík s cieľom určiť, či určitá látka môže byť identifikovaná ako látka vzbudzujúca veľmi veľké obavy na základe článku 57 písm. f) nariadenia REACH. Podľa môjho názoru z toho vyplýva, že body 71 a 73 napadnutých rozsudkov si neprotirečia.

91. Preto pokiaľ druhá časť prvého odvolacieho dôvodu nie je neúčinná, podľa môjho názoru je nedôvodná.

92. Za týchto okolností navrhujem, aby Súdny dvor prvý odvolací dôvod zamietol.

B – O druhom odvolacom dôvode založenom na nekonzistentnom odôvodnení a viacerých prípadoch nesprávneho právneho posúdenia, čo viedlo k nesprávnemu výkladu a uplatneniu článku 57 písm. f) nariadenia REACH

1. Zhrnutie tvrdení účastníkov konania

93. Odvolateľky zdôrazňujú, že Všeobecný súd v bodoch 49 napadnutých rozsudkov uviedol, že výkladové pokyny, akými sú pokyny ECHA, nepredstavujú radu právnej povahy. Podľa odvolateliek však z judikatúry vyplýva, že takéto pravidlá všeobecného postupu predsa len majú právne účinky, pretože na základe týchto nástrojov sa inštitúcie, ktoré sú ich autormi, samy obmedzujú pri výkone svojej voľnej úvahy. ( 22 ) Okrem toho, že si Všeobecný súd v dôvodoch uvedených v bodoch 49 a 73 napadnutých rozsudkov protirečí, rozhodol v rozpore s touto ustálenou judikatúrou.

94. Odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd tým, že nevzal do úvahy pokyny ECHA pri výklade článku 57 písm. f) nariadenia REACH, riadne nezohľadnil hodnotenie rizík. V dôsledku toho Všeobecný súd pri uplatnení dôvodov uvedených v bodoch 65 až 91 napadnutých rozsudkov nesprávne vyložil a uplatnil článok 57 písm. f) nariadenia REACH.

95. ECHA a Komisia usudzujú, že tento odvolací dôvod je založený na nesprávnom výklade bodov 49 a 73 napadnutých rozsudkov a navrhujú ho zamietnuť.

2. Posúdenie

96. Domnievam sa, že tento odvolací dôvod je založený na nesprávnom výklade obsahu bodov 49 napadnutých rozsudkov.

97. Na to, aby sa dalo správne porozumieť posúdeniu, ktoré uskutočnil Všeobecný súd, treba pripomenúť, že v bodoch 45 až 48 napadnutých rozsudkov tento súd zamietol prvú časť prvého žalobného dôvodu, ktorý bol pred ním uplatnený a v ktorom odvolateľky tvrdili, že respiračné senzibilizátory nepatria do pôsobnosti článku 57 písm. f) nariadenia REACH. Ako som už zdôraznil v bode 55 týchto návrhov, odvolateľky v štádiu odvolania nespochybňujú posúdenie obsiahnuté v bodoch 45 až 48 napadnutých rozsudkov.

98. Všeobecný súd v bodoch 49 týchto rozsudkov, ktoré sa začínajú výrazom „okrem toho“, tiež zamietol tvrdenie odvolateliek, ktoré tieto uviedli rovnako na podporu prvej časti prvého žalobného dôvodu uplatneného v prvostupňovom konaní, podľa ktorého pokyny ECHA potvrdzujú, že článok 57 písm. f) nariadenia REACH sa na respiračné senzibilizátory nevzťahuje. Všeobecný súd toto zamietnutie odôvodnil tým, že uviedol, že „tento dokument je pracovným nástrojom vytvoreným zo strany ECHA na zjednodušenie uplatnenia nariadenia [REACH]. Ako to správne uvádzajú uvedené pokyny, znenie nariadenia [REACH] je jediným záväzným právnym prameňom a informácie uvedené v týchto pokynoch nepredstavujú radu právnej povahy“. ( 23 )

99. Posúdenie obsiahnuté v bodoch 49 napadnutých rozsudkov tak bolo uvedené iba ako doplňujúce odôvodnenie. Podľa môjho názoru z toho vyplýva, že výhrady smerujúce proti týmto bodom napadnutých rozsudkov možno považovať za neúčinné. ( 24 )

100. Odvolateľky tiež Všeobecnému údu vytýkajú, že nevzal do úvahy pokyny ECHA pri preskúmaní druhej časti prvého žalobného dôvodu uplatneného v prvostupňovom konaní, založenej na neexistencii rovnakej úrovne obáv ako v prípade látok CMR.

