ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
30

Vnútroštátny súd okrem toho poznamenáva, že takýto výklad zrejme nie je zlučiteľný s judikatúrou Súdneho dvora, ako vyplýva najmä z rozsudku z 12. apríla 2018, Biosafe – Indústria de Reciclagens (C‑8/17, EU:C:2018:249, bod 36) a rozsudku z 30. apríla 2020, CTT – Correios de Portugal (C‑661/18, EU:C:2020:335, bod 59), podľa ktorej na jednej strane prekluzívna lehota nemôže byť považovaná v súlade so zásadou právnej istoty za nezlučiteľnú so systémom zavedeným smernicou o DPH s výhradou dodržania zásad ekvivalencie a efektivity, a na druhej strane možnosť uplatniť právo na odpočítanie DPH bez časového obmedzenia by bola v rozpore s touto zásadou, ktorá požaduje, aby daňovú situáciu zdaniteľnej osoby vzhľadom na jej práva a povinnosti vo vzťahu k daňovej správe nebolo možné donekonečna spochybňovať.
8

OP si kúpil letenku na let S4142 zabezpečený spoločnosťou SATA International 10. mája 2017 s odletom z ostrova Pico (Azorské ostrovy, Portugalsko) o 17.35 hod. a príletom do Lisabonu o 21.50 hod. (miestneho času). Keďže let S4142 bol zrušený, let OP bol 10. mája 2017 presmerovaný na let S4136 s odletom z ostrova Terceira (Azorské ostrovy, Portugalsko) o 21.25 hod. do Lisabonu.
6

Odôvodnenia 1, 2 a 4 až 6 tejto smernice stanovujú: „(1) Smernica Rady 93/104/ES z 23. novembra 1993 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času [Ú. v. ES L 307, 1993, s. 18; Mim. vyd. 05/002, s. 197)], ktorá ustanovuje minimálne požiadavky bezpečnosti a ochrany zdravia pre organizáciu pracovného času pokiaľ ide o doby denného odpočinku, prestávok v práci, týždenného odpočinku, maximálneho týždenného pracovného času, ročnej dovolenky a o aspekty nočnej práce, práce na zmeny a rozvrhnutie práce, sa výrazne zmenila a doplnila. Aby sa veci vyjasnili, mali by sa kodifikovať príslušné ustanovenia; (2) Článok 137 [ES] stanovuje, že [Európske] spoločenstvo má podporovať a dopĺňať aktivity členských štátov s cieľom zlepšiť pracovné prostredie na ochranu zdravia a bezpečnosti pracovníkov. Smernice prijaté na základe tohto článku nemajú žiadnym spôsobom ukladať administratívne, finančné a právne obmedzenia, ktoré by bránili vzniku a rozvoju malých a stredných podnikov; … (4) Zlepšenie bezpečnosti, hygieny a ochrany zdravia pracovníkov pri práci je cieľom, ktorý by sa nemal podriaďovať čisto ekonomickým úvahám; (5) Všetci pracovníci by mali mať primeranú dobu odpočinku. Pojem ‚odpočinok‘ sa musí vyjadriť v jednotkách času, t. j. v dňoch, hodinách, resp. ich čast[iach]. Pracovníkom spoločenstva sa musí poskytnúť minimálny denný, týždenný a ročný čas odpočinku a primerané prestávky v práci. V tejto súvislosti je potrebné tiež zaviesť maximálnu hranicu týždenného pracovného času; (6) treba prihliadať na zásady [MOP] s ohľadom na organizáciu pracovného času, vrátane zásad súvisiacich s nočnou prácou;“
14

Počas tohto obdobia vykonával na základe pracovných zmlúv v súkromnom sektore funkciu vodiča nákladných vozidiel od 30. júla 1990 do 11. februára 1995 a od 23. marca 1995 do 8. februára 1998, ako aj strážnika od 9. februára 1998 do 30. marca 2001.
23

