ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Navyše, ak by sa usúdilo, že uvedený článok rokovacieho poriadku sa za okolností prejednávanej veci neuplatní, oprávnené osoby by sa ocitli v menej priaznivej situácii, ako je situácia, ktorá by vznikla pri neexistencii povinnosti individuálneho oznámenia. V druhom uvedenom prípade by totiž samotné uverejnenie aktov obsahujúcich reštriktívne opatrenia stačilo na začiatok plynutia lehoty na podanie žaloby, ktorá by zahŕňala dodatočných štrnásť dní stanovených v článku 102 ods. 1 rokovacieho poriadku.

Kapitálové prepojenie osoby, na ktorú sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, s jej materskou spoločnosťou nie je spochybnené skutočnosťou, že činnosť tejto osoby je podriadená kontrole centrálnej banky tretieho štátu. Kontrolná činnosť a opatrenia prijaté takouto bankou sa totiž týkajú finančných prostriedkov, ktorými osoba disponuje v tomto štáte. Naproti tomu sa opatrenia prijaté Radou vzťahujú iba na finančné prostriedky, ktorými žalobkyňa disponuje alebo by mohla disponovať v Únii, a na operácie, ktoré by s týmito finančnými prostriedkami chcela uskutočniť. Navyše takáto osoba nemôže spochybniť vhodnosť svojho zaradenia a ponechania na zoznamoch osôb, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia voči Sýrii prijaté Radou, na základe dôvodu, že nad jej činnosťou, vrátane činnosti majúcej spojitosť s Úniou, vykonáva dohľad vnútroštátny orgán tretieho štátu.

Dodržiavanie práva na obhajobu a osobitne práva byť vypočutý vo veci obmedzujúcich opatrení nevyžaduje, aby orgány Únie pred prvotným zaradením fyzickej alebo právnickej osoby do zoznamu ukladajúceho obmedzujúce opatrenia oznámili dotknutej fyzickej alebo právnickej osobe dôvody tohto zaradenia. Takéto predchádzajúce oznámenie by totiž mohlo ohroziť účinnosť opatrení zmrazenia finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov uložených týmito orgánmi. Na dosiahnutie svojich cieľov musia tieto opatrenia svojou samotnou povahou využívať účinok prekvapenia a uplatniť sa okamžite. Rada teda nebola povinná vypočuť osobu, na ktorú sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, pred jej prvým zaradením do zoznamov osôb, na ktoré sa vzťahujú tieto reštriktívne opatrenia. V tejto súvislosti možnosť takejto osoby obrátiť sa na Radu po doručení oznámenia o jej zaradení do zoznamov osôb, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, bola dostatočná na zabezpečenie dodržania jej práva na obhajobu. Navyše ani dotknutá právna úprava, ani všeobecná zásada dodržiavania práva na obhajobu nepriznávajú dotknutým osobám právo na takéto vypočutie. Naopak je relevantné, že táto osoba mohla od okamihu jej zaradenia do zoznamov osôb, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, uplatniť svoje právo na obhajobu a právo na účinnú súdnu ochranu tým, že by Rade a Všeobecnému súdu uviedla dôvody, na základe ktorých usudzovala, že toto zaradenie nie je opodstatnené.

(pozri body 137 – 140, 145, 147)
Menovací orgán disponuje na účely porovnávacieho hodnotenia zásluh úradníkov, ktorí prichádzajú do úvahy pre povýšenie, širokou mierou voľnej úvahy a preskúmanie zo strany súdu Únie v tejto oblasti sa musí obmedziť na zistenie toho, či s ohľadom na prostriedky a dôvody, ktoré mohli ovplyvniť administratívu pri jej posúdení, sa administratíva držala v medziach, voči ktorým nemožno mať výhrady, a nevykonala svoju právomoc zjavne nesprávnym spôsobom. Súd Únie teda nemôže svojím posúdením kvalifikácií a zásluh uchádzačov nahradiť posúdenie, ktoré vykonal menovací orgán.

V tejto súvislosti, na účely zachovania potrebného účinku voľnej úvahy, ktorú normotvorca zamýšľal zveriť menovaciemu orgánu v oblasti povyšovania, môže súd Únie zrušiť rozhodnutie jedine z dôvodu, že sa domnieva, že existujú skutočnosti vyvolávajúce hodnoverné pochybnosti, pokiaľ ide o posúdenie vykonané týmto orgánom, či dokonca preukazujúce existenciu nesprávneho posúdenia.

