ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Článok 30 tohto kódexu stanovuje: „1. Ak nemôže byť colná hodnota určená podľa článku 29, určí sa postupne podľa odseku 2 písmeno a), b), c) a d), a to podľa prvého písmena, pod ktorým môže byť určená s tým, že poradie použitia písmen c) a d) je možné na žiadosť deklaranta zameniť; iba v prípade ak nie je možné colnú hodnotu určiť podľa určitého písmena, môže byť použité ďalšie písmeno, a to v poradí ustanovenom v tomto odseku. 2. Colnou hodnotou podľa tohto článku je: a) prevodná hodnota rovnakého tovaru predávaného na vývoz do spoločenstva, v rovnakej alebo približne rovnakej dobe ako tovar, pri ktorom sa určuje colná hodnota; b) prevodná hodnota podobného tovaru predávaného na vývoz do spoločenstva v rovnakej alebo približne rovnakej dobe ako tovar, pri ktorom sa určuje colná hodnota; c) hodnota založená na jednotkovej cene, za ktorú sa dovážaný tovar alebo rovnaký alebo podobný tovar predáva v spoločenstve v najväčšom úhrnnom množstve osobám, ktoré nie sú s predávajúcim v spojení; d) hodnota vypočítaná z nasledovných hodnôt: – ceny alebo hodnoty materiálu výroby ako aj iného spracovania alebo prepracovania, ktoré sú vynaložené pri výrobe dovážaného tovaru, – sumy týkajúce sa zisku a všeobecné výdavky, ktoré zodpovedajú týmto sumám a ktoré výrobcovia v krajinách vývozu zahŕňajú do predaja tovaru rovnakej povahy alebo rovnakého druhu ako tovar, pri ktorom sa určuje jeho hodnota a ktoré sú určené k vývozu do spoločenstva, – ceny alebo hodnoty všetkých položiek uvedených v článku 32 odsek 1 písmeno e). …“
48

Okrem toho, pokiaľ ide o tvrdenie predložené španielskou vládou a ministerstvom, podľa ktorého existuje rozdiel v povahe úloh stálych úradníkov, ktorý môže odôvodniť preferenčné zaobchádzanie, ktorého sa im dostáva v porovnaní so zmluvnými zamestnancami vo verejnoprávnom režime, ktorí sú v porovnateľnej situácii, je potrebné poznamenať, že zo spisu predloženého Súdnemu dvoru v tejto súvislosti žiadne konkrétne a presné skutočnosti nevyplývajú. V každom prípade by takýto rozdiel mohol byť relevantný iba vtedy, ak by účelom príplatku bolo odmeniť výkon úloh, ktoré môžu vykonávať len úradníci, pričom zmluvní zamestnanci na dobu určitú by z ich výkonu boli vylúčení. Skutočnosť, ktorú potvrdilo ministerstvo na pojednávaní pred Súdnym dvorom, že obdobia odpracované v rámci zmlúv na dobu určitú vo verejnoprávnom režime sa v plnej miere zohľadňujú v prípade, že zmluvný zamestnanec je vymenovaný za úradníka, je však skôr v rozpore s tézou, že výkon týchto úloh je rozhodujúcim faktorom na účely udelenia príplatku, keďže zmluvný zamestnanec by nemohol takéto úlohy vykonávať predtým, ako by bol vymenovaný za úradníka (pozri analogicky uznesenie z 22. marca 2018, Centeno Meléndez, C‑315/17, neuverejnené, EU:C:2018:207, bod 75).
27

Po tretie a v poslednom rade výklad článku 148 písm. a) a c) uvedenej smernice o DPH, ktorý spočíva v obmedzení jeho pôsobnosti na plávajúce konštrukcie používané hlavne na premiestňovanie v námornom priestore, je v súlade s kontextom, do ktorého toto ustanovenie patrí, a to režim oslobodení od DPH, ktorým treba dať, ako bolo pripomenuté v bode 20 tohto rozsudku, reštriktívny výklad.
21