Je nepochybne pravda, že Súdny dvor najmä v bodoch 22 až 24 rozsudku z 3. septembra 2009, Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506), rozhodol, že podmienky uplatňovania zásady právnej sily rozhodnutej veci (res iudicata) patria na základe zásady procesnej autonómie členských štátov do vnútroštátneho právneho poriadku členských štátov, a to s jedinou výhradou dodržania zásad ekvivalencie a efektivity, pričom právo Únie vnútroštátnemu súdu neukladá povinnosť neuplatniť vnútroštátne procesné normy, na základe ktorých súdne rozhodnutie nadobúda právnu silu rozhodnutej veci (res iudicata), aj keby to umožnilo napraviť porušenie práva Únie.
8

SRS a AA narodení v Pakistane v uvedenom poradí v rokoch 1978 a 1986 sú bratanci. SRS sa v roku 1997 presťahoval do Spojeného kráľovstva so svojou rodinou a v roku 2013 získal britské štátne občianstvo. AA pricestoval do Spojeného kráľovstva v roku 2010, aby tam pokračoval vo svojich univerzitných štúdiách, ktoré sa začali v Pakistane. Na tento účel mal študentské vízum na obdobie štyroch rokov, ktoré mu neumožňovalo pracovať, a presťahoval sa do bytu, kde mal bydlisko SRS.
59

Konkrétne v prípade prepojených uchádzačov by zásada rovnosti zaobchádzania stanovená v článku 36 ods. 1 smernice 2014/25 bola porušená, ak by sa pripustilo, že by títo uchádzači mohli predložiť koordinované alebo zosúladené ponuky, to znamená ponuky, ktoré nie sú ani samostatné, ani nezávislé, a ktoré by im tak mohli priniesť neoprávnené výhody vo vzťahu k ostatným uchádzačom (pozri analogicky rozsudok zo 17. mája 2018, Specializuotas transportas,C‑531/16, EU:C:2018:324, bod 29).
23

Vnútroštátne právo však nestanovuje žiadne výslovné ustanovenie týkajúce sa povahy tohto nového výsluchu svedkov. Tento nový výsluch má buď iba doplňujúcu povahu a v takom prípade by výpovede svedkov, ktoré urobili v rámci predchádzajúceho výsluchu v neprítomnosti obvineného a jeho obhajcu, v nadväznosti na otázky ostatných účastníkov konania, zostali platné, alebo by nový výsluch nahradil predchádzajúci, ktorý by sa musel považovať za neplatný a zbavený právnej hodnoty. V takom prípade by účastníci konania prítomní na predchádzajúcom vypočutí boli povinní znovu položiť otázky, ktoré položili pri tejto príležitosti. V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že existujú skutočnosti naznačujúce, že dodatočné vypočutie stačí na nápravu porušenia procesných pravidiel, o ktoré ide vo veci samej.
22

Centrum záujmu FK bolo v Kolíne nad Rýnom až do roku 2007, keď premiestnil svoje bydlisko a centrum záujmu svojich činností do Švajčiarska, kde teraz vykonáva povolanie advokáta a je zapísaný do zoznamu advokátov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi členského štátu Únie alebo EZVO, na základe zápisu do zoznamu Advokátskej komory v Kolíne.
6

V kapitole 4 s názvom „Dovoz tovaru“ hlavy VI s názvom „Zdaniteľná udalosť a vznik daňovej povinnosti“ článok 71 smernice 2006/112 znie: „1. Keď je tovar pri vstupe do Spoločenstva prepustený do jedného z režimov alebo situácií uvedených v článkoch 156, 276 a 277 alebo do colného režimu dočasné použitie s úplným oslobodením od dovozného cla alebo do colného režimu vonkajší tranzit, zdaniteľná udalosť nastane a daňová povinnosť vznikne v okamihu, keď sa na tovar prestanú vzťahovať uvedené režimy alebo situácie. Keď však dovážaný tovar podlieha clu,… zdaniteľná udalosť nastane a daňová povinnosť vznikne v okamihu, keď nastane zdaniteľná udalosť pre tieto poplatky a tieto poplatky sa stanú splatné. 2. Ak dovážaný tovar nepodlieha žiadnemu z poplatkov uvedených v druhom pododseku odseku 1, členské štáty, pokiaľ ide o zdaniteľnú udalosť a vznik daňovej povinnosti, uplatnia platné colné predpisy.“
24