101. Ako pritom poznamenávajú samotné odvolateľky, Všeobecný súd tento dokument zohľadnil v bodoch 73 napadnutých rozsudkov, v ktorých Všeobecný súd odpovedá na druhú časť ich prvého žalobného dôvodu, ktorý pred ním uplatnili. To, že Všeobecný súd nesúhlasil s výkladom týchto pokynov, ktorý zastávali odvolateľky, je iná záležitosť, ktorej som sa napokon už venoval v rámci preskúmania prvého odvolacieho dôvodu.

102. V rozpore s tým, čo tvrdia odvolateľky, skutočnosť, že Všeobecný súd zohľadnil pokyny ECHA v bodoch 73 napadnutých rozsudkov, nie je v rozpore s posúdením uvedeným v bodoch 49 týchto rozsudkov. Podľa môjho názoru je totiž celkom správne odmietnuť vziať tieto pokyny do úvahy na účely výkladu článku 57 písm. f) nariadenia REACH, rovnako ako je úplne odôvodnené, tak ako to urobil Všeobecný súd v bodoch 73 napadnutých rozsudkov, zohľadniť tieto pokyny v prípade, že ide o kontrolu toho, ako sa ustanovenia nariadenia REACH uplatňujú na dané látky, predovšetkým na účely overenia, či tieto látky majú „rovnakú úroveň obáv“ ako v prípade látok CMR.

103. Preto podľa môjho názoru nie je potrebné preskúmať výhradu založenú na záväznom alebo nezáväznom charaktere pokynov ECHA, keďže Všeobecný súd o tejto otázke vo všeobecnosti nerozhodol. Body 49 napadnutých rozsudkov totiž nemajú všeobecnú platnosť, ktorú im pripisujú odvolateľky, v tom zmysle, že Všeobecný súd v týchto bodoch týchto rozsudkov iba (a správne) rozhodol o tom, že súd Únie nie je viazaný výkladom článku 57 písm. f) nariadenia REACH obsiahnutým v pokynoch ECHA. Inými slovami, Všeobecný súd svoj záver, že hodnotenie rizík sa na účely identifikácie určitej látky ako látky vzbudzujúcej veľmi veľké obavy na základe článku 57 písm. f) nariadenia REACH nevyžaduje, nezaložil na odôvodnení uvedenom v bodoch 49 napadnutých rozsudkov (a urobil tak správne).

104. V dôsledku uvedeného navrhujem zamietnuť druhý odvolací dôvod ako čiastočne neúčinný a čiastočne nedôvodný.

C – O treťom odvolacom dôvode založenom na nedostatku odôvodnenia, a to z dôvodu, že Všeobecný súd sa nesprávne oprel o článok 60 ods. 2 nariadenia REACH

1. Zhrnutie tvrdení účastníkov konania

105. Odvolateľky Všeobecnému súdu v podstate vytýkajú, že sa v bodoch 61 a 68 napadnutých rozsudkov oprel o článok 60 ods. 2 nariadenia REACH, aby potvrdil svoje tvrdenie, podľa ktorého sa hodnotenie rizík v rámci identifikácie látky na základe 57 písm. f) tohto nariadenia nevyžaduje. Jednak totiž podľa názoru odvolateliek Všeobecný súd sám v bodoch 73 napadnutých rozsudkov pripustil, že článok 60 ods. 2 nariadenia REACH sa na HHPA a MHHPA nevzťahuje. Po druhé, pokiaľ odvolateľky pripúšťajú, že môže existovať súvislosť medzi postupom týkajúcim sa identifikácie látok a postupom týkajúcim sa udelenia autorizácie, skutočnosť, že môže byť vydaná autorizácia, nie je podľa nich žiadnym návodom pre rozhodnutie identifikovať určitú látku ako vzbudzujúcu veľmi veľké obavy alebo nie.

