ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
63.

Domnievam sa, že Súdny dvor by pri poskytnutí odpovedí na otázky, ktoré mu položil Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovný súd), mal postaviť svoju úvahu na základe posúdenia, ku ktorému dospel v rozsudku Werhof. Bolo by to o to odôvodnenejšie, že v obidvoch prípadoch ide o konfrontáciu nemeckého práva s pravidlami týkajúcimi sa zachovania práv zamestnancov v prípade prevodu podniku, stanovenými smernicou 2001/23. Čo je podstatnejšie, podľa môjho názoru je potrebné, aby Súdny dvor využil príležitosť, ktorú mu ponúka prejednávaná vec, na to, aby objasnil, akým spôsobom sa má zosúladiť článok 3 ods. 1 a 3 s článkom 8 tejto smernice.
32.

Z tohto dôvodu sa nedomnievam, že základným predpokladom by nutne mala byť skutočnosť, že článok 2 ods. 4 písm. b) by sa mal vykladať, pokiaľ možno, čo najreštriktívnejšie. Aj keby sme však vychádzali z tohto predpokladu a z praktických dôvodov by sa definície, ktoré vymedzujú vecnú pôsobnosť smernice prostredníctvom vyňatia, mali považovať za samotné výnimky, kľúčová otázka zostáva rovnaká: reštriktívny výklad určitej výnimky by nemal siahať tak ďaleko, aby ju zbavil akéhokoľvek rozumného výkladu a dôležitosti.
16.

V rámci daňového systému, ktorý predchádzal novému daňovému systému, boli poskytovatelia herných služieb na diaľku so sídlom v Spojenom kráľovstve povinní na základe príslušných daňových predpisov Spojeného kráľovstva platiť v tomto štáte daň so sadzbou 15 % zo svojho hrubého zisku zo služieb poskytovaných na diaľku bez ohľadu na miesto bydliska zákazníka. Podľa vnútroštátneho súdu je nesporné, že vyššie uvedený systém je možné označiť ako daň v „mieste poskytnutia služby“. Poskytovatelia herných služieb na diaľku, ktorí mali sídlo mimo územia Spojeného kráľovstva (aj v Gibraltári), neplatili v Spojenom kráľovstve žiadnu daň zo služieb poskytovaných na diaľku osobám v Spojenom kráľovstve. Poskytovatelia služieb na diaľku so sídlom v Gibraltári platili v Gibraltári daň z týchto služieb poskytovaných na diaľku po celom svete a to a) so sadzbou 1 % z obratu v prípade on-line stávok s pevným kurzom a stávkových búrz, a b) so sadzbou 1 % hrubého zisku alebo herného výnosu v prípade on-line herní. Podľa názoru vnútroštátneho súdu je tiež nesporné, že vyššie uvedený systém je možné označiť ako „daň v mieste poskytnutia služby“.
103.

Domnievam sa, že možnosť 2 by Komisii poskytla značnú mieru voľnej úvahy pri určovaní úplného skončenia projektu v zmysle článku 3 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 2988/95. Taký výklad by nebol zlučiteľný s mierou právnej istoty potrebnou na ochranu záujmov hospodárskych subjektov. Mohol by ich vystaviť dlhému obdobiu neistoty a dostať ich do postavenia, v ktorom by neboli schopné preukázať, že predmetné transakcie boli v súlade so zákonom. ( 61 ) Bolo by tiež možné domnievať sa, že administratívu Komisie povzbudzuje k zdržiavacím praktikám (alebo že ju v každom prípade od nich neodrádza). Nebolo by to v súlade so zásadou proporcionality, lebo premlčacia lehota by nebola určená potrebou chrániť finančné záujmy Európskej únie, ale skôr rýchlosťou činnosti administratívy. Bolo by to tiež v rozpore s článkom 41 Charty, ktorý každému zaručuje, že jeho záležitosť bude vybavená v primeranej lehote, ako aj s cieľmi ustanovení nariadenia č. 1164/94 týkajúcich sa uzatvárania a usmernení o uzatváraní.
91.