V prvom rade sa vnútroštátny súd pýta, či plnenia na vstupe, ktoré W previedla na spoločnosti X a Y vo forme vkladov spoločníka, možno považovať za plnenia nadobudnuté spoločnosťou W v prospech jej podniku a či s nimi súvisiace náklady sú súčasťou jej všeobecných nákladov, t. j. podstatných prvkov nákladov súvisiacich s jej zdaniteľnými transakciami na výstupe spočívajúcimi v poskytnutí manažérskych a účtovných služieb jej dcérskym spoločnostiam. Táto otázka vyplýva z rozsudku z 8. novembra 2018, C&D Foods Acquisition (C‑502/17, EU:C:2018:888, bod 37 a nasl.), z ktorého vnútroštátny súd vyvodzuje, že na účely odpočítania DPH zaplatenej na vstupe holdingovou spoločnosťou je potrebné, aby dotknutá transakcia mala svoj priamy, výlučný dôvod v zdaniteľnej ekonomickej činnosti tejto spoločnosti alebo aby predstavovala priame, trvalé a nevyhnutné pokračovanie tejto činnosti. V prípade neexistencie priamej a bezprostrednej súvislosti medzi výdavkami súvisiacimi s plneniami na vstupe a zdaniteľnou ekonomickou činnosťou holdingovej spoločnosti nemôžu byť tieto výdavky súčasťou všeobecných nákladov spoločnosti W a nemôžu byť podstatnými prvkami tvoriacimi cenu dodaných tovarov alebo služieb poskytovaných spoločnosťou W. Vnútroštátny súd odkazuje aj na rozsudky zo 14. septembra 2017, Iberdrola Inmobiliaria Real Estate Investments (C‑132/16, EU:C:2017:683); z 3. júla 2019, The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge (C‑316/18, EU:C:2019:559), a z 1. októbra 2020, Vos Aannemingen (C‑405/19, EU:C:2020:785). Hoci sa veci, v ktorých boli vydané tieto rozsudky, netýkajú holdingových spoločností, potvrdzujú, že pre odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe je nevyhnutná priama súvislosť medzi plneniami na vstupe a zdaniteľnými transakciami dotknutej spoločnosti. V prejednávanej veci sa však vnútroštátny súd domnieva, že služby na vstupe nemusia byť nadobudnuté pre potreby podniku spoločnosti W a jej zdaniteľné transakcie, ale pre potreby podnikov a zdaniteľných transakcií jej dcérskych spoločností. Tieto plnenia by teda priamo a bezprostredne súviseli s činnosťami týchto dcérskych spoločností, ktoré sú z veľkej časti oslobodené od dane.
60

Nakoniec, ak by vnútroštátny súd mohol meniť obsah nekalých podmienok, ktoré sú uvedené v takej zmluve, mohlo by sa tým ohroziť splnenie dlhodobého cieľa uvedeného v článku 7 smernice 93/13. Táto možnosť by totiž prispela k odstráneniu odstrašujúceho účinku voči predajcovi alebo dodávateľovi tým, že by sa také nekalé podmienky voči spotrebiteľovi jednoducho neuplatnili, a mohlo by to predajcov alebo dodávateľov zvádzať k používaniu uvedených podmienok, keďže by vedeli, že aj keby sa malo rozhodnúť o ich neplatnosti, mohol by vnútroštátny súd zmluvu v nevyhnutnom rozsahu doplniť, takže by ich záujmy boli týmto spôsobom napriek tomu zabezpečené (rozsudok z 26. marca 2019, Abanca Corporación Bancaria a Bankia, C‑70/17 a C‑179/17, EU:C:2019:250, bod 54 a citovaná judikatúra).
19

