ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Ak Súdny dvor odpovie na prvú otázku záporne a prejednávaná vec patrí do pôsobnosti nariadenia č. 44/2001, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas žiada, aby poskytol vysvetlenie, či sa má v prejednávanej veci vzhľadom na to, že článok 31 ods. 1… CMR a článok 2 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 si navzájom neodporujú, vychádzať zo záveru, že keď predmetné vzťahy patria do pôsobnosti… CMR (osobitný dohovor), tak sa uplatnia pri stanovovaní súdnej právomoci na prejednanie predmetnej žaloby pravidlá uvedené v článku 31… CMR, ak tieto pravidlá nie sú v rozpore so základnými cieľmi nariadenia č. 44/2001, nevedú k výsledkom, ktoré by boli na účely dosiahnutia riadneho fungovania vnútorného trhu menej priaznivé, a sú dostatočne jasné a presné?“
3

Odôvodnenia 13, 19 a 23 až 25 nariadenia č. 1896/2006 znejú takto: „(13) V návrhu na vydanie európskeho platobného rozkazu by navrhovateľ mal byť povinný poskytnúť informácie, ktoré sú dostatočne zreteľné pre určenie a odôvodnenie pohľadávky, aby sa odporca na základe dostatočných informácií mohol rozhodnúť, či bude pohľadávku popierať alebo nie. … (19) Vzhľadom na rozdiely medzi pravidlami členských štátov v občianskom súdnom konaní, obzvlášť tých, ktoré upravujú doručovanie dokumentov, je nevyhnutné stanoviť presnú a podrobnú definíciu minimálnych požiadaviek, ktoré by sa mali uplatňovať v kontexte európskeho konania o platobnom rozkaze. Najmä pokiaľ ide o plnenie týchto požiadaviek, akýkoľvek spôsob založený na právnej fikcii by sa nemal považovať za dostatočný pre doručovanie európskeho platobného rozkazu. … (23) Odporca môže podať svoj odpor prostredníctvom vzorového tlačiva stanoveného v tomto nariadení. Súdy by však mali zohľadňovať každú inú písomnú formu odporu, pokiaľ je vyjadrený zrozumiteľne. (24) Odpor podaný v stanovenej lehote by mal ukončiť európske konanie o platobnom rozkaze a mal by viesť k automatickému pokračovaniu prípadu v riadnom občianskom súdnom konaní, pokiaľ navrhovateľ výslovne nepožiadal v takomto prípade konanie ukončiť. Na účely tohto nariadenia by sa pojem riadne občianske súdne konanie nemal nevyhnutne vykladať v zmysle vnútroštátneho práva. (25) Po uplynutí lehoty na podanie odporu v určitých výnimočných prípadoch by odporca mal byť oprávnený požiadať o preskúmanie európskeho platobného rozkazu. Preskúmanie vo výnimočných prípadoch by nemalo znamenať, že odporca má druhú možnosť namietať voči pohľadávke. Počas preskúmania by sa predmet pohľadávky nemal hodnotiť v rozsahu, ktorý nevyplýva z výnimočných okolností, ktorých sa odporca dovoláva. Iné výnimočné okolnosti by mohli zahŕňať situáciu, keď je európsky platobný rozkaz založený na falošných informáciách uvedených v tlačive návrhu.“
37

Cieľ zachovania trvalých pasienkov však možno zrealizovať len vtedy, ak rôzne využívanie pôdy ako trvalého pasienka päť rokov po sebe tejto pôde tiež prizná postavenie trvalého pasienka. Aby to bolo možné dosiahnuť, je potrebné sťažiť premenu pasienkov na ornú pôdu, a to najmä prostredníctvom opatrenia, ktoré zabráni poľnohospodárovi ľahko sa vyhnúť klasifikácii pôdy slúžiacej na pestovanie tráv a iných bylinných kŕmnych plodín ako „trvalého pasienka“ v zmysle článku 2 písm. c) nariadenia č. 1120/2009 a tým obchádzať povinnosti spojené s ich zachovaním.
6

