ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
78.

V takomto kontexte odsun dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny, otca vážne chorého dieťaťa, ktoré má nárok na automatický odkladný účinok opravného prostriedku podaného proti rozhodnutiu o návrate, ktorého vykonanie by ju mohlo vystaviť vážnemu riziku podstatného a nenapraviteľného zhoršenia jej zdravotného stavu, môže vážne a nezvratne zasiahnuť do ochrany rodinného života zakotvenej v článku 7 Charty v spojení s povinnosťou zohľadniť najlepšie záujmy dieťaťa, ktorá je uznaná v článku 24 ods. 2 Charty. Nútený návrat LM do Konga by viedol k tomu, že jeho dcéra, ktorá trpí vážnymi chorobami, by prišla o jeho prítomnosť po svojom boku, a to napriek tomu, že lekári považovali jeho prítomnosť za nevyhnutnú, čo by bolo v rozpore so základným právom dieťaťa na ochranu a starostlivosť, ktoré sú potrebné pre jeho blaho, ako aj s právom na pravidelné udržiavanie osobných vzťahov a priamych stykov so svojimi rodičmi, ktoré sú uvedené v odsekoch 1 a 3 toho istého článku 24.
58.

Na úvod by som rád uviedol, že otázka, či Orange România môže alebo nemôže vyžadovať od svojich zákazníkov, aby udelili súhlas so získavaním a uchovávaním ich dokladov totožnosti, nepatrí do rozsahu prejednávanej veci, keďže pre tento podnik to nie je predpokladom na uzavretie zmluvy. Inak povedané, prejednávaná vec sa netýka výkladu článku 7 písm. b) smernice 95/46 a článku 6 ods. 1 písm. b) nariadenia 2016/679. Napriek uvedenému sa mi javí ako legitímne, aby firma žiadala zákazníkov, aby poskytli určité osobné údaje, a najmä, aby preukázali svoju totožnosť na účely uzavretia zmluvy. Naproti tomu požadovať od zákazníka, aby súhlasil so získavaním a uchovávaním dokladov totožnosti, ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na splnenie zmluvy.
4.

Článok 2 tohto nariadenia znie: „Na účely tohto nariadenia ‚potraviny‘ znamenajú akékoľvek látky alebo výrobky, či už spracované, čiastočne spracované alebo nespracované, ktoré sú určené na ľudskú spotrebu alebo o ktorých sa predpokladá, že sú na ňu určené. ‚Potraviny‘ znamenajú tiež nápoje, žuvačky a všetky látky vrátane vody, zámerne pridávan[é] do potravín počas ich výroby, prípravy alebo úpravy. … ‚Potraviny‘ nezahŕňajú: a) krmivá; b) živé zvieratá, ak nie sú pripravované s cieľom umiestnenia na trh pre ľudskú spotrebu; c) rastliny pred zberom; d) liečivá v súlade so smernicami Rady 65/65/EHS… a 92/73/EHS…; e) kozmetické prostriedky v súlade so smernicou Rady 76/768/EHS…; f) tabak a tabakové výrobky v súlade so smernicou Rady 89/622/EHS…; g) omamné látky alebo psychotropné látky v súlade s Jednotnou konvenciou Organizácie Spojených národov o omamných látkach, 1961 a Konvencie Organizácie Spojených národov o psychotropných látkach, 1971; h) rezíduá a kontaminanty.“
28.

Spôsob, akým je formulovaná prvá otázka, vychádza z nasledujúceho predpokladu. Vnútroštátny súd sa prikláňa k názoru, že ak by Súdny dvor rozhodol, že návrh na zastavenie núteného výkonu predstavuje vec týkajúcu sa vyživovacej povinnosti na účely nariadenia č. 4/2009, znamenalo by to, že vnútroštátny súd je nepríslušný. Je to tak preto, lebo vnútroštátny súd sa domnieva, že v takomto prípade by museli byť splnené všeobecné kritériá na určenie právomoci vo veciach vyživovacej povinnosti stanovené v článku 3 nariadenia č. 4/2009, a to aj pokiaľ ide o návrh na zastavenie núteného výkonu, čo nie je prípad vo veci samej. Vnútroštátny súd sa okrem toho domnieva, že súdy v Poľsku by mali lepšie predpoklady na zaoberanie sa návrhom navrhovateľa, podľa ktorého splnil svoju povinnosť podľa článku 3 písm. a) a článku 3 písm. b) nariadenia č. 4/2009. Vnútroštátny súd sa preto svojou druhou otázkou pýta, ak Súdny dvor odpovie na prvú otázku záporne, či môže byť jeho právomoc založená na článku 24 ods. 5 nariadenia č. 1215/2012.
62.

