ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Vo veci E.B. bol istý príslušník polície disciplinárnym správnym rozhodnutím donútený k odchodu do dôchodku v roku 1975 po tom, čo bol odsúdený za pokus o spáchanie trestného činu homosexuálnej povahy. Týmto rozhodnutím došlo tiež k 25 % skráteniu dávok dôchodkového poistenia, na ktoré by táto osoba inak mala nárok. S odôvodnením, že pôvodné rozhodnutie o skrátení dávok dôchodkového poistenia E.B. by bolo bývalo v rozpore so smernicou 2000/78/ES ( 34 ), ak by sa bola použila, Súdny dvor rozhodol, že vnútroštátny súd nie je povinný preskúmať právoplatné disciplinárne rozhodnutia, ktorým bol E.B. nariadený odchod do predčasného dôchodku, ale je povinný preskúmať krátenie výšky jeho dôchodku na účely stanovenia čiastky, ktorú by dostal v prípade, že by nedošlo k porušeniu jeho práv vyplývajúcich z práva Únie (v uvedenej veci jeho práva na to, aby nedochádzalo k diskriminácii jeho osoby na základe sexuálnej orientácie).
69.

Pokiaľ ide o riziko dvojitého zdanenia, zdá sa, že samotné kritérium registrácie nemôže takémuto riziku zabrániť, keďže, ako to ukazuje spor vo veci samej, loď môže byť zapísaná v dvoch alebo viacerých odlišných registroch a byť teda viac‑menej priamo prepojená s najmenej dvoma štátmi. Je tiež pravda, že až doposiaľ nedošlo k harmonizácii právnych predpisov upravujúcich registráciu lodí, a to ani na úrovni medzinárodného práva, ani na úrovni práva Únie spôsobom, ktorý by vylučoval zápis tej istej lode do registrov dvoch rôznych štátov. V dôsledku toho by sa v prípade dvojitého zápisu v Únii mohol každý z týchto dvoch štátov považovať za „členský štát registrácie“, čo by mohlo viesť k dvojitému zdaneniu.
69.

Okrem toho aj za predpokladu, že by údajne protiprávne konanie OLAF‑u alebo Komisie predstavovalo nevyhnutnú podmienku (conditio sine qua non) vzniku uvádzanej ujmy v tom zmysle, že informácie poskytnuté francúzskym súdnym orgánom boli rozhodujúce pre začatie konania týmito orgánmi, nestačí to na preukázanie dostatočne priamej príčinnej súvislosti. Ako totiž bolo pripomenuté v predchádzajúcom bode, v zmysle ustálenej judikatúry Súdneho dvora je práve začatie súdneho vyšetrovania, ku ktorému sa viaže ujma údajne spôsobená žalobcovi a ktoré patrí do výlučnej právomoci francúzskych súdnych orgánov, rozhodujúcou príčinou tejto ujmy. ( 67 )
17.

V októbri 2013 požiadal žalobca 2 o úroky zo sumy 367081,58 eura za obdobie od júla 2005 do mája 2013. Finančný úrad rozhodol o tejto žiadosti v tom zmysle, že nárok na úroky podľa § 205a BAO existuje len za obdobie od 1. januára 2012 do 8. apríla 2013 (vo výške 10021,32 eura). Súd 29. mája 2017 čiastočne vyhovel sťažnosti podanej proti tomuto rozhodnutiu, pričom žalobcovi 2 priznal úroky z omeškania aj za obdobie od 2. septembra 2005 do 9. marca 2008. Opravný prostriedok „Revision“, ktorý podal finančný úrad proti tomuto rozhodnutiu, smeruje výlučne proti priznaniu úrokov z omeškania za obdobie od 2. septembra 2005 do 9. marca 2008.
74.