Odôvodnenia 32 až 34 tohto nariadenia stanovujú: „(32) Na účinnú ochranu finančných záujmov Spoločenstva by sa mali prijať primerané opatrenia na boj proti nedostatkom a podvodom. Mali by sa urobiť oddelene ustanovenia pre programy pomoci na plochu na jednej strane a programy pomoci pre chov dobytka na strane druhej v dôsledku odlišnej povahy týchto programov pomoci. (33) O zníženiach a vylúčeniach by sa malo rozhodovať so zreteľom na zásadu proporcionality a osobitné problémy vznikajúce v prípadoch vyššej moci, za mimoriadnych okolností a v prípade živelných pohrôm. Takéto zníženia alebo vylúčenia by sa mali stupňovať podľa závažnosti zisteného nedostatku a mali by viesť až k celkovému vylúčeniu z jedného alebo niekoľkých systémov pomoci na určité obdobie. (34) Ustanovenie na zníženia a vylúčenia by malo brať do úvahy zvláštnosti rozličných programov pomoci podľa integrovaného systému. Vo vzťahu k žiadostiam o pomoc na plochu, nepresnosti bežne postihujú časti plôch, a nadmerné vyhlásenia ohľadom jednej parcely môžu byť kompenzované voči nižším vyhláseniam iných parciel skupiny tej istej plodiny… Ohľadom žiadostí o pomoc na plochu, kde sa nájdu nepresnosti, malo by sa predvídať, že v rámci určitej marže tolerancie by mali byť žiadosti o pomoc len upravované – a zníženia by sa mali začať uplatňovať – len keď táto marža bola prekročená. …“
„1.

Má sa dovozná daň opísaná v článku 21 ods. 5 [dekrétu o hnojivách], ktorá sa má platiť iba pri dovoze prebytkov hnojiva vznikajúcich tak z maštaľného hnoja, ako aj z iných hnojív z ostatných členských štátov do Flámska a nezávisle od toho, či budú prebytky ďalej spracované alebo uvedené do obehu vo Flámsku, a podľa ktorého daň za tieto dovezené prebytky hnojiva odvádza dovozca, zatiaľ čo za prebytky hnojiva vyrobené vo Flámsku daň odvádza výrobca, považovať za daň s rovnakým účinkom ako clo na dovozy uvedené v článku 30 ZFEÚ, aj keď samotný členský štát, z ktorého sa prebytky hnojiva vyvážajú, pri ich vývoze do iných členských štátov stanovuje zníženie dane?
33

Pokiaľ ide o tvrdenia Rady týkajúce sa odkazu, ktorý Všeobecný súd vykonal v bodoch 38 až 40 napadnutého rozsudku na článok 2 ods. 10 písm. k) základného nariadenia, treba konštatovať, že sú neúčinné, pretože rozhodujúce odôvodnenie Všeobecného súdu, ktoré je v tomto ohľade rozvinuté najmä v bodoch 36 a 37 toho istého rozsudku, neobsahuje nesprávne právne posúdenie. Aj keby sa totiž preukázalo, že tento odkaz je nesprávny, nemalo by to nijaký vplyv na platnosť výkladu pojmu „predaj uskutočnený v bežnom obchodnom styku“, ktorý podal Všeobecný súd v napadnutom rozsudku, a nemohlo by to viesť k jeho zrušeniu.
7