V tomto kontexte vnútroštátny súd uvádza, že podľa španielskeho práva vodič nie je zodpovedný za škody, ktoré boli spôsobené prevádzkou vozidla, ak sú tieto škody spôsobené vyššou mocou, nezávislou od riadenia vozidla. Poruchy vozidla ani poškodenie alebo zlyhanie niektorej jeho súčasti sa však nepovažujú za udalosti vyššej moci. V dôsledku toho v situáciách, keď by k nehode došlo v dôsledku vady vozidla, táto vada by sama osebe neoslobodzovala vodiča od jeho zodpovednosti, a teda nevylučovala by krytie poistením zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel.
33

Pokiaľ ide o smernicu Rady 76/207/EHS z 9. februára 1976 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami, pokiaľ ide o prístup k zamestnaniu, odbornej príprave a postupu v zamestnaní a o pracovné podmienky (Ú. v. ES L 39, 1976, s. 40; Mim. vyd. 05/001, s. 187), ktorá predchádzala smernici 2006/54, Súdny dvor už rozhodol, že zásada účinného súdneho preskúmania by bola zbavená podstaty jej účinnosti, ak by ochrana, ktorú poskytuje, neobsahovala opatrenia, ktoré môže prijať zamestnávateľ v reakcii na súdne konania, ktoré začne zamestnanec, s cieľom zabezpečiť súlad so zásadou rovnakého zaobchádzania. Obavy z takých opatrení, proti ktorým by nebol k dispozícii žiadny súdny prostriedok nápravy, by mohol odradiť zamestnancov, ktorí sa považujú za poškodených diskrimináciou pri uplatňovaní svojich práv súdnou cestou, a preto by mohli vážne ohroziť dosiahnutie cieľa, ktorý smernica sleduje (rozsudok z 22. septembra 1998, Coote, C‑185/97, EU:C:1998:424, bod 24).
11

Vnútroštátny súd uvádza, že DLV túto zmenu odôvodňuje tvrdením, že majster Nemecka by mal byť jedine športovec s nemeckou štátnou príslušnosťou, ktorý by mohol štartovať na majstrovstvách pod skratkou „GER“, ktorá odkazuje na slovo „Germany“, t. j. Nemecko. Pre seniorov nie je možné zaviesť výnimku z pravidiel, ktoré platia aj pre ostatné kategórie športovcov, t. j. pre mladých do 20 rokov a pre kategóriu špičkových športovcov.
29

Hoci je pravda, že Súdny dvor v súvislosti s daňovým zaobchádzaním s predajom pozemkov patriacich do súkromného vlastníctva rozhodol, že samotné uplatňovanie vlastníckeho práva jeho majiteľom nemôže byť samo osebe považované za ekonomickú činnosť, nie je to tak v prípade, keď dotknutá osoba podnikne aktívne kroky na pozemkový predaj (pozri v tomto zmysle rozsudky z 15. septembra 2011, Słaby a i., C‑180/10 a C‑181/10, EU:C:2011:589, body 36 až 39, a z 9. júla 2015, Trgovina Prizma,C‑331/14, EU:C:2015:456, body 23 a 24, a v prípade aktívnych opatrení v oblasti lesného hospodárstva, rozsudok z 19. júla 2012, Rēdlihs,C‑263/11, EU:C:2012:497, bod 36), je potrebné zdôrazniť, že nielenže je táto judikatúra špecifická pre daňové zaobchádzanie s predajom pozemkov patriacich do súkromného vlastníctva, ale v každom prípade nemožno z nej vyvodiť, že podniknutie takýchto krokov predstavuje podmienku na to, aby sa činnosť mohla považovať za činnosť vykonávanú na účely získania príjmu na pokračujúcom základe a mohla sa teda kvalifikovať ako „ekonomická“.
5