Prijať by sa mala tiež druhá časť odvolania, čo by podľa môjho názoru mohlo prispieť k jasnejšiemu vymedzeniu právomocí predsedu CPVO. Prijatie tejto časti by mohlo dokonca viesť k tomu, že analýza predchádzajúceho dôvodu by sa stala zbytočnou, keďže by bola potvrdená platnosť rozhodnutia predsedu CPVO zo 14. decembra 2006, a to dokonca i v rámci režimu vyplývajúceho z protokolu CPVO TP/14/1. Pripomeniem, že prijatím tohto rozhodnutia, ktorým bolo povolené použitie spornej dodatočnej vlastnosti na rozlíšenie medzi prihlasovanou odrodou a referenčnou odrodou (pričom za právny základ bol zvolený práve článok 23 nariadenia č. 1239/95), bolo umožnené udeliť prihlasovanej odrode právo Spoločenstva k odrodám rastlín.
50.

To, že Súdny dvor trvá na tom, že výlučnú právomoc posúdiť platnosť potvrdenia E 101 má vydávajúca inštitúcia ( 41 ), nie je dôsledkom formalistického prístupu, ale podľa môjho názoru sa zakladá na potrebe zabezpečiť dodržiavanie zásady uplatnenia predpisov len jedného štátu uvedenej v článku 13 ods. 1 nariadenia č. 1408/71. Priznanie paralelnej právomoci hostiteľskému členskému štátu by totiž so sebou nevyhnutne prinášalo riziko navzájom si odporujúcich rozhodnutí týkajúcich sa právnych predpisov, ktoré sa majú uplatniť v konkrétnom prípade, a teda riziko, že na jednu situáciu by sa vzťahovali dva systémy sociálneho zabezpečenia so všetkými dôsledkami, ktoré z toho vyplývajú, vrátane toho, že pracovníkovi by bola uložená povinnosť platiť dvojaké príspevky. ( 42 ) Okrem toho by pracovník nemal k dispozícii žiadny právny prostriedok, aby zabránil takémuto výsledku. ( 43 )
88.

To vyvoláva otázku, či sú všetky podniky rovnocenné, alebo či môže ako kritérium väzby v súlade s článkom 97 ods. 1 NOZS slúžiť len jeden z nich. Ako žalované uviedli na pojednávaní na Súdnom dvore, Nike Retail je hlavným podnikom organizačnej skupiny Nike v Európe. Ak by sa teda medzinárodná právomoc mohla určiť len podľa miesta hlavného podniku, Oberlandesgericht Düsseldorf by nemohol poskytnúť celoeurópsku ochranu, ktorej sa domáha žalobkyňa. Mohol by to urobiť len holandský súd.
30.

Navyše článok 54 ZFEÚ a v tejto súvislosti aj pojem „iná právnická osoba“ nemožno vykladať reštriktívne. ( 15 ) Rozšírením pôsobnosti základných slobôd aj na spoločnosti sa zohľadňuje predovšetkým tá skutočnosť, že hlavní účastníci trhu sú organizovaní vo forme spoločností. Uvedené slúži napĺňaniu cieľov vnútorného trhu podľa článku 26 ods. 2 ZFEÚ. Tento cieľ odôvodňuje rozšírenie pôsobnosti tiež na organizačné formy, akou je aj poručnícky fond. Spoločníci spoločnosti by sa síce mohli bez ohľadu na článok 54 ZFEÚ odvolávať na základné slobody. Takýto postup by však bol zložitý a viedol by k tomu, že spoločnosť by síce mohla v právnych vzťahoch vystupovať vo vlastnom mene, avšak nebola by oprávnená sa samostatne domáhať uplatnenia základných slobôd, ale len prostredníctvom svojich spoločníkov.
68.

Keď teda Súdny dvor pri mnohých príležitostiach uviedol, že za takýchto okolností materská spoločnosť nesie tzv. osobnú zodpovednosť, podľa môjho názoru tým chcel len poukázať na to, že materská spoločnosť musí niesť zodpovednosť za protisúťažné konanie svojej dcérskej spoločnosti bez ohľadu na svoju konkrétnu účasť na predmetných postupoch, a to v dôsledku kapitálových a organizačných väzieb medzi ňou a jej dcérskou spoločnosťou, ako aj na to, že tvoria jeden hospodársky subjekt. ( 23 ) Inak povedané, zásada osobnej zodpovednosti nebráni tomu, aby Komisia najprv rozhodla uložiť sankcie spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, ešte skôr, ako zistí, či by bolo možné porušenie pripísať jej materskej spoločnosti. ( 24 )
12.