Článok 15 nariadenia č. 2201/2003 pod názvom „Postúpenie súdu, ktorý je vo vhodnejšej situácii na prejednanie veci“, stanovuje: „1. Vo výnimočných prípadoch, ak sa súdy členského štátu, ktoré majú právomoc vo veci samej, domnievajú, že súd iného členského štátu, vo vzťahu ku ktorému má dieťa osobitnú väzbu, je vo vhodnejšej situácii na prejednanie veci alebo jej špecifickej časti, a ak je to v najlepšom záujme dieťaťa, môžu: a) prerušiť konanie vo veci alebo jej časti a vyzvať účastníkov, aby podali svoj návrh na súd tohto iného členského štátu podľa odseku 4; alebo b) požiada[ť] súd iného členského štátu, aby prevzal právomoc podľa odseku 5. 2. Odsek 1 sa vzťahuje: a) na návrh účastníka; alebo b) z vlastného podnetu súdu; alebo c) na žiadosť súdu iného členského štátu, vo vzťahu ku ktorému má dieťa osobitnú väzbu podľa odseku 3. S postúpením na základe vlastného podnetu súdu alebo na žiadosť súdu iného členského štátu musí súhlasiť aspoň jeden z účastníkov. 3. Dieťa má osobitnú väzbu k členskému štátu podľa odseku 1, ak tento členský štát: a) sa stal miestom obvyklého pobytu dieťaťa potom, ako sa na súde, ktorý je uvedený v odseku 1, začalo konanie; alebo b) je miestom pôvodného obvyklého pobytu dieťaťa, alebo c) je štátom, ktorého štátnu príslušnosť má dieťa, alebo d) je miestom obvyklého pobytu nositeľa rodičovských práv a povinností; alebo e) je miestom, kde sa nachádza majetok dieťaťa, a vec sa týka opatrení na ochranu dieťaťa vo vzťahu ku správe, udržiavaniu alebo nakladaniu s týmto majetkom. 4. Súd členského štátu, ktorý má právomoc vo veci samej, určí lehotu, v ktorej sa na súde tohto iného členského štátu musí začať konanie podľa odseku 1. Ak sa v tejto lehote na súdoch konanie nezačalo, súd, na ktorom už konanie začalo, pokračuje vo výkone svojej právomoci v súlade s článkami 8 až 14. 5. Súdy tohto iného členského štátu môžu, ak je to s ohľadom na špecifické okolnosti prípadu v najlepšom záujme dieťaťa, prijať právomoc do šiestich týždňov od podania návrhu podľa odseku 1 písm. a) alebo písm. b). V tomto prípade súd, ktorý začal konanie ako prvý, odmietne vykonávať svoju právomoc. Inak súd, ktorý začal konanie ako prvý, pokračuje vo výkone svojej právomoci v súlade s článkami 8 až 14. 6. Na účely tohto článku súdy spolupracujú buď priamo alebo prostredníctvom ústredných orgánov určených podľa článku 53.“
35

Opatrenie mzdovej ochrany dotknuté vo veci samej nemožno odôvodniť ani s ohľadom na cieľ stability systémov sociálneho zabezpečenia. Netvrdilo sa totiž a ani sa nezdá, že by bolo možné tvrdiť, že uplatnenie tohto opatrenia na dotknutých poľských pracovníkov by bolo nutné na vyhnutie sa nebezpečenstvu závažného ohrozenia finančnej rovnováhy nemeckého systému sociálneho zabezpečenia (pozri analogicky rozsudok Rüffert, EU:C:2008:189, bod 42). Ak by títo pracovníci nedostali primeranú odmenu a boli by v dôsledku toho nútení využiť systém sociálneho zabezpečenia, aby si zachovali minimálnu kúpnu silu, mali by totiž nárok na poľské sociálne dávky. To by pritom zjavne nepredstavovalo záťaž pre nemecký systém sociálneho zabezpečenia.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Hauck GmbH & Co. KG, založenou podľa nemeckého práva (ďalej len „Hauck“), na jednej strane a Stokke A/S, Stokke Nederland BV, Petrom Opsvikom a Peter Opsvik A/S (ďalej spoločne len „Stokke a i.“) na druhej strane vo veci návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky Beneluxu spočívajúcej v označení, ktoré predstavuje tvar detskej stoličky, ktorú uvádzajú na trh Stokke a i.
17

Spoločnosť SAC sa počas rokov 2007 a 2008 zaoberala nákupom IT služieb pre skupinu Skandia na celosvetovej úrovni a svoje činnosti vykonávala vo Švédsku prostredníctvom svojej pobočky Skandia Sverige. SAC distribuovala externe zakúpené IT služby rôznym spoločnostiam v rámci skupiny Skandia, ako aj Skandia Sverige, ktorá je od 11. júla 2007 registrovaná ako člen skupiny na účely DPH. Úlohou Skandia Sverige bolo spracovať externe zakúpené IT služby a vytvoriť konečný produkt nazývaný IT‑produktion. Tento konečný produkt sa následne dodával rôznym spoločnostiam skupiny Skandia tak v rámci, ako aj mimo skupiny na účely DPH. Pri každom poskytnutí služieb, či už medzi spoločnosťou SAC a Skandia Sverige, alebo medzi Skandia Sverige a ďalšími spoločnosťami v rámci skupiny Skandia, sa cena zvýšila o prirážku vo výške 5 %. Náklady sa rozdelili medzi SAC a Skandia Sverige prostredníctvom interných faktúr.
18