Podľa tohto súdu spor, ktorý mu bol predložený, spadá do pôsobnosti nariadenia Brusel Ia, keďže jeho cieľom je určiť existenciu legitímneho práva na vynález, a má teda občianskoprávnu a obchodnú povahu. Tento súd sa však pýta na právomoc švédskych súdov prejednať spor o určenie existencie práva na vynález vyplývajúceho z údajného postavenia vynálezcu alebo spoluvynálezcu. Podľa tohto súdu článok 24 bod 4 nariadenia stanovuje „v konaniach týkajúcich sa registrácie alebo platnosti patentov“ výlučnú právomoc súdov členského štátu, v ktorom sa žiada o registráciu alebo v ktorom sa registrácia poskytla. Túto výlučnú právomoc odôvodňuje jednak skutočnosť, že tieto súdy sú v najlepšej pozícii na to, aby prejednali prípady, v ktorých sa spor týka platnosti patentu alebo toho, či bol zapísaný alebo mu bola udelená ochrana, a jednak to, že udeľovanie patentov predpokladá zásah vnútroštátnych orgánov štátnej správy, čo by naznačovalo, že udelenie patentu je výkonom štátnej suverenity. Hoci z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že spor týkajúci sa výlučne otázky, kto je majiteľom práva týkajúceho sa patentu nepatrí do tejto výlučnej právomoci, táto judikatúra neposkytuje priame usmernenie, pokiaľ ide o uplatniteľnosť článku 24 bod 4 v prejednávanom prípade.
52

Tieto požiadavky by mohli byť ohrozené, ak by vnútroštátna právna úprava priznávala právnickej osobe, ktorá je oprávnená na vydávanie osvedčení o oslobodení alebo na vrátenie súm neoprávnene zaplatených z titulu kompenzácie za rozmnoženinu na súkromné použitie, určitú mieru voľnej úvahy, v dôsledku ktorej by osud každej žiadosti podanej na niektorý z týchto účelov závisel od účelnosti, takže táto právnická osoba by mohla pri výkone svojej voľnej úvahy neoprávnene obmedziť právo na oslobodenie od uvedenej kompenzácie alebo na jej vrátenie. Existencia takejto miery voľnej úvahy by totiž mohla viesť k narušeniu spravodlivej rovnováhy medzi nositeľmi práv a používateľmi predmetov ochrany, o ktorú sa usiluje odôvodnenie 31 smernice 2001/29. Príslušná právnická osoba by tiež mohla, ako sa domnieva vnútroštátny súd, uplatňovať diskriminačné zaobchádzanie s rôznymi kategóriami subjektov alebo používateľov, ktorí sa nachádzajú v podobných právnych a skutkových situáciách.
3

