ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Článok 13 B písm. d) bod 6 šiestej smernice Rady 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu sa má vykladať v tom zmysle, že toto ustanovenie sa môže vzťahovať na dôchodkové fondy, pokiaľ sú financované príjemcami vyplácaných dôchodkov, že úspory sú investované na základe zásady rozloženia rizík a že investičné riziko znášajú účastníci. V tomto ohľade je irelevantné, že príspevky odvádza zamestnávateľ, že ich výška vyplýva z kolektívnych zmlúv medzi organizáciami zamestnávateľov a odborovými organizáciami, že finančné podmienky návratnosti úspor sú diverzifikované, že príspevky sú odpočítateľné podľa pravidiel uplatniteľných na dane z príjmov, alebo že je možné k nim doplniť akcesorický prvok poistenia.

V tomto ohľade okolnosť, že výška finančného príspevku do dôchodkového fondu vyplýva z kolektívnych zmlúv medzi organizáciami zamestnávateľov a odborovými organizáciami, nemení nič na tom, že príspevok je platený zamestnancom alebo aspoň jeho menom a na jeho účet, že ťaží z výnosu svojich investícií a zároveň znáša riziká. Podrobné pravidlá, podľa ktorých sa účastníkom po dosiahnutí veku odchodu do dôchodku vypláca plnenie z úspor, a to vo forme jednorazovej sumy alebo renty, navyše nespochybňujú hlavné znaky úspor investovaných do dôchodkových fondov. Ide totiž o rozdiel medzi metódami finančnej kalkulácie tohto plnenia a prechody medzi rôznymi alternatívami sú možné na základe jednoduchej finančnej transakcie.

(pozri body 54, 55, 59, bod 1 výroku)
Vec C‑363/12

Z.

proti

A Government department

a

The Board of management of a community school

(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Equality Tribunal)

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Sociálna politika — Smernica 2006/54/ES — Rovnosť zaobchádzania s pracovníkmi mužského a ženského pohlavia — Určená matka, ktorá má dieťa vďaka dohode o vynosení dieťaťa náhradnou matkou — Zamietnutie poskytnutia platenej dovolenky zodpovedajúcej materskej dovolenke alebo dovolenke z dôvodu osvojenia takejto matke — Dohovor Organizácie Spojených národov o právach osôb so zdravotným postihnutím — Smernica 2000/78/ES — Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní — Zákaz akejkoľvek diskriminácie z dôvodu zdravotného postihnutia — Určená matka, ktorá nemôže donosiť dieťa — Existencia zdravotného postihnutia — Platnosť smerníc 2006/54 a 2000/78“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 18. marca 2014

