ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Články 5, 6 a 7 nariadenia č. 261/2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov, sa majú vykladať v tom zmysle, že cestujúci na meškajúcich letoch majú právo na náhradu podľa tohto nariadenia, ak im vznikne z dôvodu takýchto letov strata času v dĺžke tri hodiny alebo viac, teda ak priletia do konečného cieľového miesta o tri alebo o viac ako tri hodiny neskôr po čase príletu pôvodne stanovenom leteckým dopravcom. V prípade takéhoto meškania však nevznikne cestujúcim právo na náhradu, ak môže letecký dopravca preukázať, že veľké meškanie bolo spôsobené mimoriadnymi okolnosťami, ktorým sa nebolo možné vyhnúť, aj keby boli prijaté všetky primerané opatrenia, teda okolnosťami, ktoré nemôže letecký dopravca naozaj ovplyvniť.

Ani z článkov 19, 22 a 29 Montrealského dohovoru o zjednotení niektorých pravidiel pre medzinárodnú leteckú dopravu, ani zo žiadneho iného ustanovenia tohto dohovoru nevyplýva, že autori tohto dohovoru mali v úmysle ochrániť leteckých dopravcov pred akýmikoľvek formami zásahov odlišnými od zásahov, ktoré stanovujú tieto ustanovenia, predovšetkým pred takými zásahmi, ktoré by mohli predpokladať verejné orgány na účely štandardizovanej a okamžitej nápravy ujmy, ktorou sú nepríjemnosti spôsobené meškaním v leteckej doprave cestujúcich, aby títo cestujúci nemuseli znášať nepríjemnosti spojené s podaním žalôb o náhradu škody pred súdmi.

Opatrenie týkajúce sa náhrady stanovené v článku 7 nariadenia č. 261/2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov, sa nachádza mimo pôsobnosti Montrealského dohovoru. Strata času, ktorá je typická pre meškajúci let, ktorá predstavuje nepríjemnosť v zmysle nariadenia č. 261/2004 a nemožno ju kvalifikovať ako „škodu spôsobenú omeškaním“ v zmysle článku 19 Montrealského dohovoru, totiž nemôže patriť do pôsobnosti článku 29 uvedeného dohovoru. Navyše strata času vznikne rovnakým spôsobom všetkým cestujúcim meškajúceho letu a v dôsledku toho ju možno napraviť štandardizovaným opatrením bez toho, aby bolo potrebné pristúpiť k akémukoľvek posúdeniu individuálnej situácie každého dotknutého cestujúceho. Takéto opatrenie sa teda môže uplatniť hneď. Okrem toho neexistuje nevyhnutne príčinná súvislosť medzi skutočným meškaním na jednej strane a stratou času považovanou za relevantnú na preukázanie existencie práva na náhradu na základe nariadenia č. 261/2004 alebo na výpočet sumy takejto náhrady na druhej strane. V dôsledku toho povinnosť vyplývajúca z nariadenia č. 261/2004, ktorej účelom je nahradiť škodu cestujúcim letov s veľkým meškaním, sa zdá byť zlučiteľná s článkom 29 Montrealského dohovoru a je doplňujúca k tomuto článku 29, keďže zaujíma miesto pred ustanovením stanoveným týmto článkom.

(pozri body 46 – 49, 52, 53, 55 – 57)
Hoci článok 88 ods. 2 štvrtý pododsek ES stanovuje, že Komisia rozhoduje v prípade, keď Rada nerozhodla v lehote troch mesiacov od podania žiadosti členského štátu, aby sa štátna pomoc vyhlásila za zlučiteľnú so spoločným trhom, toto pravidlo sa uplatní len za predpokladu, že Komisia už začala konania uvedené v článku 88 ods. 2 prvom pododseku ES, avšak ešte neprijala rozhodnutie vyhlasujúce pomoc za nezlučiteľnú so spoločným trhom. Zo znenia článku 88 ods. 2 tretieho a štvrtého pododseku ES totiž vyplýva, že cieľom tohto časového obmedzenia právomoci Rady je len zabrániť tomu, aby sa prerušenie konania začatého Komisiou, ktoré je dôsledkom predloženia veci Rade, trvale nepredlžovalo, čo by viedlo k nebezpečenstvu paralyzovania činnosti Komisie, a tým k oslabeniu ústrednej roly, ktorú jej vyhradzujú články 87 ES a 88 ES, čo sa týka uznania prípadnej nezlučiteľnosti určitej pomoci.