Súdu Únie teda neprináleží podrobne preskúmať všetky spisy uchádzačov spôsobilých na povýšenie, aby sa uistil, že súhlasí so záverom, ku ktorému dospel menovací orgán, pretože ak by takéto preskúmanie vykonal, prekročil by rámec preskúmania zákonnosti, ktorý mu prináleží, a nahradil by tak posúdenie zásluh uchádzačov spôsobilých na povýšenie menovacieho orgánu svojim vlastným posúdením.

Široká miera voľnej úvahy takto priznaná menovaciemu orgánu je však obmedzená nevyhnutnosťou vykonať porovnávacie hodnotenie uchádzačov o povýšenie starostlivo a nestranne, v záujme služby a v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania. V praxi sa toto hodnotenie musí vykonať na rovnom základe a s použitím zdrojov informácií a údajov, ktoré sú porovnateľné.

(pozri body 29 – 32)

Súdny dvor: 21. apríla 1983, Ragusa/Komisia, 282/81, Zb. s. 1245, body 9 a 13; 3. apríla 2003, Parlament/Samper, C-277/01 P, Zb. s. I-3019, bod 35

Všeobecný súd: 15. septembra 2005, Casini/Komisia, T-132/03, Zb. VS s. I-A-253, II-1169, body 52 a 53
Žalobné návrhy uvedené v žalobách úradníkov a predložené súdu Únie môžu obsahovať len tie námietky, ktoré spočívajú na rovnakom dôvode ako je dôvod, na ktorom spočívajú námietky uvedené v sťažnosti, so spresnením, že tieto námietky môžu byť na súde Únie rozvinuté predložením dôvodov a tvrdení, ktoré nemusia byť nevyhnutne obsiahnuté v sťažnosti, ale úzko s ňou súvisia.

Na posúdenie toho, či námietky spočívajú na rovnakom dôvode ako je dôvod, na ktorom spočívajú námietky uvedené v sťažnosti, súd Únie nemôže vychádzať len z okolnosti, že dôvodom sa napáda materiálna zákonnosť alebo prípadne formálna zákonnosť napadnutého aktu.

Iný výklad pravidla zhody medzi sťažnosťou a žalobou by žalobcovi umožňoval uviesť prvýkrát pred súdom Únie dôvod, ktorý nemá nijakú súvislosť s tými, ktoré uviedol v sťažnosti, pretože tieto dôvody by sa ako celok týkali buď materiálnej zákonnosti alebo formálnej zákonnosti predmetného aktu. Za týchto okolností by menovaciemu orgánu bola v rámci sťažnosti oznámená len časť žalobných výhrad vytýkaných administratíve. Keďže by teda administratíva nepoznala s dostatočnou presnosťou výhrady alebo požiadavky dotknutej osoby, ako to vyžaduje judikatúra, nemohla by sa pokúsiť o urovnanie sporu zmierom.

Okrem toho okolnosť, že dôvodmi uvedenými v žalobe a sťažnosti sa napáda materiálna zákonnosť alebo formálna zákonnosť aktu, nemôže sama osebe preukázať, že s ohľadom na tieto dôvody sa možno domnievať, že medzi nimi existuje úzka súvislosť. Pojmy materiálna zákonnosť a formálna zákonnosť sú totiž príliš široké a abstraktné s ohľadom na konkrétny predmet príslušného žalobného dôvodu na to, aby mohli zaručiť, že taká spojitosť môže existovať medzi dôvodmi, ktoré patria výlučne pod jeden alebo pod druhý z týchto pojmov.

(pozri body 31 a 33 – 35)

Odkaz:

Všeobecný súd: 25. októbra 2013, Komisia/Moschonaki, T‑476/11 P, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, body 73, 75, 77 až 79 a tam citovaná judikatúra
Kvalifikácia „pozičnej ochrannej známky“ ako obrazovej alebo trojrozmernej ochrannej známky alebo ako osobitnej kategórie ochranných známok nie je relevantná pri posúdení jej rozlišovacej spôsobilosti.

