ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

Podľa vnútroštátneho súdu je odpoveď na otázku týkajúcu sa výkladu uvedenú v predchádzajúcom bode relevantná pre vyriešenie sporu, o ktorom rozhoduje, pretože ak by sa článok 20 smernice 2013/33 mal vykladať v tom zmysle, že vylúčenie z využívania materiálnych podmienok prijímania je možné len v prípadoch uvedených v odsekoch 1 až 3 tohto článku a že nie je možné v rámci sankčného opatrenia prijatého podľa odseku 4 tohto istého článku, táto okolnosť by stačila na to, aby rozhodol, že rozhodnutia z 19. a 21. apríla 2016 sú nezákonné a Fedasil sa dopustila pochybenia, keď uložila sankciu, ktorá je v rozpore so zákonom.
2

Smernica Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (Ú. v. ES L 175, 1985, s. 40; Mim. vyd. 15/001, s. 248) vo svojom článku 2 ods. 1, 2 a 3 prvom pododseku stanovovala: „1. Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia, aby zabezpečili, že pred vydaním povolenia projekty, ktoré pravdepodobne majú významné vplyvy na životné prostredie z dôvodov, okrem iného, ich charakteru, veľkosti alebo umiestnenia, budú posúdené z hľadiska ich vplyvov. Tieto projekty sú definované v článku 4. 2. Posudzovanie vplyvov na životné prostredie možno začleniť do jestvujúcich procesov povoľovania projektov v členských štátoch, alebo ak to nie je možné, do iných procesov alebo postupov, ktoré sa ustanovia na dosiahnutie cieľa tejto smernice. 3. Členské štáty môžu, vo výnimočných prípadoch, určitý projekt vyňať úplne alebo čiastočne z pôsobnosti ustanovení uvedených v tejto smernici.“
17

„Stanovisko určené hospodárskym subjektom a týkajúce sa označovania pôvodu tovaru z území okupovaných [štátom] Izrael od roku 1967“ (Avis aux opérateurs économiques relatif à l’indication de l’origine des marchandises issues des territoires occupés par [l’État d’]Israël depuis juin 1967), uverejnené ministrom hospodárstva a financií 24. novembra 2016 (JORF 2016, č. 273, text č. 81, ďalej len „ministerské stanovisko“), znie takto: „Nariadenie [č. 1169/2011] stanovuje, že pri označovaní musia byť údaje uvádzané čestným spôsobom. Nesmie hroziť, že by spotrebiteľa uviedli do omylu, najmä pokiaľ ide o pôvod výrobkov. Potraviny z území okupovaných Izraelom musia byť preto označené tak, aby označenie odrážalo tento pôvod. Z toho vyplýva, že [Generálne riaditeľstvo pre hospodársku súťaž, ochranu spotrebiteľa a boj proti podvodom francúzskeho ministerstva hospodárstva a financií (direction générale de la concurrence, de la consommation et de la répression des fraudes (DGCCRF) du ministère de l’Économie et des Finances français)] upriamuje pozornosť prevádzkovateľov na stanovisko [Komisie]. Je v ňom najmä uvedené, že podľa medzinárodného práva Golanské výšiny a západný breh Jordánu vrátane východného Jeruzalema nie sú súčasťou Izraela. Aby teda spotrebiteľ nebol uvedený do omylu, pri označovaní potravín musí byť presne uvedený pôvod výrobkov bez ohľadu na to, či je jeho uvádzanie povinné podľa pravidiel Spoločenstva alebo ho hospodársky subjekt uvedie dobrovoľne. V prípade výrobkov zo západného brehu Jordánu alebo Golanských výšin, ktoré pochádzajú z osád, označenie obmedzené na ‚výrobok zo západného brehu Jordánu‘ alebo ‚výrobok z Golanských výšin‘ nie je prijateľné. Hoci tieto označenia označujú širšiu oblasť alebo územie, z ktorých výrobok pochádza, neuvedenie dodatočných zemepisných informácií a skutočnosti, že výrobok pochádza z izraelských osád, by mohlo spotrebiteľa uviesť do omylu, pokiaľ ide o skutočný pôvod výrobku. V takýchto prípadoch je nutné pridať v zátvorkách výraz ‚izraelská osada‘ alebo jeho ekvivalent. Na tieto účely možno použiť výrazy ako ‚výrobok z Golanských výšin (izraelská osada)‘ alebo ‚výrobok zo západného brehu Jordánu (izraelská osada)‘.“
51