Navyše vzhľadom na centrálnu úlohu, ktorú Zmluva o FEÚ vyhradzuje Komisii v súvislosti s rozhodovaním o nezlučiteľnosti prípadnej pomoci s vnútorným trhom, článok 88 ods. 2 tretí pododsek ES sa týka výnimočného a osobitného prípadu, takže právomoc, ktorú Rade priznáva toto ustanovenie, je zjavne tiež výnimočnej povahy. To znamená, že toto ustanovenie sa nevyhnutne musí vykladať doslovne.

Ďalej, pokiaľ ide o ustanovenia uvedené v článku 88 ods. 2 treťom a štvrtom pododseku ES, podľa ktorých jednak podanie žiadosti členským štátom Rade pozastavuje konanie pred Komisiou na dobu troch mesiacov a jednak v prípade, ak sa Rada v tejto lehote nevyjadrí, o veci rozhodne Komisia, tieto ustanovenia sa majú vykladať v tom zmysle, že po uplynutí uvedenej lehoty Rada nie je oprávnená rozhodnúť o predmetnej pomoci podľa uvedeného tretieho pododseku. Z tohto dôvodu, pokiaľ dotknutý členský štát nezaslal Rade nijakú žiadosť na základe článku 88 ods. 2 tretieho pododseku ES, Rada už nemôže uplatniť výnimočnú právomoc, ktorú jej priznáva tretí pododsek tohto ustanovenia s cieľom vyhlásiť takúto pomoc za zlučiteľnú so spoločným trhom predtým, než Komisia vyhlásila dotknutú pomoc za nezlučiteľnú so spoločným trhom.

Tento výklad umožňuje vyhnúť sa prijatiu rozhodnutia, ktorého výrok by bol protichodný, a tým prispieval k právnej istote.

Rada nemôže brániť účinnosť rozhodnutia Komisie vyhlasujúceho pomoc za protiprávnu tým, že sama vyhlási túto pomoc za zlučiteľnú s uvedeným trhom, nemôže ani zmariť účinok takéhoto rozhodnutia tým, že podľa článku 88 ods. 2 tretieho pododseku ES vyhlási za zlučiteľnú s vnútorným trhom pomoc pre príjemcov nezákonnej pomoci určenú na kompenzáciu vrátenia uvedenej nezákonnej pomoci, ku ktorému ich zaväzuje toto rozhodnutie.

(pozri body 34, 35, 51 – 54, 57)
V rámci postupov verejného obstarávania prác, tovarov a služieb je v zásade uplatniteľnou smernicou tá smernica, ktorá platila v okamihu, keď si verejný obstarávateľ vybral druh konania, ktoré použije, a definitívne sa rozhodol, či zadaniu verejnej zákazky musí predchádzať výberové konanie. Bolo by v rozpore so zásadou právnej istoty určiť uplatniteľné právo na základe dátumu zadania zákazky, keďže tento dátum určuje koniec konania, zatiaľ čo rozhodnutie verejného obstarávateľa o vykonaní alebo nevykonaní predchádzajúceho výberového konania sa spravidla prijíma v počiatočnej fáze tohto konania. Keď však rokovania začaté po tomto rozhodnutí majú podstatne odlišné znaky v porovnaní s už uskutočnenými rokovaniami a v dôsledku toho preukazujú vôľu zmluvných strán nanovo sa dohodnúť na podstatných náležitostiach zmluvy, uplatnenie ustanovení smernice, v prípade ktorej lehota na prebratie uplynula po dátume prijatia uvedeného rozhodnutia, by mohlo byť odôvodnené.