Podľa článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Spoločenstva sa totiž do registra nezapíšu ochranné známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť. Táto rozlišovacia spôsobilosť sa musí posudzovať na jednej strane vo vzťahu k výrobkom a službám, pre ktoré sa zápis žiada, a na druhej strane vo vzťahu k tomu, ako tieto výrobky vníma príslušná skupina verejnosti. Už minimálna rozlišovacia spôsobilosť však stačí na to, aby sa neuplatnil absolútny dôvod zamietnutia podľa uvedeného článku. Vnímanie príslušnej skupiny verejnosti pritom môže byť ovplyvnené povahou označenia, pre ktoré sa zápis žiada. Vzhľadom na to, že priemerní spotrebitelia nemajú vo zvyku odvodzovať obchodný pôvod výrobkov z označení, ktoré splývajú so vzhľadom týchto výrobkov, takéto označenia majú rozlišovaciu spôsobilosť, len pokiaľ sa výrazným spôsobom odlišujú od normy alebo zvykov odvetvia. Rozhodujúcim aspektom pre uplatnenie citovanej judikatúry nie je kvalifikácia dotknutého označenia ako obrazového, trojrozmerného alebo iného, ale skutočnosť, že splýva so vzhľadom označeného výrobku. Toto kritérium tak bolo uplatnené okrem trojrozmerných ochranných známok aj na obrazové ochranné známky pozostávajúce z dvojrozmernej reprodukcie označeného výrobku alebo na označenie tvorené motívom použitým na povrchu výrobku. Podľa judikatúry tiež platí, že farbám a ich abstraktným kombináciám sa vzhľadom na to, že splývajú so vzhľadom označovaných výrobkov a v zásade sa nepoužívajú ako prostriedok identifikácie obchodného pôvodu, môže vlastná rozlišovacia spôsobilosť priznať len za výnimočných okolností.

(pozri body 15, 16, 18 – 21)
Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) zo 6. decembra 2013 – Premiere Polish/ÚHVT – Donau Kanol (ECOFORCE)

(vec T‑361/12)

„Ochranná známka Spoločenstva — Námietkové konanie — Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva ECOFORCE — Skoršia obrazová ochranná známka Spoločenstva ECO FORTE — Pravdepodobnosť zámeny — Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009“

1. Ochranná známka Spoločenstva — Opravné prostriedky — Žaloba pred súdom Únie — Právomoc Všeobecného súdu — Príkaz udelený Úradu — Vylúčenie (nariadenie Rady č. 207/2009, článok 65 ods. 6) (pozri bod 17)

2. Ochranná známka Spoločenstva — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou — Kritériá posúdenia [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 19, 20, 50)

3. Ochranná známka Spoločenstva — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou — Slovná ochranná známka ECOFORCE a obrazová ochranná známka ECO FORTE [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 21, 30, 36, 41, 47, 51)

4. Ochranná známka Spoločenstva — Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva — Relatívne dôvody zamietnutia — Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Podobnosť medzi dotknutými ochrannými známkami — Kritériá posúdenia — Kombinovaná ochranná známka [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 24, 25, 32)

Predmet

Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 8. júna 2012 (vec R 851/2011‑4) týkajúcemu sa námietkového konania medzi Donau Kanol GmbH & Co. KG a Premiere Polish Co. Ltd

Výrok

1. Žaloba sa zamieta.
5.

Žaloba o neplatnosť — Rozsudok o zrušení — Účinky — Obmedzenie Súdnym dvorom — Reštriktívne opatrenia voči určitým osobám a subjektom vzhľadom na situáciu v Tunisku — Zmrazenie finančných prostriedkov osôb zapojených do sprenevery verejných finančných prostriedkov a s nimi spojených fyzických alebo právnických osôb, subjektov a orgánov — Riziko vážneho a nezvratného ohrozenia účinnosti akéhokoľvek zmrazenia majetku, o ktorom by mohla Rada v budúcnosti rozhodnúť voči osobám uvedených v zrušenom akte — Zachovanie účinkov zrušeného rozhodnutia až do uplynutia lehoty na podanie odvolania alebo do zamietnutia takého odvolania (článok 264 druhý odsek ZFEÚ; Štatút Súdneho dvora, článok 60 druhý odsek; rozhodnutia Rady 2011/72, 2011/79, 2012/50 a 2013/72) (pozri body 83, 87 – 89)
Jadrový program Iránskej islamskej republiky je zdrojom vážnych obáv tak na medzinárodnej, ako aj európskej úrovni. Rada tak v tomto kontexte postupne rozšírila počet reštriktívnych opatrení prijatých voči tomuto štátu v rámci vykonania rezolúcií Bezpečnostnej rady s cieľom vytvoriť prekážky vývoju činností ohrozujúcich mier a medzinárodnú bezpečnosť.