Uvedomujem si však zvýšené riziko podvodu, ktoré by mohla predstavovať akákoľvek právomoc opraviť vyhlásenie. Boj proti podvodom je samozrejme tiež jedným z cieľov, ktoré sleduje Colný kódex z roku 1992. ( 46 ) Domnievam sa však, že podľa Colného kódexu z roku 1992 v prípade mena deklaranta táto zmena nemala za následok významné zvýšenie tohto rizika. Deklarant by sa nemal zamieňať s dovozcom a vývozcom. Ako je uvedené v článku 64 ods. 1 tohto kódexu, osoba, ktorá má byť deklarantom, musí byť schopná „príslušnému colnému orgánu predložiť predmetný tovar alebo zabezpečiť jeho predloženie so všetkými dokladmi, ktorých predloženie je nevyhnutné pre uplatňovanie predpisov upravujúcich colný režim, do ktorého je tovar navrhovaný v colnom vyhlásení“ ( 47 ).
17.

Od 6.30 hod. do 13.30 hod. mohol XR odísť do podnikovej jedálne vzdialenej 200 m od jeho pracoviska, a to pod podmienkou, že má so sebou vysielačku pre prípad, že by bolo potrebné okamžite odísť na zásah, pričom v takomto prípade mal dve minúty na to, aby sa dostavil na výjazd a zásahové vozidlo ho prišlo vyzdvihnúť pred podnikovú jedáleň. Okrem toho bolo depo, kde XR vykonával prácu, vybavené priestorom určeným na prípravu jedál najmä mimo otváracích hodín podnikovej jedálne.
Preto nemožno tvrdiť, že postavenie osoby, ktorá nespáchala nový trestný čin, by sa malo zmeniť na základe skutočnosti, že osoba, ktorá nový trestný čin spáchala, by možno bola v lepšom postavení, ak by sa článok 14 RR 2008/947 na jej situáciu vzťahoval. Bolo by možné povedať, že postavenie odsúdenej osoby v tejto veci, ktorá nespáchala nový trestný čin, by sa zhoršilo už samotným uznaním podmienečného trestu v Estónsku, čím by bola začlenená do režimu, ktorý by sa na ňu normálne nevzťahoval. Preto by bola potenciálne podrobená akýmkoľvek povinnostiam, ktoré sa uplatňujú v uvedenom štáte, a mala by v ňom záznam v registri trestov, k čomu by inak nedošlo. Predpokladám, že to je dôvod, prečo dovolateľ vo veci samej napadol začlenenie svojho jednoduchého podmienečného trestu pod mechanizmus RR 2008/947 na troch stupňoch estónskych súdov.
8.

Postup zatvárania skládok a starostlivosti o ne je predmetom úpravy článku 13 smernice o skládkach: „Členské štáty prijmú opatrenia na zabezpečenie toho, aby všade tam, kde to prichádza do úvahy, v súlade s povolením, a) … b) skládka alebo jej časť môže byť považovaná za definitívne uzatvorenú len vtedy, ak príslušný orgán vykoná záverečnú inšpekciu priamo na mieste skládky, vyhodnotí všetky správy predložené prevádzkovateľom a oznámi prevádzkovateľovi svoj súhlas s uzatvorením skládky. To v žiadnom prípade nemá vplyv na zodpovednosť prevádzkovateľa vyplývajúcu z podmienok povolenia; c) po definitívnom uzatvorení skládky je prevádzkovateľ zodpovedný za jej údržbu, monitorovanie a kontrolu v etape starostlivosti o skládku po ukončení jej prevádzky po takú dlhú dobu, ako to požaduje príslušný orgán, berúc do úvahy dobu, počas ktorej by skládka mohla predstavovať nebezpečenstvo. Prevádzkovateľ oznámi príslušnému orgánu všetky významné nepriaznivé dopady na životné prostredie odhalené pomocou kontrolných postupov a riadi sa rozhodnutím príslušného orgánu o povahe a časovom harmonograme nápravných opatrení, ktoré majú byť prijaté; d) prevádzkovateľ skládky je zodpovedný za monitorovanie a analýzu skládkových plynov a vôd presakujúcich zo skládky a režimu podzemných vôd v blízkosti skládky v súlade s prílohou III po takú dlhú dobu, akú príslušný orgán považuje za potrebnú, počas ktorej by skládka mohla predstavovať nebezpečenstvo pre životné prostredie, bez toho, aby sa to dotklo právnych predpisov spoločenstva alebo vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich sa zodpovedností držiteľa odpadu.“
49.