Pokiaľ ide o údajný nedostatok záujmu spoločnosti Sigma na konaní, pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora žaloba o neplatnosť podaná fyzickou alebo právnickou osobou je prípustná len v rozsahu, v akom má táto osoba záujem na zrušení napadnutého aktu. Predpokladom takéhoto záujmu je, že samotné zrušenie aktu musí byť spôsobilé vyvolať právne následky, a teda žaloba musí byť spôsobilá svojím výsledkom priniesť prospech pre toho účastníka konania, ktorý ju podal. ( 43 ) Záujem na konaní musí byť skutočný a aktuálny. ( 44 ) Nemôže sa týkať budúcej a hypotetickej situácie. ( 45 ) V prejednávanej veci si možno oprávnene položiť otázku, či sú splnené kritériá týkajúce sa existencie „skutočného a aktuálneho“ záujmu na konaní, a to vzhľadom na skutočnosť, že uplatnenie dotknutého opatrenia na situáciu odvolateľky by za predpokladu, že sa táto situácia preukáže, neviedlo k zníženiu daňového zaťaženia, v dôsledku čoho by bola odvolateľka vystavená riziku povinnosti zaplatiť daň splatnú v prípade neexistencie nároku na odpočet, ale viedlo by len „k uznaniu budúceho uplatnenia negatívnych základov dane“, ktoré sa majú v stanovenom časovom období vyrovnať prípadnými príjmami.
76.

Na záver zastávam názor, že vec sama je neobvyklá v tom zmysle, že právo vyplývajúce z Charty, a to konkrétne zákaz diskriminácie na základe náboženstva alebo viery chránený článkom 21 ods. 1 Charty, sa používa ako kritérium, na základe ktorého sa posudzuje zlučiteľnosť prostriedkov nápravy dostupných na úrovni členských štátov s právnymi predpismi Únie na účely presadzovania hmotnoprávneho ustanovenia práva Únie, a to doložky 5 bodu 1 rámcovej dohody. K posudzovaniu prostriedkov nápravy z hľadiska ich zlučiteľnosti s Chartou zvyčajne dochádza v kontexte článku 47. Pre úplnosť poznamenávam, že uloženie povinnosti členským štátom, aby dodržiavali zákazy uvedené v článku 21 Charty, keď určia prostriedky nápravy na presadzovanie práv Únie, nepredstavuje rozšírenie právomoci Únie s odkazom na Chartu, v rozpore s článkom 6 ZEÚ a článkom 51 ods. 2 Charty. ( 98 ) Je to tak preto, lebo právo Únie sa rozšírilo na určovanie parametrov diskrečnej právomoci členských štátov, pokiaľ ide o procesné pravidlá a prostriedky nápravy pri presadzovaní práva Únie, už dávno predtým, ako v roku 2009 nadobudla Charta účinnosť, a to už od roku 1976. ( 99 ) Nezdá sa, že by tu uvedený návrh teda rozširoval právomoci Únie v rozpore s článkom 51 ods. 2 Charty. ( 100 )
67.

Napokon chcem zdôrazniť systémové následky opačného výkladu vedúceho k záveru o porušení článku 110 ZFEÚ. Vzhľadom na hierarchiu noriem práva Únie by tento výklad znamenal, že normotvorca Únie by nemal právomoc zmeniť smernicu o DPH takým spôsobom, že by stanovil povinnosť skoršej platby len pre nadobudnutia tovaru v rámci Spoločenstva s cieľom bojovať proti vyššie uvedeným podvodom. Zdá sa mi, že tento výklad je neprijateľný.
104.