Sociálna politika – Pracovníci mužského a ženského pohlavia – Prístup k zamestnaniu a pracovné podmienky – Rovnosť zaobchádzania – Smernica 2006/54 – Nepriznanie nároku na materskú dovolenku určenej matke – Menej priaznivé zaobchádzanie súvisiace s tehotenstvom alebo materskou dovolenkou – Neexistencia [Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/54, článok 2 ods. 1 písm. a) a b), článok 2 ods. 2 písm. c) a články 4 a 14; smernica Rady 92/85, článok 8] Sociálna politika – Pracovníci mužského a ženského pohlavia – Prístup k zamestnaniu a pracovné podmienky – Rovnosť zaobchádzania – Smernica 2006/54 – Pôsobnosť – Udelenie a podmienky pre podanie žiadosti o dovolenku z dôvodu osvojenia – Vylúčenie (Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/54, odôvodnenie 27 a článok 16; smernica Rady 92/85) Prejudiciálne otázky – Právomoc Súdneho dvora – Hranice – Zjavne nerelevantná otázka (Článok 267 ods. 1 ZFEÚ) Medzinárodné dohovory – Dohovory Únie – Prednosť pred aktmi sekundárneho práva Únie – Povinnosť vykladať akty sekundárneho práva v súlade s medzinárodnými dohovormi – Výklad smernice 2000/78 vzhľadom na Dohovor Organizácie Spojených národov o právach osôb so zdravotným postihnutím (Článok 216 ods. 2 ZFEÚ; smernica Rady 2000/78) Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Smernica 2000/78 – Zákaz diskriminácie na základe zdravotného postihnutia – Pojem „zdravotné postihnutie“ (Smernica Rady 2000/78) Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Smernica 2000/78 – Zákaz diskriminácie na základe zdravotného postihnutia – Nemožnosť porodiť dieťa prirodzenou cestou – Obmedzenie, ktoré určenej matke nebráni v prístupe k zamestnaniu, jeho výkone a postupe v zamestnaní – Neexistencia diskriminácie (Smernica Rady 2000/78) Prejudiciálne otázky – Právomoc Súdneho dvora – Hranice – Medzinárodný dohovor zaväzujúci Úniu – Posúdenie platnosti smernice vzhľadom na medzinárodný dohovor – Dohovor Organizácie Spojených národov o právach osôb so zdravotným postihnutím – Posúdenie platnosti smernice 2000/78 vzhľadom na určité pravidlá tohto dohovoru – Vylúčenie [Článok 267 ods. 1 písm. b) ZFEÚ; smernica Rady 2000/78]
Jedine podniku, ktorý s týmto orgánom spolupracoval na základe oznámenia o neuplatňovaní alebo znížení pokút vo veciach týkajúcich sa kartelov, možno priznať na základe tohto oznámenia zníženie pokuty, ktorá by sa uložila bez tejto spolupráce. Toto zníženie nemožno rozšíriť na spoločnosť, ktorá počas určitého obdobia trvania predmetného porušenia bola súčasťou jedinej hospodárskej jednotky tvorenej určitým podnikom, ale ktorá už v čase, keď tento podnik spolupracoval s Komisiou, nebola jeho súčasťou.

Opačný výklad by totiž vo všeobecnosti znamenal, že v prípade nástupníctva podnikov by spoločnosť, ktorá sa pôvodne podieľala na porušení ako materská spoločnosť dcérskej spoločnosti, ktorá bola do tohto porušenia priamo zapojená, a ktorá by v prípade predaja tejto dcérskej spoločnosti inému podniku mala prípadne prospech zo zníženia pokuty priznaného tomuto poslednému uvedenému podniku z dôvodu jeho spolupráce s Komisiou napriek tomu, že uvedená spoločnosť ani sama neprispela k odhaleniu predmetného porušenia, ani v čase tejto spolupráce nevykonávala vo svojej bývalej dcérskej spoločnosti rozhodujúci vplyv.

(pozri body 83, 84)
Pokiaľ ide o výnimku pre rozmnoženinu na súkromné použitie stanovenú v článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti, právo Únie, konkrétne uvedené ustanovenie v spojení s odsekom 5 tohto článku, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, akou je právna úprava dotknutá vo veci samej, ktorá nerozlišuje medzi situáciou, v ktorej je zdroj, z ktorého sa vyhotoví rozmnoženina na súkromné použitie, legálny, a situáciou, v ktorej je tento zdroj nelegálny. Okolnosť, že neexistuje žiadne technologické opatrenie uplatniteľné v boji proti vyhotovovaniu nelegálnych rozmnoženín na súkromné použitie, nemôže spochybniť toto konštatovanie.

Členské štáty majú totiž možnosť voľby, či zavedú rôzne výnimky stanovené v článku 5 tejto smernice, a to v súlade s právnymi tradíciami, akonáhle sa však rozhodli zaviesť určitú výnimku, musí sa táto výnimka uplatňovať jednotne, aby nemohla ohroziť cieľ zabezpečenia riadneho fungovania vnútorného trhu sledovaný smernicou 2001/29. Ak by ale členské štáty mali možnosť prijať či neprijať právne predpisy, ktoré umožňujú, aby sa rozmnoženiny na súkromné použitie vyhotovili aj z nelegálneho zdroja, išlo by jednoznačne o zásah do riadneho fungovania vnútorného trhu.