Článok 1 ods. 1 smernice 2001/23 stanovuje: „a) Táto smernica sa vzťahuje na každý prevod podnikov, závodov alebo časť podniku alebo závodu na iného zamestnávateľa v dôsledku právneho prevodu [na základe zmluvného prevodu – neoficiálny preklad] alebo zlúčenia. b) Podľa písmena a) a nasledujúcich ustanovení tohto článku prevod v zmysle tejto smernice je, keď ide o prevod hospodárskeho subjektu, ktorý si ponecháva svoju identitu v zmysle organizovaného zoskupenia zdrojov, ktorého cieľom je vykonávať hospodársku činnosť, bez ohľadu na to, či je táto činnosť hlavná alebo doplnková. c) Táto smernica platí pre verejné a súkromné podniky zaoberajúce sa hospodárskou činnosťou bez ohľadu na to, či fungujú so ziskom, alebo nie [bez ohľadu na to, či ich cieľom je dosiahnutie zisku – neoficiálny preklad]. Administratívna reorganizácia verejných správnych orgánov alebo prevod správnych funkcií medzi verejnými správnymi orgánmi sa v zmysle tejto smernice nepovažujú za prevod.“
32

V tejto súvislosti, ako uviedla generálna advokátka v bodoch 64 a 65 svojich návrhov, skutočnosť, že v súvislosti so smernicou o biotopoch normotvorca Únie nepovažoval za potrebné prijať ustanovenia o environmentálnom posudzovaní a účasti verejnosti v súvislosti so správou lokalít sústavy Natura 2000, však neznamená, že túto správu chcel vylúčiť pri budúcom prijatí všeobecných pravidiel environmentálneho posudzovania. Posúdenia vykonané v mene iných environmentálnych nástrojov sú skutočne užitočným doplnkom k pravidlám smernice o biotopoch so zreteľom na posúdenie potenciálnych účinkov na životné prostredie a účasť verejnosti.
15

Presnejšie, kladie si otázku, či právna úprava vyžadujúca, aby podnik zaplatil samostatnú nepriamu daň odlišnú od DPH, majúcu formu dane z prevodu majetku a z právnych úkonov uskutočnených formalizovaným zápisom, a to na základe nadobudnutia hnuteľných vecí, ako je zlato, striebro alebo šperky, od fyzických osôb týmto podnikom, pričom tieto veci sú určené na podnikateľskú činnosť tohto podniku, ktorý okrem toho pri opätovnom začlenení tohto tovaru do obchodného obehu vykonáva transakcie podliehajúce DPH, a to bez možnosti odpočítať v rámci týchto transakcií sumu zaplatenú z titulu tejto dane pri prvotnom nadobudnutí rovnakého tovaru, je v súlade so smernicou o DPH, ako aj so zásadou daňovej neutrality.
7

Podľa článku 4 smernice 92/43 (ďalej len „smernica o biotopoch“): „1. Na základe kritérií stanovených v prílohe III (etapa 1) a príslušných vedeckých informácií každý členský štát navrhne zoznam lokalít uvádzajúci, ktoré typy prirodzených biotopov v prílohe I a ktoré druhy v prílohe II, ktoré sú udomácnené na jeho území, sa v týchto lokalitách nachádzajú. Pre druhy živočíchov, ktoré využívajú rozsiahle územia, tieto lokality zodpovedajú tým lokalitám v rámci prirodzeného areálu týchto druhov, kde sa nachádzajú fyzikálne alebo biologické faktory dôležité pre ich život a ich reprodukciu. Pre vodné živočíchy pohybujúce sa na rozsiahlom území budú takéto lokality navrhnuté iba v prípade, ak existuje jasne identifikovateľné územie, predstavujúce fyzikálne a biologické faktory dôležité pre ich život a reprodukciu. V prípade potreby členské štáty navrhnú úpravu zoznamu z hľadiska výsledkov dohľadu uvedených v článku 11. Tento zoznam sa predloží Komisii do troch rokov od oznámenia tejto smernice, spolu s informáciami o každej lokalite. Tieto informácie obsahujú mapu lokality, jeho názov, lokalizáciu, rozsah a údaje, ktoré sú výsledkom uplatnenia kritérií uvedených v prílohe III (etapa 1), poskytnuté vo formáte vypracovanom Komisiou v súlade s postupom stanoveným v článku 21. 2. Na základe kritérií stanovených v prílohe III (etapa 2) a v rámci ktoréhokoľvek z deviatich biogeografických regiónov uvedených v článku 1 písm. c) bode iii) a tiež celého územia uvedeného v článku 2 ods. 1 zriadi Komisia po dohode s každým členským štátom návrh zoznamu lokalít európskeho významu, navrhnutých členskými štátmi, uvádzajúci tie lokality, v ktorých sa vyskytuje jeden alebo viac typov prioritných prirodzených biotopov alebo prioritných druhov. Členské štáty, ktorých lokality s výskytom jedného alebo viacerých typov prioritných prirodzených biotopov a prioritných druhov predstavujú viac ako 5 % celkovej rozlohy ich štátneho územia, môžu po dohode s Komisiou požadovať, aby sa kritériá uvedené v prílohe III (etapa 2) pri výbere všetkých lokalít európskeho významu uplatňovali na ich území pružnejšie. Zoznam lokalít vybraných ako lokality európskeho významu, identifikujúci tie lokality, ktoré predstavujú jeden alebo viac typov prirodzeného miesta výskytu alebo prioritné druhy prijme Komisia v súlade s postupom stanoveným v článku 21. 3. Zoznam uvedený v odseku 2 sa vypracuje do šiestich rokov od oznámenia tejto smernice. 4. Po schválení lokality európskeho významu v súlade s postupom uvedeným v odseku 2 označí príslušný členský štát čo najskôr túto lokalitu ako osobitné chránené územie, najneskôr však do šiestich rokov, a vypracuje priority z hľadiska významu lokalít pre zachovanie v priaznivom stave alebo obnovenie do takéhoto stavu typov prirodzených biotopov uvedených v prílohe I alebo druhov uvedených v prílohe II a pre koherenciu sústavy Natura 2000 a z hľadiska rizika degradácie alebo deštrukcie, ktorým sú tieto lokality vystavené. 5. Len čo je lokalita zaradená do zoznamu podľa tretieho pododseku odseku 2, podlieha článku 6 ods. 2, ods. 3 a ods. 4“
29