Note (2A) to Group 10 (výkladová poznámka 2A v rámci kategórie 10) definuje „oprávnený subjekt“ ako neziskový subjekt, ktorý spĺňa určité podmienky. Podľa Note (3) to Group 10 (výkladová poznámka 3 v rámci kategórie 10) neziskové subjekty, ktoré sa spravujú verejným právom [teda miestne orgány, ministerstvá a organizácie a verejnoprávne subjekty, ktoré sa nachádzajú na zozname uverejnenom v roku 1993 Office of Public Service and Science (Kancelária verejnej služby a vied)], nemožno považovať za „oprávnený subjekt“ v zmysle Item 3 to Group 10 of Schedule 9 of the Value Added Tax Act 1994 (bod 3 kategórie 10 prílohy 9 zákona o dani z pridanej hodnoty z roku 1994).
3.

V odôvodneniach 3, 7 a 18 smernice 2010/40 sa uvádza: „(3) [IDS] sú vyspelé aplikácie, ktoré bez toho, aby zahŕňali inteligenciu ako takú, slúžia na poskytovanie inovatívnych služieb pre rôzne druhy dopravy a v oblasti riadenia dopravy a umožňujú lepšiu informovanosť rôznych užívateľov a bezpečnejšie, koordinovanejšie a inteligentnejšie využívanie dopravných sietí. (7) Na účely zabezpečenia koordinovaného a účinného zavádzania IDS v rámci celej Únie by sa mali zaviesť špecifikácie vrátane prípadných noriem, ktoré budú ďalej vymedzovať podrobné ustanovenia a postupy. Komisia by mala predtým, ako prijme akékoľvek špecifikácie, posúdiť ich zhodu s určitými vymedzenými zásadami ustanovenými v prílohe II. Uprednostniť by sa mali v prvom rade štyri hlavné oblasti vývoja a zavádzania IDS. … (18) Hlavné zainteresované subjekty, ako sú poskytovatelia služieb IDS, združenia užívateľov IDS, prevádzkovatelia dopravy a zariadení, zástupcovia výrobných odvetví, sociálni partneri, profesijné združenia a miestne orgány, by mali mať možnosť poskytovať Komisii poradenstvo v oblasti obchodných a technických aspektov zavádzania IDS v rámci Únie. Komisia by na tento účel mala zriadiť poradnú skupinu pre IDS a zabezpečiť tak úzku spoluprácu so zainteresovanými stranami a členskými štátmi. …“
3.

Otázka o rozsahu oslobodenia od dane takýchto „úzko súvisiacich“ plnení vzniká v prejednávanej veci v súvislosti s „cvičnou reštauráciou“, resp. „cvičným divadlom“, ktoré prevádzkuje „Brockenhurst College“ (ďalej len „College“). Tento subjekt v rámci praktického vyučovania poskytuje prostredníctvom svojich študentov za odplatu reštauračné, resp. divadelné služby tretím osobám, pričom s takýmto príjmom sa má podľa názoru College zaobchádzať ako s odplatou za plnenia oslobodené od dane podľa článku 132 ods. 1 písm. i) smernice o DPH. Táto otázka môže v rôznych obmenách vzniknúť aj v súvislosti s praktickým vzdelávaním. Napríklad v Nemecku majiteľ odbornej školy pre kaderníkov žiadal, aby sa účesy vytvárané jeho študentmi pre zákazníkov, ktorí za tieto služby zaplatili zníženú cenu, považovali za oslobodené od dane. ( 5 ) Všetky kombinácie skutkových okolností pritom nemožno vymedziť. Rovnaká otázka by totiž vznikla aj vtedy, ako Komisia uviedla počas pojednávania, ak by vzdelávacia inštitúcia v odbore pekár svojich študentov v rámci ich štúdia poverila predajom chleba a žemlí alebo ak by akadémia upratovacích služieb budov študentov v rámci ich štúdia zaradila na výkon práce k platiacim zákazníkom.
68.