Domnievam sa, že vzhľadom na to, ako široko a nekonkrétne sa pojem „prednosť“ používa v treťom pododseku článku 13 ods. 1 smernice 2010/24, sa tento výraz vzťahuje na akýkoľvek mechanizmus, ktorého výsledkom je v prípade konkurzu prednostné vyplatenie pohľadávky dožiadaného členského štátu. To by zahŕňalo, avšak nie výlučne, prednostné alebo prioritné práva priznané pohľadávkam dožiadaného členského štátu vzhľadom na poradie alebo prioritu ich vyplatenia, berúc do úvahy systém členského štátu upravujúci insolventnosť. ( 29 ) Z toho vyplýva, že dožiadaný členský štát môže, ale nie je povinný, priznať takéto prednostné alebo prioritné práva pohľadávkam dožiadaného členského štátu, a to spôsobom, ktorý upravuje tretí pododsek článku 13 ods. 1 smernice 2010/24. ( 30 )
28.

Do úvahy prichádza len žalobca (to tvrdí litovská finančná správa), spoločnosť tvorená žalobcom a obchodným partnerom (to čiastočne tvrdí Komisia), žalobca spolu so svojím obchodným partnerom (v tomto zmysle sa vyjadril vnútroštátny súd) alebo – v každom prípade čiastočne – samotný obchodný partner (to tiež čiastočne tvrdí Komisia).
24.

V tejto súvislosti je nepodstatné, že výroba neenergetických výrobkov je za okolností, akými sú okolnosti konania vo veci samej, sekundárna a nevyhnutná, teda že nie je samotným cieľom výrobného procesu, ale jeho nevyhnutným dôsledkom. Keďže výrobky vzniknuté počas výrobného procesu majú trhovú hodnotu a ich výrobca ich môže predať, stávajú sa pre neho tovarom, teda potenciálnym zdrojom príjmov. Preto je irelevantné, či je výroba takých výrobkov samotným cieľom, alebo len nevyhnutným dôsledkom výroby iných výrobkov. Z daňového hľadiska treba tieto dve situácie posudzovať rovnako. Vyžaduje to tak zásada rovnosti, ako aj potreba zabezpečiť nenarušenú hospodársku súťaž. Inak by to mohlo byť len v prípade, ak by iné výrobky získané počas procesu výroby energetických výrobkov mali len zanedbateľnú alebo žiadnu trhovú hodnotu a predstavovali by pre výrobcu len výdavok. Preto nesúhlasím s názorom spoločnosti Repsol, podľa ktorého má v tomto smere rozhodujúci význam „hlavný cieľ“ vykonávanej činnosti. Na ekonomickú činnosť sa právne predpisy, vrátane daňových predpisov, neuplatňujú z dôvodu cieľa, ktorý táto činnosť sleduje, ale v dôsledku skutočnej povahy a dôsledkov tejto činnosti.
62.

Ak by Všeobecný súd naopak konštatoval, že rozhodnutie by nemohlo mať iný obsah, nevyhnutne by zaujal miesto menovacieho orgánu ESVČ. Na to, aby Všeobecný súd mohol dospieť k tomuto záveru, by totiž musel sám vyhodnotiť aspekty týkajúce sa pohlavia a vyvážiť ich so záujmom služby. Všeobecný súd však nemôže urobiť toto posúdenie namiesto správneho orgánu. ( 33 )
41.

