ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

Podstatná časť relevantných ustanovení v oblasti DPH je upravená jednak dekrétom prezidenta republiky č. 633 z 26. októbra 1972, ktorým bola zriadená a upravená daň z pridanej hodnoty (Decreto del presidente della Repubblica n. 633, istituzione e disciplina dell’imposta sul valore aggiunto), (riadna príloha ku GURI č. 292 z 11. novembra 1972, ďalej len „DPR č. 633/72“) v znení viacerých zmien a doplnení a jednak zákonným dekrétom č. 331 z 30. augusta 1993 o harmonizácii ustanovení v oblasti dane z minerálnych olejov, alkoholu, alkoholických nápojov a tabakových výrobkov, ako aj v oblasti DPH, s ustanoveniami zavedenými smernicami EHS a zmenách vyplývajúcich z tejto harmonizácie, ako aj ustanovení týkajúcich sa systému schválených centier daňovej pomoci, konania o vrátení dane, vylúčenia ILOR z príjmov podnikov do výšky zodpovedajúcej priamym výdavkom na dosiahnutie príjmov, zavedenia mimoriadnej dane zo spotreby určitého tovaru na rok 1993, a iných daňových ustanovení (decreto‑legge n. 331 – armonizzazione delle disposizioni in materia di imposte sugli oli minerali, sull’alcole, sulle bevande alcoliche, sui tabacchi lavorati e in materia di IVA con quelle recate da direttive CEE e modificazioni conseguenti a detta armonizzazione, nonché disposizioni concernenti la disciplina dei centri autorizzati di assistenza fiscale, le procedure dei rimborsi di imposta, l’esclusione dall’ILOR dei redditi di impresa fino all’ammontare corrispondente al contributo diretto lavorativo, l’istituzione per il 1993 di un’imposta erariale straordinaria su taluni beni ed altre disposizioni tributarie), (GURI č. 203 z 30. augusta 1993), zmeneným na zákon zákonom č. 427 z 29. októbra 1993 (GURI č. 255 z 29. októbra 1993, ďalej len „ZD č. 331/93“).
17

Aktom z 8. septembra 2011 generálny riaditeľ AREU rozhodol nezadať zákazku s konečnou platnosťou spoločnosti Croce Amica One a zároveň úplne zrušiť verejnú súťaž. V tomto opatrení verejný obstarávateľ „usúdil, že v danom kontexte okrem neobvyklosti ponuky [nemôže] AREU v každom zo zrejmých dôvodov účelnosti a z dôvodov súvisiacich so zásadami dobrej správy pristúpiť k zadaniu zákazky na poskytnutie služby v prospech uchádzača, ktorým je spoločnosť Croce Amica One Italia… pričom s prihliadnutím na nevyhnutnosť danej služby [nemôže] na účel zadania zákazky čakať na výsledok trestného konania ani na ukončenie prebiehajúceho vyšetrovania“.
6

Tretie, štvrté a šestnáste odôvodnenie nariadenia č. 3665/87 znejú: „… všeobecné pravidlá prijaté Radou ustanovujú, aby boli náhrady vyplatené po predložení dôkazu, že výrobky boli zo Spoločenstva vyvezené. … … určité vývozné transakcie môžu viesť k narušeniu obchodu;… s cieľom predchádzať takýmto narušeniam by v prípade takýchto transakcií malo byť vyplatenie náhrady podmienené tým, že výrobok nielen opustil colné územie Spoločenstva, ale bol taktiež dovezený do tretej krajiny alebo bol skutočne uvedený na trh v tretej krajine; … … s cieľom umožniť vývozcom ľahšie financovať ich transakcie by členské štáty mali byť oprávnené vyplatiť vopred celú alebo časť výšky náhrady, len čo je prijaté vývozné colné vyhlásenie, pod podmienkou zloženia záruky na zabezpečenie vrátenia tejto zálohy, ak by sa neskôr zistilo, že náhrada nemala byť vyplatená.“ [neoficiálny preklad]
12