Zákonné podmienky, predmet a pôsobnosť, ktoré sú charakteristické pre jednotlivé druhy ochrannej známky, a ich používanie majú rôzne účinky. Ak by sa mala predmetná ochranná známka považovať za obrazovú ochrannú známku, jej predmet by spočíval v grafickom zobrazení, v ktorom bola zapísaná, a to v štylizovanom zobrazení šnurovacej topánky s neviditeľnou podrážkou a dvomi prekríženými čiarami na bočnej strane. Ak by sa však predmetná ochranná známka považovala za pozičnú ochrannú známku, jej predmet by spočíval v dvoch prekrížených čiarach, ktoré by mali byť umiestnené na osobitnom mieste na výrobku.
3

Odôvodnenia 1, 4, 24 a 25 smernice 2014/24 znejú: „(1) Zadávanie verejných zákaziek orgánmi členských štátov alebo v ich mene musí byť v súlade so zásadami Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ), a najmä so zásadami voľného pohybu tovaru, slobody usadiť sa a slobody poskytovať služby, ako aj so zásadami, ktoré z nich vyplývajú, ako sú rovnaké zaobchádzanie, nediskriminácia, vzájomné uznávanie, proporcionalita a transparentnosť. Pre verejné zákazky, ktorých výška presahuje určitú hodnotu, by sa však mali vypracovať ustanovenia na koordináciu vnútroštátnych postupov obstarávania, aby sa zabezpečilo, že tieto zásady budú mať praktický účinok a že verejné obstarávanie bude otvorené pre hospodársku súťaž. … (4) Vzhľadom na čoraz rozmanitejšie formy verejných činností je potrebné jasnejšie vymedziť pojem samotného obstarávania, pričom by sa však týmto spresnením ako takým nemal v porovnaní so smernicou [Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v. EÚ L 134, 2004, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132] rozšíriť rozsah pôsobnosti tejto smernice. Účelom pravidiel Únie upravujúcich verejné obstarávanie nie je zahrnúť všetky formy čerpania verejných finančných prostriedkov, ale len tie, ktoré sú určené na nadobudnutie stavebných prác, tovaru alebo služieb za odplatu prostredníctvom verejnej zákazky. … … (24) Je potrebné pripomenúť, že rozhodcovské a zmierovacie služby a iné podobné formy alternatívneho riešenia sporov obvykle poskytujú orgány alebo jednotlivci, ktorí boli určení na základe dohody alebo ktorí sa vyberú spôsobom, ktorý sa nemôže riadiť pravidlami obstarávania. Malo by sa spresniť, že táto smernica sa neuplatňuje na zákazky na poskytnutie takýchto služieb týkajúce sa poskytnutia takýchto služieb, a to bez ohľadu na ich označenie podľa vnútroštátneho práva. (25) Určitý počet právnych služieb poskytujú poskytovatelia služieb, ktorých určil vnútroštátny súd členského štátu, zahŕňajú zastupovanie klientov v súdnom konaní právnikmi, musia ich poskytovať notári alebo sú spojené s výkonom úradnej moci. Takéto právne služby obvykle poskytujú orgány alebo jednotlivci určení alebo vybraní spôsobom, ktorý sa nemôže riadiť pravidlami obstarávania, ako napríklad určenie prokurátorov v niektorých členských štátoch. Tieto právne služby by sa preto mali vylúčiť z rozsahu pôsobnosti tejto smernice.“
18