(pozri body 52 – 54)
Okolnosť, že členský štát podriaďuje výkon prepravných práv uverejneným prevádzkovým vnútroštátnym, regionálnym alebo miestnym pravidlám, ktoré sa týkajú najmä ochrany životného prostredia, sa nerovná uloženiu podmienky v zmysle článku 9 ods. 1 nariadenia č. 2408/92 o prístupe leteckých dopravcov spoločenstva k letovým trasám v rámci spoločenstva na účely výkonu týchto práv. Ak by to tak bolo, článok 8 ods. 2 tohto nariadenia by bol zbavený svojho obsahu.

Článok 9 tohto nariadenia sa totiž týka konkrétnejšej kategórie prevádzkových pravidiel uplatniteľných na výkon prepravných práv, teda podľa odseku 1 tohto článku prevádzkových pravidiel, ktoré stanovujú podmienky a obmedzujú alebo zakazujú tento výkon. V tejto súvislosti treba konštatovať, že opatrenia uvedené v tom istom článku 9 v podstate zahŕňajú prinajmenšom podmienečný alebo čiastočný zákaz uvedeného výkonu.

(pozri body 54 – 58)
2.

Nariadenie Rady (ES) č. 1472/2006 z 5. októbra 2006, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou sa vyberá dočasné clo uložené na dovoz určitej obuvi so zvrškom z usne s pôvodom v Čínskej ľudovej republike a vo Vietname, sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd.
1.

Talianska republika si tým, že v stanovenej lehote neprijala všetky opatrenia potrebné na vymáhanie pomoci od jej prijímateľov, ktorá im bola poskytnutá na základe systému pomoci vyhláseného rozhodnutím Komisie 2008/854/ES z 2. júla 2008 o schéme štátnej pomoci „regionálny zákon č. 9 z roku 1998 – zneužitie pomoci N 272/98“ C 1/04 (ex NN 158/03 a CP 15/2003), za protiprávny a nezlučiteľný so spoločným trhom, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 2 a 3 tohto rozhodnutia.
1.

Helénska republika si tým, že v stanovenej lehote neprijala všetky nevyhnutné opatrenia na účely vrátenia pomoci, o ktorej bolo rozhodnuté, že je nezákonná a nezlučiteľná so spoločným trhom na základe článku 1 ods. 1 rozhodnutia Komisie 2008/723/ES z 18. júla 2007 o štátnej pomoci C 37/05 (ex NN 11/04) implementovanej Gréckom – rezervný fond oslobodený od dane, s výnimkou pomoci uvedenej v článku 1 ods. 2 a v článkoch 2 a 3 tohto rozhodnutia, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 4 až 6 uvedeného rozhodnutia.
Odvolanie podané proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 15. decembra 2009, Media‑Saturn/ÚHVT (BEST BUY) (T‑476/08), ktorým Všeobecný súd zamietol žalobu o zrušenie rozhodnutia štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 28. augusta 2008, ktorým bolo zamietnuté odvolanie proti rozhodnutiu prieskumového pracovníka, ktoré zamietlo zápis obrazového označenia „BEST BUY“ ako ochrannej známky Spoločenstva pre výrobky a služby zaradené do tried 1, 2, 5 až 12, 14 až 17, 20 až 22, 27, 28, 35, 37, 38 a 40 až 42 – Rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky tvorenej reklamným sloganom a prvkami, ktoré samostatne nemajú rozlišovaciu spôsobilosť
Odvolanie podané proti rozsudku Všeobecného súdu (tretia komora) z 27. apríla 2010 – Union Investment Privatfonds/ÚHVT – Unicre‑Cartão International De Crédito, ktorým Všeobecný súd zamietol žalobu o neplatnosť podanú majiteľom národných obrazových ochranných známok UniFLEXIO, UniVARIO a UniZERO pre tovary a služby patriace do tried 35 a 36 proti rozhodnutiu druhého odvolacieho senátu ÚHVT z 10. októbra 2006, ktorým sa zamietlo odvolanie podané proti rozhodnutiu námietkového oddelenia, ktoré zamietlo námietku podanú žalobkyňou proti zápisu obrazovej ochrannej známky Spoločenstva unibanco pre tovary patriace do tried 36 a 38 – Nesprávny výklad článku 74 ods. 2 nariadenia (ES) č. 40/94 – Voľná úvaha odvolacieho senátu, pokiaľ ide o dôkazy, ktoré neboli predložené na podporu námietky v lehote stanovenej na tento účel
Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Tribunalul Gorj – Prihlásenie ojazdených vozidiel, ktoré boli predtým vedené v evidencii v iných členských štátoch, do evidencie – Daň za znečistenie životného prostredia zaťažujúca motorové vozidlá pri ich prvom prihlásení do evidencie v členskom štáte – Kvalifikácia kritéria „prvého prihlásenia do evidencie“ – Súlad vnútroštátnej právnej úpravy s článkom 110 ZFEÚ – Platnosť oslobodenia od platenia dane zavedeného pre určité kategórie vozidiel – Možné uplatnenie zásady „znečisťovateľ platí“
Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 21. júla 2011 – Freistaat Sachsen a Land Sachsen‑Anhalt/Komisia