V súlade s článkom 256 ods. 1 druhým pododsekom ZFEÚ a článkom 58 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie sa odvolanie obmedzuje len na právne otázky a musí sa zakladať na dôvodoch nedostatku právomoci Všeobecného súdu, porušenia procesných pravidiel pred Všeobecným súdom, ktoré sa nepriaznivo dotýka záujmov odvolateľa alebo na porušení práva Únie Všeobecným súdom. Posúdenie skutkových okolností a dôkazov nepredstavuje s výnimkou toho, že by podstata týchto skutkových okolností alebo dôkazov bola súdom skreslená, právnu otázku, ktorá by v rámci odvolania podliehala preskúmaniu Súdnym dvorom. ( 10 ) Vzhľadom na to by došlo k skresleniu vtedy, ak by sa bez posúdenia nových dôkazov posúdenie existujúcich dôkazov javilo ako zjavne nesprávne alebo zjavne v rozpore s ich znením. ( 11 ) Naopak, Súdny dvor má právomoc preskúmať právne posúdenie týchto skutočností a právne následky, ktoré z nich vyvodil Všeobecný súd. ( 12 ) Dôvody uvádzané odvolateľkou je potrebné preskúmať práve s prihliadnutím na tieto zásady.
„(2)

Ochrana duševného vlastníctva by mala umožňovať vynálezcovi alebo tvorcovi čerpať oprávnený zisk zo svojho vynálezu alebo výtvoru. Mala by tiež umožňovať čo najrozsiahlejšie rozšírenie diel, myšlienok a nového know‑how. Zároveň by nemala brániť slobode vyjadrovania, voľnému pohybu informácií alebo ochrane osobných údajov, a to aj na internete.
21.

Všeobecný súd v tejto súvislosti vychádzal z predpokladu, že právo na dovolenku za kalendárny rok podľa článku 31 ods. 2 Charty sa vzhľadom na svoju povahu zameriava predovšetkým na podporu zlepšovania životných a pracovných podmienok pracovníkov. ( 11 ) Výrazné skrátenie dovolenky za kalendárny rok zo 42 na 24 dní počas troch rokov nemožno považovať za zlučiteľné so zásadou podporujúcou zlepšenie životných a pracovných podmienok dotknutých zamestnancov. ( 12 ) Toto skrátenie nezmierňujú ani iné privilégiá dotknutých osôb ( 13 ) a nejaví sa ani ako odôvodnené. ( 14 ) Čo sa týka úspory nákladov, v zmysle konštatovania Všeobecného súdu sa už rozhodlo, že na úvahy týkajúce sa nutnosti chrániť finančné záujmy Únie sa nemožno odvolávať na účely odôvodnenia zásahu do práva na platenú dovolenku za kalendárny rok v zmysle článku 31 ods. 2 Charty. ( 15 ) Podľa Všeobecného súdu tiež nič nenasvedčuje tomu, že by sa normotvorca Únie usiloval o dosiahnutie primeranej rovnováhy medzi cieľom modernizácie a právami dotknutých osôb. Komisia sa preto v súvislosti s vydaním napadnutých rozhodnutí nemôže účinne odvolávať na nový článok 6 prílohy X služobného poriadku. ( 16 )
65.

V prejednávanom prípade vnútroštátny súd zastáva názor, že nie je možné vypustiť spornú podmienku bez náhrady. Vyhlásenie zmluvy za neplatnú podľa jeho názoru však tiež neprichádza do úvahy, lebo by to malo obzvlášť nepriaznivé dôsledky pre spotrebiteľa. Hrozilo by totiž, že spotrebiteľ by musel naraz splatiť celý úver. Keďže nominálna hodnota zostávajúceho dlhu je vyjadrená v švajčiarskych frankoch, musel by ho navyše splatiť podľa aktuálneho výmenného kurzu. Tým by bol spotrebiteľ dvakrát potrestaný.
89.