Ak by povolenie týkajúce sa novej terapeutickej indikácie spôsobilo začatie nového obdobia ochrany údajov, podľa môjho názoru by to odporovalo vyššie opísanému cieľu, ktorý sleduje samotná existencia skráteného konania v spojení s lehotami ochrany údajov stanovenými normotvorcom. Namiesto toho, aby sa na ňu uplatnil ďalší rok ochrany, nová terapeutická indikácia by spôsobila začatie celého desaťročného obdobia regulačnej ochrany údajov, čím by umožnila držiteľovi prvotného povolenia na uvedenie na trh naďalej spravovať príslušné údaje a brániť výrobcom generických liekov vo využití skráteného konania.
27.

Generálny advokát Cruz Villalón okrem toho poznamenal, že požadovanie vzoriek odobratých počas jedného roka na účely posúdenia súladu s článkom 4 by znamenalo, že tieto vzorky musia byť poskytnuté v termínoch stanovených v článku 4. To by fakticky znamenalo, že lehota, v ktorej musia byť aglomerácie vybavené zbernými systémami a ktorá je uvedená v článku 3, by sa musela chápať ako lehota jedného roka pred skutočne stanovenými termínmi. ( 12 )
102.

V treťom rade dodávam, že výklad navrhovaný spoločnosťou ENEA a Komisiou v praxi naráža na riziko nadmerného zahrnutia identifikované v bode 69 týchto návrhov. Tento výklad by totiž viedol k tomu, že ako štátna pomoc by sa posúdila každá výhoda stanovená vnútroštátnou právnou úpravou, ktorá so sebou prináša akúkoľvek nevýhodu pre prostriedky podniku, v ktorom väčšinu na základnom imaní vlastní štát. Pre názornosť, právna úprava stanovujúca minimálnu cenu, ktorá je vyššia ako skutočná hodnota tovaru alebo služby, by sa musela posúdiť ako štátna pomoc, pokiaľ by tieto tovary alebo službu nadobúdal podnik, ktorého väčšinovým vlastníkom je štát. Takýto výsledok sa mi javí ťažko zlučiteľný s rozsudkom van Tiggele ( 39 ).
20.

Pani Espadasová Reciová podala na vnútroštátnom súde žalobu, ktorou napadla rozhodnutie SPEE, pokiaľ ide o priznané obdobie poskytovania dávky v nezamestnanosti. Zastáva názor, že vzhľadom na to, že odpracovala šesť po sebe idúcich rokov a platila poistné za 30 alebo 31 dní v mesiaci (spolu 2160 dní), má nárok na poskytovanie dávky počas 720 dní namiesto priznaných 420 dní. Tvrdí, že na účely stanovenia obdobia poskytovania dávky by sa mali zohľadniť všetky dni poistenia, a nielen skutočne odpracované dni. Ak by to tak nebolo, znamenalo by to nielen jej dvojité znevýhodnenie ako pracovníčky na kratší pracovný čas v rozpore s logikou a zásadou proporcionality ( 7 ), ale tiež priamu alebo nepriamu diskrimináciu na základe pohlavia.
12.

Vnútroštátny súd poukazuje na to, že kasačný opravný prostriedok vyvoláva otázku, ktoré ustanovenie nariadenia č. 1408/71 určuje právnu úpravu uplatniteľnú v januári a februári 2009. Podľa uvedeného súdu by mohlo ísť buď o všeobecnú kolíznu normu upravenú v článku 13 ods. 2 písm. a) tohto nariadenia, alebo o osobitnú normu uvedenú v článku 14 ods. 2 písm. b) bode i) nariadenia, ktorá odkazuje na osoby, ktoré sú obvykle zamestnané na území dvoch alebo viacerých členských štátov. Keďže počas predmetných mesiacov bola pani X v skutočnosti zamestnaná výlučne v Rakúsku, dalo by sa tvrdiť, že sa na ňu vzťahovali len rakúske právne predpisy. Rovnako by sa však dalo tvrdiť, a v tomto zmysle napokon rozhodol súd nižšieho stupňa, že bola obvykle zamestnaná na území dvoch členských štátov, Holandska a Rakúska. Z toho by vyplývalo uplatnenie holandskej právnej úpravy v súlade s článkom 14 ods. 2 písm. b) bodom i) nariadenia č. 1408/71.
15.