106. ECHA a Komisia usudzujú, že odvolateľky nesprávne vykladajú predmetné body napadnutých rozsudkov. ECHA predovšetkým tvrdí, že nie je pravda, že by Všeobecný súd nesprávne poukazoval na článok 60 ods. 2 nariadenia REACH, ale že správne použil toto ustanovenie na ilustráciu skutočnosti, že ak by látky, ktorých použitie môže byť kontrolované, nemohli byť identifikované ako látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy a zahrnuté do prílohy XIV uvedeného nariadenia, článok 60 ods. 2 nariadenia REACH by sa potom stal bezpredmetným.

2. Posúdenie

107. Je nesporné, že Všeobecný súd v bodoch 61 napadnutých rozsudkov rozhodol, že „z článku 60 ods. 2 nariadenia [REACH] vyplýva, že skutočnosť, že negatívne účinky látky spojenej s jej používaním môžu byť primerane kontrolované, nebráni tomu, aby bola identifikovaná ako látka vzbudzujúca veľmi veľké obavy. V opačnom prípade by podľa dotknutého ustanovenia bola možnosť povoliť látku, ktorej riziká môžu byť primerane kontrolované, bezvýznamná, ako tvrdí ECHA.“

108. V bodoch 68 napadnutých rozsudkov Všeobecný súd toto posúdenie potvrdil.

109. Z napadnutých rozsudkov vyplýva, že toto posúdenie bolo uskutočnené s cieľom objasniť štruktúru postupu autorizácie, vrátane prvého kroku, ktorý, ako už bolo uvedené, spočíva v identifikácii látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy, predovšetkým na základe článku 57 písm. f) nariadenia REACH.

110. Hoci je pravda, že článok 60 ods. 2 nariadenia REACH sa neuplatňuje na látky, u ktorých nie je možné určiť žiadnu DNEL, ako je tomu v prípade HHPA a MHHPA, body 61 a 68 napadnutých rozsudkov konkrétne neodkazujú na predmetné látky, ale ich cieľom je všeobecne vysvetliť vzťah medzi prvým krokom, ktorý spočíva v identifikácii látok, a tretím krokom, ktorý sa týka udeľovania autorizácií. Bez ohľadu na konkrétne uplatnenie článku 60 ods. 2 nariadenia REACH na látky, o aké ide v tejto veci, je tak celkom správne tvrdiť, tak ako to tvrdí Všeobecný súd, že prijatie opatrení manažmentu rizík nebráni tomu, aby bola určitá látka identifikovaná ako látka vzbudzujúca veľmi veľké obavy na základe článku 57 písm. f) nariadenia REACH. Navyše je podľa môjho názoru možné byť ešte kategorickejší a tvrdiť, že krok spočívajúci v identifikácii týchto látok je nevyhnutným krokom, ktorý predchádza kroku spočívajúcemu v overení a hodnotení rizík, ktoré tieto látky predstavujú.

111. Navyše, v rozpore s tým, čo naznačujú odvolateľky, skutočnosť, že u danej látky nie je možné určiť DNEL, neznamená, že by bolo potrebné uskutočniť hodnotenie rizík alebo že by bolo potrebné vziať do úvahy opatrenia manažmentu rizík vopred alebo v čase identifikácie tejto látky podľa článku 57 písm. f) nariadenia REACH.