(vec C‑459/10 P)

„Odvolanie – Štátna pomoc – Pomoc pre projekt vzdelávania, ktorý sa týka určitých pracovných miest v novom centre DHL na letisku Lipsko/Halle – Žaloba o neplatnosť proti rozhodnutiu, ktorým sa časť pomoci vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom – Preskúmanie nevyhnutnosti pomoci – Nezohľadnenie motivačných a pozitívnych vonkajších účinkov pomoci na výber lokality“

1. Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Kategórie pomoci definované právnou úpravou, ktoré možno považovať za zlučiteľné so spoločným trhom – Nariadenie č. 68/2001 týkajúce sa pomoci na vzdelávanie – Kritériá posúdenia – Individuálne preskúmanie pomoci na vzdelávanie, na ktorú sa nevzťahuje výnimka z oznamovacej povinnosti – Zohľadnenie kritéria nevyhnutnosti pomoci – Prípustnosť [článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ; nariadenie Komisie č. 68/2001, článok 5] (pozri body 30, 31, 33)

2. Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Pomoc, na ktorú sa môže vzťahovať výnimka podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ – Prevádzková pomoc – Vylúčenie – Pomoc na vzdelávanie – Kritérium nevyhnutnosti pomoci – Pozitívne účinky pre určité hospodárske odvetvia alebo sektory – Chýbajúca relevantnosť [článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ] (pozri body 34 – 36, 61)

3. Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Pomoc, ktorú možno považovať za zlučiteľnú so spoločným trhom – Posúdenie s ohľadom na článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ – Zohľadnenie predchádzajúcej praxe – Vylúčenie – Porušenie zásady rovnosti zaobchádzania – Neexistencia [článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ] (pozri body 38, 50)

4. Pomoc poskytovaná štátmi – Preskúmanie Komisiou – Pomoc na vzdelávanie – Motivačný účinok pomoci na výber lokality umiestnenia podniku – Chýbajúca relevantnosť [článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ] (pozri bod 42)

5. Pomoc poskytovaná štátmi – Preskúmanie Komisiou – Skutočnosti, ktoré treba zohľadniť – Zohľadnenie skutočností spojených s obchodnou praxou alebo stratégiou príjemcu – Prípustnosť (článok 107 ods. 3 ZFEÚ a článok 108 ods. 2 a 3 ZFEÚ) (pozri body 48, 49)

6. Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Pomoc, na ktorú sa môže vzťahovať výnimka podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ – Podmienky – Pomoc na vzdelávanie – Kritérium nevyhnutnosti pomoci – Zohľadnenie existencie vnútroštátnej právnej úpravy, ktorou sa ukladá povinnosť vzdelávať zamestnancov – Prípustnosť [článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ] (pozri bod 56)

Predmet

Odvolanie podané proti rozsudku Všeobecného súdu (ôsma komora) z 8. júla 2010, Freistaat Sachsen a Land Sachsen-Anhalt/Komisia (T‑396/08), ktorým Všeobecný súd zamietol žalobu o čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie 2008/878/ES z 2. júla 2008 o štátnej pomoci, ktorú Nemecko chce poskytnúť spoločnosti DHL (Ú. v. EÚ L 312, s. 31) – Pomoc na vzdelávanie – Rozhodnutie, ktorým sa časť pomoci vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom – Nesprávne preskúmanie nevyhnutnosti pomoci – Nezohľadnenie motivačných a pozitívnych vonkajších účinkov na výber lokality