Preto moduláciu časových účinkov zrušenia reštriktívneho opatrenia možno odôvodniť nevyhnutnosťou zabezpečiť účinnosť reštriktívnych opatrení a v konečnom dôsledku naliehavými dôvodmi týkajúcimi sa bezpečnosti Únie a jej členských štátov a udržiavania ich medzinárodných vzťahov. Zrušenie, s okamžitými účinkami, aktov o zmrazení finančných prostriedkov s cieľom zabrániť šíreniu jadrových zbraní by umožnilo žalobkyni previesť všetky aktíva alebo ich časť mimo Únie, takže účinnosť každého zmrazenia finančných prostriedkov, o ktorom by mohla Rada v budúcnosti voči žalobkyni rozhodnúť, by bola ohrozená vážnym a nezvratným narušením.

(pozri body 74 – 77, bod 3 výroku)
1.

Rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) ÚHVT z 15. februára 2012 (vec R 476/2011‑1) týkajúce sa námietkového konania medzi spoločnosťami Nanu‑Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG a Nuna International BV sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka „detských kočíkov a autosedačiek“ zaradených do triedy 12 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení tovarov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení, ako aj „chodítok pre deti“ a „detských fusakov“ zaradených do triedy 20.
7.

Žaloba o neplatnosť — Zrušujúci rozsudok — Účinky — Obmedzenie Súdnym dvorom — Reštriktívne opatrenia voči určitým osobám a subjektom s ohľadom na situáciu v Sýrii — Riziko vážneho a nezvratného ohrozenia účinnosti akéhokoľvek zmrazenia majetku, o ktorom by mohla Rada v budúcnosti rozhodnúť voči osobám uvedeným v zrušenom akte — Zachovanie účinkov zrušeného rozhodnutia až do uplynutia lehoty na podanie odvolania alebo do zamietnutia takého odvolania (článok 264 druhý odsek ZFEÚ a článok 266 ZFEÚ; Štatút Súdneho dvora, článok 56 prvý odsek a článok 60 druhý odsek; rozhodnutie Rady 2013/255/SZBP; nariadenia Rady č. 36/2012, č. 266/2012 a č. 363/2013) (pozri body 103 – 109)
Čo sa v tejto súvislosti týka výnimočnej povahy takejto zmeny okolností, požiadavka reštriktívneho výkladu nemôže Komisii umožniť vykladať a uplatňovať toto ustanovenie spôsobom nezlučiteľným s jeho znením a účelom. V tejto súvislosti uvedené ustanovenie osobitne stanovuje, že uplatnená metóda musí byť v súlade s ustanoveniami článku 2 základného nariadenia. Z toho vyplýva, že ak by sa v štádiu konania o náhrade ukázalo, že uplatnenie metódy použitej v priebehu pôvodného vyšetrovania nebolo v súlade s ustanoveniami článku 2 základného nariadenia, Komisia by bola povinná takúto metódu už neuplatniť, pričom Komisii prináleží preukázať, že metóda uplatnená pri pôvodnom vyšetrovaní nebola v súlade s článkom 2 základného nariadenia. Naopak na odôvodnenie zmeny metódy nestačí, aby bola nová metóda vhodnejšia ako predchádzajúca, samozrejme pod podmienkou, že predchádzajúca metóda je v súlade s článkom 2 základného nariadenia.

Pokiaľ ide o analýzu dumpingových praktík, pojem jeden hospodársky subjekt bol vyvinutý na určenie normálnej hodnoty v zmysle článku 2 ods. 1 základného antidumpingového nariadenia č. 1225/2009. Ak totiž výrobca poverí úlohami bežne pripadajúcimi vnútornému predajnému oddeleniu spoločnosť distribuujúcu jeho výrobky, ktorú hospodársky ovláda, použitie cien platených prvým nezávislým kupujúcim uvedenej distribučnej spoločnosti je na účely stanovenia normálnej hodnoty odôvodnené, keďže tieto ceny sa môžu považovať za ceny prvého predaja výrobku uskutočneného v bežnom obchode v zmysle článku 2 ods. 1 prvého pododseku základného nariadenia. Túto úvahu možno analogicky uplatniť na úpravu vývoznej ceny vykonanú podľa článku 2 ods. 10 písm. i) základného nariadenia. Ak v tejto súvislosti výrobca distribuuje svoje výrobky, ktorých miestom určenia je Únia, prostredníctvom právne samostatnej spoločnosti, ktorú však z hospodárskeho hľadiska kontroluje, požiadavka zistenia stavu odzrkadľujúceho hospodársku realitu vzťahov medzi výrobcom a touto predajnou spoločnosťou svedčí skôr v prospech uplatnenia pojmu jeden hospodársky subjekt pri výpočte vývoznej ceny.