V rozpore s týmito cieľmi by bol záver, že pojem „prepravná zmluva“ v zmysle nariadenia č. 1371/2007 sa má vykladať v tom zmysle, že nezahŕňa situáciu, v ktorej cestujúci nastúpi do voľne prístupného vlaku s cieľom prepraviť sa bez toho, aby si kúpil prepravný doklad. Ak by totiž bolo možné sa domnievať, že takýto cestujúci môže byť len z dôvodu, že pri nastúpení do vlaku nemá prepravný doklad, považovaný za osobu, ktorá nie je v zmluvnom vzťahu so železničným podnikom, ktorý nechal voľný prístup do svojich vlakov, tento cestujúci by mohol byť za okolností, ktoré mu nemožno pripísať, pripravený o svoje práva, ktoré toto nariadenie spája s uzavretím zmluvy o preprave, čo by bolo v rozpore s cieľom ochrany železničných cestujúcich sledovaným uvedeným nariadením a pripomenutým v odôvodneniach 1 až 3 tohto nariadenia.
8

Článok 7 toho istého nariadenia, nazvaný „Právo na náhradu“, stanovuje: „1. Keď sa uvádza odkaz na tento článok, cestujúci dostanú náhradu v nasledovnej výške: a) 250 EUR v prípade všetkých letov na vzdialenosť 1500 km alebo menej; b) 400 EUR v prípade všetkých letov v rámci spoločenstva nad 1500 km a všetkých ostatných letov od 1500 km do 3500 km; c) 600 EUR v prípade všetkých letov, ktoré nespadajú pod písmená a) alebo b), Pri stanovení vzdialenosti je základom posledné cieľové miesto, do ktorého cestujúci kvôli odmietnutiu nástupu alebo zrušeniu, príde neskôr ako je plánovaný čas príletu. 2. Keď sa cestujúcim ponúkne presmerovanie do ich cieľového miesta náhradným letom podľa článku 8, ktorého čas príletu nepresiahne plánovaný čas príletu pôvodne rezervovaného letu: a) o dve hodiny v súvislosti so všetkými letmi na vzdialenosť 1500 km alebo menej; alebo b) o tri hodiny alebo viac v súvislosti so všetkými letmi v rámci spoločenstva nad 1500 km a všetkými ostatnými letmi od 1500 km do 3500 km; alebo c) o štyri hodiny v súvislosti s letmi, ktoré nespadajú pod písmená a) alebo b), prevádzkujúci letecký dopravca môže cestujúcim znížiť náhradu podľa odseku 1 o 50 %. 3. Náhrada uvedená v odseku 1 sa platí v hotovosti, elektronickým bankovým prevodom, bankovým príkazom alebo šekom alebo s písomným súhlasom cestujúceho, v cestovných poukážkach a/alebo inými službami. 4. Vzdialenosti uvedené v odseku 1 a 2 sa merajú metódou ortodromickej dráhy.“
66

V každom prípade z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že vnútroštátny súd musí ex offo prijať opatrenia na vykonávanie dôkazov s cieľom zistiť, či ustanovenie v zmluve, ktorá je predmetom sporu, ktorý prejednáva, a ktorá bola uzavretá medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom, patrí do pôsobnosti smernice, a v prípade, že je to tak, posúdiť ex offo prípadnú nekalú povahu tohto ustanovenia (rozsudky z 9. novembra 2010, VB Pénzügyi Lízing, C‑137/08, EU:C:2010:659, bod 56; zo 14. júna 2012, Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 44, a z 21. februára 2013, Banif Plus Bank, C‑472/11, EU:C:2013:88, bod 24). V prípade neexistencie účinného preskúmania potenciálnej nekalej povahy predmetnej zmluvy totiž nemožno zaručiť dodržanie práv priznaných smernicou 93/13 (rozsudok z 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, bod 62 a citovaná judikatúra).
43