Okrem toho uplatnenie takej vnútroštátnej právnej úpravy môže porušiť určité podmienky stanovené v článku 5 ods. 5 smernice 2001/29. Ak by sa na jednej strane totiž pripustilo, že takéto rozmnoženiny možno vyhotoviť z nelegálneho zdroja, podporovalo by to obeh falšovaných alebo pirátskych diel, čím by sa nevyhnutne znížil objem predaja alebo iných legálnych transakcií súvisiacich s chránenými dielami, čo by zasahovalo do bežného používania diel. Na druhej strane môže uplatnenie takejto vnútroštátnej právnej úpravy spôsobiť nositeľom autorských práv neodôvodnenú ujmu.

Napokon v súvislosti s primeranou kompenzáciou vyplatenou nositeľom práv systém poplatkov, ktorý nerozlišuje, pokiaľ ide o výpočet primeranej kompenzácie, ktorá sa má vyplatiť oprávneným osobám, medzi situáciou, v ktorej je zdroj, z ktorého sa vyhotoví rozmnoženina na súkromné použitie, legálny, a situáciou, v ktorej je tento zdroj nelegálny, nedodržiava primeranú rovnováhu medzi právami a záujmami autorov, ktorí majú nárok na primeranú kompenzáciu, na jednej strane, a na druhej strane právami a záujmami užívateľov predmetov ochrany. V takom systéme sa totiž vzniknutá ujma, a teda výška primeranej kompenzácie, ktorá sa má vyplatiť oprávneným osobám, vypočíta na základe kritéria ujmy spôsobenej autorom tak v dôsledku rozmnoženín na súkromné použitie vyhotovených z legálneho zdroja, ako aj v dôsledku rozmnoženín vyhotovených z nelegálneho zdroja. Takto vypočítaná suma sa potom v konečnom dôsledku odrazí v cene, ktorú užívatelia predmetov ochrany zaplatia v okamihu, keď sa im dajú k dispozícii zariadenia, prístroje a nosiče umožňujúce vyhotoviť rozmnoženiny na súkromné použitie.

(pozri body 34, 35, 38 – 40, 45, 46, 53 – 55, 58, bod 1 výroku)
Pokiaľ vnútroštátna právna úprava patrí do pôsobnosti práva Únie, Súdny dvor, ktorý rozhoduje o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, musí poskytnúť všetky výkladové prostriedky, ktoré vnútroštátny súd potrebuje na to, aby mohol posúdiť súlad tejto právnej úpravy so základnými právami, ktorých dodržiavanie Súdny dvor zabezpečuje.

V tejto súvislosti, pokiaľ sa členský štát na účely odôvodnenia právnej úpravy, ktorá môže narušiť výkon slobodného poskytovania služieb, odvoláva na naliehavé dôvody všeobecného záujmu, toto odôvodnenie, ktoré je upravené právom Únie, sa má vykladať v súlade so všeobecnými zásadami práva Únie a najmä základnými právami, ktoré sú teraz zaručené Chartou základných práv Európskej únie. Výnimky sa môžu na dotknutú vnútroštátnu právnu úpravu vzťahovať len vtedy, ak je v súlade so základnými právami, ktorých dodržiavanie zabezpečuje Súdny dvor.

Ak sa ukáže, že určitá vnútroštátna právna úprava môže narušiť výkon jednej alebo niekoľkých základných slobôd zaručených Zmluvou, výnimky stanovené právom Únie na účely odôvodnenia tohto narušenia sa na ňu môžu vzťahovať len vtedy, ak je v súlade so základnými právami, ktorých dodržiavanie zabezpečuje Súdny dvor. Táto povinnosť súladu so základnými právami nepochybne spadá do pôsobnosti práva Únie, a teda aj do pôsobnosti Charty. Uplatnenie výnimiek, ktoré právo Únie stanovuje na účely odôvodnenia zásahu do základnej slobody zaručenej Zmluvou, zo strany členského štátu preto treba považovať za „výkon práva Únie“ v zmysle článku 51 ods. 1 Charty.