Podľa článku L. 511‑1 zákona o vstupe a pobyte cudzincov a o azylovom práve (code de l’entrée et du séjour des étrangers et du droit d’asile), zmeneného a doplneného zákonom č. 2011‑672 zo 16. júna 2011 o imigrácii, integrácii a štátnom občianstve (loi no 2011‑672, du 16 juin 2011, relative à l’immigration, à l’intégration et à la nationalité) (JORF zo 17. júna 2011, s. 10290, ďalej len „Ceseda“): „I. Správny orgán môže uložiť cudzincovi, ktorý nie je štátnym príslušníkom členského štátu Európskej únie… a ktorý nie je rodinným príslušníkom takého štátneho príslušníka v zmysle článku L. 121‑1 ods. 4 a 5, povinnosť opustiť územie Francúzska, pokiaľ sa nachádza v jednej z nasledujúcich situácií: … 4° ak cudzinec nepožiadal o obnovenie svojho dočasného povolenia na pobyt a zdržiava sa na území Francúzska po uplynutí doby platnosti tohto povolenia; … Rozhodnutie o uložení povinnosti opustiť územie Francúzska sa musí odôvodniť. V prípadoch uvedených v odsekoch 3 a 5 tohto bodu I rozhodnutie nemusí mať samostatné odôvodnenie voči rozhodnutiu o pobyte, pritom nie je dotknuté prípadné uvedenie dôvodov, prečo sa uplatňujú body II a III. Pri uložení povinnosti opustiť územie Francúzska sa určí krajina, do ktorej je cudzinec odovzdaný v prípade výkonu z úradnej moci. II. Cudzincovi sa na splnenie uloženej povinnosti opustiť územie Francúzska poskytne lehota [30] dní od oznámenia tejto povinnosti a v tejto súvislosti môže požiadať o poskytnutie pomoci na návrat do krajiny svojho pôvodu. Vzhľadom na osobnú situáciu cudzinca môže správny orgán výnimočne priznať lehotu dlhšiu ako [30] dní na dobrovoľný odchod. …“
10

Na podporu svojho odvolania odvolateľ uvádza štyri odvolacie dôvody. Prvý sa týka skreslenia skutkových okolností. Všeobecný súd sa vo svojom zhrnutí obsahu sporného rozhodnutia zdržal konštatovania, že obsah petície Parlament nepreskúmal. Odvolateľ vo svojom druhom odvolacom dôvode tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že len zamietnutie petície ako neprípustnej by mohlo obmedziť jeho petičné právo, a preto by mohlo mať takú povahu, že by ovplyvnilo jeho právne postavenie. Tretí odvolací dôvod je založený na nedostatku odôvodnenia napadnutého rozsudku, keďže Všeobecný súd sa opomenul vyjadriť k nedostatku odôvodnenia sporného rozhodnutia. Nakoniec odvolateľ vo svojom štvrtom odvolacom dôvode vytýka Všeobecnému súdu, že neodpovedal na jeho žalobný dôvod týkajúci sa nemožnosti predložiť jeho vec na Výbore pre petície.
29

Rovnako treba dodať, že hoci Zmluva podporuje sociálny dialóg, neobsahuje nijaké ustanovenie, ktoré by rovnako ako články 153 ZFEÚ a 155 ZFEÚ a články 1 a 4 dohody o sociálnej politike (Ú. v. ES C 191, 1992, s. 91) podporovalo samostatne zárobkovo činné osoby pri začatí takého dialógu so zamestnávateľmi, ktorým poskytujú služby na základe dohody o poskytovaní služieb, a teda pri uzatváraní kolektívnych dohôd s týmito zamestnávateľmi s cieľom zlepšiť vlastné podmienky zamestnávania a pracovné podmienky (pozri analogicky rozsudok Pavlov a i., EU:C:2000:428, bod 69).
47

Súdny dvor však už rozhodol, že takéto kontrolné opatrenia nepatria do pôsobnosti smernice 96/71 a nie sú ani harmonizované na úrovni Európskej únie, keďže cieľom smernice 96/71 je koordinovať vnútroštátne hmotnoprávne systémy týkajúce sa pracovných podmienok a podmienok zamestnávania vyslaných pracovníkov nezávisle od doplňujúcich administratívnych pravidiel určených na to, aby umožnili preverenie dodržiavania uvedených podmienok. Tieto opatrenia teda môžu členské štáty slobodne vymedziť v súlade so Zmluvou a všeobecnými zásadami práva Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok dos Santos Palhota a i., C‑515/08, EU:C:2010:589, body 25 až 27).
10