Výklad ustanovení práva Únie Súdnym dvorom v situáciách, ktoré nepatria do pôsobnosti práva Únie, je teda odôvodnený, ak tieto ustanovenia sú na základe vnútroštátneho práva priamo a bezpodmienečne uplatniteľné na takéto situácie, aby sa zabezpečilo, že tieto situácie budú posudzované rovnako ako situácie, ktoré spadajú do pôsobnosti uvedených ustanovení (rozsudok zo 7. novembra 2018, C a A, C‑257/17, EU:C:2018:876, bod 33, ako aj citovaná judikatúra).
–

belgická vláda, v zastúpení: C. Van Lul, C. Pochet a P. Cottin, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci C. Decordier, avocate, a T. Bricout, advocaat,
15

Pri výkone tohto rozhodnutia boli do spoločných priestorov budovy M5A nainštalované tri kamery na videomonitorovanie. Prvá kamera bola nasmerovaná na fasádu budovy, zatiaľ čo druhá kamera bola nainštalovaná do chodby na prízemí budovy a tretia do výťahu.
50

Navyše odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne vychádzal z toho, že nepredložila tvrdenia založené na tom, že výsledok by bol odlišný, ak by mala možnosť predložiť svoje tvrdenia v súvislosti s rozhodnutím z roku 2002. Odvolateľka totiž na Všeobecnom súde tvrdila, že ak by bolo dodržané právo na obhajobu, toto rozhodnutie by nemohlo byť súčasťou odôvodnenia sporného rozhodnutia, pretože sa v ňom podľa jej názoru neuvádza, že zvýhodnená sadzba predstavuje štátnu pomoc. V každom prípade rozhodnutie z roku 2002 nemožno voči nej uplatniť.
10

Z článku 4 ods. 1 a 2 Wet administratiefrechtelijke handhaving verkeersvoorschriften (zákon o správnom poriadku pre porušenia niektorých ustanovení zákona o cestnej premávke, ďalej len „zákon o cestnej premávke“) vyplýva, že správna sankcia je uložená datovaným rozhodnutím. Toto rozhodnutie sa oznámi v lehote štyroch mesiacov od spáchania vytýkaného skutku, a to tak, že sa zašle na adresu, ktorú uviedla dotknutá osoba. Ak to nie je možné a vytýkaný skutok bol spáchaný motorovým vozidlom alebo prostredníctvom takéhoto vozidla, ktorého evidenčné číslo bolo uvedené, musí byť rozhodnutie, ktorým sa ukladá správna sankcia, oznámené do štyroch mesiacov odo dňa, od ktorého sú známe meno a adresa držiteľa evidenčného čísla tohto vozidla, zaslaním tohto rozhodnutia na túto adresu, pričom uvedené rozhodnutie musí byť oznámené najneskôr päť rokov odo dňa, keď došlo k vytýkanému skutku.
29

Túto situáciu treba odlíšiť od situácie, o ktorú išlo vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 8. mája 2019, Kerr (C‑25/18, EU:C:2019:376), ktorou Súdny dvor, pokiaľ ide o povinnosť spoluvlastníkov v súvislosti so spoločenstvom, týkajúcu sa zaplatenia ročných finančných príspevkov do rozpočtu spoločenstva z dôvodu údržby spoločných častí bytového domu, rozhodol, že aj keď je členstvo v spoločenstve vyžadované zákonom, nič to nemení na tom, že podrobnosti správy spoločných častí dotknutého domu sú v prípade potreby upravené zmluvou a že k vstupu do spoločenstva dochádza slobodným nadobudnutím vlastníctva k bytu so spoluvlastníckymi podielmi k týmto spoločným častiam, takže takúto povinnosť treba považovať za slobodne prevzatý právny záväzok (rozsudok z 8. mája 2019, Kerr, C‑25/18, EU:C:2019:376, bod 27).
16