V tejto súvislosti tvrdí, že odstránenie vyhlásenia vykonateľnosti na základe nariadenia č. 1215/2012 znamená, že súd dožiadaného členského štátu môže vykonať len formálne preskúmanie návrhu na výkon rozhodnutia. V dôsledku toho, ak by súd členského štátu pôvodu musel automaticky vydať osvedčenie uvedené v článku 53 nariadenia č. 1215/2012, hrozilo by, že bude nariadený výkon rozhodnutia aj vo veciach, ktoré nespadajú do pôsobnosti tohto nariadenia, keďže dôvody na zamietnutie výkonu sú v uvedenom nariadení stanovené reštriktívne.
7

Podľa odôvodnenia 45 tohto nariadenia: „pretože cieľ navrhovaného opatrenia, a to koordinačné opatrenia na zaručenie toho, aby sa právo na voľný pohyb osôb mohlo účinne vykonávať, sa nemôže dostatočne dosiahnuť členskými štátmi, a vzhľadom na rozsah a účinky tohto opatrenia sa môže lepšie dosiahnuť na úrovni spoločenstva, spoločenstvo môže prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity, ako je ustanovená v článku 5 zmluvy. V súlade so zásadou proporcionality, ako je ustanovená v tomto článku, toto nariadenie nepresahuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa.“
27

Extenzívny výklad článku 23 smernice 92/83, ktorý je ustanovením upravujúcim výnimku, je vylúčený. V súlade s nariadením č. 1576/89, ktoré bolo nahradené nariadením č. 110/2008, tsipouro a tsikoudia totiž patria do kategórie liehovín, ktorá je úplne odlišná od kategórie, do ktorej patrí ouzo, na ktoré sa vzťahuje článok 23 ods. 2 smernice 92/83. Ak je Helénska republika presvedčená, že vzhľadom na podobnosť dotknutých výrobkov by mali byť tsipouro a tsikoudia zahrnuté pod výnimku, ktorú predstavuje článok 23 tejto smernice, z rovnakého dôvodu ako ouzo, mala by vykonať kroky, ktoré sú na tento účel potrebné na legislatívnej úrovni.
16

Spoločnosť Aegean Airlines so sídlom v Grécku uzavrela so spoločnosťou G. S. Charter Aviation Services Ltd (ďalej len „G. S. Charter“) so sídlom na Cypre zmluvu o prenájme, na základe ktorej mala tejto poslednej uvedenej spoločnosti dať k dispozícii určitý počet sedadiel za úhradu ceny za prenájom. G. S. Charter následne na to predala tieto sedadlá tretím osobám, a to najmä spoločnosti Hellas Travel BV (ďalej „Hellas“), pričom ide o cestovnú kanceláriu so sídlom v Holandsku.
14

Pán Aubriet starší, francúzsky rezident, je v skutočnosti cezhraničným pracovníkom, ktorý bol s dlhšími či kratšími prestávkami zamestnaný v Luxembursku od 1. októbra 1991. Od 1. októbra 1991 do 30. septembra 2001 vykonával pracovnú činnosť ako zamestnanec v Luxembursku po dobu desiatich rokov. Po období nezamestnanosti trvajúcom do 5. februára 2002 sa pán Aubriet starší nanovo zamestnal na luxemburskom území na dobu šiestich rokov, t. j. od 6. februára 2002 do 14. januára 2008. Od 15. januára 2008 do 16. decembra 2012 vykonával pracovnú činnosť vo Francúzsku. Potom, ako začal opäť pracovať v Luxembursku, a to od 17. decembra 2012 do 30. septembra 2014, sa stal znovu nezamestnaným v dôsledku prepustenia z ekonomických dôvodov.
29