Commerz Nederland sa na vnútroštátnom súde domáha zrušenia rozsudku Gerechtshof ’s‑Gravenhage. Predovšetkým tvrdí, že okolnosti, ktoré vzal do úvahy odvolací súd, nemôžu založiť záver, podľa ktorého bolo mesto Rotterdam zahrnuté do poskytnutia dotknutých záruk vo veci samej. Commerz Nederland tiež pripomína, že ak by o tom mesto Rotterdam bolo informované, nesúhlasilo by s týmito zárukami, že dotknutý konateľ sa musel vzdať funkcie, ktorú vykonával v rámci Havenbedrijf Rotterdam a že bol trestne stíhaný a odsúdený z dôvodu jeho správania v tejto veci. Commerz Nederland napokon spochybňuje posúdenie odvolacieho súdu, čo sa týka účinkov zmluvy o ponorkách na kvalifikáciu „zvýhodnenia“ danú zárukám dotknutým vo veci samej.
20

Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že Cruz & Companhia je spoločnosťou, ktorá sa zaoberá predajom vín, liehovín a ich derivátov. V rámci svojej činnosti táto spoločnosť počas hospodárskeho roka 1995 viackrát vyviezla víno do Angoly za nižšiu cenu, než by dostala, ak by toto víno predala na trhu v Únii. Cruz & Companhia požiadala Instituto Nacional de Garantia Agrária (Národný poľnohospodársky záručný inštitút, ďalej len „INGA“) o zaplatenie vývozných náhrad a na tento účel predložila vyhlásenia na povolenie vývozu.
1)

ak sa zistí, že tovar bol omylom prihlásený do colného režimu, ktorý zahŕňa platbu dovozného cla, namiesto prepustenia do iného colného režimu, colné orgány vyhlásia vyhlásenie za neplatné, ak je predložená žiadosť v tomto zmysle do troch mesiacov odo dňa prijatia vyhlásenia za predpokladu, že: — akékoľvek použitie tovaru nebolo v rozpore s podmienkami colného režimu, do ktorého mal byť tovar prepustený, — keď bol tovar prihlásený, mal byť prepustený do iného colného režimu, ktorého všetky požiadavky splnil a pričom — tovar je okamžite prepustený do plánovaného colného režimu. Vyhlásenie, ktorým sa tovar prepúšťa do druhého colného režimu, nadobúda účinnosť odo dňa prijatia zneplatneného vyhlásenia. Colné orgány môžu povoliť prekročenie trojmesačnej lehoty v riadne odôvodnených výnimočných prípadoch; …“
73

Všeobecný súd však po tom, ako v bode 83 napadnutého rozsudku uviedol, že Groupement pôsobí na „trhu platobných systémov“, v bode 102 tohto rozsudku v rámci svojho vlastného posúdenia skutkových okolností, ktoré nie je napadnuté v rámci tohto odvolania, zdôraznil, že v prejednávanej veci, v systéme platby kartou, ktorý má dvojstrannú povahu, ako je systém Groupement, sú činnosti vydávania kariet a akvizičné činnosti „nevyhnutné“ jedna pre druhú a pre fungovanie tohto systému, keďže na jednej strane by obchodníci nesúhlasili so svojim vstupom do uvedeného systému, pokiaľ by počet nositeľov kariet bol nedostatočný, a na druhej strane by spotrebitelia nechceli mať kartu, pokiaľ by nebola použiteľná u dostatočného počtu obchodníkov.
20