Vnútroštátny súd sa pýta, či spor patrí do vecnej pôsobnosti článku 3 ods. 1 nariadenia č. 1346/2000. Podľa rozsudkov Seagon (C‑339/07, EU:C:2009:83) a F‑Tex (C‑213/10, EU:C:2012:215) totiž odporovacia žaloba patrí do pôsobnosti tohto ustanovenia, lebo táto žaloba je spojená s konkurzným konaním v zmysle tohto nariadenia, priamo z neho vyplýva a úzko súvisí s likvidáciou alebo so súdnym vyrovnaním. Tento súd má pritom pochybnosti, ako treba právne kvalifikovať žalobu založenú na § 64 GmbHG, aká bola podaná vo veci samej.
44

Subsidiárne Helénska republika spochybňuje koeficient závažnosti 9 navrhnutý Komisiou. Poznamenáva, že podľa bodu 16.4 oznámenia Komisie tento koeficient, najmä pokiaľ ide o dôsledky dotknutého porušenia, zohľadňuje prípadnú „závažnú alebo nenapraviteľnú škodu spôsobenú ľudskému zdraviu alebo životnému prostrediu“. Podľa jej názoru takáto škoda spôsobená ľudskému zdraviu nebola v prejednávanej veci preukázaná, zatiaľ čo prípadnej škode na životnom prostredí bolo zabránené prostredníctvom rekonštrukcie dotknutých miest. Bolo by nesprávne predpokladať, že vytýkané porušenie zahŕňa existenciu štrukturálneho problému na vnútroštátnej úrovni, keďže každý región v Grécku bude mať v budúcnosti aspoň jednu povolenú skládku. V každom prípade tento koeficient 9 v porovnaní s koeficientom 4, navrhnutým Komisiou a uplatneným Súdnym dvorom v rozsudku Komisia/Španielsko (EU:C:2003:635), alebo koeficientom 6 navrhnutým a uplatneným v rozsudku Komisia/Grécko (EU:C:2000:356), pokiaľ ide takisto o porušenia s dôsledkami pre ľudské zdravie a životné prostredie a o závažnosť porovnateľnú so závažnosťou v prejednávanej veci, je podľa názoru Helénskej republiky neprimeraný. Komisia by mala v prejednávanej veci, ako to urobil Súdny dvor v rozsudku Komisia/Španielsko (EU:C:2003:635, body 49 a 50), zohľadniť pokrok už dosiahnutý pri vykonaní rozsudku Komisia/Grécko (EU:C:2005:592).
9