112. Navrhujem teda zamietnuť tretí odvolací dôvod uplatnený odvolateľkami ako nedôvodný.

D – O štvrtom odvolacom dôvode založenom na viacerých prípadoch nesprávneho právneho posúdenia pri hodnotení tvrdení týkajúcich sa neexistencie expozície spotrebiteľa alebo pracovníka HHPA a MHHPA, čo viedlo k nesprávnemu uplatneniu článku 57 písm. f) nariadenia REACH

1. Zhrnutie tvrdení účastníkov konania

113. Odvolateľky pripomínajú, že Všeobecný súd v bodoch 67 napadnutých rozsudkov odmietol ich argumentáciu týkajúcu sa neexistencie rizika, ktoré predstavujú HHPA a MHHPA z dôvodu nízkej expozície pracovníkov a spotrebiteľov týmto látkam, pričom uviedol, že expozíciu spotrebiteľov a pracovníkov HHPA a MHHPA nemožno celkom vylúčiť. Podľa odvolateliek sa táto analýza odkláňa od judikatúry, podľa ktorej v rámci hodnotenia rizík, ktoré uplatňuje zásadu predchádzania škodám, „nulové riziko“ neexistuje. ( 25 ) Všeobecný súd sa tak podľa názoru odvolateliek pri odmietnutí ich tvrdení týkajúcich sa neexistencie expozície spotrebiteľov a pracovníkov HHPA a MHHPA oprel o nesprávny právny test.

114. Podľa názoru ECHA Všeobecný súd nepoukazoval na „nulové riziko“. Napadnuté rozsudky navyše podľa nej nenaznačujú, že by odvolateľky mali preukázať existenciu nulového rizika.

115. Komisia najmä tvrdí, že posúdenie expozície spotrebiteľa alebo pracovníka látke je súčasťou hodnotenia rizík. Keďže sa pritom takéto hodnotenie v štádiu identifikácie určitej látky ako látky vzbudzujúcej veľmi veľké obavy nevyžaduje, neexistencia expozície spotrebiteľa alebo pracovníka by na účely tejto identifikácie bola tiež irelevantná.

2. Posúdenie

116. Treba pripomenúť, že odvolateľky pred Všeobecným súdom najmä tvrdili, že na základe programov na monitorovanie výrobkov a uplatniteľných právnych predpisov sa HHPA a MHHPA používajú v uzavretých systémoch, ktoré bránia expozícii a zabezpečujú veľmi nízke riziko expozície, ktoré sa približuje nule. ( 26 )

117. V bodoch 67 napadnutých rozsudkov Všeobecný súd toto tvrdenie odmietol, keď v prvom rade zdôraznil, že „dokonca podľa argumentácie žalobkýň nemožno celkom vylúčiť expozíciu spotrebiteľov a pracovníkov“ HHPA a MHHPA.

118. Z bodov 68 napadnutých rozsudkov a bodov 69 až 73 týchto rozsudkov vyplýva, že Všeobecný súd v druhom rade odmietol zohľadniť opatrenia manažmentu rizík, na ktoré poukazovali odvolateľky na základe tvrdení, ktoré som preskúmal v rámci prvého a tretieho odvolacieho dôvodu a ktoré tiež navrhujem zamietnuť. Body 68 napadnutých rozsudkov sa totiž začínajú slovami „aj keby všetci užívatelia [HHPA a MHHPA] prijímali účinné opatrenia manažmentu rizík“, z čoho implicitne, no nevyhnutne, vyplýva, že posúdenia uskutočnené v bodoch 67 napadnutých rozsudkov sú „absorbované“, alebo inými slovami, že sa stali subsidiárnymi vo vzťahu k posúdeniam uskutočneným v bodoch 68 až 73 uvedených rozsudkov.

119. V dôsledku uvedeného, tým, že odvolateľky napádajú body 67 napadnutých rozsudkov, vyjadrujú odvolací dôvod proti subsidiárnemu posúdeniu Všeobecného súdu. Takéto výhrady sú neúčinné, pretože aj za predpokladu, že by boli dôvodné, nemali by žiaden vplyv na výrok napadnutých rozsudkov, a teda by nemohli viesť k ich zrušeniu.

120. V každom prípade, Všeobecný súd od odvolateliek nevyžadoval, aby preukázali „nulové riziko“, pretože hodnotenie rizík a zohľadnenie opatrení manažmentu rizík sa pri identifikácii látok na základe článku 57 písm. f) nariadenia REACH nevyžadujú, tak ako Všeobecný súd v podstate rozhodol, a to správne, v bodoch 68 až 73 napadnutých rozsudkov.