Za týchto okolností Eparchiako Dikastirio Lefkosias rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Môžu sa právne predpisy členských štátov týkajúce sa ohovárania vzhľadom na skutočnosť, že tieto právne predpisy ovplyvňujú schopnosť poskytovať informačné služby elektronickou cestou na vnútroštátnej úrovni aj v rámci Európskej únie, považovať za obmedzenie poskytovania informačných služieb na účely vykonávania smernice [2000/31]? 2. Ak áno, uplatňujú sa ustanovenia článkov 12 až 14 smernice [2000/31] týkajúce sa zodpovednosti v otázkach súkromného občianskeho práva, ako sú otázky občianskoprávnej zodpovednosti za ohováranie, alebo sa obmedzujú na občianskoprávnu zodpovednosť za obchodné transakcie/spotrebiteľské zmluvy? 3. S ohľadom na účel článkov 12 až 14 smernice [2000/31] týkajúcich sa zodpovednosti poskytovateľov služieb informačnej spoločnosti a pri zohľadnení skutočnosti, že v mnohých členských štátoch treba na vydanie súdneho zákazu, ktorý ostane v platnosti až do skončenia konania, najprv podať žalobný návrh, zakladajú uvedené články individuálne práva, ktoré môžu jednotlivci uplatniť na svoju obranu v súvislosti s občianskoprávnou žalobou pre ohováranie, alebo predstavujú právne prekážky podania tejto žaloby? 4. Vzťahujú sa pojmy ‚služby informačnej spoločnosti‘ a ‚poskytovateľ služieb‘ (informačnej spoločnosti) podľa článku 2 smernice [2000/31] a článku 1 ods. 2 smernice [98/34] na informačné služby on‑line, ktoré neplatí priamo príjemca služieb, ale platia sa nepriamo z reklamy, ktorá sa objavuje na internetovej stránke? 5. Vzhľadom na definíciu pojmu ‚poskytovateľ služieb informačnej spoločnosti‘ podľa článku 2 smernice [2000/31] a článku 1 ods. 2 smernice [98/34], do akej miery sa ‚púhy kanál‘, alebo ‚ukladanie informácií v pamäti «caching»‘ alebo ‚uloženie informácií na hostiteľskom počítači‘ na účely článkov 12 až 14 smernice [2000/31] týkajú: a) novín s vlastnou internetovou stránkou prístupnou bez poplatku, na ktorej sa uverejňuje elektronické vydanie tlačených novín vrátane všetkých článkov a reklamy, vo formáte PDF alebo v inom obdobnom elektronickom formáte; b) voľne prístupných on‑line novín, pri ktorých odmena pre poskytovateľa plynie z reklamy, ktorá sa objavuje na internetovej stránke, pričom informácie uverejňované v on‑line novinách pochádzajú od pracovníkov novín a/alebo od nezávislých novinárov; c) spoplatnenej internetovej stránky, ktorá poskytuje jednu zo služieb uvedených v bodoch a) a b)?“
6

Dvanáste až štrnáste odôvodnenie a dvadsiate štvrté odôvodnenie smernice 93/13 znejú: „keďže podľa súčasného stavu vnútroštátne právne predpisy umožňujú plánovať len čiastočné zosúladenie; keďže najmä zmluvné podmienky, ktoré neboli individuálne dohodnuté podliehajú tejto smernici; keďže členské štáty by mali mať možnosť výberu, so zreteľom na [Zmluvu o ES], poskytnúť spotrebiteľom vysokú úroveň ochrany prostredníctvom vnútroštátnych ustanovení, ktoré sú prísnejšie ako ustanovenia tejto smernice; keďže sa v zákonných alebo regulačných opatreniach členských štátov, ktoré priamo alebo nepriamo určujú podmienky spotrebiteľských zmlúv, nepredpokladá, že budú obsahovať nekalé podmienky; keďže sa z toho dôvodu nejaví potrebné zaoberať sa podmienkami odrážajúcimi povinné zákonné alebo regulačné opatrenia…; keďže v tomto ohľade znenie ‚kogentné zákonné alebo regulačné opatrenia‘ uvedené v článku 1 ods. 2 zahŕňa pravidlá, ktoré podľa zákona platia medzi zmluvnými stranami za predpokladu, že neboli vytvorené žiadne iné dohody; keďže členské štáty zabezpečia, aby do zmlúv neboli zahrnuté nekalé podmienky… … keďže súdy alebo správne orgány členských štátov musia mať k dispozícii primerané a účinné prostriedky na zabránenie ďalšieho uplatňovania nekalých podmienok v [spotrebiteľských] zmluvách“.
4