Z toho vyplýva, že pojem jeden hospodársky subjekt je osobitne založený na potrebe zohľadniť hospodársku realitu vzťahov medzi výrobcom a jeho predajnou spoločnosťou, ktorá plní úlohy predajného oddelenia integrovaného v rámci uvedeného výrobcu.

Naopak skutočnosť, že dvaja výrobcovia patriaci do tej istej skupiny, ktorí tvoria so spoločnosťou, ktorá je z právneho hľadiska inou osobou, ale tiež patrí do uvedenej skupiny a plní úlohy vnútorného predajného oddelenia, jeden hospodársky subjekt, nezaväzuje inštitúcie vychádzať z toho, že len uvedený jeden subjekt možno kvalifikovať ako vyvážajúceho výrobcu. Uvedený predpoklad totiž nezohľadňuje hospodársku realitu spočívajúcu v tom, že napriek tomu, že ako sesterské spoločnosti s rovnakými akcionármi patriace do jednej skupiny, či dokonca do jedného hospodárskeho subjektu, ak by aj bola jeho existencia preukázaná, môžu dvaja výrobcovia tvoriť odlišné právne subjekty, ktoré pri prešetrovaní náhrady svoje výrobky vyrábali a uvádzali ich na trh individuálne.

(pozri body 108 – 112)
Ak sú akty obsahujúce reštriktívne opatrenia prijaté v rámci spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky založené na kritériu pomoci obchádzať reštriktívne opatrenia a keď sa v uvedených aktoch uvádza, že žalobkyňa bola zapojená do činností s cieľom obísť sankcie, ich odôvodnenie je nedostatočné v tom zmysle, že žalobkyni a Všeobecnému súdu neumožňuje pochopiť okolnosti, ktoré viedli Radu k záveru, že toto kritérium bolo v prípade žalobkyne splnené, a teda aj k prijatiu uvedených aktov. Toto odôvodnenie sa totiž zdá byť jednoduchým zopakovaním samotného kritéria. Neobsahuje žiadnu indíciu, ktorá by špecifikovala dôvody, prečo sa toto kritérium uplatňuje na žalobkyňu. Pri neexistencii akéhokoľvek iného spresnenia sa zdá byť toto odôvodnenie nedostatočné na to, aby mohla žalobkyňa s ohľadom na kritérium pomoci obchádzať reštriktívne opatrenia, overiť dôvodnosť napadnutých aktov, brániť sa na Všeobecnom súde a na to, aby Všeobecný súd mohol tieto napadnuté akty preskúmať.

V tejto súvislosti hoci odôvodnenie môže byť implicitné pod podmienkou, že umožní zúčastneným osobám oboznámiť sa s dôvodmi, ktoré viedli k prijatiu predmetných opatrení, a príslušnému súdu poskytne dostatok prostriedkov na uskutočnenie preskúmania, nie je zjavné, že žalobkyňa ako centrálna banka Iránskej islamskej republiky nevyhnutne pomáhala osobám alebo subjektom, ktoré sú súčasťou iránskej vlády alebo jej podliehajú a ktorých mená alebo názvy boli zapísané do zoznamov osôb a subjektov, ktorých sa týkajú reštriktívne opatrenia prijaté voči Iránskej islamskej republike, porušiť alebo obísť uvedené opatrenia tým, že im poskytla bankové služby, akými je sprístupnenie finančných prostriedkov.