So zreteľom na rozsudky Súdneho dvora z 1. júna 2017, WALLENBORN Transports (C‑571/15, EU:C:2017:417), a z 18. mája 2017, Latvijas Dzelzaceļš (C‑154/16, EU:C:2017:392), sa však vnútroštátny súd pýta, či daňová povinnosť týkajúca sa DPH pri dovoze, pokiaľ ide o členský štát, na ktorého daňovom území tovar vstúpil do Únie, vzniká len vtedy, ak sa tovar na daňovom území daného členského štátu rovnako aj uvedie do hospodárskeho obehu Únie. V takom prípade by došlo k vstupu do hospodárskeho obehu len vtedy, ak bol tovar prepustený do voľného obehu podľa colných predpisov, alebo ak nedodržanie colných predpisov viedlo k domnienke, že tovar vstúpil do hospodárskeho obehu a bol predmetom spotrebovania alebo použitia. Iba tieto dve situácie predstavujú „dovoz“ v zmysle smernice o DPH.
18

Článok 10 ods. 1 body 1 a 7 uvedeného zákona stanovuje: „Iba administratívne zaregistrovaná zdaniteľná osoba má právo odpočítať si vo svojom priznaní týkajúcom sa DPH zo sumy dane zaplatenej do štátnej pokladnice z titulu dane zaplatenej na vstupe: 1. sumu dane uvedenú na faktúrach prijatých od iných zdaniteľných osôb za nadobudnuté tovary a poskytnuté služby uskutočnené na účely vlastných zdaniteľných transakcií vrátane transakcií uskutočnených v zahraničí, ktoré by boli zdanené, ak by sa uskutočnili na vnútroštátnom území; … 7. sumu dane z nadobudnutia tovaru v rámci Spoločenstva uskutočnené na účely vlastných zdaniteľných transakcií.“
19

Okrem toho pred nadobudnutí účinnosti smernice 2012/34 obsahovala smernica 2001/14 prílohu II, ktorá bola podobná prílohe II smernice 2012/34. Na rozdiel od prílohy II tejto súčasnej smernice však podľa prílohy II smernice 2001/14 minimálny prístupový balík nezahŕňal použitie železničnej infraštruktúry, v dôsledku čoho je podľa vnútroštátneho súdu zrejmé, že „osobné nástupištia“ musia byť zahrnuté do kategórie „osobné stanice, ich budovy a iné zariadenia“ upravenej v bode 2 písm. c) prílohy II smernice 2001/14. Vnútroštátny súd sa domnieva, že ak by normotvorca Únie zamýšľal zmeniť zásadu spoplatnenia používania osobných nástupíšť, oznámil by to v odôvodneniach smernice 2012/34, a to o to viac, že takáto zmena by priniesla významné finančné dôsledky.
6

Dňa 4. februára 2015 Komisia prijala sporné rozhodnutie, v ktorom uložila spoločnosti Icap šesť pokút v celkovej výške 14960000 eur za to, že „uľahčila“ týchto šesť porušení: – „porušenie UBS/RBS z roku 2007“, od 14. augusta do 1. novembra 2007, – „porušenie UBS/RBS z roku 2008“, od 28. augusta do 3. novembra 2008, – „porušenie UBS/DB“, od 22. mája do 10. augusta 2009; – „porušenie Citi/RBS“, od 3. marca do 22. júna 2010; – „porušenie Citi/DB“, od 7. apríla do 7. júna 2010; – „porušenie Citi/UBS“, od 28. apríla do 2. júna 2010.
12