Odôvodnenia 2 až 5 smernice PKIPCP v ich znení účinnom v čase vzniku skutkových okolností konania vo veci samej uvádzali: „keďže vnútroštátne právo, ktoré upravuje kolektívne investovanie, by malo byť koordinované so zámerom zbližovať podmienky súťaže takýchto podnikov na úrovni spoločenstva za súčasného zaistenia účinnejšej a jednotnejšej ochrany pre držiteľa podielových listov; keďže takáto koordinácia uľahčí riadenie kolektívneho investovania riadeného v jednom štáte pri obchodovaní na trhu s jeho podielovými listami v iných členských štátoch; keďže dosiahnutie týchto cieľov uľahčí odstraňovanie obmedzení pri voľnom pohybe podielových jednotiek [podielových listov – neoficiálny preklad] pri riadení podniku kolektívneho investovania v spoločenstve a takáto koordinácia pomôže vytvoriť európsky kapitálový trh; keďže so zreteľom na tieto ciele je žiaduce, aby boli stanovené spoločné všeobecné pravidlá povolenia, dohľadu, štruktúry a činností vo vzťahu k podnikom kolektívneho investovania, ktoré vykonávajú členské štáty, a informácií, ktoré sa musia zverejňovať; keďže používanie týchto spoločných pravidiel je dostatočnou zárukou pre udelenie oprávnenia podnikov kolektívneho investovania v členských štátoch, na ktoré sa uplatňujú príslušné opatrenia, ktoré sa vzťahujú na kapitálové pohyby a na obchodovanie na trhu s ich podielovými listami, bez toho, aby tieto členské štáty mohli zriaďovať takéto podniky a ich organizačné jednotky pri uplatňovaní akýchkoľvek iných opatrení než opatrení, ktoré v takýchto štátoch nepatria do oblasti, na ktorú sa vzťahuje táto smernica; keďže hoci podniky kolektívneho investovania riadeného v jednom členskom štáte obchodujú so svojimi podielovými listami na trhu iného členského štátu, musí podniknúť všetky opatrenia nevyhnutné na to, aby podielnici v tomto inom členskom štáte mohli v členskom štáte ľahko uplatňovať svoje finančné práva a získať nevyhnutné informácie“.
21

V tejto súvislosti vnútroštátny súd spresňuje, že treba určiť právnu povahu prístavného orgánu v prípade, keď fyzická osoba s inou štátnou príslušnosťou než talianskou bola vymenovaná do funkcie jeho predsedu, pretože za predpokladu, že by sa tomuto orgánu priznalo postavenie verejného hospodárskeho podniku konajúceho v rámci súkromného práva, neexistoval by nijaký dôvod namietať také vymenovanie. Naproti tomu, ak by sa tomu istému orgánu priznalo postavenie verejnoprávnej inštitúcie konajúcej inštitucionálne v rámci verejného práva, v dôsledku čoho by mala zo zákona vlastnosti „orgánu verejnej správy“, išlo by o opačný prípad.
10

Článok 8 ods. 1 až 4 tejto smernice stanovuje: „1. Členské štáty nesmú z dôvodov obsiahnutých v tejto smernici brániť uvedeniu na trh a/alebo uvedeniu do používania meradiel s označením ‚CE‘ a doplnkovou metrologickou značkou v súlade s článkom 7. 2. Členské štáty prijmú všetky primerané opatrenia, aby sa zabezpečilo uvedenie meradiel na trh a/alebo uvedenie do používania len vtedy, ak spĺňajú požiadavky tejto smernice. 3. Členský štát môže požadovať, aby meradlo spĺňalo ustanovenia o jeho uvedení do používania, ktoré sú opodstatnené miestnymi klimatickými podmienkami. V takom prípade si členský štát musí zvoliť primeranú hornú a dolnú hranicu teploty podľa tabuľky 1 v Prílohe I a ďalej môže špecifikovať aj vlhkostné podmienky (s kondenzáciou alebo bez nej) a predpokladané umiestnenie meradla pre použitie v otvorenom alebo uzavretom priestore. 4. Ak sú pre meradlo definované rôzne triedy presnosti, potom: a) triedy presnosti, ktoré sa majú používať pri osobitných aplikáciách smú byť uvedené v osobitných prílohách k druhom meradiel pod hlavičkou ‚Uvedenie do používania‘; b) vo všetkých ostatných prípadoch členský štát môže určiť, ktoré triedy presnosti sa v rámci definovaných tried majú používať v osobitných aplikáciách pod podmienkou, že na svojom území umožní používanie všetkých tried presnosti. V oboch prípadoch uvedených v písmene a) alebo v písmene b) sa môžu použiť meradlá s vyššou triedou presnosti podľa výberu vlastníka.“
8