Odôvodnenia 4, 5, 9, 13, 14, 16, 19 a 39 nariadenia Dublin III znejú: „(4) V záveroch [Európskej rady na jej mimoriadnom zasadnutí v] Tampere [15. a 16. októbra 1999] sa takisto konštatuje, že spoločný európsky azylový systém [CEAS] by mal zahŕňať z krátkodobého hľadiska jasnú a uplatniteľnú metódu na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o azyl. (5) Takáto metóda by mala byť založená na objektívnych a spravodlivých kritériách ako pre členské štáty, tak aj pre dotknuté osoby. Mala by umožniť najmä rýchle určenie zodpovedného členského štátu, aby bol zaručený efektívny prístup k postupom na udelenie medzinárodnej ochrany a aby nebolo ohrozené rýchle vybavovanie žiadostí o medzinárodnú ochranu. … (9) Vzhľadom na výsledky uskutočneného hodnotenia implementácie nástrojov prvej etapy je v tejto fáze vhodné potvrdiť zásady, z ktorých vychádza nariadenie [Rady] (ES) č. 343/2003 [z 18. februára 2003 ustanovujúce kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o azyl podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny v jednom z členských štátov (Ú. v. EÚ L 50, 2003, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 109)], a zároveň vzhľadom na nadobudnuté skúsenosti uskutočniť nevyhnutné vylepšenia, aby sa zvýšila účinnosť dublinského systému a posilnila ochrana poskytovaná žiadateľom v rámci tohto systému. … … (13) V súlade s Dohovorom Organizácie Spojených národov o právach dieťaťa z roku 1989 a [Chartou] by členské štáty pri uplatňovaní tohto nariadenia mali predovšetkým zvažovať najlepšie záujmy dieťaťa. … (14) V súlade s Európskym dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd a [Chartou] by členské štáty pri uplatňovaní tohto nariadenia mali predovšetkým zvažovať rešpektovanie rodinného života. … (16) V záujme zabezpečenia úplného dodržiavania zásady jednoty rodiny a najlepších záujmov dieťaťa by sa mala existencia závislého vzťahu medzi žiadateľom a jeho dieťaťom, súrodencom alebo rodičom z dôvodov tehotenstva alebo materstva žiadateľky, zdravotného stavu alebo vysokého veku stať záväzným kritériom zodpovednosti. Keď je žiadateľom maloletá osoba bez sprievodu, malo by sa záväzným kritériom zodpovednosti stať aj to, že rodinný príslušník alebo príbuzný, ktorý sa o ňu môže postarať, sa nachádza na území iného členského štátu. … (19) S cieľom zaručiť účinnú ochranu práv dotknutých osôb by sa mali v súvislosti s rozhodnutiami o odovzdaní do zodpovedného členského štátu stanoviť právne záruky a právo na účinný prostriedok nápravy predovšetkým v súlade s článkom 47 [Charty]. S cieľom zabezpečiť dodržanie medzinárodného práva by mal účinný prostriedok nápravy voči takýmto rozhodnutiam zahŕňať preskúmanie uplatňovania tohto nariadenia, ako aj právnej a faktickej situácie v členskom štáte, do ktorého sa žiadateľ odovzdáva. … (39) Toto nariadenie rešpektuje základné práva a dodržiava zásady, ktoré sú uznané najmä v [Charte]. Toto nariadenie sa usiluje najmä zabezpečiť úplné dodržiavanie práva na azyl zaručeného článkom 18 Charty, ako aj práv uznaných podľa jej článkov 1, 4, 7, 24 a 47. Toto nariadenie by sa preto malo uplatňovať zodpovedajúcim spôsobom.“
30

Služby likvidácie poistných udalostí poskytované v mene a na účet poisťovne, ako sú služby spresnené v bodoch 10 a 11 tohto rozsudku, však nepatria k službám, ktoré spĺňajú tieto znaky. Konkrétne, hoci sa nezdá vylúčené, že by oceňovanie škôd spôsobených dopravnou nehodou mohol vykonávať technik, takáto činnosť zjavne nepatrí k službám, ktoré sa najmä a obvykle vykonávajú v rámci tohto povolania, ako sú vymedzené v predchádzajúcom bode tohto rozsudku. Okrem toho by takáto možnosť nemohla prichádzať do úvahy, ani pokiaľ ide o posudzovanie pacientov v rámci poistenia zdravotných nákladov pri cestách do zahraničia.
7

Podľa článku 5 uvedeného vykonávacieho nariadenia s názvom „Informačné náležitosti“: „1. Informačné náležitosti požadované podľa tejto kapitoly sú čitateľne a zreteľne uvedené na viditeľnom mieste na jednej strane obalu, buď nezmazateľne vytlačené na priamo na obale alebo na nálepke, ktorá je neoddeliteľnou súčasťou obalu alebo je na ňom pripevnená. 2. V prípade voľne loženého tovaru a tovaru priamo nakladaného do dopravného prostriedku [V prípade odosielaného voľne loženého tovaru priamo nakladaného do dopravného prostriedku – neoficiálny preklad] sa informačné náležitosti uvedené v odseku 1 zapíšu do sprievodného dokladu alebo sa označia na lístku, ktorý sa umiestni na viditeľnom mieste v dopravnom prostriedku. … 4. Na faktúrach a sprievodných dokladoch s výnimkou potvrdenky pre spotrebiteľa sa uvádza názov a krajina pôvodu výrobkov a prípadne trieda, odroda alebo obchodný druh, ak sa to požaduje v osobitnej obchodnej norme, alebo skutočnosť, že sú určené na spracovanie.“
31