Uvedený prípad sa však netýka Dánska. Nijaký podnik v Dánsku totiž nezískal výlučné právo alebo zákonný monopol v súvislosti s prevádzkovaním alebo správou železničnej infraštruktúry. Naopak, dánsky zákon o dráhach stanovuje vyššie uvedený licenčný systém, ktorý výslovne umožňuje, aby akýkoľvek podnik vykonával činnosť prevádzkovania a správy železničných sietí, a to za predpokladu splnenia určitých bezpečnostných požiadaviek. Takýto licenčný systém na jednej strane zaručuje možnosť konkurenčných spoločností súťažiť samy za seba, keďže budovaním infraštruktúry sa môžu samy stať prirodzenými monopolmi. Z tohto dôvodu bolo možné zvoliť inú spoločnosť ako Femern Landanlæg, ktorá by získala prostriedky na vybudovanie vnútorných železničných spojení. Na druhej strane tento systém dokazuje, že konkurenčné podniky môžu pôsobiť v rámci prirodzených monopolov iných subjektov. Takáto situácia by mohla napríklad nastať, ak by spoločnosti Femern Landanlæg alebo Banedanmark zadali zákazku na výstavbu alebo správu infraštruktúry vnútorných železničných spojení.
V prípade kontroly sa môžu objaviť aj nezrovnalosti, čo bol zdá sa prípad veci samej, medzi údajmi z posledných dvadsaťosem dní týkajúcimi sa vozidla a údajmi týkajúcimi sa vodiča, najmä pokiaľ bolo využité preradenie do polohy „out of scope“. V rozsahu, v akom by tieto nezrovnalosti mohli niekedy zastrieť porušenie jednotlivých časov jazdy stanovených v kapitole II nariadenia č. 561/2006 pod zámienkou zmiešaného používania vozidla, ktoré by oprávnilo preradenie tachografu do polohy „out of scope“ a viedlo by k vyhnutiu sa povinnosti zaznamenať relevantné údaje, je v záujme vodiča (a v prejednávanej veci osoby zodpovednej za riadenie podniku) zaznamenať tieto údaje, aby bol schopný odôvodniť nezrovnalosti predložením podporných dokumentov týkajúcich sa použitia vozidla. Navrhovaný výklad článku 3 písm. a) nariadenia č. 561/2006 môže teda posilniť právnu istotu vodiča a osoby zodpovednej za riadenie podniku.
22.

Som zmätený. Nie je to tým, že by som nerozumel tomu, že ak vodič ťahača nevedie vozidlo s primeranou opatrnosťou, je pravdepodobné, že sa dostane mimo cestu, prevráti vozidlo a spôsobí tak škodu na majetku alebo ujmu na zdraví. Rovnako to nie je tým, že by som nerozumel súvisiacemu právnemu problému, ktorý nápomocne a prehľadne opísal vnútroštátny súd: ktorý poisťovateľ má zaplatiť za poškodenie majetku spôsobené pripevnenému návesu v prípade, že tento náves bol vedený ako súčasť kĺbového vozidla, pričom prevrátenie celého vozidla bolo zjavne zavinené vodičom ťahača a každý prvok kĺbového vozidla má iného poisťovateľa.
30.

Napokon poukazujem na to, že Súdny dvor tým, že sa vyjadril k výkladu článku 13 ods. 1 nariadenia č. 1151/2012, ktorého znenie sa vo veľkom rozsahu zhoduje so znením článku 103 ods. 2 nariadenia č. 1308/2013, uznal, že toto ustanovenie obsahuje postupné vymenovanie zakázaných konaní a že pôsobnosť článku 13 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 1151/2012 sa musí nevyhnutne líšiť od pôsobnosti, ktorá sa vzťahuje na ostatné pravidlá ochrany názvov zapísaných v registri, a najmä od ochrany obsiahnutej v písmene b). ( 26 ) Príliš široký výklad pojmu „používanie“ podľa článku 103 ods. 2 písm. a) bodu ii) nariadenia č. 1308/2013 zahrnutím situácií, v ktorých údajný protiprávny postup spočíva v použití chráneného označenia vo forme, ktorá v podstate nezodpovedá označeniu zapísaného v registri, by však mohol spôsobiť neprimerané splývanie hranice medzi prípadmi upravenými týmto ustanovením a prípadmi spadajúcimi do pôsobnosti článku 103 ods. 2 písmena b) tohto nariadenia, čo by sťažilo zachovanie nezávislosti medzi nimi.
97.

Pokiaľ ide o konkrétny výsluch svedka, možno ho síce charakterizovať ako pomerne „jemný“ zásah do osobnej sféry, nemožno však vylúčiť, že výsluch konkrétneho svedka v konkrétnej situácii môže viesť k porušeniu chránených práv jednotlivca, ako napríklad práv zraniteľných osôb, ktorých osobitné okolnosti by v priebehu prijatia EVP nariaďujúceho takýto výsluch neboli riadne zohľadnené. Ak by takáto situácia nastala, dotknutá osoba musí mať tiež prístup k opravným prostriedkom, ktoré by umožnili preskúmať zákonnosť takého opatrenia a získať primeranú nápravu.
51.