Výrok

1. Odvolanie sa zamieta.
Odvolanie podané proti rozsudku Všeobecného súdu (druhá komora) z 15. júna 2010, Mediaset/Komisia (T‑177/07), ktorým Všeobecný súd zamietol žalobu smerujúcu k čiastočnému zrušeniu rozhodnutia Komisie K(2006) 6634 v konečnom znení z 24. januára 2007, ktorým bola dotácia poskytnutá Talianskom v rokoch 2004 a 2005 s cieľom umožniť spotrebiteľom nákup alebo nájom interaktívnych digitálnych dekodérov umožňujúcich príjem programov prostredníctvom digitálnej pozemnej technológie alebo káblu vyhlásená za nezlučiteľnú s vnútorným trhom z dôvodu, že vylučovala dekodéry umožňujúce príjem programov prostredníctvom technológie televízneho vysielania cez satelit (pomoc č. C 52/2005, ex NN 88/2005, ex CP 101/2004)
25

Prokuratúra vytýka QB, že približne 25. mája 2009 zaslala do Rotterdamu (Holandsko) 3794 použitých automobilových katalyzátorov, ktoré jej odovzdali tretie osoby ako odpad na účely jeho zhodnotenia alebo zneškodnenia, pričom tam ich zachytila holandská colná správa. Tieto katalyzátory mali byť následne vyvezené do Libanonu. Podľa prokuratúry dotknutá osoba okrem toho vedela o tom, že uvedené katalyzátory patria do kategórie odpadu B1120 v prílohe IX Bazilejského dohovoru, čiže si musela byť vedomá toho, že v dôsledku tejto klasifikácie bola preprava týchto katalyzátorov do Libanonu zakázaná v súlade s článkom 37 ods. 2 nariadenia č. 1013/2006 v spojení s nariadením č. 1418/2007.
23

Okrem toho sa Netlog domnieva, a to bez toho, aby to SABAM poprel, že vyhovenie žalobe proti nej by mohlo viesť k uloženiu povinnosti zaviesť vo vzťahu k všetkým klientom in abstracto a preventívne, na jej vlastné náklady a bez časového obmedzenia systém filtrovania väčšiny informácií uložených na jej serveroch s cieľom identifikovať elektronické súbory, ktoré obsahujú hudobné, kinematografické alebo audiovizuálne diela, o ktorých SABAM tvrdí, že k nim má práva, a následne zablokovať ich výmenu.
19

Dňa 17. augusta 2005 spoločnosť ZEPAK postúpila všetky svoje podiely, ktoré vlastnila v EP II, vo forme nepeňažného vkladu spoločnosti Pak-Holdco. Pak-Holdco na druhý deň zvýšila základné imanie do výšky tohto nepeňažného vkladu, takže zvýšila hodnotu podielov spoločnosti ZEPAK v Pak-Holdco do výšky podielov, ktoré predtým ZEPAK vlastnila v EP II. Keďže táto transakcia predstavovala zmenu spoločenskej zmluvy spoločnosti Pak-Holdco podľa zákona PCC, bola zdanená daňou z občianskoprávnych úkonov so sadzbou vo výške 0,5 %.
43

Na druhú otázku preto treba odpovedať tak, že článok 2 ods. 2 Aarhuského dohovoru a článok 1 ods. 5 smernice 85/337 sa majú vykladať v tom zmysle, že z pôsobnosti týchto dokumentov sú vylúčené iba projekty, ktoré sú podrobne upravené a prijaté prostredníctvom osobitného právneho predpisu, a to tak, aby ciele uvedených dokumentov boli dosiahnuté prostredníctvom legislatívneho procesu. Vnútroštátnemu súdu prináleží preveriť, či tieto dve podmienky boli splnené, pričom zohľadní tak obsah prijatého právneho predpisu, ako aj celý legislatívny proces, ktorý viedol k jeho prijatiu, a najmä prípravné akty a parlamentné rozpravy. V tejto súvislosti sa právny predpis, ktorým sa výlučne „schvaľuje“ už existujúci správny akt, pričom sa v ňom uvádzajú iba naliehavé dôvody všeobecného záujmu bez toho, aby sa predtým začal vecný legislatívny proces, prostredníctvom ktorého by mohli byť splnené uvedené podmienky, nemôže považovať za osobitný právny predpis v zmysle tohto ustanovenia a nestačí na to, aby bol projekt vylúčený z rozsahu pôsobnosti tohto dohovoru a tejto smernice.
30

