Vec C‑515/13

Ingeniørforeningen i Danmark

proti

Tekniq

(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Østre Landsret)

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Sociálna politika — Smernica 2000/78/ES — Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní — Článok 2 ods. 1 a článok 2 ods. 2 písm. a) — Článok 6 ods. 1 — Rozdielne zaobchádzanie na základe veku — Vnútroštátna právna úprava stanovujúca nevyplatenie odstupného pracovníkom, ktorí si v čase svojho odchodu môžu uplatniť nárok na starobný dôchodok podľa všeobecného systému“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 26. februára 2015

Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Smernica 2000/78 – Zákaz diskriminácie na základe veku – Vnútroštátna právna úprava stanovujúca nevyplatenie odstupného pracovníkom, ktorí si v čase svojho odchodu môžu uplatniť nárok na starobný dôchodok podľa všeobecného systému – Opodstatnenie založené na sledovaní legitímnych cieľov – Prípustnosť – Podmienky – Posúdenie vnútroštátnym súdom

[Smernica Rady 2000/78, článok 2 ods. 1 písm. a) a článok 6 ods. 1]

Článok 2 ods. 1, článok 2 ods. 2 písm. a) a článok 6 ods. 1 smernice 2000/78, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní, sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že v prípade prepustenia zamestnanca, ktorý bol v tom istom podniku v pracovnom pomere nepretržite 12, 15 alebo 18 rokov, musí zamestnávateľ pri odchode tohto zamestnanca vyplatiť sumu rovnajúcu sa jednej, dvom alebo trom mesačným mzdám, pričom sa však toto odstupné nevyplatí, ak má zamestnanec v čase odchodu možnosť poberať starobný dôchodok podľa všeobecného systému, pokiaľ je táto právna úprava jednak objektívne a primerane odôvodnená legitímnym cieľom týkajúcim sa politiky zamestnanosti a pracovného trhu a jednak predstavuje primeraný a nevyhnutný prostriedok na dosiahnutie tohto cieľa. Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či ide o taký prípad.

Zúženie poskytnutia osobitného odstupného výlučne na pracovníkov, ktorí v okamihu svojho prepustenia nebudú mať nárok na starobný dôchodok podľa všeobecného systému, sa totiž nezdá neprimerané vzhľadom na cieľ sledovaný zákonodarcom spočívajúci vo zvýšenej ochrane pracovníkov, ktorých prechod na iné zamestnanie sa zdá citlivý z dôvodu počtu rokov odpracovaných v podniku. Uvedená vnútroštátna právna úprava umožňuje tiež obmedziť možnosti zneužitia spočívajúce v tom, že by pracovník mal nárok na náhradu určenú na podporu pri hľadaní nového zamestnania, hoci by odchádzal do dôchodku. Preto sa táto vnútroštátna právna úprava nezdá zjavne neprimeraná na dosiahnutie legitímneho cieľa politiky zamestnanosti sledovaného normotvorcom Únie.

Okrem toho táto vnútroštátna právna úprava sa v súlade so zásadou proporcionality a nevyhnutnosťou bojovať proti zneužitiam snaží zaručiť, aby sa osobitné odstupné pri prepustení vyplácalo len osobám, ktorým je určené, teda tým, ktoré zamýšľajú byť naďalej aktívne, ale vzhľadom na svoj vek majú vo všeobecnosti viac ťažkostí nájsť si nové zamestnanie. Táto právna úprava umožňuje tiež zabrániť tomu, aby sa osobitné odstupné poskytovalo osobám, ktoré budú navyše poberať starobný dôchodok podľa všeobecného systému, a v dôsledku toho nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na splnenie cieľov, ktoré chce dosiahnuť.