Francúzska vláda uviedla, že podľa jej názoru sa na zmesi vedľajších živočíšnych produktov s odpadom neklasifikovaným ako nebezpečný vzťahuje súbežné uplatňovanie oboch nariadení. Táto vláda uviedla, že keby sa uplatňovalo iba nariadenie č. 1069/2009, Francúzsko by nemohlo vzniesť námietku proti tomu, aby sa na jeho územie prepravoval čistiarenský kal zmiešaný s vedľajšími živočíšnymi produktmi pochádzajúci z iných členských štátov na účely aplikovania do pôdy, ako by to mohlo urobiť na základe článku 12 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 1013/2006. ( 36 ) Uvedená vláda tiež poukázala na riziko, že zmes čistiarenského kalu s odpadom zo supermarketov by sa prepravovala do Francúzska na takéto účely bez toho, aby bola dodržaná vnútroštátna právna úprava, ktorá v tejto oblasti ukladá prísne pravidlá. Bez oznámenia tejto prepravy v súlade s nariadením č. 1013/2006 by príslušné orgány miesta určenia nevedeli o tejto preprave a nemohli by stanoviť podmienky pre túto prepravu alebo dokonca zakázať jej odoslanie.
Okrem toho ako Súdny dvor už predtým uviedol vo veci A a S, akýkoľvek iný výklad smernice by mohol prispievať k vzniku takej situácie, že by vnútroštátne súdy neboli donútené k tomu, aby prioritne vybavovali žiadosti zraniteľných maloletých, čo takéto odvolania vyžadujú, a teda by týmto mohli konať takým spôsobom, ktorý by ohrozil právne nároky na zlúčenie rodiny týchto istých maloletých žiadateľov. ( 11 ) Takýto stav by bol v rozpore s jedným z cieľov článku 24 ods. 2 Charty, a to, že pri uplatňovaní smernice 2003/86 by členské štáty mali v prvom rade prihliadať na najlepšie záujmy dieťaťa. V tejto súvislosti by som chcel tiež poznamenať, že na ústnom pojednávaní, ktoré sa konalo 30. januára 2020, zástupca navrhovateľov uviedol bez akýchkoľvek námietok v odpovedi na otázku člena Súdneho dvora, že Conseil du contentieux des étrangers (Rada pre cudzinecké spory) ich informovala, že ich vec nie je prioritná.
37.

Ak by sa pripustilo, že členské štáty môžu vylúčiť akékoľvek zníženie základu dane pre DPH, bol by takýto postup v rozpore so zásadou neutrality dane z pridanej hodnoty. Z tejto zásady najmä vyplýva, že podnikateľ ako príjemca dane na účet štátu musí byť zbavený bremena splatnej alebo zaplatenej dane z pridanej hodnoty v rámci svojich podnikateľských činností, ktoré samotné podliehajú DPH. ( 24 ) Ako som už uviedla v mojich návrhoch vo veci Di Maura, ( 25 ) k vyššie uvedenému sa pridávajú základné práva zdaniteľnej osoby poskytujúcej plnenie. Do týchto práv však možno v každom prípade zasiahnuť len primeraným spôsobom (článok 52 ods. 1 druhá veta Charty). ( 26 )
„(17)

V prípadoch neoprávneného premiestnenia alebo zadržiavania dieťaťa sa má bez odkladu dosiahnuť návrat dieťaťa, a na tento účel by sa mal naďalej uplatňovať [Haagsky dohovor z roku 1980], doplnený ustanoveniami tohto nariadenia, najmä jeho článkom 11. Súdy členského štátu, do ktorého bolo dieťa neoprávnene premiestnené alebo v ktorom je zadržiavané, majú mať možnosť zabrániť jeho návratu v osobitných a náležite odôvodnených prípadoch. Takéto rozhodnutie by sa však mohlo nahradiť následným rozhodnutím súdu členského štátu, v ktorom malo dieťa svoje obvyklý pobyt predtým, než došlo k neoprávnenému premiestneniu alebo zadržaniu. Ak by takýto rozsudok ukladal návrat dieťaťa, návrat by sa mal uskutočniť bez potreby osobitného konania o uznaní a výkone takéhoto rozsudku v členskom štáte, do ktorého bolo dieťa premiestnené alebo v ktorom je zadržiavané.
73.

Pre ďalšiu konkretizáciu týchto kritérií Súdnym dvorom so zreteľom na prejednávaný prípad by bolo užitočné, ak by Conseil d’État (Štátna rada) alebo aspoň Francúzsko a Komisia v tomto konaní uviedli presnejšie údaje o svojej komunikácii. Bolo by vhodné, ak by sa najmä oznámenie Francúzska z 2. februára 2017 a odpoveď Komisie z 3. augusta 2017 predložili v úplnom znení. Tiež by bolo zaujímavé zistiť, či Francúzsko v konaniach o prijatí predpisov Komisie z roku 2018 spresnilo, že považuje stanovené obmedzenia za nedostatočné, a preto prijme rozsiahlejšie obmedzenia.
32.