121. Preto navrhujem štvrtý odvolací dôvod zamietnuť.

122. Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem odvolania zamietnuť.

VII – O trovách

123. Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne aj o trovách konania.

124. Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, uplatniteľného na základe jeho článku 184 ods. 1 na konanie o odvolaní, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.

125. Keďže ECHA navrhla zaviazať odvolateľky na náhradu trov konania v obidvoch veciach, je opodstatnené rozhodnúť tak, že odvolateľky znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť trovy konania ECHA.

126. Podľa článku 140 ods. 1 rokovacieho poriadku členské štáty a inštitúcie, ktoré do konania vstúpili ako vedľajší účastníci, znášajú vlastné trovy konania. Podľa článku 140 ods. 3 rokovacieho poriadku Súdny dvor môže rozhodnúť, že vlastné trovy konania znášajú aj iní účastníci konania, než účastníci menovite uvedení v článku 140 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku.

127. Komisia a Holandské kráľovstvo, ktoré do konaní vstúpili ako vedľajší účastníci, sú povinní znášať svoje vlastné trovy konania. Navrhujem tiež, aby spoločnosti New Japan Chemical, REACh ChemAdvice a Sitre, ktoré do konania vstúpili ako vedľajší účastníci na podporu odvolateliek v konaní pred Súdnym dvorom, znášali svoje vlastné trovy konania.

VIII – Návrh

128. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto: — odvolania sa zamietajú, — spoločnosť Polynt SpA vo veci C‑323/15 P a spoločnosti Hitachi Chemical Europe GmbH a Polynt SpA vo veci C‑324/15 P sú povinné nahradiť trovy konania, — Európska komisia, Holandské kráľovstvo a spoločnosti New Japan Chemical, REACh ChemAdvice GmbH a Sitre Srl znášajú svoje vlastné trovy konania.

( 1 ) Jazyk prednesu: francúzština.

( 2 ) Ú. v. EÚ L 396, 2006, s. 1.

( 3 ) Ú. v. EÚ L 353, 2008, s. 1.

( 4 ) Tieto látky sa používajú najmä ako tvrdidlá pre izolačné materiály na báze epoxidovej živice. Epoxidová živica sa často používa vo výrobnom odvetví elektrických zariadení a systémov, osobitne v izolácii zariadení vystavených vysokému napätiu pri prenose a distribúcii elektrickej energie, vrátane izolácie generátorov veternej energie a svetelných diód [light‑emitting diode (LED)].

( 5 ) Spoločnosť Sitre bola žalobkyňou v obidvoch veciach pred Všeobecným súdom.

( 6 ) Pozri oddiel 1 prílohy I k nariadeniu REACH.

( 7 ) Pozri oddiel 5 prílohy I k nariadeniu REACH.

( 8 ) Pozri oddiel 6 prílohy I k nariadeniu REACH.

( 9 ) Pozri rozsudky z 10. septembra 2015, FCD a FMB (C‑106/14, EU:C:2015:576, bod 32), ako aj zo 17. marca 2016, Canadian Oil Company Sweden a Rantén (C‑472/14, EU:C:2016:171, bod 25).

( 10 ) Pozri rozsudok z 10. septembra 2015, FCD a FMB (C‑106/14, EU:C:2015:576, bod 34).

( 11 ) V prílohe XIII uvedeného nariadenia sú vymenované kritériá identifikácie látok PBT, ako aj látok vPvB.

( 12 ) Pozri najmä rozsudky z 2. apríla 1998, EMU Tabac a i. (C‑296/95, EU:C:1998:152, bod 36), ako aj z 11. júna 2015, Pfeifer & Langen (C‑51/14, EU:C:2015:380, bod 34).

