Z toho vyplýva, že nariadenie č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy a konkrétnejšie jeho článok 7 ods. 1 a jeho článok 23 ods. 2 sa musia vykladať v tom zmysle, že umožňujú Komisii, aby po 23. júli 2002 určila a sankcionovala kartely medzi podnikmi vytvorené v oblastiach patriacich z hľadiska ratione materiae a ratione temporis do pôsobnosti Zmluvy ESUO, a to napriek tomu, že citované ustanovenia uvedeného nariadenia článok 65 UO výslovne nespomínajú.

Hoci sukcesia právneho rámca Zmluvy ES vo vzťahu k právnemu rámcu Zmluvy ESUO spôsobila od 24. júla 2002 zmenu právnych základov, postupov a uplatniteľných hmotnoprávnych predpisov, táto zmena patrí do kontextu jednotnosti a kontinuity právneho poriadku Spoločenstva a jeho cieľov. V tejto súvislosti predstavuje zriadenie a udržiavanie režimu voľnej hospodárskej súťaže, v rámci ktorého sú zabezpečené normálne podmienky hospodárskej súťaže a z ktorého vychádzajú pravidlá v oblasti kartelov medzi podnikmi, jeden z podstatných cieľov tak Zmluvy ES, ako aj Zmluvy ESUO. V tomto kontexte platí, že hoci pravidlá Zmlúv ESUO a ES upravujúce oblasť kartelov sa v určitej miere odlišujú, pojmy dohoda a zosúladené postupy podľa článku 65 ods. 1 UO zodpovedajú pojmom dohoda a zosúladené postupy v zmysle článku 81 ES a tieto dve ustanovenia vykladá súd Spoločenstva rovnakým spôsobom. Sledovanie cieľa neskreslenej hospodárskej súťaže v oblastiach pôvodne patriacich do spoločného trhu uhlia a ocele nie je teda z dôvodu uplynutia platnosti Zmluvy ESUO prerušené, keďže tento cieľ sa sleduje takisto v rámci Zmluvy ES, a to zo strany tej istej inštitúcie, Komisie, správneho orgánu povereného vykonávaním a rozvojom politiky hospodárskej súťaže vo všeobecnom záujme Spoločenstva.

Zásada ne bis in idem, základná zásada práva Spoločenstva, zakotvená aj v článku 4 ods. 1 protokolu č. 7 Európskeho dohovoru o ľudských právach, v oblasti hospodárskej súťaže zakazuje, aby bol podnik znovu odsúdený alebo stíhaný za protisúťažné správanie, za ktoré mu už bola uložená sankcia, alebo vo vzťahu ku ktorému už bolo skorším rozhodnutím, proti ktorému už nemožno podať opravný prostriedok, určené, že zaň nie je zodpovedný. Uplatnenie zásady ne bis in idem podlieha trojitej podmienke totožnosti skutku, totožnosti porušovateľa a totožnosti chráneného právneho záujmu.

Ak súd Spoločenstva usúdi, že vzhľadom na vyhlásenie podniku, ktorým preberá zodpovednosť za porušujúce správanie druhého podniku, má Komisia výnimočne právo pripísať prvému podniku zodpovednosť za správanie druhého, a po tom, čo skonštatoval procesné pochybenia spočívajúce v porušení práva prvého podniku na obhajobu, zruší rozhodnutie v časti, v ktorej mu pripísal zodpovednosť za porušenie, ktorého sa dopustil druhý podnik, následne zníži jeho pokutu o sumu, ktorá mu bola uložená z dôvodu porušenia zo strany druhého podniku, a stanoví určitú sumu pokuty, ktorá je uložená prvému podniku za jeho vlastné protisúťažné správanie, v súlade s článkom 233 ES prináleží Komisii napraviť nezákonnosť konštatovanú súdom Spoločenstva. Komisia teda právom môže prijať rozhodnutie, ktorého jediným predmetom je po náprave procesných pochybení pripísať prvému podniku na základe už uvedeného vyhlásenia zodpovednosť za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, ktorého sa dopustil druhý podnik, a v dôsledku toho mu uložiť pokutu. Také rozhodnutie v žiadnom prípade nepredstavuje druhú sankciu porušujúceho správania prvého podniku, ktoré už bolo s konečnou platnosťou potrestané prvým rozhodnutím.

Prevzatie zodpovednosti uvedeným vyhlásením navyše nemení dve porušenia, ktorých sa dopustili dotknuté podniky, na jedno porušenie. Ďalej také rozhodnutie neporušuje ani zásadu ne bis in idem vzhľadom na to, že nanovo a výlučne sleduje len postih protisúťažných konaní druhého podniku. Napokon zásada ne bis in idem nebráni sama osebe obnoveniu stíhania, ktorého predmetom je to isté protisúťažné správanie, pokiaľ bolo prvé rozhodnutie zrušené z formálnych dôvodov bez vecného rozhodnutia o vytýkaných skutočnostiach, keďže rozhodnutie o zrušení nepredstavuje „oslobodenie“ v zmysle, aký má tento pojem v trestných oblastiach. V takomto prípade sa sankcie uložené novým rozhodnutím nepridávajú k sankciám uloženým zrušeným rozhodnutím, ale ich nahrádzajú.

(pozri body 141, 178, 179, 183 — 190)