Článok 4 smernice 2004/83, nachádzajúci sa v kapitole II tejto smernice, nazvanej „Posudzovanie žiadostí o medzinárodnú ochranu“, definuje požiadavky na posudzovanie skutočností a okolností a stanovuje: „1. Členské štáty môžu považovať za povinnosť žiadateľa predložiť čo možno najskôr všetky dôkazy potrebné na zdôvodnenie žiadosti o medzinárodnú ochranu. V spolupráci so žiadateľom povinnosťou členského štátu je posúdiť príslušné zložky žiadosti. 2. Dôkazy uvedené v odseku 1 pozostávajú z vyhlásení žiadateľa a celej dokumentácie, ktorá je k dispozícii žiadateľovi, týkajúc[ich] sa veku žiadateľa, základných informácií, vrátane tých, ktoré sa týkajú príslušných príbuzných, totožnosti, štátnej príslušnosti (štátnych príslušností), krajiny (krajín) a miesta (miest) predchádzajúceho pobytu, predchádzajúc[ich] žiadost[í] o azyl, trasy cesty, totožnost[i] a cestovn[ých] doklad[ov] a dôvod[ov] pre požadovanie medzinárodnej ochrany. 3. Posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu sa má vykonať na individuálnom základe a zahŕňa zohľadnenie: a) všetkých príslušných skutočností, pokiaľ sa týkajú krajiny pôvodu v čase prijatia rozhodnutia o žiadosti; vrátane zákonov a nariadení krajiny pôvodu a spôsobu, ktorým sú uplatňované; b) príslušných vyhlásení a dokumentácie predloženej žiadateľom vrátane informácií o tom, či žiadateľ bol alebo môže byť predmetom prenasledovania alebo vážneho bezprávia; c) jednotlivého postavenia a osobných okolností žiadateľa, vrátane faktorov taký[ch] ako pôvod, pohlavie a vek, s cieľom posúdenia, či na základe osobných okolností žiadateľa, činy, ktorým bol alebo mohol byť žiadateľ vystavený, by predstavovali prenasledovanie alebo vážne bezprávie; d) či činnosti žiadateľa od opustenia krajiny pôvodu boli vykonávané s výlučným alebo hlavným cieľom vytvorenia potrebných podmienok pre požadovanie medzinárodnej ochrany tak, aby sa posúdilo, či tieto činnosti spôsobia, že žiadateľ bude vystavený prenasledovaniu alebo vážnemu bezpráviu v prípade návratu do tejto krajiny; e) či žiadateľ mohol primerane očakávať prijatie ochrany inej krajiny tam, kde mohol uplatniť štátne občianstvo. … 5. Tam, kde členské štáty uplatňujú zásadu, podľa ktorej je povinnosťou žiadateľa zdôvodniť žiadosť o medzinárodnú ochranu a tam, kde aspekty vyhlásení žiadateľa nie sú podložené písomným alebo iným dôkazom, tieto aspekty nevyžadujú potvrdenie, ak sú splnené nasledovné podmienky: a) žiadateľ skutočne vynaložil snahu s cieľom zdôvodnenia svojej žiadosti; b) predložené boli príslušné zložky [dôkazy – neoficiálny preklad], ktoré sú k dispozícii žiadateľovi a poskytnuté bolo uspokojivé vysvetlenie týkajúce sa akéhokoľvek nedostatku iných príslušných zložiek [dôkazov – neoficiálny preklad]; c) vyhlásenia žiadateľa sú uznané za logické a prijateľné a nie sú v rozpore s dostupnými osobitnými a všeobecnými informáciami týkajúcimi sa prípadu žiadateľa; d) žiadateľ požiadal o medzinárodnú ochranu v najskoršom možnom čase, pokiaľ [ibaže by – neoficiálny preklad] žiadateľ preukázal primeraný dôvod, prečo tak neurobil; a e) bola preukázaná všeobecná dôveryhodnosť žiadateľa.“
79

Komisia navrhuje, aby sa výška penále znižovala v závislosti od pokroku dosiahnutého Talianskou republikou pri vykonávaní rozsudku Komisia/Taliansko (EU:C:2007:250). Metóda výpočtu tohto penále by spočívala v tom, že by sa spočítali existujúce nelegálne miesta skládok, pričom miesta skládok obsahujúce nebezpečné odpady by sa započítali dvakrát, a následne by sa vydelila suma penále takto získaným počtom. Výška penále by sa potom znižovala za každé zosúladené miesto skládky uvedené do súladu s požiadavkami. Vzhľadom na neustály vývoj situácie nelegálnych miest skládok v Taliansku Komisia navrhuje výpočet penále na polročnom základe.
45

Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy a na to, aby bolo možné odpovedať na druhú otázku písm. b) spôsobom, ktorý by mohol byť užitočný pre vnútroštátny súd na vyriešenie sporu vo veci samej, je potrebné preformulovať otázku z hľadiska vyššie uvedených skutočností a vziať do úvahy to, že touto otázkou má vnútroštátny súd v podstate za cieľ určiť, či možno proteínový nosič spojený s pneumokokovým polysacharidom použitým v očkovacej látke na pediatrické použitie považovať za „výrobok“ v zmysle článku 1 písm. b) nariadenia č. 469/2009, konkrétne za „aktívnu zložku alebo zlúčeninu aktívnych zložiek liečiva [účinnú zložku alebo zmes účinných zložiek liečiva – neoficiálny preklad]“.
7

Okrem toho zo spisu vyplýva, že od prijatia zákonov z rokov 1831 a 1853 o londýnskych drožkách (London Hackney Carriage Acts 1831 and 1853) londýnske taxíky podliehajú „povinnosti poskytnúť službu“, ktorá ukladá taxíkom, do ktorých nastúpil cestujúci na stanovišti taxi alebo na ulici, aby tohto cestujúceho doviezli do jeho cieľa s obmedzením do určitej vzdialenosti či určitej doby trvania cesty. Takáto povinnosť nie je PHV uložená.
32