Dotknuté ustanovenie vnútroštátnej právnej úpravy sa okrem toho líši od ustanovenia dotknutého vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Ingeniørforeningen i Danmark (C‑499/08). Vzhľadom na to, že starobný dôchodok, o ktorý išlo v uvedenej veci, bol vyplácaný od veku 60 rokov, totiž mohli všetci zamestnanci, ktorý dosiahli tento vek v čase odchodu, poberať iba znížený dôchodok v porovnaní s dôchodkom, ktorý by získali, keby mohli počkať s uplatnením svojich dôchodkových práv do dosiahnutia veku na odchod do dôchodku. V dôsledku toho hrozilo zníženie vyplácanej sumy z dôvodu predčasného odchodu do dôchodku. To naopak neplatí, pokiaľ ide o vylúčenie z osobitného odstupného pri prepustení v prípade zamestnanca, ktorý má v okamihu svojho odchodu možnosť poberať starobný dôchodok podľa všeobecného systému, lebo hrozba zníženia vyplácanej sumy z dôvodu predčasného odchodu do dôchodku sa v zásade týka iba zamestnancov, ktorí nemôžu mať nárok na starobný dôchodok podľa všeobecného systému. Navyše, pokiaľ je osobitné odstupné jednorazovou náhradou zodpovedajúcou jednej, dvom alebo trom mesačným mzdám, opatrenie vylučujúce z neho zamestnancov, ktorí majú nárok na starobný dôchodok podľa všeobecného systému, nemôže z dlhodobého hľadiska spôsobiť významnú stratu na príjme. V tejto súvislosti sa sporné vylúčenie z odstupného líši aj od veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Dansk Jurist‑ og Økonomforbund (C‑546/11), ktorá sa týkala vylúčenia úradníkov, ktorí dosiahli vek 65 rokov a mali nárok na starobný dôchodok, z práva na zachovanie svojej mzdy počas troch rokov.

V dôsledku toho sa nejaví, že by opatrenie obsahujúce vylúčenie osobitného odstupného v prípade, ak má zamestnanec ku dňu svojho odchodu možnosť poberať starobný dôchodok zo všeobecného systému, neprimerane zasahovalo do legitímnych záujmov pracovníkov, ktorí dosiahli vek riadneho odchodu do dôchodku.

(pozri body 27, 28, 31, 32, 37 – 42, 44, 45 a výrok)

Vec C‑515/13

Ingeniørforeningen i Danmark

proti

Tekniq

(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Østre Landsret)

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Sociálna politika — Smernica 2000/78/ES — Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní — Článok 2 ods. 1 a článok 2 ods. 2 písm. a) — Článok 6 ods. 1 — Rozdielne zaobchádzanie na základe veku — Vnútroštátna právna úprava stanovujúca nevyplatenie odstupného pracovníkom, ktorí si v čase svojho odchodu môžu uplatniť nárok na starobný dôchodok podľa všeobecného systému“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 26. februára 2015

Sociálna politika — Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní — Smernica 2000/78 — Zákaz diskriminácie na základe veku — Vnútroštátna právna úprava stanovujúca nevyplatenie odstupného pracovníkom, ktorí si v čase svojho odchodu môžu uplatniť nárok na starobný dôchodok podľa všeobecného systému — Opodstatnenie založené na sledovaní legitímnych cieľov — Prípustnosť — Podmienky — Posúdenie vnútroštátnym súdom

[Smernica Rady 2000/78, článok 2 ods. 1 písm. a) a článok 6 ods. 1]

Článok 2 ods. 1, článok 2 ods. 2 písm. a) a článok 6 ods. 1 smernice 2000/78, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní, sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že v prípade prepustenia zamestnanca, ktorý bol v tom istom podniku v pracovnom pomere nepretržite 12, 15 alebo 18 rokov, musí zamestnávateľ pri odchode tohto zamestnanca vyplatiť sumu rovnajúcu sa jednej, dvom alebo trom mesačným mzdám, pričom sa však toto odstupné nevyplatí, ak má zamestnanec v čase odchodu možnosť poberať starobný dôchodok podľa všeobecného systému, pokiaľ je táto právna úprava jednak objektívne a primerane odôvodnená legitímnym cieľom týkajúcim sa politiky zamestnanosti a pracovného trhu a jednak predstavuje primeraný a nevyhnutný prostriedok na dosiahnutie tohto cieľa. Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či ide o taký prípad.