(pozri body 33, 35, 36)
Uplatniteľnosť kritéria súkromného investora v oblasti štátnej pomoci v prípade zásahu verejnej moci závisí nielen od formy poskytnutia výhody, ale aj od posúdenia uvedeného zásahu ako rozhodnutia akcionára predmetného podniku. Okrem toho toto kritérium patrí k skutočnostiam, ktoré je Komisia povinná vziať do úvahy na účely rozhodnutia o existencii pomoci, a teda nepredstavuje výnimku, ktorá by sa uplatňovala len na žiadosť členského štátu, keď sú splnené náležitosti tvoriace pojem štátna pomoc nezlučiteľná so spoločným trhom, uvedený v článku 87 ods. 1 ES.

V dôsledku toho, keď je pravdepodobné, že sa kritérium súkromného investora môže uplatniť, Komisii prináleží požiadať dotknutý členský štát, aby jej poskytol všetky relevantné informácie umožňujúce jej preveriť, či podmienky uplatniteľnosti a uplatnenia tohto kritéria sú splnené.

Uplatnenie týchto zásad nemôže byť ohrozené len na základe tej skutočnosti, že osobitný prípad sa týka uplatniteľnosti kritéria súkromného investora na zmenu podmienok spätného odkúpenia cenných papierov emitovaných dotknutým podnikom a nadobudnutých členským štátom na základe štátnej pomoci.

(pozri body 30 – 34)
Členský štát, ktorý predčasne ukončí funkčné obdobie dozorného orgánu pre ochranu osobných údajov, si neplní povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smernice 95/46 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov.

Nezávislosť, ktorá musí byť priznaná dozorným orgánom povereným dohľadom nad spracovaním osobných údajov, totiž vylučuje najmä akýkoľvek príkaz či iný vonkajší vplyv v akejkoľvek forme, či už priamy, alebo nepriamy, ktorý by mohol ovplyvniť ich rozhodnutia a tým spochybniť vykonávanie úloh uvedenými orgánmi, ktoré spočívajú v zabezpečení spravodlivej rovnováhy medzi ochranou základného práva na súkromie a voľným pohybom osobných údajov.

Funkčná nezávislosť však sama osebe nepostačuje na to, aby dozorné orgány uchránila od akéhokoľvek vonkajšieho vplyvu. V tejto súvislosti samotné riziko, že orgány štátneho dohľadu budú môcť politicky ovplyvňovať rozhodnutia dozorných orgánov, postačuje na narušenie nezávislého plnenia úloh týchto orgánov. Keby každý členský štát mohol ukončiť funkčné obdobie dozorného orgánu pred ukončením jeho vopred určenej dĺžky bez toho, aby rešpektoval pravidlá a záruky stanovené na tieto účely uplatniteľnou právnou úpravou, hrozba takéhoto predčasného ukončenia, ktorej by tento orgán musel čeliť počas celého svojho funkčného obdobia, by mohla viesť k určitej forme poslušnosti tohto orgánu voči politickej moci, ktorá je s uvedenou požiadavkou nezávislosti nezlučiteľná. Navyše v takejto situácii by nebolo možné predpokladať, že dozorný orgán môže za každých okolností konať mimo akéhokoľvek podozrenia zo zaujatosti.

(pozri body 51 – 55, 62, bod 1 výroku)
Spracovanie osobných údajov vykonané prevádzkovateľom vyhľadávača by sa mohlo podstatne dotknúť základných práv na rešpektovanie súkromného života a na ochranu osobných údajov v prípade, že je vyhľadávanie pomocou tohto vyhľadávača uskutočnené na základe zadania mena fyzickej osoby, pokiaľ uvedené spracovanie umožní každému používateľovi internetu získať prostredníctvom zoznamu výsledkov štruktúrovaný prehľad informácií týkajúcich sa tejto osoby, ktoré možno nájsť na internete, ktoré sa môžu potenciálne týkať mnohých aspektov jej súkromného života a ktoré by bez uvedeného vyhľadávača mohli byť pravdepodobne len veľmi zložito vzájomne prepojené, alebo by prepojené byť nemohli, a tým vytvoriť viac alebo menej podrobný profil tejto osoby. Platí to o to viac, že internet a vyhľadávače dávajú informáciám obsiahnutým v takomto zozname výsledkov všadeprítomný charakter. Vzhľadom na potenciálnu závažnosť tohto zásahu ho nemožno odôvodniť výlučne hospodárskym záujmom prevádzkovateľa tohto vyhľadávača na tomto spracovaní. Treba hľadať spravodlivú rovnováhu medzi legitímnym záujmom používateľov internetu a základnými právami dotknutej osoby podľa článkov 7 a 8 Charty základných práv Európskej únie.