Vnútroštátny súd poukazuje na to, že kasačný opravný prostriedok vyvoláva otázku, ktoré ustanovenie nariadenia č. 1408/71 určuje právnu úpravu uplatniteľnú na dotknutú osobu. Na jednej strane keby sa nevzali do úvahy činnosti vykonávané pánom X v Belgicku, uplatnila by sa všeobecná kolízna norma upravená v článku 13 ods. 2 písm. a) uvedeného nariadenia, podľa ktorej sa uplatnia právne predpisy členského štátu zamestnania. Na druhej strane keby sa tieto činnosti museli stať súčasťou posúdenia, uplatnenie článku 13 ods. 2 písm. a) nariadenia by viedlo k tomu, že uplatniteľné právne predpisy sa zmenia z holandských na belgické zakaždým, keď sa miesto skutočného výkonu práce pána X presunie z Holandska do Belgicka a naopak. Alternatívne by sa dalo vychádzať z toho, že pán X bol obvykle zamestnaný na území dvoch členských štátov, Holandska a Belgicka, a teda sa naňho na základe osobitnej normy upravenej v článku 14 ods. 2 písm. b) bode i) nariadenia č. 1408/71 vzťahujú len právne predpisy členského štátu bydliska.
31.

Okrem toho z odvolania vyplýva, že návrh EIO sa vzťahoval len na „nemorálnu“ časť verejného dlhu, a teda že nejde o celkové a jednostranné zrušenie dlhu ( 32 ). Zakotvenie zásady stavu núdze by malo umožniť zrušenie ( 33 ), t. j. nezaplatenie nemorálneho dlhu jedného štátu voči ostatným členským štátom a taktiež voči Únii ( 34 ). Mechanizmus by sa spustil na základe dohody členských štátov, ak by splácanie dlhu ohrozilo hospodársku a politickú situáciu jedného z nich ( 35 ). Návrh by nenahradil menovú suverenitu Únie ani rozpočtovú a hospodársku suverenitu členských štátov. Nešlo by ani o mechanizmus financovania ( 36 ). Zakotvenie zásady stavy núdze by malo len umožniť v duchu solidarity medzi členskými štátmi jednostranné opatrenie štátu, ktorý čelí závažným problémom ( 37 ). Odvolateľ ďalej tvrdí, že prijatie takejto zásady by sa týkalo všetkých členských štátov, a teda nielen štátov eurozóny, táto zásada by sa nevzťahovala na finančnú stabilitu a umožnila by včas reagovať. Napokon možnosť domáhať sa stavu núdze by mohla podliehať podmienkam navrhnutým Komisiou ( 38 ). Iniciatíva vyhlásenia stavu núdze by prislúchala oprávnenému členskému štátu, ktorý by tak mohol urobiť za striktne vymedzených podmienok ( 39 ). Únia by teda schválila vyhlásenie stavu núdze a dotknutý členský štát by mohol dočasne pozastaviť platenie svojich dlhov ( 40 ). Únia by musela schváliť jeho znenie ešte pred tým, ako by sa dotknutému členskému štátu umožnilo využiť takýto mechanizmus ( 41 ). Prijatie zásady stavu núdze by sa vzťahovalo výlučne na dlh členského štátu voči Únii ( 42 ). Odvolateľ ďalej tvrdí, že prijatie zásady stavu núdze by umožnilo členskému štátu, ktorý čelí závažným problémom, dočasne pozastaviť splácanie všetkých svojich dlhov v záujme nasmerovania svojej hospodárskej politiky k rastu ( 43 ). Hovorí tiež o „odpustení dlhu“ ( 44 ).
22.

Zmena systému výberu registračnej dane spôsobom, ktorý odporúča Komisia, by spôsobila značné administratívne ťažkosti a nevyhnutne by si vyžiadala zmenu spôsobu výpočtu výšky vratky, a teda v podstate zmenu daňového základu. To by predstavovalo neodôvodnený zásah do slobody členských štátov určiť si svoj systém zdaňovania motorových vozidiel.
47.