P. van der Let navyše zastáva názor, že zákonné nároky na odmenu stanovené v UrhG, najmä „odmena za rozširovanie na nosičoch záznamu“, vyplývajú z práva na použitie diela. Preto vzhľadom na skutočnosť, že dohoda mu priznáva všetky práva na použitie filmu, prislúchajú mu takisto všetky zákonné nároky na odmenu. P. van der Let sa totiž domnieva, že je oprávnený získať nielen polovicu zákonných nárokov na odmenu podľa § 38 ods. 1 UrhG ako výrobca, ale v súlade s týmto článkom aj druhú polovicu týchto nárokov, ktorá v zásade prináleží autorovi filmu (M. Luksanovi ako režisérovi). Dohoda stanovujúca výnimku z tohto zákonného ustanovenia to totiž dovoľuje.
8

Ustanovenie § 20 ods. 1 a 4 zákona č. I z roku 1988 o cestnej doprave (a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény, ďalej len „zákon o doprave“) v znení platnom v čase (Magyar Közlöny 2006/1), keď došlo k porušeniu, uvádza: „1. Pokuta sa uloží osobám, ktoré porušia ustanovenia tohto zákona alebo ustanovenia iných právnych predpisov, a to: … c) ustanovenia týkajúce sa času jazdy, prestávok v práci a doby odpočinku podľa [nariadenia č. 561/2006] tohto zákona, ako aj Európskej dohody o práci osádok vozidiel v medzinárodnej cestnej doprave (AETR), oznámenej zákonom č. IX z roku 2001; d) ustanovenia týkajúce sa používania záznamového zariadenia a diskov tachografu podľa [nariadenia č. 3821/85] a tohto zákona; … 4. Osobe, ktorá porušila ustanovenia odseku 1, možno uložiť pokutu vo výške od 50000 do 800000 HUF. Pokutu, ktorú možno uložiť za porušenie jednotlivých ustanovení, upravuje osobitný právny predpis. V prípade, že za porušenie ustanovení uvedených v odseku 1 je zodpovedných viacero osôb, sa stanovená výška pokuty rozdelí podľa jednotlivej zodpovednosti dotknutých osôb. …“
29

Ak by totiž vnútroštátny súd vyložil článok L. 223-4 Zákonníka práce v tom zmysle, že obdobie neprítomnosti na pracovisku z dôvodu úrazu na ceste do zamestnania sa má posudzovať rovnako ako obdobie neprítomnosti z dôvodu pracovného úrazu, aby bol zabezpečený úplný účinok článku 7 smernice 2003/88, uvedený súd by sa nemusel zaoberať obmedzením konformného výkladu článku L. 223-2 Zákonníka práce, ktoré bolo uvedené v bode 26 tohto rozsudku.
18

Za týchto okolností Naczelny Sąd Administracyjny rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku: „Možno vzhľadom na to, že podľa článku 90 ods. 1 smernice [o DPH] sa v prípade zníženia ceny po dodaní základ dane primerane zníži za podmienok stanovených členskými štátmi, do pojmu podmienky zahrnúť aj podmienku, aká je upravená článkom 29 ods. 4a [zákona o DPH], ktorá právo na zníženie základu dane uvedené vo faktúre viaže na podmienku, že zdaniteľná osoba musí mať od príjemcu tovaru alebo služieb pred uplynutím lehoty na podanie daňového priznania za zdaniteľné obdobie, počas ktorého príjemca tovaru alebo služieb dostal [opravnú] faktúru, potvrdenie o doručení uvedenej faktúry, a je táto podmienka zlučiteľná so zásadou neutrality DPH a zásadou proporcionality?“
„1.