Následne bolo s účinnosťou od 7. decembra 2006 vložené do TW nové prechodné ustanovenie v prospech osôb, ktoré nemajú bydlisko v Holandsku, ale v inom členskom štáte Európskej únie, v štáte Európskeho hospodárskeho priestoru alebo vo Švajčiarsku, na základe ktorého tieto osoby, ak majú ku dňu, ktorý predchádza dňu nadobudnutia účinnosti nariadenia č. 647/2005, nárok na dávky na základe článku 10 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, — sú počas roka 2007 príjemcami platby zodpovedajúcej sume v plnej výške, na ktorú by mali nárok, ak by žili v Holandsku, — sú počas roka 2008 príjemcami platby zodpovedajúcej dvom tretinám sumy, na ktorú by mali nárok, ak by žili v Holandsku, — sú počas roka 2009 príjemcami platby zodpovedajúcej jednej tretine sumy, na ktorú by mali nárok, ak by žili v Holandsku.
32

Komisia tvrdí, že Všeobecný súd tým, že v bode 116 napadnutého rozsudku rozhodol, že zásada osobnej zodpovednosti nemôže byť spochybnená zásadou hospodárskej kontinuity, keď – ako v tomto prípade – podnik zapojený do kartelu previedol časť svojej činnosti na nezávislú tretiu osobu a neexistujú štrukturálne väzby medzi prevádzajúcim a nadobúdateľom, zlúčil dve odlišné transakcie a zamenil si uplatniteľné právne kritériá. Všeobecný súd považoval za relevantnú len druhú z dvoch transakcií, ktorá sa týkala predaja dcérskej spoločnosti prostredníctvom skupiny inej skupine, teda predaja spoločnosti ITR Rubber prostredníctvom skupiny Saiag skupine Parker‑Hannifin. Naproti tomu opomenul prvú transakciu, ku ktorej došlo pred týmto predajom, ktorej predmetom bol prevod činností medzi dvoma subjektmi tej istej skupiny, teda medzi spoločnosťami ITR SpA a ITR Rubber, ktoré obidve patria do skupiny Saiag. Podľa Komisie sa tento prevod činností konal za podmienok vyžadovaných judikatúrou na to, aby sa považoval za prípad hospodárskej kontinuity, keďže ku dňu, kedy k nemu došlo, dva dotknuté subjekty boli pod kontrolou tej istej osoby a mali tesné väzby z hospodárskeho a organizačného hľadiska (pozri najmä rozsudok ETI a i., C‑280/06, EU:C:2007:775, body 48 a 49).
34

V tejto súvislosti Súdny dvor tiež uviedol, že jedným z cieľov pravidiel Únie v oblasti verejného obstarávania je otvorenie čo možno najširšej hospodárskej súťaže (pozri v tomto zmysle rozsudok Bayerischer Rundfunk a i., C‑337/06, EU:C:2007:786, bod 39), ktoré je aj vo vlastnom záujme dotknutého verejného obstarávateľa, ktorý tak bude mať širší výber najvýhodnejšej ponuky, ktorá bude najlepšie spĺňať potreby dotknutej verejnosti. Dôsledkom reštriktívneho výkladu pojmu „hospodársky subjekt“ by bolo, že zmluvy uzavreté medzi verejnými obstarávateľmi a subjektmi, ktorých hlavným cieľom nie je dosiahnutie zisku, by neboli považované za „verejné zákazky“, že by mohli byť uzatvárané ľubovoľne a že by sa tak obchádzali pravidlá Únie v oblasti rovnosti zaobchádzania a transparentnosti, čo by bolo v rozpore s účelom týchto pravidiel (pozri v tomto zmysle rozsudok CoNISMa, EU:C:2009:807, body 37 a 43).
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Seanom Ambrosom McCarthym, Helenou Patriciou McCarthyovou Rodriguezovou, ako aj ich dieťaťom Natashou Caley McCarthyovou Rodriguezovou, na jednej strane, a Secretary of State for the Home Department (minister vnútra, ďalej len „Secretary of State“), na druhej strane, vo veci jeho odmietnutia uznať pani McCarthyovej Rodriguezovej právo na bezvízový vstup do Spojeného kráľovstva.
3