Žaloba podaná pánom Bocerom Torricom proti INSS a Tesorería General de la Seguridad Social na Juzgado de lo Social no 2 de Ourense (Pracovný súd č. 2 Ourense, Španielsko), ako aj žaloba podaná pánom Bodem proti týmto orgánom na Juzgado de lo Social no 2 de A Coruña (Pracovný súd č. 2 La Coruña, Španielsko) boli zamietnuté. Tieto súdy usúdili, že suma „dôchodku, ktorý sa má poberať“ v zmysle článku 208 ods. 1 písm. c) LGSS, ktorá musí byť vyššia ako minimálna výška dôchodku uplatniteľná na dotknutú osobu v čase, keď dovŕši vek 65 rokov, aby jej bol priznaný predčasný starobný dôchodok, je suma skutočného dôchodku vyplácaného Španielskym kráľovstvom. Vychádzali z účelu španielskej právnej úpravy, ktorým je zabrániť tomu, aby sa osobám, ktoré ešte nedosiahli zákonný vek odchodu do dôchodku, vyplácal doplatok k starobným dôchodkom až na úroveň zákonného minima, a udržať tieto osoby na pracovnom trhu.
(6)

V súlade so zásadou proporcionality by sa toto nariadenie malo obmedziť na ustanovenia o súdnej právomoci na začatie konkurzného konania a na rozsudky, ktoré sú vynesené priamo na základe konkurzného konania a ktoré sú s takýmto konaním úzko späté. Okrem toho by toto nariadenie malo obsahovať ustanovenia o uznávaní takých rozsudkov a o príslušnom práve, ktoré tiež spĺňajú túto zásadu.“
41

Je pravda, ako to zdôraznila STV, že článok 14 ods. 3 tretia zarážka základného nariadenia stanovuje ako jedno z kritérií, na základe ktorých sú stanovené podmienky na uvedenie výnimky stanovenej v odseku 1 tohto článku do platnosti, že „malí poľnohospodári nie sú povinní platiť majiteľovi žiadnu odmenu“. Okrem toho kvalifikácia „malí poľnohospodári“ závisí, ako to vyplýva z tej istej zarážky, od veľkosti plochy, na ktorej takí poľnohospodári pestujú druhy rastlín.
70

Za týchto podmienok, v súlade so zásadou pripomenutou v bode 63 tohto rozsudku, Iccrea Banca by sa pred vnútroštátnym súdom mohla dovolávať nezákonnosti rozhodnutí JR týkajúcich sa výpočtu príspevkov ex ante do SRF za rok 2016, len ak by na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ podala v stanovených lehotách tiež žalobu o neplatnosť proti týmto rozhodnutiam.
3

Odôvodnenia 9, 10, 13, 16, 20 a 22 smernice 2000/35 uvádzajú: „(9) Rozdiely medzi pravidlami pre platby a skutočnou praxou sú v členských štátoch prekážkou riadneho fungovania vnútorného trhu. (10) Táto skutočnosť má za následok značné obmedzenie obchodných transakcií medzi členskými štátmi. To je v rozpore s článkom [18] Zmluvy o [FEÚ], podľa ktorého by podnikatelia mali mať možnosť obchodovať na vnútornom trhu za podmienok, ktoré zaručujú, že cezhraničné obchodné transakcie neprinášajú so sebou väčšie riziká než domáci obchod. Pri uplatňovaní podstatne rozdielnych pravidiel na domáce a cezhraničné obchodné transakcie by došlo k narušeniu voľnej hospodárskej súťaže. … (13) Táto smernica by sa mala obmedziť na platby vykonávané ako odplata za obchodné transakcie a neupravuje transakcie so spotrebiteľmi, úroky v spojitosti s inými platbami, napr. platbami podľa zákonov o zmenkách a šekoch, platbami vykonávanými ako náhrady škody vrátane platieb od poisťovacích spoločností. … (16) Oneskorená platba predstavuje porušenie zmluvy, ktoré sa v dôsledku nízkych sadzieb úrokov z oneskorenia, resp. zdĺhavých konaní o náhradu škody vo väčšine členských štátov stáva finančne atraktívnym pre dlžníkov. Na odvrátenie tohto trendu a zabezpečenia toho, aby dôsledky vyplývajúce z oneskorených platieb odrádzali od oneskorených platieb, je potrebná rázna zmena vrátane náhrady nákladov vzniknutých veriteľom. … (20) Dôsledky oneskorených platieb budú odrádzať, len ak budú sprevádzané takými konaniami o náhradu škody, ktoré sú rýchle a účinné v prospech veriteľa. V súlade so zásadou nediskriminácie, ktorá je obsiahnutá v článku [18] Zmluvy o [FEÚ], by takéto postupy mali byť k dispozícii všetkým veriteľom usadeným v spoločenstve. … (22) Táto smernica by mala upravovať všetky obchodné transakcie bez ohľadu na to, či sa uskutočňujú medzi súkromnými alebo verejnoprávnymi podnikmi, alebo medzi podnikmi a orgánmi verejnej správy s ohľadom na to, že orgány verejnej správy vykonávajú značný objem platieb voči podnikateľskému sektoru. Z tohto dôvodu by táto smernica mala upravovať aj všetky obchodné transakcie medzi hlavnou zmluvnou stranou a jej dodávateľmi alebo vedľajšími zmluvnými stranami.“
19

