Tento záver nie je spochybnený ani vstupom príjemcu pomoci do likvidácie počas konania, pokiaľ napadnuté rozhodnutie nebolo zrušené alebo vzaté späť, takže žaloba nie je bezpredmetná. Okrem toho napadnuté rozhodnutie naďalej spôsobuje právne účinky vo vzťahu k žalobcovi, ktoré sa nestali obsolentné len z dôvodu likvidácie príjemcu pomoci. Samotná okolnosť, že podnik je predmetom postupu vyrovnania, najmä keď toto konanie vedie k likvidácii podniku, totiž nespochybňuje zásadu vymáhania štátnej pomoci. V tejto súvislosti sa obnovenie predchádzajúcej situácie a odstránenie narušenia hospodárskej súťaže vyplývajúceho z protiprávne poskytnutej pomoci v zásade môže v tomto prípade dosiahnuť tak, že do pasív podniku v likvidácii sa zapíše záväzok týkajúci sa vrátenia predmetnej pomoci. Žalobca má teda minimálne povinnosť dohliadnuť na to, aby pohľadávky, ktoré má voči príjemcovi na základe už poskytnutej časti spornej pomoci, boli zapísané do pasív tohto príjemcu. Navyše otázka, či príjemca môže alebo nemôže pokračovať vo svojej hospodárskej činnosti a v dôsledku toho otázka, či žalobca má záujem na pokračovaní tejto činnosti, nemajú vplyv na pretrvávanie záujmu žalobcu na konaní. Rovnako, keďže žalobca má právo podať žalobu nie ako veriteľ príjemcu, ale ako verejný orgán, ktorý poskytol spornú pomoc, je irelevantná okolnosť, že ako veriteľ príjemcu, vzhľadom na vstup príjemcu do likvidácie, nemá záujem na zrušení napadnutého rozhodnutia.

Pokiaľ ide o žalobu podanú územno‑správnym celkom proti rozhodnutiu Komisie, ktorým za vyhlasujú za nezlučiteľné a nezákonné pomoci poskytnuté uvedeným celkom a nariaďuje sa ich vymáhanie, takéto rozhodnutie spôsobuje ujmu žalobcovi v rozsahu, v akom môže mať prospech z jeho zrušenia. Na základe samotného tohto zrušenia by sa právne dôsledky tohto rozhodnutia na platnosť aktov žalobcu, ktorými sa poskytla sporná pomoc, a záväzky, ktoré preň z toho vyplývajú, teda zákaz vykonať tieto akty a povinnosť vymáhať dotknutú pomoc, automaticky prestali naň uplatňovať a jeho právna situácia by sa nevyhnutne zmenila.

Právo fyzických a právnických osôb podať žalobu upravené v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ podlieha existencii záujmu na konaní v štádiu podania žaloby, ktorý predstavuje podmienku prípustnosti odlišnú od aktívnej legitimácie. Rovnako ako predmet žaloby, záujem na konaní musí pretrvávať až do vyhlásenia rozhodnutia súdu, inak by muselo byť konanie zastavené. Predpokladom takéhoto záujmu na konaní je, že samotné zrušenie napadnutého aktu môže vyvolať právne následky a že žaloba môže svojím výsledkom priniesť prospech osobe, ktorá ju podala.

Pokiaľ ide o aktívnu legitimáciu, vnútroštátny územný celok členského štátu, ktorý je adresátom rozhodnutia Komisie o zlučiteľnosti a zákonnosti štátnej pomoci poskytnutej týmto štátom, sa môže za určitých okolností považovať za priamo a osobne dotknutý v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ. Na jednej strane sa tento subjekt musí považovať za priamo dotknutý, pokiaľ by napadnuté rozhodnutie mohlo mať priamy vplyv na akty, ktorými sa sporná pomoc poskytuje a ktoré tento subjekt prijal, ako aj na jeho povinnosti v oblasti vymáhania tejto pomoci, a to bez toho, aby vnútroštátne orgány, ktorým bolo doručené napadnuté rozhodnutie, disponovali v tomto ohľade voľnou úvahou. Na druhej strane sa tento subjekt musí považovať za osobne dotknutý, pokiaľ je autorom jedného alebo viacerých aktov dotknutých napadnutým rozhodnutím a pokiaľ mu toto rozhodnutie bráni v takom výkone jeho vlastných právomocí, ako zamýšľal, takže jeho záujem na napadnutí tohto rozhodnutia je odlišný od záujmu dotknutého členského štátu.