Odôvodnenia 4, 9, 11, 15, 23, 44 a 45 nariadenia č. 4/2009 znejú takto: „(4) Európska rada na zasadnutí v Tampere 15. a 16. októbra 1999 vyzvala Radu a Komisiu, aby ustanovili osobitné spoločné procesné normy na zjednodušenie a urýchlenie riešenia cezhraničných sporov týkajúcich sa okrem iného pohľadávok na výživné. Tiež vyzvala na zrušenie opatrení, ktoré tvoria medzistupeň potrebný v dožiadanom štáte na uznanie a výkon rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte, najmä rozhodnutia o pohľadávke na výživné. … (9) Oprávnenému na výživné by sa malo umožniť jednoduchým spôsobom dosiahnuť v členskom štáte vydanie rozhodnutia, ktoré bude automaticky, bez akejkoľvek ďalšej formality vykonateľné v inom členskom štáte. … (11) Rozsah pôsobnosti tohto nariadenia by mal pokrývať každú vyživovaciu povinnosť vyplývajúcu z rodinných vzťahov, príbuzenstva, manželstva alebo švagrovstva, a to s cieľom zaručiť rovnosť zaobchádzania so všetkými oprávnenými na výživné. Na účely tohto nariadenia by sa mal pojem ‚vyživovacia povinnosť‘ vykladať autonómnym spôsobom. … (15) S cieľom ochrániť záujmy oprávnených na výživné a podporiť riadny výkon spravodlivosti v rámci Európskej únie je potrebné prispôsobiť normy právomoci, ako vyplývajú z nariadenia [Rady] (ES) č. 44/2001 [z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 12, 2001, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42)]. Skutočnosť, že odporca má obvyklý pobyt v treťom štáte by nemala vylučovať uplatnenie noriem Spoločenstva týkajúcich sa právomoci, a preto by sa viac nemalo odkazovať na normy vnútroštátneho právneho poriadku. Preto je potrebné v tomto nariadení určiť, v ktorých prípadoch môže súd členského štátu vykonávať subsidiárnu právomoc. … (23) S cieľom obmedziť náklady súvisiace s konaniami, ktoré upravuje toto nariadenie, by bolo vhodné čo najviac využívať moderné komunikačné technológie najmä pri vypočúvaní účastníkov. … (44) Týmto nariadením by sa malo zmeniť a doplniť nariadenie… č. 44/2001 nahradením ustanovení uvedeného nariadenia týkajúcich sa vyživovacej povinnosti. S výhradou prechodných ustanovení tohto nariadenia by členské štáty mali vo veciach vyživovacej povinnosti uplatňovať ustanovenia tohto nariadenia o právomoci, uznávaní, vykonateľnosti a výkone rozhodnutí a o právnej pomoci namiesto ustanovení nariadenia… č. 44/2001 odo dňa začiatku uplatňovania tohto nariadenia. (45) Keďže ciele tohto nariadenia, a to zavedenie súboru opatrení umožňujúcich zabezpečiť účinné vymáhanie pohľadávok na výživné v cezhraničných situáciách a tak uľahčiť voľný pohyb osôb v rámci Európskej únie, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni jednotlivých členských štátov, ale z dôvodov rozsahu a dôsledkov tohto nariadenia ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni Spoločenstva, môže Spoločenstvo prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku [5 ZEÚ]. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku toto nariadenie nepresahuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie týchto cieľov.“
24

Holandské daňové orgány vzhľadom na to, že zistili viaceré nezrovnalosti v daňových priznaniach podaných spoločnosťou TMP, a to tak v súvislosti s transakciami na vstupe, ako aj s uvedenými dodávkami v rámci Spoločenstva, odmietli požadované vrátenie dane. Rozhodnutie zamietajúce toto vrátenie TMP bolo zrušené rozhodnutím Rechtbank te Breda, ktoré bolo zasa zrušené rozsudkom Gerechtshof te ’s‑Hertogenbosch z 25. februára 2011. Uvedený súd v tomto rozsudku usúdil, že TMP nemohla odpočítať DPH zaplatenú na vstupe, a to hlavne z dôvodu, že táto spoločnosť vedela alebo mala vedieť, že šlo o transakciu podvodu v oblasti DPH.
10