Bráni doložka 5 ods. 1 rámcovej dohody [o PDU] vykonanej smernicou 1999/70... tomu, aby sa vnútroštátna právna úprava, akou je § 14 ods. 1 bod 3 [TzBfG], ktorá stanovuje, že obnovenie pracovnej zmluvy na dobu určitú je opodstatnené objektívnym dôvodom existujúcim v prípade zastupovania pracovníka iným pracovníkom, vykladala a uplatňovala v tom zmysle, že tento dôvod existuje aj v prípade trvalej potreby [pracovníkov na] zastupovanie, hoci by sa táto potreba [pracovníkov] na zastupovanie dala pokryť aj tým spôsobom, že by sa dotknutý pracovník zamestnal na dobu neurčitú a uložila by sa mu povinnosť zastupovať pracovníkov, ktorí pravidelne absentujú, ale zamestnávateľ si vyhradzuje právo na to, aby v každom prípade nanovo rozhodol o tom, ako na absenciu pracovníkov zareaguje?
3

V siedmom odôvodnení šiestej smernice sa uvádza: „keďže určenie miesta, na ktorom sa uskutočnili zdaniteľné plnenia, sa stalo predmetom konfliktov súdnych právomocí medzi členskými štátmi, predovšetkým v otázke dodávok tovaru do zásoby a poskytovania služieb, keďže hoci miesto obchodovania, [hoci miestom poskytnutia služieb by malo byť v zásade miesto, kde má dodávateľ zriadené sídlo svojej ekonomickej činnosti – neoficiálny preklad], musí sa toto miesto definovať ako miesto v štáte osoby, ktorej sa tieto služby poskytujú, predovšetkým v prípade určitých služieb poskytovaných medzi zdaniteľnými osobami, keď je cena služieb zahrnutá do ceny tovaru“.
4

V zmysle článku 4 tejto smernice s názvom „Ďalšie dôvody zamietnutia alebo vyhlásenie neplatnosti týkajúce sa konfliktu so skoršími právami“: „1. Ochranná známka nebude zapísaná do registra a ak už bola zapísaná, musí byť vyhlásená za neplatnú: a) ak je táto ochranná známka zhodná so skoršou ochrannou známkou a tovary alebo služby, pre ktoré je táto ochranná známka podaná, alebo pre ktoré je zapísaná, sú zhodné s tovarmi alebo službami, pre ktoré je chránená táto skoršia ochranná známka; b) ak existuje z dôvodu totožnosti alebo podobnosti so skoršou ochrannou známkou a totožnosti alebo podobnosti tovarov alebo služieb, na ktoré sa ochranná známka vzťahuje, pravdepodobnosť zámeny na strane verejnosti, vrátane pravdepodobnosti asociácie so skoršou ochrannou známkou. 2. ‚Skoršími ochrannými známkami‘ v zmysle odseku 1 sú: a) ochranné známky nasledujúcich typov s dátumom podania prihlášky skorším, než je dátum podania prihlášky príslušnej ochrannej známky, pričom sa podľa potreby berú do úvahy nárokované priority v súvislosti s týmito ochrannými známkami: i) ochranné známky spoločenstva; … … c) prihlášky ochranných známok uvedené v písm. a) a b), s podmienkou ich zápisu; …“
41

Z toho vyplýva, že vzhľadom na charakteristiky a účinky aktov, ktorými sa zrušuje uvedený plán alebo program, by bolo v rozpore s cieľmi sledovanými normotvorcom Únie a čiastočne by sa mohol ohroziť potrebný účinok smernice 2001/42, ak by sa tieto akty považovali za vylúčené z rozsahu pôsobnosti tejto smernice.
98

Klienti zubného lekára totiž navštevujú jeho ordináciu s jediným cieľom, a to aby im bola poskytnutá starostlivosť, pričom šírenie zvukových záznamov vôbec nesúvisí s poskytovaním zubnej starostlivosti. Klienti majú prístup k určitým zvukovým záznamom len náhodou a nezávisle od svojej vôle, a to v závislosti od času svojho príchodu do ordinácie a od dĺžky čakania, ako aj od povahy starostlivosti, ktorá im je poskytovaná. Za týchto podmienok nie je možné domnievať sa, že by obvyklá klientela zubného lekára bola prijímateľom daného vysielania.