Vnútroštátny súd však tiež uvádza, že v rámci poradných stanovísk, ktoré vydal vo vzťahu k vnútroštátnej právnej úprave o subdodávateľských zmluvách, už dospel k záveru, že cieľ spočívajúci v zaručení integrity verejných zákaziek a zabráneniu ich prenikania zo strany zločineckých skupín môže odôvodniť zavedenie obmedzenia slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb. Okrem toho uvádza iné dôvody, ktoré podľa neho odôvodňujú prahové hodnoty vo veci samej. Na jednej strane tvrdí, že ak by bolo obmedzenie 20 % stanovené v článku 118 ods. 4 legislatívneho dekrétu č. 163/2006 odstránené, mohli by sa uplatňovať skryté formy mzdového dumpingu, ktoré by mohli mať protisúťažný účinok. Na druhej strane uvádza, že ak by bolo obmedzenie 30 % stanovené v článku 118 ods. 2 legislatívneho dekrétu č. 163/2006 tiež odstránené, vykonanie určitých verejných zákaziek by mohlo byť ohrozené z dôvodu ťažkostí, ktoré by mohli nastať, pokiaľ ide o posúdenie životaschopnosti – a teda neexistencie anomálií – ponúk, ako je to vo veci samej.
43

Tento účel by nebolo možné úplne dosiahnuť, ak by výrobky obsahujúce „účinné látky“ v zmysle článku 3 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 528/2012 neboli kvalifikované ako „biocídne výrobky“ z dôvodu ich iba preventívneho pôsobenia na cieľové škodlivé organizmy a nepodliehali by pravidlám týkajúcim sa sprístupňovania na trhu a používania takých výrobkov, ktoré stanovuje toto nariadenie.
27