(pozri body 36, 38, 80, 81, 97)
Doprava – Cestná doprava – Vodičský preukaz – Smernica 2006/126 – Vzájomné uznávanie vodičských preukazov – Požiadavky na ostrosť zraku – Posúdenie platnosti so zreteľom na zákaz diskriminácie na základe zdravotného postihnutia – Obmedzenie v zmysle článku 52 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie – Platnosť – Posúdenie platnosti so zreteľom na povinnosť integrovať postihnuté osoby – Platnosť – Posúdenie platnosti so zreteľom na zásadu rovnosti zaobchádzania – Platnosť

(Charta základných práv Európskej únie, článok 20, článok 21 ods. 1 a článok 26; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/126, články 4 a 7 a príloha III)
Dávky sociálneho zabezpečenia treba považovať – bez ohľadu na osobitné znaky rôznych vnútroštátnych právnych predpisov – za dávky toho istého druhu, ak majú rovnaký predmet, účel, ako aj základ pre výpočet a rovnaké podmienky priznania. Naproti tomu za relevantné kritériá na klasifikáciu dávok nemožno považovať čisto formálne znaky.

Vzhľadom na početné rozdiely, ktoré existujú medzi vnútroštátnymi systémami sociálneho zabezpečenia, by totiž požiadavka úplnej podobnosti základov pre výpočet a podmienok priznania mala za následok, že uplatnenie zákazu súbehu stanoveného v článku 12 nariadenia č. 1408/71 by bolo podstatne obmedzené. Takýto účinok by bol v rozpore s cieľom tohto zákazu, ktorým je zamedziť neodôvodnenému súbehu sociálnych dávok.

Navyše zo znenia tohto ustanovenia vyplýva, že k súbehu dochádza nielen vtedy, keď má jedna osoba súčasne nárok na dve rôzne rodinné dávky, ale aj vtedy, keď na také dávky majú nárok dve rôzne osoby, v tomto prípade dvaja rodičia, v prospech toho istého dieťaťa. Duch ustanovení nariadenia č. 1408/71 upravujúcich súbeh rodinných dávok a riešenia, ktoré sú v nich stanovené v prípade súbehu, totiž preukazujú, že účelom predmetného ustanovenia je zamedziť tomu, aby nielen priamy príjemca rodinnej dávky, teda pracovník, ale aj jej nepriami príjemcovia, teda rodinní príslušníci pracovníka, mohli súčasne poberať dve dávky toho istého druhu.

(pozri body 54 – 56)
Pravidla rovnosti zaobchádzania v oblasti voľného pohybu pracovníkov upraveného v článku 45 ZFEÚ sa môže dovolávať aj zamestnávateľ, keď chce v členskom štáte, v ktorom je usadený, zamestnávať pracovníkov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi iného členského štátu.

Táto úvaha týkajúca sa situácie, v ktorej spoločnosti usadenej v jednom členskom štáte vnútroštátne ustanovenie bránilo vykonávať v danom štáte činnosť z dôvodu, že jej konateľ, v tomto prípade zamestnanec, nemal bydlisko v tomto členskom štáte, sa analogicky uplatní aj na prípad, keď sa sporná podmienka týka konateľa, ktorý je samostatne zárobkovo činnou osobou.