( 13 ) Pozri najmä španielsku jazykovú verziu [„… que suscitan un grado di preocupación equivalente al que suscitan otras sustancias enumeradas en las letras a) a e)…“], nemeckú jazykovú verziu („… die ebenso besorgniserregend sind wie diejenigen anderer in den Buchstaben a bis e aufgeführter Stoffe…“), anglickú jazykovú verziu [„which give rise to an equivalent level of concern to those of other substances listed in points a) to e)“], taliansku jazykovú verziu [„… che danno adito ad un livello di preoccupazione a quella suscitata dalle altre sostanze di cui alle lettere da a) a e)…“] a fínsku jazykovú verziu („… jotka antavat aihetta samantasoiseen huoleen kuin muiden a‑e alakohdassa lueteltujen aineiden vaikutukset…“).

( 14 ) Pozri tiež oddiel 1.3.1 prílohy I k nariadeniu REACH.

( 15 ) V odôvodnení 115 nariadenia REACH sa uvádza, že „zdroje by sa mali sústrediť na látky, ktoré vzbudzujú najväčšie obavy. Látka by sa preto mala doplniť… iba vtedy, ak spĺňa kritériá na klasifikáciu ako [látky CMR], ako senzibilizátor pri vdýchnutí, alebo z hľadiska iných účinkov na individuálnom základe“.

( 16 ) V tejto súvislosti treba uviesť, že v Pokynoch ECHA na prípravu dokumentácie podľa prílohy XV na identifikovanie látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy sa uvádzajú vedecké a technické dôkazy, ktoré môžu byť použité na preukázanie toho, že určitá látka vzbudzuje rovnakú úroveň obáv ako látky CMR. Podľa týchto pokynov, „obavy týkajúce sa látok, ktoré majú karcinogénne vlastnosti, mutagénne vlastnosti a vlastnosti poškodzujúce reprodukciu vyplývajú z rozličných faktorov (závažnosť účinkov, často nezvratná povaha účinkov, dôsledky pre spoločnosť a problémy uskutočniť hodnotenie rizík založené na koncentrácii látky), ktoré treba zohľadniť na účely určenia, či určitá látka predstavuje rovnakú úroveň obáv ako látky CMR (kategória 1 alebo 2)“. Tiež, ako zdôrazňuje ECHA vo svojich odpovediach na otázky Súdneho dvora, tieto faktory sú spojené s hodnotením nebezpečenstva, tak ako je toto upravené v oddieloch 1 až 4 prílohy I k nariadeniu REACH.

( 17 ) Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 18 ) Toto tvrdenie potvrdzuje aj skutočnosť, že na rozdiel od dokumentácie pre identifikáciu látky vzbudzujúcej rovnaké obavy, dokumentácia pre návrh na obmedzenie musí podľa prílohy XV nariadenia REACH obsahovať tak hodnotenie nebezpečenstva, ako aj hodnotenie rizík danej látky.

( 19 ) Podľa článku 60 ods. 4 nariadenia REACH.

( 20 ) Pozri odôvodnenie 12 a článok 55 nariadenia REACH.

( 21 ) Pozri v tomto zmysle uznesenia z 26. januára 2007, Righini/Komisia (C‑57/06 P, EU:C:2007:65, body 62 a 63), ako aj z 13. marca 2007, Arizona Chemical a i./Komisia (C‑150/06 P, neuverejnené, EU:C:2007:164, bod 47 a citovanú judikatúru).

( 22 ) Odvolateľky v tejto súvislosti poukazujú na rozsudok z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, body 209 až 212).

( 23 ) Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 24 ) Podľa ustálenej judikatúry sa totiž výhrady, ktoré smerujú proti doplňujúcemu odôvodneniu, považujú za neúčinné. Pozri najmä rozsudok z 13. februára 2014, Maďarsko/Komisia (C‑31/13 P, EU:C:2014:70, bod 82).

( 25 ) Odvolateľky v tejto súvislosti poukazujú na rozsudok z 11. septembra 2002, Pfizer Animal Health/Rada (T‑13/99, EU:T:2002:209, bod 145).

( 26 ) Pozri zhrnutie ich argumentácie v bodoch 65 napadnutých rozsudkov.