Bez ohľadu na túto skutočnosť nemožno uprieť smernici o DPH tiež cezhraničné uplatnenie oslobodenia od dane stanoveného v článku 132 ods. 1 písm. f) smernice o DPH. Toto vyplýva, ako som už odôvodnila v mojich návrhoch prednesených vo veci Aviva ( 29 ), už zo šiestej smernice. Okrem toho to vyplýva tiež z ťažkostí, s ktorými sa stretávajú niektoré členské štáty pri posúdení podmienok uplatnenia článku 132 ods. 1 písm. f) smernice o DPH. Daňové príjmy členského štátu by v konečnom dôsledku záviseli na (meniacich sa) situáciách a neoveriteľných odhadoch v iných členských štátoch (alebo dokonca tretích štátoch). To by viedlo k vzniku závažných praktických problémov, bolo by to v rozpore so zásadou daňovej právomoci členských štátov na svojom území ( 30 ) a mohlo by tak odôvodniť tiež prípadné obmedzenie základných slobôd spôsobených smernicou o DPH.
79.

To isté platí podľa môjho názoru aj pre oslobodenie od dane v článku 132 ods. 1 písm. f) smernice o DPH. Ako som uviedla v návrhoch vo veci DNB Banka ( 41 ), oslobodenie od dane je dostatočne určité a bezvýhradné, a teda priamo uplatniteľné. Poľská republika predpis aj náležite prebrala. Či by z pohľadu subjektu, ktorý právo uplatňuje, bola, ak by to bolo možné, vhodnejšia o niečo konkrétnejšia transpozícia, potom nie je relevantné.
71.

Napokon v rámci odpovede na druhú otázku spresňujem, že vyššie uvedená analýza svedčí v prospech zosúladenia podmienok uplatniteľných na prvé uvedenie nových vozidiel a ojazdených vozidiel, ktoré boli dovezené do Únie z tretieho štátu, do prevádzky v Únii. V súlade s článkom 23 ods. 1 písm. b) smernice 2003/37 teda povinnosť, aby ojazdené vozidlá dovezené do Únie z tretieho štátu spĺňali technické požiadavky stanovené v tejto smernici, platí pre vozidlá uvedené po prvý raz do prevádzky v Únii od 1. júla 2009.
35.

Žalobca tvrdí, že vylúčenie nákladov vynaložených v súvislosti so žiadosťou o právnu pomoc z nárokov v rámci právnej pomoci by predstavovalo prekážku prístupu k spravodlivosti v cezhraničných sporoch. Ak by boli tieto náklady hradené len v členskom štáte bydliska alebo obvyklého pobytu žiadateľa, viedlo by to k penalizácii žiadateľa za to, že predložil svoju žiadosť o právnu pomoc priamo v členskom štáte súdu, čím by boli obmedzené jeho procesné možnosti stanovené smernicou a bol by potenciálne vystavený neistote z hľadiska dodržania lehôt.
16.

TV2 A/S sa navyše nedovoláva zjavného skreslenia skutkových okolností Všeobecným súdom. Navyše v takom prípade by TV2 A/S ešte musela preukázať, že keby Všeobecný súd skutkový stav neskreslil (quod non), bol by výsledok sporu iný, čo TV2 A/S tiež nepreukázala.
72.

Čo sa týka tretieho údajného pochybenia, EUIPO tvrdí, že Všeobecný súd implicitne založil svoje zistenie na rovnocennosti medzi štylizovaným kaktusom a zapísanou obrazovou ochrannou známkou, a to na základe predchádzajúcej vedomosti, ktorú spotrebitelia (v Luxembursku) môžu mať o tomto vynechanom prvku. Pokiaľ ide o štvrté údajné pochybenie, EUIPO tvrdí, že ak by sa vzalo do úvahy všeobecné vnímanie európskych spotrebiteľov, Všeobecný súd by nemohol dospieť k takému záveru, k akému dospel. Overovanie správnosti týchto tvrdení by si jednoznačne vyžadovalo opätovné posúdenie skutkových okolností a dôkazov, ktoré boli predložené a posúdené Všeobecným súdom.
41.