Pravidlá v oblasti voľného pohybu pracovníkov by totiž mohli byť ľahko zmarené, ak by členské štáty tam uvedené zákazy mohli obísť tým, že zamestnávateľom, ktorí chcú zamestnať pracovníkov, stanovia podmienky, ktoré musia títo pracovníci splniť, pričom ak by tieto podmienky stanovili priamo pracovníkovi, predstavovali by obmedzenia výkonu jeho práva na voľný pohyb na základe článku 45 ZFEÚ. Takýto záver platí takisto v prípade, keď zamestnávateľ nechce zamestnať pracovníka ako zamestnanca, ale ako samostatne zárobkovo činnú osobu, ktorej postavenie je upravené v článku 49 ZFEÚ.

(pozri body 25, 26)
Oznámenie Komisie o neuložení pokút alebo o ich znížení v prípade kartelov z roku 1996, hlavy C a D, ako aj oznámenie o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov z roku 2002, body 21 a 23, vyžadujú ako podmienku na získanie zníženia pokuty, ktorá by bola inak uložená, aby dotknuté podniky predložili Komisii dôkazy, ktoré prispejú k potvrdeniu existencie porušenia. V tejto súvislosti informácie, ktoré nespĺňajú podmienku, podľa ktorej musia prispievať k potvrdeniu existencie porušenia v zmysle oznámenia o spolupráci z roku 1996, by nemohli predstavovať dôkaz, ktorý predstavuje značnú pridanú hodnotu, pokiaľ ide o dôkaz, ktorý už má Komisia v zmysle bodu 21 oznámenia o spolupráci z roku 2002.

Okrem toho dotknuté podniky nemôžu očakávať dvojitú odmenu za tie isté informácie, a to tie, ktoré im umožnili získať čiastočné oslobodenie za obdobie, na ktoré sa odvolávajú, ak tieto informácie za obdobie nasledujúce po uvedenom období neposkytli vyšetrovaniu Komisie žiadnu pridanú hodnotu.

(pozri body 42, 43, 47)
2.

Gem Year Industrial Co. Ltd a Jinn Well Auto Parts (Zhejiang) Co. Ltd sú povinné nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Rada Európskej únie a Európsky inštitút pre priemyselný spojovací materiál (European Industrial Fastener Institute, EIFI) v rámci tohto konania.
Smernica 91/477 o kontrole získavania a vlastnenia zbraní, zmenená a doplnená smernicou 2008/51, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni takej vnútroštátnej právnej úprave, ktorá povoľuje vydať európsky zbrojný pas len držiteľom strelných zbraní na účely poľovníckej činnosti alebo športovej streľby.

V tejto súvislosti v prvom rade článok 3 tejto smernice výslovne vylučuje, aby výkon možnosti členských štátov prijať do svojich právnych predpisov prísnejšie ustanovenia, než sú stanovené v tejto smernici, mohol obmedziť práva priznané občanom s bydliskom v členských štátoch podľa článku 12 ods. 2 tej istej smernice, a to práva poľovníkov a športových strelcov, ak sú držiteľmi európskeho zbrojného pasu a môžu sa preto odchylne od postupu zavedeného článkom 12 ods. 1 smernice a za určitých podmienok pohybovať so zbraňami, ktoré sú v ňom zapísané bez ďalších administratívnych náležitostí.

V druhom rade okolnosť, že uvedený pas sa vydáva osobe, ktorá už je oprávneným držiteľom zbrane podľa vnútroštátnych predpisov, naznačuje, že nenahrádza vnútroštátne oprávnenie nadobudnúť a držať zbraň.

V treťom rade článok 1 ods. 4 tejto smernice odkazuje na jej prílohu II, ktorá, pokiaľ ide o údaje o tom, čo musí tento pas obsahovať, odkazuje práve na výkon poľovníckej činnosti a športovej streľby. Z toho vyplýva, že cieľom článku 1 ods. 4 uvedenej smernice v spojení s článkom 12 ods. 2 tejto smernice je predovšetkým zjednodušiť pohyb zbraní určených na výkon poľovníckej činnosti alebo športovej streľby.