Keď došlo k rozšíreniu osobnej pôsobnosti vo vzťahu k vyhradeným zákazkám v článku 20 smernice 2014/24, úmyslom normotvorcu Únie nebolo začať „preteky o dosiahnutie čo najnižšej hranice“, v ktorých by sociálne podniky zamestnávajúce nižší podiel menej postihnutých osôb – podľa nových miernejších požiadaviek – predbehli sociálne podniky spĺňajúce prísnejšie požiadavky stanovené predchádzajúcou právnou úpravou pre verejné obstarávania na vyhradené zákazky podľa článku 20. S ohľadom na predpoklad uvedený v odôvodnení 36 smernice 2014/24 a v odôvodnení 28 smernice 2004/18, ktorý vysvetľuje účel vyhradenia zákaziek spočívajúci v tom, že dotknuté subjekty by nemuseli byť schopné zúčastniť sa hospodárskej súťaže za bežných trhových podmienok, by však bolo možné očakávať práve taký výsledok, ak by sa ktorýkoľvek hospodársky subjekt zamestnávajúci aspoň 30 % menej postihnutých osôb mohol zúčastniť hospodárskej súťaže za rovnakých podmienok, aké platia pre subjekty, ktoré spĺňajú predchádzajúce, oveľa prísnejšie požiadavky: hospodárske subjekty spĺňajúce predchádzajúce, prísnejšie požiadavky, by boli nútené prepustiť svojich najmenej produktívnych a pravdepodobne najviac odkázaných zamestnancov až do úrovne 30 %, alebo čeliť hrozbe straty vyhradených zákaziek, z ktorých mali mať prospech, ale v skutočnosti by prospech z týchto zákaziek mali hospodárske subjekty, ktoré majú podstatne miernejšiu sociálnu zodpovednosť.
130.

Naopak, pokiaľ bolo zámerom odvolateľky uvedeným tvrdením namietať, že Všeobecný súd sa dopustil porušenia článku 296 ods. 2 ZFEÚ, keď nezohľadnil fakt, že konečné rozhodnutie bolo chybné vzhľadom na nedostatok odôvodnenia, a to z dôvodu, že samotná Komisia neprihliadla na informácie uvedené v prvostupňovom konaní v rámci druhej, tretej a štvrtej výhrady, takéto tvrdenie by bolo možné prijať iba v prípade, že predmetné informácie by sa mali považovať za skutočnosti alebo právne úvahy, ktoré by mali v štruktúre predmetného rozhodnutia zásadný význam. V uvedenom prípade by bola Komisia v zmysle judikatúry uvedenej v bodoch 123 a 124 vyššie povinná ich zohľadniť.
34.

Na rozdiel od Komisie sa domnievam, že ide o rozšírenie odpovede na prvú otázku, a ako vyplýva z mojich návrhov vo veci A. B. a i., ako aj z rozsudku vo veci A. B. a i., výkonný orgán členského štátu sa musí zdržať vydania dekrétu o vymenovaní do funkcie sudcu až do doby, než vnútroštátny súd pri zohľadnení rozsudku Súdneho dvora vydaného v prejudiciálnom konaní rozhodne o zlučiteľnosti vnútroštátneho práva s právom Únie, pokiaľ ide o proces vymenovania členov novej organizačnej jednotky súdu posledného stupňa príslušného členského štátu. V prípade, že by to tak nebolo, išlo by o porušenie zásady účinnej súdnej ochrany, keďže to prinajmenšom vyvoláva vážne riziko, že budú zriadené súdne orgány, hoci len dočasne, ktoré nezodpovedajú normám Únie. Súhlasím s ombudsmanom, že by tiež mohlo ísť o porušenie článku 4 ods. 3 ZEÚ a článku 267 ZFEÚ, pretože prezident republiky by obmedzil potrebný účinok prejudiciálneho konania a obchádzal by záväznú povahu rozhodnutí Súdneho dvora.
147.