Článok XXVIII ods. 1, 3 a 5 GATT z roku 1994 stanovujú: „1. V prvý deň každého trojročného obdobia, začínajúc dňom 1. januára 1958…, môže ktorákoľvek zmluvná strana (ďalej v tomto článku uvádzaná ako ‚žiadajúca zmluvná strana‘) zmeniť alebo odvolať koncesiu zahrnutú do príslušnej listiny pripojenej k tejto Dohode, a to po rokovaní a dohode so zmluvnou stranou, s ktorou bola táto koncesia pôvodne dohodnutá, a s akoukoľvek inou zmluvnou stranou, ktorá podľa uznania zmluvných strán má záujem hlavného dodávateľa (tieto dva druhy zmluvných strán spolu so žiadajúcou zmluvnou stranou sa ďalej v tomto článku uvádzajú ako ‚zmluvné strany, ktoré majú hlavný záujem‘), a s podmienkou konzultácie s ktoroukoľvek inou zmluvnou stranou, ktorá podľa uznania zmluvných strán má podstatný záujem o túto koncesiu. … 3. a) Pokiaľ zmluvné strany, ktoré majú hlavný záujem, nemôžu dospieť k dohode do 1. januára 1958 alebo pred uplynutím obdobia uvedeného v odseku 1 tohto článku, môže zmluvná strana, ktorá zamýšľa zmeniť alebo odvolať koncesiu, tak urobiť. Pokiaľ prijme takéto opatrenie, môže každá zmluvná strana, s ktorou bola taká koncesia pôvodne dohodnutá, každá zmluvná strana, ktorej záujem hlavného dodávateľa bol uznaný podľa odseku 1, a každá zmluvná strana, ktorej podstatný záujem bol uznaný podľa uvedeného odseku, v lehote šiestich mesiacov po prijatí takého opatrenia a tridsať dní po prijatí predchádzajúceho písomného oznámenia zmluvnými stranami odvolať koncesie, ktoré sú v podstate rovnaké a ktoré boli pôvodne dohodnuté so žiadajúcou zmluvnou stranou. b) Pokiaľ zmluvné strany, ktoré majú hlavný záujem dosiahnu dohodu, ktorá však neuspokojuje inú zmluvnú stranu, ktorej podstatný záujem bol uznaný podľa prvého odseku, táto posledná uvádzaná zmluvná strana má možnosť v lehote do šiestich mesiacov od uplatnenia opatrenia podľa tejto dohody a tridsať dní po prijatí predchádzajúceho písomného oznámenia zmluvnými stranami odvolať koncesie, ktoré sú v podstate rovnaké a ktoré boli pôvodne dohodnuté so žiadajúcou zmluvnou stranou. … 5. Pred 1. januárom 1958 a pred koncom každého obdobia uvedeného v prvom odseku si zmluvná strana môže oznámením adresovaným zmluvným stranám vyhradiť právo zmeniť v priebehu budúceho obdobia príslušnú listinu pod podmienkou dodržania postupu uvedeného v odsekoch 1 až 3. Pokiaľ zmluvná strana použije túto možnosť, budú mať všetky ostatné zmluvné strany počas rovnakého obdobia právo zmeniť alebo odvolať akúkoľvek koncesiu, ktorá bola pôvodne dohodnutá s touto zmluvnou stranou.“ [neoficiálny preklad]
32

Okrem toho Rada zastáva názor, rovnako ako Spojené kráľovstvo, že článok 217 ZFEÚ nemôže byť vhodným právnym základom napadnutého rozhodnutia. Podľa nej sa v súlade so zásadou zverenia právomoci akt Únie prijatý v rámci dohody o pridružení nemôže zakladať na všeobecnom právnom základe, ktorý slúžil na uzavretie tejto dohody, ale musí sa zakladať na osobitnom právnom základe zodpovedajúcom oblasti činnosti, do ktorej spadá tento akt. Pravidlo hlasovania uplatniteľné na rozhodnutie o pozícii, ktorá sa má zaujať v mene Únie v rámci orgánu vytvoreného dohodou o pridružení sa určí týmto osobitným právnym základom. Pokiaľ by vhodným právnym základom bol článok 217 ZFEÚ, uplatniteľným pravidlom hlasovania by podľa Rady bolo pravidlo jednomyseľného uznášania sa.