Charta Medzinárodného vojenského tribunálu ( 33 ) definuje „trestný čin proti mieru“ ako plánovanie, prípravu, začatie alebo vedenie útočnej vojny alebo vojny, ktorá je v rozpore s medzinárodnými zmluvami alebo inými dohodami. Takýto trestný čin môžu vzhľadom na jeho samotnú povahu spáchať len osoby vo vysokej mocenskej pozícii, ktoré zastupujú štát alebo subjekt podobný štátu. ( 34 ) V rozhodnutí vnútroštátneho súdu sa uvádza, že pán EZ je mladý muž, ktorý sa vyhol vojenskej službe v Sýrii tým, že utiekol z krajiny. Možnosť, že ak by vstúpil do armády, tak (do dvoch rokov) by sa z neho stal vojenský úradník s dostatočne vysokou hodnosťou na to, aby mohol spáchať trestný čin proti mieru, možno podľa môjho názoru s určitosťou vylúčiť.
56.

Článok 107 ods. 1 ZFEÚ sa totiž vzťahuje na všetky peňažné prostriedky, ktoré môžu verejné orgány skutočne použiť na podporu podnikov bez ohľadu na to, či tieto prostriedky trvalo patria do majetku štátu. Aj keď sumy zodpovedajúce opatreniu pomoci nie sú trvalým spôsobom vo vlastníctve štátnej pokladnice, skutočnosť, že sú stále pod verejnou kontrolou, a teda k dispozícii príslušným vnútroštátnym orgánom, stačí na to, aby sa považovali za „štátne prostriedky“. ( 26 )
63.

Možno sa preto opýtať: prečo by Súdny dvor nemal mať právomoc priznať náhradu škody, ak bolo predmetné rozhodnutie SZBP o reštriktívnych opatreniach prijaté podľa kapitoly 2 hlavy V ZEÚ, pričom v rovnakom čase má takúto právomoc, keď Rada prijala tiež nariadenie (ako to konštantne robí) podľa článku 215 ZFEÚ, ktorým sa so všetkými účinkami jednoducho reprodukovalo pôvodné rozhodnutie o reštriktívnych opatreniach? Je ťažké vyhnúť sa záveru, že takáto situácia by viedla len k neobhájiteľným anomáliám, ktoré by nebolo možné odôvodniť. Všetko by to viedlo k takej situácii, že systému opravných prostriedkov stanovenému Zmluvami, pokiaľ ide o súdne preskúmanie reštriktívnych opatrení, by chýbala potrebná koherencia.
69.

Navyše praktické tvrdenia svedčia v prospech výkladu, ktorý odlišuje operácie správy investícií v zmysle smerníc o poistení od poisťovacích transakcií v zmysle článku 135 ods. 1 písm. a) smernice 2006/112. Prvé uvedené totiž patria do pôsobnosti smerníc o poistení len v rozsahu, v akom sa členský štát rozhodne upraviť ich rovnakým spôsobom ako poisťovacie transakcie. To znamená, že ak by sme vychádzali z logiky tvrdení žalobkýň, význam pojmu „poistenie“ na účely DPH by sa mohol v jednotlivých členských štátoch líšiť, čo je v rozpore so zásadou jednotného uplatňovania smernice 2006/112.
64.

Veľmi dobre to znázorňuje situácia, na ktorej sa zakladá vec sama. Ak by sa porovnával počet mužov a žien podliehajúcich sporným povinnostiam so všetkými súčasnými dôchodcami mužského pohlavia na jednej strane a ženského pohlavia na druhej strane, výsledok by bol skreslený. Nebola by totiž zohľadnená skutočnosť, že osobami, ktoré mohli do 90. rokov uzavrieť dohodu o podnikovom dôchodku, boli pravdepodobne prevažne muži. Taktiež by boli do porovnania zahrnuté ženy, ktoré v tom čase síce pracovali, ale ktorým z dôvodu druhu alebo rozsahu ich zamestnania neponúkli dohodu o podnikovom dôchodku ako doplnok k ich zákonnému dôchodku. Výsledok porovnania by tak odzrkadľoval iba spoločensko‑sociálne pomery danej doby, nie však prípadný nepriamo diskriminačný účinok sporných predpisov.
51.