Ak by úmyslom normotvorcu Únie bolo totiž zamerať sa v článku 20 ods. 4 smernice 2013/33 iba na obzvlášť násilné správanie, ktorého sa žiadateľ o medzinárodnú ochranu dopustil v rámci priestorov pobytového tábora, osobitný odkaz na hypotézu takéhoto správania by nebol potrebný, keďže toto správanie, ku ktorému došlo v rámci pobytového tábora, by určite predstavovalo závažné porušenie vnútorného poriadku tohto pobytového tábora a vzťahovala by sa tým na neho prvá hypotéza uvedená v tomto ustanovení, pričom druhá hypotéza by tak bola zbytočná.
45

Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 183 smernice o DPH v spojení so zásadou neutrality DPH sa má vykladať v tom zmysle, že v prípade, že zdaniteľná osoba, ktorej iná zdaniteľná osoba poskytla službu, môže priamo od daňového orgánu požadovať vrátenie sumy zodpovedajúcej DPH, ktorú jej tento dodávateľ neoprávnene fakturoval a ktorú tento dodávateľ zaplatil do štátnej pokladnice, je tento orgán povinný zaplatiť úroky z tejto sumy, ak ju nevrátil v primeranej lehote po tom, čo bol o to požiadaný. Spôsoby uplatnenia úrokov z tejto sumy patria do procesnej autonómie členských štátov, ktorá je vymedzená zásadami ekvivalencie a efektivity, pričom vnútroštátne pravidlá týkajúce sa najmä výpočtu prípadne dlhovaných úrokov nesmú viesť k tomu, že by zdaniteľná osoba bola zbavená primeranej náhrady za stratu spôsobenú oneskoreným vrátením tejto sumy. Vnútroštátnemu súdu prináleží urobiť všetko, čo patrí do jeho právomoci, aby zabezpečil plný účinok tohto článku 183 tak, že podá výklad vnútroštátneho práva, ktorý je v súlade s právom Únie.
3

Odôvodnenia 16 a 17 smernice 2008/115 stanovujú: „(16) Využitie zaistenia na účely odsunu by malo byť s ohľadom na použité prostriedky a sledované ciele obmedzené a viazané na zásadu primeranosti. Zaistenie je oprávnené len na prípravu návratu alebo vykonanie procesu odsunu a ak by uplatnenie miernejších donucovacích opatrení nebolo dostatočné. (17) So zaistenými štátnymi príslušníkmi tretích krajín by sa malo zaobchádzať humánnym a dôstojným spôsobom pri rešpektovaní ich základných práv a v súlade s medzinárodným a vnútroštátnym právom. Bez toho, aby bolo dotknuté počiatočné zadržanie zo strany orgánov presadzovania práva, ktoré je upravené vnútroštátnymi právnymi predpismi, by sa zaistenie malo spravidla vykonávať v špecializovaných zariadeniach určených na zaistenie.“
8

Na účely prepravy zo Stuttgartu (Nemecko) do Kansas City (Spojené štáty) 25. júla 2018 uzavrela cestujúca s cestovnou kanceláriou sprostredkovateľskú zmluvu vo forme jedinej elektronickej letenky na let zo Stuttgartu do Zürichu (Švajčiarsko) prevádzkovaný spoločnosťou Swiss International Air Lines AG a na dva lety z Zürichu do Philadelphie (Spojené štáty) a z Philadelphie do Kansas City prevádzkované spoločnosťou American Airlines. Číslo tejto letenky bolo uvedené na palubných lístkoch týchto letov. Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, okrem toho vyplýva, že na uvedenej letenke bola ako poskytovateľ služieb uvedená spoločnosť American Airlines a obsahovala jediné číslo rezervácie („Filekey“) pre celú túto cestu. Cestovná kancelária vystavila faktúru, na ktorej bola uvedená jednotná „užívateľská cena“ za celú uvedenú cestu, ako aj za spiatočnú cestu z Kansas City do Stuttgartu cez Chicago (Spojené štáty) a Londýn (Spojené kráľovstvo).
44