Zúženie poskytnutia osobitného odstupného výlučne na pracovníkov, ktorí v okamihu svojho prepustenia nebudú mať nárok na starobný dôchodok podľa všeobecného systému, sa totiž nezdá neprimerané vzhľadom na cieľ sledovaný zákonodarcom spočívajúci vo zvýšenej ochrane pracovníkov, ktorých prechod na iné zamestnanie sa zdá citlivý z dôvodu počtu rokov odpracovaných v podniku. Uvedená vnútroštátna právna úprava umožňuje tiež obmedziť možnosti zneužitia spočívajúce v tom, že by pracovník mal nárok na náhradu určenú na podporu pri hľadaní nového zamestnania, hoci by odchádzal do dôchodku. Preto sa táto vnútroštátna právna úprava nezdá zjavne neprimeraná na dosiahnutie legitímneho cieľa politiky zamestnanosti sledovaného normotvorcom Únie.

Okrem toho táto vnútroštátna právna úprava sa v súlade so zásadou proporcionality a nevyhnutnosťou bojovať proti zneužitiam snaží zaručiť, aby sa osobitné odstupné pri prepustení vyplácalo len osobám, ktorým je určené, teda tým, ktoré zamýšľajú byť naďalej aktívne, ale vzhľadom na svoj vek majú vo všeobecnosti viac ťažkostí nájsť si nové zamestnanie. Táto právna úprava umožňuje tiež zabrániť tomu, aby sa osobitné odstupné poskytovalo osobám, ktoré budú navyše poberať starobný dôchodok podľa všeobecného systému, a v dôsledku toho nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na splnenie cieľov, ktoré chce dosiahnuť.

Dotknuté ustanovenie vnútroštátnej právnej úpravy sa okrem toho líši od ustanovenia dotknutého vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Ingeniørforeningen i Danmark (C‑499/08). Vzhľadom na to, že starobný dôchodok, o ktorý išlo v uvedenej veci, bol vyplácaný od veku 60 rokov, totiž mohli všetci zamestnanci, ktorý dosiahli tento vek v čase odchodu, poberať iba znížený dôchodok v porovnaní s dôchodkom, ktorý by získali, keby mohli počkať s uplatnením svojich dôchodkových práv do dosiahnutia veku na odchod do dôchodku. V dôsledku toho hrozilo zníženie vyplácanej sumy z dôvodu predčasného odchodu do dôchodku. To naopak neplatí, pokiaľ ide o vylúčenie z osobitného odstupného pri prepustení v prípade zamestnanca, ktorý má v okamihu svojho odchodu možnosť poberať starobný dôchodok podľa všeobecného systému, lebo hrozba zníženia vyplácanej sumy z dôvodu predčasného odchodu do dôchodku sa v zásade týka iba zamestnancov, ktorí nemôžu mať nárok na starobný dôchodok podľa všeobecného systému. Navyše, pokiaľ je osobitné odstupné jednorazovou náhradou zodpovedajúcou jednej, dvom alebo trom mesačným mzdám, opatrenie vylučujúce z neho zamestnancov, ktorí majú nárok na starobný dôchodok podľa všeobecného systému, nemôže z dlhodobého hľadiska spôsobiť významnú stratu na príjme. V tejto súvislosti sa sporné vylúčenie z odstupného líši aj od veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Dansk Jurist‑ og Økonomforbund (C‑546/11), ktorá sa týkala vylúčenia úradníkov, ktorí dosiahli vek 65 rokov a mali nárok na starobný dôchodok, z práva na zachovanie svojej mzdy počas troch rokov.

V dôsledku toho sa nejaví, že by opatrenie obsahujúce vylúčenie osobitného odstupného v prípade, ak má zamestnanec ku dňu svojho odchodu možnosť poberať starobný dôchodok zo všeobecného systému, neprimerane zasahovalo do legitímnych záujmov pracovníkov, ktorí dosiahli vek riadneho odchodu do dôchodku.

(pozri body 27, 28, 31, 32, 37 – 42, 44, 45 a výrok)