Keďže Tribunalul Timiş (Prvostupňový súd Temeš, Rumunsko) sa domnieval, že spor, o ktorom rozhoduje, si vyžaduje výklad ustanovení práva Únie, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa [smernica o DPH], najmä jej články 24, 28, 167 a 168 písm. a), vykladať v tom zmysle, že pri predaji nehnuteľností nezapísaných [vo] verejnej evidencii nehnuteľností (kataster nehnuteľností), a ktoré neboli zapísané do katastra v čase ich prevodu, poskytuje zdaniteľný nadobúdateľ, ktorý sa na základe zmluvy zaväzuje, že na vlastné náklady vykoná úkony potrebné na prvý zápis dotknutých nehnuteľností do národnej verejnej evidencie nehnuteľností, predávajúcemu službu, alebo nadobúda služby súvisiace s jeho investíciou do nehnuteľností, v súvislosti s čím mu je potrebné priznať právo na odpočítanie DPH? 2. Možno [smernicu o DPH], najmä články 167 a 168 písm. a), vykladať v tom zmysle, že náklady vynaložené zdaniteľným nadobúdateľom pri príležitosti prvého zápisu nehnuteľnosti do verejnej evidencie nehnuteľností, vo vzťahu ku ktorým má tento kupujúci právny nárok na budúci prevod vlastníckeho práva a ktoré mu odovzdali predávajúci, ktorí svoje vlastnícke právo k nehnuteľnostiam nezapísali do katastra nehnuteľností, možno kvalifikovať ako predinvestičnú činnosť, v súvislosti s ktorou má zdaniteľná osoba právo na odpočítanie DPH? 3. Má sa [smernica o DPH], najmä jej články 24, 28, 167 a 168 písm. a), vykladať v tom zmysle, že náklady vynaložené zdaniteľným nadobúdateľom pri príležitosti prvého zápisu nehnuteľnosti do verejnej evidencie nehnuteľností, ktoré mu boli odovzdané a vo vzťahu ku ktorým má tento kupujúci na zmluvnom základe právny nárok na budúci prevod vlastníckeho práva predávajúcimi, ktorí svoje vlastnícke právo k dotknutým nehnuteľnostiam nezapísali do katastra nehnuteľností, sa majú kvalifikovať ako poskytnutie služieb predávajúcim, a to za okolností, kedy sa predávajúci a kupujúci dohodli, že cena nehnuteľností nezahŕňa protihodnotu úkonov súvisiacich s katastrálnym úradom? 4. Má administratívne náklady súvisiace s predávanými nehnuteľnosťami, v súvislosti s ktorými má kupujúci právny nárok na budúci prevod vlastníckeho práva predávajúcim, vrátane, okrem iných, nákladov za prvý zápis do verejnej evidencie nehnuteľností, v zmysle [smernice o DPH] povinne znášať predávajúci, alebo môže tieto náklady na základe dohody zmluvných strán znášať kupujúci či akákoľvek iná osoba, ktorá sa zúčastňuje na danej transakcii, s tým dôsledkom, že tejto osobe sa priznáva právo na odpočítanie DPH?“
72

Okrem toho výklad článku 65 ods. 6 nariadenia CSC, ktorý bráni poskytnutiu podpory na základe článku 66 ods. 1 nariadenia o ENRF na prípravu a vykonanie plánu produkcie a uvádzania na trh, ak žiadosť o podporu bola podaná po príprave a vykonaní takéhoto plánu, by z vecného hľadiska znemožnila týmto organizáciám získať takúto podporu. To by malo za následok, že článok 66 ods. 1 nariadenia o ENRF by bol zbavený svojho potrebného účinku.
23

Vnútroštátny súd sa domnieva, že takýto výklad právnej úpravy uvedenej v predchádzajúcom bode by mohol spôsobiť ťažkosti, keď pohľadávka, ktorej výška sa požaduje, sa zakladá na zmluve uzatvorenej so spotrebiteľom. Veriteľská spoločnosť totiž nepriložila k návrhu na vydanie európskeho platobného rozkazu dokumenty potrebné na posúdenie v súlade s článkom 815 ods. 4 LEC prípadnej nekalej povahy zmluvnej podmienky, na ktorej sa zakladá nárok alebo určuje vymáhateľná suma. Tento súd však zdôrazňuje, že článkom 815 ods. 4 LEC, vo svojom znení uplatniteľnom vo veci samej, bola prebratá do španielskeho práva judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa smernice 93/13, a najmä rozsudky zo 14. júna 2012, Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349), ako aj z 21. apríla 2016, Radlinger a Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283), s cieľom, aby španielsky súd mohol preskúmať ex offo údajne nekalú povahu zmluvných podmienok, z ktorých vznikli pohľadávky.
29