Najmä preto, že určenie náhrady nákladov služby vo verejnom záujme podlieha iba obmedzenej kontrole inštitúcií, druhá podmienka uvedená v rozsudku Altmark vyžaduje, aby inštitúcie boli schopné overiť existenciu vopred stanovených objektívnych a transparentných parametrov, pričom tieto parametre musia byť spresnené tak, aby sa vylúčilo akékoľvek zneužitie pojmu služba všeobecného hospodárskeho záujmu členským štátom, ktorého účinkom by bolo poskytnutie hospodárskej výhody vo forme náhrady verejnému prevádzkovateľovi. Táto podmienka teda necháva členským štátom voľnosť pri výbere praktických spôsobov na zabezpečenie jej dodržiavania, pokiaľ spôsoby stanovenia náhrady zostanú objektívne a transparentné. Posúdenie Komisie sa na tieto účely musí opierať o analýzu konkrétnych právnych a ekonomických podmienok, so zreteľom na ktoré sa tieto parametre stanovujú.

Na to, aby podmienky článku 106 ods. 2 ZFEÚ boli splnené, muselo by byť v prípade neexistencie sporných práv alebo dotácií zmarené plnenie zvláštnych úloh zverených podniku alebo zachovanie týchto práv alebo týchto dotácií musí byť nevyhnutné na to, aby sa ich nositeľovi umožnilo splniť úlohy všeobecného hospodárskeho významu, ktoré mu boli zverené, za hospodársky prijateľných podmienok. V dôsledku toho na to, aby sa uplatnila výnimka stanovená v tomto ustanovení, je nevyhnutné, aby hospodárska a finančná situácia podniku, ktorý má prospech z uvedených práv alebo dotácií v okamihu, keď mu boli priznané, mu skutočne umožnila splniť úlohy vo verejnom záujme, ktoré sú mu uložené. V opačnom prípade by výnimka stanovená v článku 106 ods. 2 ZFEÚ mohla byť zbavená potrebného účinku a v dôsledku toho odôvodnenia, takže riziku zneužívajúceho uplatnenia pojmu služba všeobecného hospodárskeho záujmu členskými štátmi by nebolo možné zabrániť.

Podnik v ťažkostiach v zmysle usmernení pre štátnu pomoc na záchranu a reštrukturalizáciu podnikov v ťažkostiach má ohrozenú svoju vlastnú existenciu v relatívne blízkej dobe, takže ho nemožno považovať za spôsobilý splniť si primerane úlohy vo verejnom záujme, ktoré sú mu uložené, pokiaľ nie je zaručená jeho životaschopnosť. Za týchto podmienok sa na dotáciu priznanú takémuto podniku v ťažkostiach s cieľom náhrady strát vyplývajúcich z uvedených úloh vo verejnom záujme nemôže uplatniť výnimka stanovená v článku 106 ods. 2 ZFEÚ, ale len prípadne výnimka stanovená v článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ. V rámci podmienok uplatnenia článku 106 ods. 2 ZFEÚ, ktoré ukladajú najmä prísnu primeranosť náhrady nákladov služby vo verejnom záujme, by takáto náhrada neumožnila zaručiť splnenie zodpovedajúcich úloh z dôvodu ťažkostí, ktoré má daný podnik. Naopak, takáto náhrada by mohla prispieť k návratu životaschopnosti dotknutého podniku, pokiaľ by boli rešpektované podmienky uplatnenia článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ, ako sú konkretizované usmerneniami o pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu. Preto si výnimka zo zákazu štátnej pomoci stanovená týmto posledným uvedeným ustanovením Zmluvy zachováva svoj potrebný účinok a v dôsledku toho aj svoje odôvodnenie.

Rovnako pomoc poskytnutá podniku poverenému úlohou vo verejnom záujme v ťažkostiach nemôže tým viac byť povolená v rámci rozhodnutia 2012/21 o uplatňovaní článku 106 ods. 2 ZFEÚ na štátnu pomoc vo forme náhrady za službu vo verejnom záujme udeľovanej niektorým podnikom povereným poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, ktoré sa už na základe definície môže týkať len náhrad za služby vo verejnom záujme, ktoré spĺňajú ciele výnimky stanovenej v článku 106 ods. 2 ZFEÚ. Z rovnakých dôvodov sa náhrady za službu vo verejnom záujme, na ktoré sa uplatňuje rozhodnutie 2012/21, nenachádzajú v situácii porovnateľnej so situáciou pomoci, ktorá bola poskytnutá poskytovateľom služby vo verejnom záujme v ťažkostiach.

(pozri body 194 – 196, 199)