To všetko by z praktického hľadiska znamenalo, že pri domáhaní sa preskúmania nezáväzného opatrenia EÚ by sa privilegovaní žalobcovia ocitli v tej istej alebo niekedy dokonca horšej pozícii ako jednotliví účastníci konania. Členský štát by napríklad musel nepriamo spochybniť vykonávanie (pravdepodobne svojho vlastného) vnútroštátneho opatrenia pred vnútroštátnym súdom. Alternatívne, keďže nie je jasné, či by vnútroštátne procesné pravidlá takéto spochybnenie vôbec umožňovali, orgány členských štátov by si museli držať palce, aby: a) jednotlivý žalobca napadol vykonávacie opatrenie, b) vnútroštátny súd pripustil pribratie štátnych orgánov ako vedľajších účastníkov konania a c) súd sa obrátil na Súdny dvor s návrhom na začatie prejudiciálneho konania (o výklade alebo platnosti), aby tak štátne orgány mohli konečne prezentovať svoju záležitosť pred Súdnym dvorom. Táto situácia by bola ešte zaujímavejšia vo vzťahu k ďalšiemu druhu privilegovaného žalobcu, ktorým sú inštitúcie EÚ.
37.

Okrem toho podľa možnosti c) je poľské právo, ktorým sa stanovuje tretinový limit na doby neprispievania, v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania z dôvodu štátnej príslušnosti podľa článku 4 nariadenia č. 883/2004, pretože v praxi by nepriaznivo ovplyvňoval veľkú väčšinu poistencov, ktorí využívajú svoje právo na voľný pohyb. Tvrdenie dôchodkového orgánu, podľa ktorého má použitie poľských pravidiel na výpočet dôb neprispievania bez rozlišovania na migrujúcich a nemigrujúcich pracovníkov, za následok, že tieto pravidlá sú v súlade s právom Únie, je potrebné odmietnuť. Je to preto, lebo ak by sa pravidlo sčítania úplne vylúčilo, tretinový limit pre doby neprispievania by ľahšie viedol k tomu, že vysoký počet týchto dôb by dosiahli poľskí štátni príslušníci, ale menší počet už migrujúci pracovníci, ktorí využívajú svoje právo na voľný pohyb, čím vzniká riziko, že by sa takéto pravidlo uplatňovalo na úkor migrujúcich pracovníkov. ( 29 ) Táto situácia by vyžadovala odôvodnenie založené na sledovaní cieľa všeobecného záujmu, pod podmienkou, že by poľské vylúčenie dôb prispievania dosiahnutých v iných členských štátoch na účely stanovenia výšky tretinového limitu pre doby neprispievania bolo vhodné na zabezpečenie dosiahnutia sledovaného cieľa a nešlo nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie. ( 30 )
37.

Ak by sa použilo toto výkladové kritérium, akákoľvek ( 13 ) informácia, ktorá by nebola povolená subjektom, ktorý ich poskytol verejnému obstarávateľovi, bez ohľadu na jej obsah, by bola automaticky blokovaná, to znamená, že by nemohla byť zverejnená.
1.

NRW. Bank svojím odvolaním navrhuje zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 26. júna 2019, NRW. Bank/CRU (T‑466/16, neuverejnený, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2019:445), ktorým Všeobecný súd zamietol ako neprípustnú jej žalobu, ktorou sa domáhala zrušenia jednak rozhodnutia Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií [Single Resolution Board] (SRB) z 15. apríla 2016, prijatého na jej výkonnom zasadnutí, o príspevkoch ex ante na rok 2016 do Jednotného fondu na riešenie krízových situácií [Single Resolution Fund] (SRF) (SRB/ES/SRF/2016/06) (ďalej len „prvé sporné rozhodnutie“) a jednak rozhodnutia SRB z 20. mája 2016, prijatého na jej výkonnom zasadnutí, o úprave príspevkov ex ante na rok 2016 do SRF, ktorým sa dopĺňa prvé sporné rozhodnutie (SRB/ES/SRF/2016/13) (ďalej len „druhé sporné rozhodnutie“), a to v rozsahu, v akom sa týkajú NRW. Bank (ďalej spoločne len „sporné rozhodnutia“).
7.