Podľa článku 4 MNV č. 9/2013: „Povinnosť zaplatiť [environmentálnu] daň [pre motorové vozidlá] (ďalej len ‚environmentálna daň‘) vzniká iba raz: a) pri zápise do evidencie vedenej príslušnými orgánmi podľa zákona, pri nadobudnutí vlastníckeho práva k motorovému vozidlu prvým vlastníkom v Rumunsku a pri udelení osvedčenia o prihlásení do evidencie a evidenčného čísla; b) v okamihu opätovného uvedenia motorového vozidla do národného vozového parku v prípade, že pri vyňatí tohto vozidla z národného vozového parku sa majiteľovi vrátila zostávajúca časť [environmentálnej dane]…; c) pri zápise vlastníckeho práva k ojazdenému motorovému vozidlu v prípade, že za dané vozidlo sa nezaplatila osobitná daň za automobily a motorové vozidlá, [daň za znečistenie životného prostredia] alebo daň za znečisťujúce emisie z motorových vozidiel, v súlade s legislatívou platnou v čase prihlásenia do evidencie; d) pri zápise vlastníckeho práva k ojazdenému motorovému vozidlu v prípade motorových vozidiel, vo vzťahu ku ktorým príslušný orgán nariadil vrátenie dane alebo prihlásenie do evidencie bez povinnosti platiť osobitnú daň za automobily a motorové vozidlá, [daň za znečistenie životného prostredia] alebo daň za znečisťujúce emisie z motorových vozidiel.“
9

Článok 16 zákona č. 183 o splnomocneniach pre vládu v oblasti namáhavých zamestnaní, reorganizácie organizácií, dovoleniek, disponibilít a schválenej neprítomnosti, opatrení sociálnej ochrany, služieb zamestnanosti, opatrení na podporu zamestnávania, vzdelávania a zamestnávania žien, opatrení proti neohlásenej práci a ustanovení o práci vo verejnom sektore a pracovnoprávnych konfliktov (Legge n. 183 – Deleghe al Governo in materia di lavori usuranti, di riorganizzazione di enti, di congedi, aspettative e permessi, di ammortizzatori sociali, di servizi per l’impiego, dì incentivi all’occupazione, di apprendistato, di occupazione femminile, nonché misure contro il lavoro sommerso e disposizioni in tema di lavoro pubblico e di controversie di lavoro) zo 4. novembra 2010 (riadna príloha ku GURI č. 262 z 9. novembra 2010, ďalej len „zákon č. 183/2010“) stanovuje, že pri prvom uplatnení ustanovení zavedených článkom 73 zákonného dekrétu č. 112 z 25. júna 2008 (riadna príloha ku GURI č. 147 z 25. júna 2008) orgány verejnej správy uvedené v článku 1 ods. 2 legislatívneho dekrétu č. 165 z 30. marca 2001, neskôr zmeneného a doplneného, majú v súlade so zásadami spravodlivosti a dobrej viery možnosť prehodnotiť do sto osemdesiatich dní odo dňa nadobudnutia účinnosti zákona č. 183/2010 rozhodnutia týkajúce sa zmeny pracovného pomeru na plný úväzok na prácu na kratší pracovný čas, prijaté pred nadobudnutím účinnosti tohto zákonného dekrétu č. 112 z roku 2008, zmeneného so zmenami a doplneniami na zákon zákonom č. 133 zo 6. augusta 2008 (riadna príloha ku GURI č. 195 z 21. augusta 2008).