V období od 1. marca 2010 do 31. októbra 2010 podala CEVA Freight takéto vyhlásenia s návrhom na prepustenie rôznych modelov prehrávačov médií do voľného obehu. Na tieto účely zaradila tento tovar do dvoch colných podpoložiek kombinovanej nomenklatúry, a to 84717050 a 85176200, ktorým zodpovedala colná sadzba vo výške 0 %. Colné orgány preto uvedené prehrávače médií prepustili bez vymerania dovozného cla.
31

Ako pritom vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, obmedzenie, ktorého cieľom alebo následkom by bolo to, že vykonávanie voľného pohybu pracovníkov tureckým štátnym príslušníkom na vnútroštátnom území by podliehalo prísnejším podmienkam, ako sú podmienky, ktoré sa uplatňovali v čase nadobudnutia účinnosti rozhodnutia č. 1/80, je zakázané okrem prípadov, ak patrí medzi obmedzenia uvedené v článku 14 tohto rozhodnutia alebo ak je odôvodnené naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, je vhodné na zabezpečenie dosiahnutia sledovaného legitímneho cieľa a nejde nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné (rozsudok zo 7. augusta 2018, Yön, C‑123/17, EU:C:2018:632, bod 72 a citovaná judikatúra).
32

V tomto prípade treba poukázať na to, že Všeobecný súd v bode 34 napadnutého uznesenia najprv konštatoval, že v liste o dohode sa určujú príslušné povinnosti strán, dĺžka trvania spolupráce, ako aj spôsob jej skončenia. Predovšetkým uviedol, že v bode 5 tohto listu sa uvádzajú podmienky „skončenia“. Ďalej Všeobecný súd v bode 35 tohto uznesenia rozhodol, že návrh na náhradu škody súvisel s výkladom listu o dohode, pretože žalobca sa neopieral o iné akty, ktorých by Komisia bola autorom. Okrem toho Všeobecný súd v bode 36 uvedeného uznesenia rozhodol, že vytýkané konanie malo priamu väzbu s existujúcim zmluvným vzťahom, čo ho v bode 37 napadnutého uznesenia viedlo k záveru, že návrh žalobcu na náhradu škody súvisel s výkladom listu o dohode, a v bode 38 tohto uznesenia, že tento list dával sporu zmluvnú povahu. Všeobecný súd v bode 40 napadnutého uznesenia napokon uviedol, že list o dohode neobsahoval nijakú arbitrážnu doložku, takže spor nespadá do právomoci súdov Únie.
62

Vzhľadom na uvedené platí, že neistotu s vymáhaním dlžných súm možno zohľadniť v súlade so zásadou daňovej neutrality tak, že zdaniteľná osoba sa pozbaví práva na zníženie základu dane, pokiaľ pohľadávka nemá definitívne nevymožiteľnú povahu. Platí to aj v prípade priznania zníženia, ak by zdaniteľná osoba dostatočne jasne preukázala, že tento dlh nebude pravdepodobne zaplatený, pričom nie je dotknutá možnosť, že ak by k zaplateniu napriek tomu došlo, zdaniteľný základ bude prehodnotený smerom nahor. Prislúcha vnútroštátnym orgánom, aby pri dodržaní zásady proporcionality a s možnosťou súdneho preskúmania určili dôkazy pravdepodobného dlhého trvania nezaplatenia, ktoré má predložiť zdaniteľná osoba v závislosti od osobitostí uplatniteľného vnútroštátneho práva. Takýto postup by bol efektívny na dosiahnutie sledovaného cieľa, pričom by bol zároveň menej obmedzujúci pre zdaniteľnú osobu, ktorá zabezpečuje predfinancovanie DPH, vyberajúc ju na účet štátu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. novembra 2017, Di Maura, C‑246/16, EU:C:2017:887, bod 27).
2

Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (daňový a colný úrad, Spojené kráľovstvo) (ďalej len „daňový úrad“) a The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge (ďalej len „univerzita v Cambridge“), ktorý sa týkal toho, že daňový úrad odmietol priznať univerzite v Cambridge odpočítanie dane z pridanej hodnoty (DPH) so zreteľom na výdavky vzniknuté v súvislosti s investičnými činnosťami, na ktoré sa nevzťahuje smernica o DPH, ale pri ktorých sa vytvorený príjem použil na pokrytie nákladov na všetky činnosti tejto univerzity.