(pozri body 53 – 58, 75, 77 – 79)
Vzhľadom na neexistenciu podobnosti predmetných tovarov neexistuje pre širokú verejnosť pravdepodobnosť zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Spoločenstva medzi obrazovým označením B, na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva pre „Optické slnečné okuliare“ a „Oblečenie a obuv“ patriace do tried 9 a 25 v zmysle Niceskej dohody, a obrazovou ochrannou známkou zobrazujúcou dve roztiahnuté krídla, ktorá bola skôr zapísaná ako medzinárodná ochranná známka s účinkami najmä v Nemecku, Rakúsku, Beneluxe, Bulharsku, Španielsku, Estónsku, Francúzsku, Grécku, Maďarsku, Taliansku, Lotyšsku, Litve, Portugalsku, Českej republike, Rumunsku, na Slovensku a v Slovinsku, ktorá označuje najmä tovary patriace do triedy 14 a zodpovedajúce tomuto opisu: „Hodinky, mechanizmy, kryty, ciferníky, remienky na hodinky, časti a súčasti hodiniek a hodín; hodinárske prístroje; chronografy; športové zariadenia na meranie času; kyvadlové hodiny, miniatúrne hodiny a budíky; všetky zariadenia na meranie času, hodinky, šperky; hodinové zariadenia, prístroje a displeje so zobrazením času“. Neexistencia podobnosti predmetných tovarov nemôže byť v rámci celkového posúdenia pravdepodobnosti zámeny kompenzovaná skutočnosťou, že sporné ochranné známky sú podobné či dokonca zhodné, a to bez ohľadu na úroveň jej poznania zo strany príslušnej skupiny spotrebiteľov.

Navyše dobré meno skoršej ochrannej známky v zmysle článku 8 ods. 5 uvedeného nariadenia nebolo preukázané. Napriek časovo konštantnému a z kvantitatívneho a kvalitatívneho hľadiska významnému používaniu kombinovanej ochrannej známky zloženej zo skoršej ochrannej známky a zo slova „longines“ totiž toto slovo púta pozornosť spotrebiteľov a pravdepodobne zostáva v ich pamäti bez toho, aby bolo preukázané, že podstatná časť príslušnej skupiny verejnosti v jednom alebo vo viacerých členských štátoch Únie, vo vzťahu ku ktorým sa uplatňovalo jej dobré meno, pozná aj skoršiu ochrannú známku ako takú a bez námahy si ju spája s hodinárskymi prístrojmi, vo vzťahu ku ktorým sa uplatňovalo dobré meno.

(pozri body 84, 121)
Ak Komisia skúma uplatnenie kritéria súkromného investora, musí vždy skúmať všetky relevantné okolnosti spornej operácie a jej kontext a pri uplatnení kritéria súkromného investora na viacero po sebe nasledujúcich zásahov štátu musí preskúmať, či medzi týmito zásahmi existujú natoľko úzke väzby, že je nemožné ich od seba oddeliť, a že vzhľadom na to sa na tieto zásahy musí na účely uplatnenia článku 107 ods. 1 ZFEÚ nazerať ako na jeden zásah.

V situácii, keď verejnoprávny podnik postupne poskytuje svojej dcérskej spoločnosti v ťažkostiach pomoc na záchranu, rekapitalizáciu a pôžičky, ktoré tvoria celok navzájom neoddeliteľných opatrení, Komisia správne uplatňuje kritérium súkromného investora, pokiaľ vzhľadom na dopad, ktorý má platenie úrokov a splatenie predmetných pôžičiek na rentabilitu rekapitalizácie, vykoná celkovú analýzu návratnosti, ktorú uvedený verejnoprávny podnik ako jediný súkromný investor môže očakávať od opatrení, ktoré vykonal alebo zamýšľal vykonať v rámci záchrany a reštrukturalizácie podniku, ktorý je príjemcom pomoci, posudzovaných ako celok. V takomto prípade Komisia nemusí vykonať konkrétnu analýzu toho, či podmienky, za ktorých bola poskytnutá každá z predmetných pôžičiek, sú v súlade s trhovými podmienkami.

V rámci vykonania testu súkromného investora na takýto celok navzájom neoddeliteľných opatrení platí, že skutočnosť, že verejnoprávny podnik, ktorý koná v dvojakom postavení, a to ako poskytovateľ pomoci a poskytovateľ prostriedkov, ktoré by mali byť súčasťou vlastného príspevku, je jediným, ktorý poskytuje zdroje potrebné na financovanie reštrukturalizácie, keďže žiadny externý súkromný investor sa spolu s ním na tejto operácii nezúčastňuje, podporuje záver, že by investor v trhovom hospodárstve neposkytol podniku v ťažkostiach takýto súbor opatrení.

(pozri body 47, 53, 54)