Článok 121 tohto zákona, nazvaný „Nezaúčtovaný alebo nepriznaný majetok a práva: domnienka o dosiahnutí príjmov“, v odsekoch 1 až 6 stanovuje: „1. Majetok, ktorý má daňovník vo vlastníctve a nezapísal ho do účtovníctva, sa považuje za majetok nadobudnutý pomocou nepriznaných príjmov. Táto domnienka platí aj v prípade čiastočného zatajenia nadobúdacej hodnoty. 2. Majetok nezapísaný do účtovníctva sa považuje za majetok vo vlastníctve daňovníka, ak ho má vo vlastníctve. 3. Výška nepriznaných príjmov sa považuje za rovnajúcu sa nadobúdacej hodnote majetku alebo práv nezapísaných do účtovníctva po odpočítaní sumy skutočných dlhov prijatých na financovanie tohto nadobudnutia, ktoré rovnako neboli zapísané do účtovníctva. Táto suma nemôže byť v nijakom prípade záporná. Výška nadobúdacej hodnoty sa overí na základe príslušných dokladov alebo, ak to nie je možné, na základe pravidiel oceňovania stanovených vo [VDZ]. 4. Ak sú do účtovníctva daňovníka zapísané neexistujúce dlhy, platí domnienka nepriznaných príjmov. 5. Suma príjmov určených na základe uvedených domnienok sa zahrnie do najstaršieho zdaňovacieho obdobia, ktoré ešte nie je premlčané, pokiaľ daňovník nepreukáže, že zodpovedá inému zdaňovaciemu obdobiu alebo obdobiam. 6. V každom prípade sa majetok alebo práva, v súvislosti s ktorými nebola v stanovenej lehote dodržaná informačná povinnosť uvedená v osemnástom dodatočnom ustanovení [VDZ], pokladajú za nadobudnuté pomocou nepriznaných príjmov zahrnutých do najstaršieho zdaňovacieho obdobia, ktoré nie je premlčané a ešte sú v ňom možné opravy. Ustanovenia tohto odseku sa však neuplatnia, pokiaľ daňovník preukáže, že majetok alebo práva, ktoré má vo vlastníctve, nadobudol prostredníctvom priznaných príjmov alebo príjmov získaných počas zdaňovacích období, v ktorých nepodliehal tejto dani.“
33.

Predovšetkým, tvrdenie Komisie, podľa ktorého sa výraz „pri výrobe a predaji výrobku, ktorý je podobný príslušnému výrobku“ uvedený v článku 2 ods. 7 písm. b) základného nariadenia vzťahuje iba na prvú časť prvej zarážky článku 2 ods. 7 písm. c) tohto nariadenia, je nezlučiteľné so samotným znením článku 2 ods. 7 písm. c) tretej zarážky predmetného nariadenia, z ktorého vyplýva, že kritérium priznania THZ, ktoré sa v uvedenej zarážke stanovuje, sa rovnako vzťahuje na výrobné náklady podobného výrobku. Okrem toho Komisia nevysvetlila, aký by bol účel ostatných štyroch kritérií priznania THZ, ak by to nebolo umožnenie použitia domácich nákladov a predajných cien v Číne počas obdobia prešetrovania v prípade, že tieto náklady a predajné ceny sú vhodné na výpočet normálnej hodnoty. Komisia vyložila uvedené ostatné kritériá bez súvislosti s účelom článku 2 ods. 7 písm. b) a c) základného nariadenia.
75.

Pokiaľ ide o druhý precedens, t. j. správu odvolacieho orgánu „HP‑SSST“, týkal sa prípadu, v ktorom bolo v súvislosti s podobným výrobkom, tak ako ho vymedzili čínske orgány zodpovedné za antidumpingové prešetrovanie, možné identifikovať tri segmenty (trieda A, trieda B a trieda C). V danom prípade sa dumpingové dovozy a domáci predaj koncentrovali v rôznych segmentoch trhu: domáci predaj sa koncentroval v segmente súvisiacom s triedou A, v ktorom sa realizovalo zanedbateľné množstvo dovozu (v hodnote 1,45 %); dumpingové dovozy sa naopak koncentrovali v segmentoch zodpovedajúcim triedam B a C. Navyše ceny výrobkov zahrnutých do tried B a C boli dvojnásobne, resp. trojnásobne vyššie ako ceny zahrnuté do triedy A. Za uvedených okolností čínske orgány zistili existenciu cenového podhodnotenia v segmentoch zodpovedajúcich triedam B a C, na ktoré sa koncentroval dovoz, ale nezistili žiadne podhodnotenie v segmente týkajúcom sa triedy A, na ktorý sa koncentrovala domáca výroba. ( 44 ) Čínske orgány preto nezistili podhodnotenie na úrovni podobného výrobku, ale obmedzili sa na zistenie podhodnotenia iba v prípade tried B a C. ( 45 )
Predbežné znenie

NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

MICHAL BOBEK

prednesené 10. júna 2021( )

Spojené veci C‑177/19 P, C‑178/19 P a C‑179/19 P

Spolková republika Nemecko

proti

Ville de Paris,

Ville de Bruxelles,

Ayuntamiento de Madrid,

Európskej komisii (C‑177/19 P)

a

Maďarsko

proti

Ville de Paris,

Ville de Bruxelles,

Ayuntamiento de Madrid,

Európskej komisii (C‑178/19 P)

a

Európska komisia

proti

Ville de Paris,

Ville de Bruxelles,

Ayuntamiento de Madrid (C‑179/19 P)









„Odvolanie – Životné prostredie – Nariadenie (EÚ) 2016/646 – Emisie ľahkých osobných a úžitkových vozidiel (Euro 6) – Právomoc orgánu miestnej štátnej správy príslušného pre ochranu životného prostredia obmedziť premávku určitých vozidiel – Aktívna legitimácia miestnych celkov – Priama dotknutosť – Regulačný akt, ktorý nevyžaduje prijatie vykonávacích opatrení – Vykonávacie právomoci Komisie – Stanovenie limitov emisií oxidov dusíka, ktoré nemožno prekročiť (NTE) pri skúškach emisií pri skutočnej jazde (RDE) – Použitie faktorov zhody CF pollutant – Čiastočné zrušenie – Úprava časových účinkov zrušenia“
65.

Okrem toho by tiež nemali existovať pochybnosti o nevyhnutnosti žiadosti o informácie podľa článku 17 smernice 2011/16. Konkrétne – ako uviedlo Francúzsko – v čase podania žiadosti o informácie v Luxembursku ešte nebol zavedený register transparentnosti, ktorý sa mal zriadiť na základe smerníc 2015/849 ( 21 ) a 2018/843 ( 22 ), takže francúzska daňová správa nemohla sama zistiť ekonomických užívateľov výhod. To, či by prípadne bolo možné rovnako účinné alternatívne vymoženie dane z dotknutého pozemku podľa francúzskych daňových predpisov, ktoré by prípadne malo za následok, že žiadosť o informácie by nebola nevyhnutná, nie je Súdnemu dvoru známe.
35.

Písmeno c) vyžaduje, aby žiadateľ na základe účtovníctva alebo záznamov dokázal: že sú splnené všetky požiadavky pre daný colný režim; že, ak je to vhodné, možno tovar počas dotknutého obdobia identifikovať, a že uvedené účtovníctvo alebo evidencia umožňujú kontrolu daného režimu. Písmeno d) vyžaduje, aby bolo možné vykonať všetky formality nevyhnutné na úpravu postavenia tovaru, a písmeno f) stanovuje, že „sa nevyžaduje preskúmanie hospodárskych podmienok“. Aj keď sa tieto ustanovenia týkajú procesných otázok, nezaoberajú sa, akým spôsobom by mali byť tieto požiadavky splnené alebo akým spôsobom by sa mal predložiť dôkaz, ale skôr stanovujú podmienky na udelenie povolenia s retroaktívnym účinkom.
30.

Toto tvrdenie je nedomyslené. Ide v rozpore s logikou smernice o vysielaní pracovníkov a snaží sa ju nahradiť prázdnou tautológiou: bežné pracovisko pracovníka je tam, kde pracuje. Ak tam v danom momente pracuje, nemožno ho považovať za vyslaného na toto miesto, pretože tam naozaj pracuje. Na základe takéhoto výkladu by maďarský pracovník nemohol byť nikdy vyslaný. Stalo by sa to, že by neustále presúval svoje „bežné“ miesto zamestnania podľa želania svojho maďarského zamestnávateľa. Jeho obvyklým miestom zamestnania by potom bolo napríklad územie Francúzska na tri týždne v januári, územie Nemecka na štyri týždne vo februári a marci a územie Španielska na dva týždne v apríli, bez toho, aby mu bola garantovaná minimálna ochrana, ktorú mu priznávajú základné pravidlá uvedené v smernici o vysielaní pracovníkov.