(pozri body 47, 48, 51, 52, 60 a výrok)
Keď je potrebné určiť, či sa protisúťažné obmedzenie môže vyhnúť zákazu stanovenému v článku 81 ods. 1 ES z toho dôvodu, že je pridružené k hlavnej operácii, ktorá nemá protisúťažný charakter, treba preskúmať, či by uskutočnenie takejto operácie bolo v prípade neexistencie predmetného obmedzenia nemožné. Skutočnosť, že uvedenú operáciu by v prípade neexistencie predmetného obmedzenia bolo zložité vykonať alebo by bola menej zisková, nemožno považovať za skutočnosť, ktorá tomuto obmedzeniu priznáva objektívne nevyhnutnú povahu, ktorá je nutná na to, aby mohlo mať pridružený charakter. Takýto výklad by viedol k tomu, že tento pojem by bol rozšírený na obmedzenia, ktoré nie sú nutne nevyhnutné na uskutočnenie hlavnej operácie. Takýto výsledok by škodil potrebnému účinku zákazu stanovenému v článku 81 ods. 1 ES.

Tento výklad však nevedie k skombinovaniu na jednej strane podmienok stanovených judikatúrou na označenie obmedzenia za pridružené na účely článku 81 ods. 1 ES a na druhej strane nevyhnutnej povahy požadovanej podľa článku 81 ods. 3 ES, aby zakázané obmedzenie mohlo využiť výnimku. Tieto dve ustanovenia totiž sledujú rôzny cieľ a toto posledné uvedené kritérium sa týka otázky, či koordinovanie medzi podnikmi má výrazný nepriaznivý vplyv na charakteristiky hospodárskej súťaže na trhu, ako sú ceny, kvantita alebo kvalita výrobkov alebo služieb a uplatňuje sa naň preto zásada zákazu stanovená v článku 81 ods. 1 ES, alebo či môže byť v rámci článku 81 ods. 3 ES považované za nevyhnutné na zlepšenie výroby alebo distribúcie tovaru alebo k podpore technického alebo hospodárskeho pokroku, pričom umožňuje spotrebiteľom primeraný podiel na z toho vyplývajúcich výhodách. Naopak kritérium objektívnej nevyhnutnosti sa týka otázky, či v prípade neexistencie stanoveného obmedzenia obchodnej autonómie hrozí, že operácia alebo hlavná činnosť, na ktorú sa nevzťahuje zákaz stanovený v článku 81 ods. 1 ES a vo vzťahu ku ktorej je obmedzenie druhotné, sa neuskutoční alebo nebude možné v nej pokračovať. Len obmedzenia, ktoré sú nevyhnutné na to, aby mohla hlavná transakcia v každom prípade fungovať, možno považovať za obmedzenia, ktoré patria do pôsobnosti teórie pridružených obmedzení, a z okolnosti, že neexistencia týchto pridružených obmedzení môže negatívne ovplyvňovať hlavnú operáciu, nevyplýva, že tieto obmedzenia treba považovať za objektívne nevyhnutné, ak hlavná operácia bude fungovať aj v prípade ich neexistencie.

(pozri body 91 – 94, 180)
Na to, aby Súdny dvor mohol podať výklad práva Únie, ktorý bude pre vnútroštátny súd užitočný, z článku 94 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania musí obsahovať uvedenie dôvodov, pre ktoré sa vnútroštátny súd rozhodol položiť otázku o výklade alebo platnosti určitých ustanovení práva Únie, ako aj súvislosti, ktoré vnútroštátny súd vidí medzi týmito ustanoveniami a svojou právnou úpravou uplatniteľnou vo vnútroštátnom konaní. Pokiaľ ide o návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý neumožňuje pochopiť dôvody, pre ktoré má vnútroštátny súd pochybnosti o zlučiteľnosti predmetnej právnej úpravy s právom Únie, a neobsahuje údaje, ktoré by Súdnemu dvoru umožnili poskytnúť vnútroštátnemu súdu výklad práva Únie, ktorý mu umožní vyriešiť právny problém, o ktorom má rozhodnúť, treba vyhlásiť otázku za neprípustnú, keďže Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na to, aby poskytol užitočnú odpoveď.

(pozri body 17, 19 – 21)