EFADs dodáva, že náklady na licenciu vzťahujúcu sa na viac území by boli omnoho vyššie, čiže prakticky nedostupné. Náklady na získanie nových predplatiteľov mimo tradičného územia distribútora alebo prevádzkovateľa vysielania by viedli k obrovskému obmedzeniu produkčnej slobody prevádzkovateľa vysielania. Vysielateľov by to totiž nabádalo k tomu, aby sa zameriavali na produkciu s čo najväčším potenciálom šírenia, t. j. na produkciu určenú pre „široké publikum“ a pokiaľ možno v angličtine. Príslušné ustanovenia sú preto dôležitým prvkom pri propagácii európskej kultúrnej rozmanitosti, ktorú Únia sleduje. Francúzska republika v tejto súvislosti uvádza, že cieľ chrániť takúto rozmanitosť je neoddeliteľný od hospodárskeho a právneho kontextu, do ktorého príslušné ustanovenia patria, a nemožno ho obmedziť na preskúmanie podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ. Okrem toho EFADs zastáva názor, že GCP podlieha vo Francúzsku povinnosti produkovať európske diela. Vzhľadom na konkurenciu významných prevádzkovateľov, ktorí ponúkajú v anglickom jazyku obsah určený pre široké publikum, by mohli výnosy a počet predplatiteľov odvolateľky klesnúť, čím sa jej znemožní získať licencie na použitie diel vo viacerých európskych krajinách. Nízke tržby z pasívneho predaja európskych diel by v nijakom prípade nemohli nahradiť stratu príjmu a predplatiteľov miestnych prevádzkovateľov vysielania. Z neexistencie výlučnosti by mali prospech platformy, ktoré už majú predplatiteľov na globálnej úrovni, a to na úkor európskych aktérov, ktorých schopnosť vyhľadávať nových zákazníkov je obmedzenejšia. UPC spresňuje, že uvedené by viedlo k posilneniu vyjednávacej pozície medzinárodných produkčných skupín voči nezávislým francúzskym producentom, ako aj ku koncentrácii ponuky do rúk najvplyvnejších prevádzkovateľov vysielania. Navyše pri pasívnom predaji platených televíznych kanálov sa vyjednávanie o odmene za autorské práva netýka jediného diela, ale množstva diel, čo by viedlo k následným komplikáciám. Ďalšie komplikácie by vyplynuli z uplatňovania dane z pridanej hodnoty, ktorej sadzby sa v jednotlivých členských štátoch líšia. Francúzska republika dodáva, že primeraná odmena za autorské práva nie je odmena, ktorá sa odôvodnene spája iba so skutočným alebo potenciálnym počtom osôb, ktoré užívajú alebo chcú užívať poskytovanú službu, ale zahŕňa aj náklady na prispôsobenie distribúcie diel konkrétnym potrebám jednotlivých vnútroštátnych trhov. Okrem toho by mohlo dôjsť k pirátskemu používaniu technológie potrebnej na príjem audiovizuálnych diel, čo by znemožnilo určiť skutočné a potenciálne publikum, čím by sa ďalej drobil dopyt podľa krajiny pôvodu. V každom prípade geografické obmedzenia vyplývajúce z licencií udelených GCP jej neumožňujú voľne oslovovať zákazníkov vo všetkých členských štátoch.
56.

Bolo by skôr potrebné zadovážiť si ďalšie vedecké poznatky, ktoré by odôvodňovali upustenie od hodnotenia vplyvov. Takéto poznatky by v prvom rade museli vyplniť medzery posúdenia z roku 2008 a v druhom rade by museli zohľadňovať zmeny v zámere, zmeny dotknutých chránených biotopov a druhov, ( 37 ) ako aj zmeny vo vedeckých zisteniach, ku ktorým medzičasom došlo. Prípadne by sa muselo prihliadať aj na iné plány a projekty, ktoré boli medzičasom prijaté, ak by spolu s posudzovaným plánom alebo projektom mohli významne ovplyvniť danú lokalitu.