Iný výklad by bol v rozpore so zásadou neutrality DPH, pokiaľ ide o daňové zaťaženie podniku. V prípade daňového zaobchádzania s rovnakými investičnými činnosťami by mohol vytvárať neodôvodnené rozdiely medzi podnikmi, ktoré už uskutočňujú zdaniteľné transakcie, a inými podnikmi, ktoré chcú prostredníctvom investícií začať vykonávať činnosti, ktoré budú viesť k vzniku zdaniteľných transakcií. Takisto by došlo k svojvoľnému rozlišovaniu medzi týmito podnikmi, keďže konečné schválenie odpočítania dane by záviselo od toho, či takéto investície vedú k vzniku zdaniteľných transakcií, alebo nie (rozsudky z 29. februára 1996, INZO, C‑110/94, EU:C:1996:67, bod 22, ako aj zo 17. októbra 2018, Ryanair, C‑249/17, EU:C:2018:834, bod 25).
46

Okrem iného treba uviesť, podobne ako to urobila Európska komisia, že dôvod vylúčenia stanovený v článku 30 ods. 1 bode 5 zákona č. 724/1994 sa uplatňoval len na predpokladané schránkové spoločnosti, ktorých cenné papiere boli obchodované na talianskom regulovanom trhu, čím boli vylúčené schránkové spoločnosti kótované na zahraničných trhoch, vrátane trhov iných členských štátov ako Talianska republika. Táto posledná uvedená situácia však nie je situáciou vyplývajúcou z okolností konaní vo veci samej, a preto by odpoveď Súdneho dvora na otázku, či by sa takéto rozlišovanie malo považovať za diskrimináciu, pokiaľ ide o slobodu usadiť sa, išla nad rámec položených otázok a nebola by pre vnútroštátny súd užitočná na vyriešenie sporov vo veci samej.
–

The Chief Appeals Officer, The Social Welfare Appeals Office, The Minister for Employment Affairs a The Minister for Social Protection, v zastúpení: M. Browne, A. Joyce, J. Quaney, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci K. Binchy, barrister, a C. Donnelly, SC,
18

RED d.o.o. vlastnila pozemok, na ktorom sa nachádza budova v ľubľanskej mestskej časti Rožna Dolina (Slovinsko). Táto spoločnosť chcela postaviť na tomto mieste nové budovy. Dňa 19. novembra 2007 uzavrela so spoločnosťou Raiffeisen Leasing zmluvu o predaji a spätnom prenájme (sale‑and‑lease back). Podľa podmienok tejto zmluvy sa Raiffeisen Leasing zaviazala kúpiť pozemok za určitú cenu a RED sa zaviazala platiť spoločnosti Raiffeisen Leasing mesačné lízingové splátky až do úplného splatenia hodnoty pozemku a budov, ktoré sa mali postaviť, a to v sume 1294786,56 eura (ďalej len „zmluva o predaji a spätnom prenájme“). V tejto zmluve bola uvedená suma DPH vo výške 110056,86 eura.
158

Po piate, keďže z predchádzajúcich úvah vyplýva, že Všeobecný súd správne rozhodol jednak, že článok 8 ods. 2 vykonávacieho nariadenia 2015/81 neupravuje právo na vrátenie príspevkov ex ante získaných členskými štátmi, ktoré boli prevedené do SRF a jednak, že článok 70 ods. 4 nariadenia č. 806/2014 je na tieto príspevky uplatniteľný, zdá sa, že posúdenie Všeobecným súdom vyjadrené v bodoch 117 a 128 napadnutého rozsudku, podľa ktorého v rámci SRF sa nijako nerozlišuje medzi uvedenými príspevkami a príspevkami ex ante priamo zhromaždenými SRB, nemožno považovať za nevyhnutný na odôvodnenie záveru, ku ktorému Všeobecný súd došiel v bode 129 napadnutého rozsudku.