Keďže First‑tier Tribunal (Tax Chamber) [Súd prvého stupňa (daňová komora), (Spojené kráľovstvo)] považoval tvrdenia spoločnosti Amoena za obhájiteľné, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Išlo o zjavné pochybenie Výboru pre colný kódex a/alebo [Komisie] pri zatriedení podprseniek používaných po amputácii prsníka: a) do kapitoly 62 [KN] colnej položky 6212, ktorá osobitne zahŕňa ‚podprsenky‘ s číselným znakom KN 62121090; namiesto zatriedenia b) do kapitoly 90 colnej položky 9021 a číselného znaku KN 90211010 ako príslušenstva umelých častí tela v zmysle poznámky 2 písm. b) kapitoly 90 KN? 2. Obmedzuje [vykonávacie nariadenie 2017/1167] protiprávne rozsah colnej položky 9021 uplatniteľnej na príslušenstvo umelých častí tela a rozsah poznámky 2 písm. b) kapitoly 90 KN, z čoho vyplýva, že [Komisia] pri prijímaní tohto nariadenia prekročila rozsah svojej právomoci? 3. Predstavuje prijatie [vykonávacieho nariadenia 2017/1167] porušenie zásady lojálnej spolupráce stanovenej v článku 4 ods. 3 [ZEÚ] v prípade ak: a) [Komisia] musí rešpektovať rozhodnutia vnútroštátnych súdov, ale musí tiež podporovať jednotné (a správne) uplatňovanie colného kódexu [stanoveného nariadením č. 952/2013] a KN; b) Supreme Court [of the United Kingdom (Najvyšší súd Spojeného kráľovstva)] dospel k jednomyseľnému záveru, že podprsenky používané po amputácii prsníka majú byť zatriedené do kapitoly 90 KN, colnej položky 9021; a c) rozhodnutie Supreme Court [of the United Kingdom (Najvyšší súd Spojeného kráľovstva)] bolo predložené [Komisii] a táto ho predložila všetkým členským štátom [Únie] spolu so zhrnutím jeho odôvodnenia?“
7

Podľa odôvodnenia 50 smernice 2009/72: „Požiadavky služby vo verejnom záujme vrátane požiadaviek týkajúcich sa univerzálnej služby a spoločné minimálne normy, ktoré z nich vyplývajú, sa musia ďalej posilniť s cieľom zabezpečiť, aby všetci spotrebitelia, najmä tí zraniteľní, mali prospech z hospodárskej súťaže a zo spravodlivých cien. Požiadavky služby vo verejnom záujme by sa mali vymedziť na vnútroštátnej úrovni s prihliadnutím na vnútroštátne okolnosti. Členské štáty by však mali rešpektovať právo [Únie]. Občania Európskej únie a, ak to členské štáty považujú za vhodné, aj malé podniky, by mali mať možnosť využívať záväzky služby vo verejnom záujme, najmä pokiaľ ide o bezpečnosť dodávky a primerané ceny. …“
52

Na druhej strane účelom príspevku, o ktorý ide vo veci samej, je odmeniť vrcholových športovcov, ktorí reprezentovali hostiteľský členský štát alebo jeho právnych predchodcov na medzinárodných športových podujatiach a dosiahli mimoriadne výsledky. Dôsledkom tohto príspevku je totiž nielen poskytnutie finančného zabezpečenia pre jeho príjemcov, ktoré má osobitne kompenzovať ich výpadok v plnom zapojení na trhu práce počas rokov venovaných vrcholovej športovej činnosti, ale taktiež, a to predovšetkým, priznať im osobitnú spoločenskú prestíž založenú na športových výsledkoch, ktoré dosiahli v rámci takejto reprezentácie. Skutočnosť, že migrujúci pracovník požíva túto prestíž, ktorú majú aj štátni príslušníci hostiteľského členského štátu nachádzajúci sa v rovnakej situácii, pričom prípadne dokonca získal medaily v tom istom tíme ako oni v rámci kolektívnych športov, môže uľahčiť začlenenie takýchto migrujúcich pracovníkov do spoločnosti tohto členského štátu. Súdny dvor už tiež uznal značný sociálny význam športu v Únii, a to najmä amatérskeho športu, vyjadrený v článku 165 ZFEÚ, ako aj úlohu tohto športu ako faktora integrácie do spoločnosti hostiteľského členského štátu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júna 2019, TopFit a Biffi, C‑22/18, EU:C:2019:497, bod 33).