Súdny dvor pritom priznal verejným obstarávateľom v tejto súvislosti ešte väčší priestor. Ako konštatoval v rozsudku ATI EAC e Viaggi di Maio a i. ( 18 ) a zopakoval v rozsudkoch Lianakis a i. ( 19 ), Evropaïki Dynamiki/EMSA ( 20 ) a TNS Dimarso ( 21 ), po uplynutí lehoty na predkladanie ponúk možno zaviesť faktory pomernej váhy čiastkových kritérií v rámci kritérií hodnotenia ponúk, pokiaľ sú splnené tri podmienky. V prvom rade toto stanovenie ex post nemôže meniť kritériá hodnotenia ponúk určené v súťažných podkladoch alebo v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania. V druhom rade nemôže obsahovať také prvky, ktoré by – ak by boli známe v čase prípravy ponúk – mohli ovplyvniť ich prípravu. V treťom rade nemôže byť prijaté so zohľadnením prvkov, ktoré by mohli byť diskriminačné voči jednému z uchádzačov.
61.

Malpensa Logistica však uvádza, že smernica 2004/17 sa uplatní, lebo bola prijatá neskôr ako smernica 96/67. Z analýzy časovej postupnosti však vyplýva skôr opačný záver, keďže znenie smernice 2004/17 sa v tomto smere zhoduje so znením smernice 90/531/EHS ( 22 ), ktorá jej predchádzala a do pôsobnosti ktorej už patrili aj letiská [článok 2 ods. 2 písm. b) bod ii)], ako to stanovuje článok 7 písm. b) smernice 2004/17. To znamená, že normotvorca Spoločenstva si pri schvaľovaní smernice 96/67 v plnom rozsahu uvedomoval, že zavádza špecifickú právnu úpravu, ktorá je odlišná od právnej úpravy obsiahnutej v smernici o verejnom obstarávaní v osobitných odvetviach.
90.

Ak by v budúcnosti nastala uvedená situácia, uplatniteľným právnym predpisom by už bola smernica 2014/24, podľa kritérií a požiadaviek ktorej by bolo potrebné určiť, či sa má VLRD aj vtedy považovať za verejného obstarávateľa.
99.

Namiesto záveru by sa v tejto chvíli mala uviesť jedna pomerne praktická skutočnosť. Podľa judikatúry Súdneho dvora prináleží žalobcovi, aby preukázal záujem na konaní. ( 54 ) Myslím si, že v tejto súvislosti je vhodné pripomenúť potrebu praktického a proporčného prístupu, pokiaľ ide o množstvo podporných dôkazov, ktoré sa očakáva, že žalobca v danej veci iniciatívne predloží. Očakávať v rámci žaloby vyčerpávajúce preukázanie obchodného vplyvu, napríklad rozsiahle hospodárske alebo finančné správy, nie je podľa môjho názoru reálne ani z pohľadu žalobcu (najmä pokiaľ ide o náklady, ale aj obmedzenia počtu povolených strán), ani v záujme procesnej efektívnosti Súdneho dvora. V prípade potreby by však bolo možné predložiť ďalšie dôkazy v rámci odpovede, alebo ak by to bolo naozaj zásadné pre odôvodnenie Všeobecného súdu, Všeobecný súd by ich mal získať prostredníctvom opatrení na zabezpečenie priebehu konania.
139.

Podľa C. Schlytera ani judikatúrou ( 87 ), ani samotnou smernicou 98/34 nemožno podložiť tvrdenie Francúzskej republiky, podľa ktorého je cieľom smernice 98/34 tiež zlepšiť dialóg medzi Komisiou a dotknutým členským štátom, pričom ide o samostatný a nezávislý cieľ. C. Schlyter sa domnieva, že hoci takýto dialóg môže byť potrebný na to, aby sa dosiahol účel smernice 98/34, nič to nemení na skutočnosti, že táto smernica má iba konečný cieľ, ktorým je zaručiť súlad vnútroštátnych technických predpisov s právom Únie, a že otázka, či zverejnenie dokumentov môže ohroziť účel konania, sa musí preskúmať s ohľadom na tento konečný cieľ.
2.

Vnútroštátny súd by pri určení, či boli v prejednávanej veci splnené požiadavky článku 4 ods. 1 smernice 92/85, mal vziať do úvahy správu nadriadeného týkajúcu sa pracovného miesta dotknutej zamestnankyne. Práve tomuto súdu prináleží preukázať, či takáto správa poskytuje informácie o konkrétnej situácii zamestnankyne, na ktoré by mal vo svojom posúdení prihliadať.