ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Odôvodnenia 9, 21, 24, 26 a 29 nariadenia č. 1259/2010 stanovujú: „(9) Týmto nariadením by sa mal stanoviť jednoznačný a komplexný právny rámec v oblasti rozhodného práva pre rozvod a rozluku v zúčastnených členských štátoch a mali by sa zabezpečiť vhodné riešenia pre občanov z hľadiska právnej istoty, predvídateľnosti a flexibility a malo by sa zabrániť situácii, keď jeden z manželov požiada o rozvod skôr ako ten druhý, aby zaistil, že sa konanie bude spravovať daným právom, ktoré považuje za priaznivejšie na ochranu svojich záujmov. … (21) Pre prípad, že nedôjde k voľbe práva, by sa týmto nariadením mali zaviesť harmonizované kolízne normy založené na súbore viacnásobných kolíznych kritérií vychádzajúcich z existencie úzkej väzby medzi manželmi a príslušným právnym poriadkom, aby sa zaručila právna istota a predvídateľnosť a zabránilo sa situácii, keď jeden z manželov požiada o rozvod skôr ako ten druhý, aby zaistil, že na konanie sa bude vzťahovať daný právny poriadok, ktorý považuje za priaznivejší na ochranu svojich záujmov. Takéto kolízne kritériá by sa mali vybrať s cieľom zabezpečiť, aby sa konania týkajúce sa rozvodu alebo rozluky spravovali právnym poriadkom, s ktorým majú manželia úzku väzbu. … (24) V určitých situáciách, keď rozhodné právo neustanovuje inštitút rozvodu ani neumožňuje jednému z manželov z dôvodu jeho pohlavia rovnaký prístup k rozvodu alebo rozluke, by sa však mal uplatňovať právny poriadok štátu konajúceho súdu. Tým by však nemala byť dotknutá doložka o výhrade verejného poriadku. … (26) Ak toto nariadenie odkazuje na skutočnosť, že v právnom poriadku zúčastneného členského štátu, na ktorého súde sa začalo konanie, nie je ustanovený inštitút rozvodu, malo by sa to vykladať tak, že v právnom poriadku tohto členského štátu vôbec neexistuje inštitút rozvodu. V takom prípade by súd nemal byť povinný rozviesť manželstvo na základe tohto nariadenia. … … (29) … ciele tohto nariadenia [sú] posilnenie právnej istoty, predvídateľnosti a flexibility v súvislosti s medzinárodnými súdnymi konaniami v manželských veciach, a následne uľahčenie voľného pohybu osôb v Únii…“
39

Navyše na rozdiel od tvrdenia, ktoré uvádza hlavný colný úrad a holandská vláda, článok 66 colného kódexu týkajúci sa zrušenia colného vyhlásenia nebráni takejto oprave. Konanie o zrušení colného vyhlásenia, ktorého podmienky sú spresnené v uvedenom článku, sa totiž uplatňuje len v dvoch situáciách, a to keď deklarant preukáže, že tovar bol v colnom vyhlásení navrhnutý do príslušného colného režimu omylom, alebo že vzhľadom na osobitné okolnosti tovar už nemôže byť naďalej prepustený do colného režimu, do ktorého bol navrhnutý v colnom vyhlásení. V prípade zrušenia colný dlh, ktorý vyplýva zo zrušeného colného vyhlásenia, zaniká. Odsek 2 tohto článku 66 okrem iného spresňuje, že po prepustení tovaru v zásade nemožno colné vyhlásenie zrušiť.
34

Okrem toho z článku 1 písm. c) a článku 5 písm. c) smernice 2006/54 vyplýva, že táto smernica sa vzťahuje na zamestnanecké systémy sociálneho zabezpečenia. Pritom už bolo rozhodnuté, že systémy dôchodkov vyplácaných zamestnancovi z dôvodu jeho pracovnoprávneho vzťahu so zamestnávateľom vo verejnom sektore tiež patria do vecnej pôsobnosti článku 5 smernice 2006/54 [pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. novembra 2019, Komisia/Poľsko (Nezávislosť všeobecných súdov), C‑192/18, EU:C:2019:924, body 72 a 73].
14

Podľa článku 6 uvedených stanov: „1. V kuratóriu nadácie pôsobia ako členovia: a) zástupca Ministerium für Finanzen und Wirtschaft Baden‑Württemberg (Ministerstvo financií a hospodárstva spolkovej krajiny Bádensko‑Württembersko); b) zástupca Ministerium für Wissenschaft, Forschung und Kunst Baden‑Württemberg (Ministerstvo vied, výskumu a umenia spolkovej krajiny Bádensko‑Württembersko); c) starosta mesta Reutlingen; d) rektor univerzity v Tübingene; e) traja profesori na univerzite v Tübingene; f) predseda Hochschule Reutlingen (Vysoká škola v Reutlingene); g) zástupca inštitútu Fraunhofer‑Gesellschaft zur Förderung der angewandten Forschung e.V.; h) šesť osobností z oblasti podnikania. Členov uvedených v písm. e) až h) vymenúva ministerstvo financií a hospodárstva spolkovej krajiny Bádensko‑Württembersko, členov uvedených v písm. e) a f) so súhlasom ministerstva vied, výskumu a umenia spolkovej krajiny Bádensko‑Württembersko a na návrh univerzity v Tübingene alebo vysokej školy v Reutlingene; člen uvedený v písm. g) je vymenovaný so súhlasom Fraunhofer‑Gesellschaft zur Förderung der angewandten Forschung e.V. Členovia uvedení v písm. h) sú vymenovaní so súhlasom kuratória nadácie, z toho jeden na návrh obchodnej a priemyselnej komory Bádenska‑Württemberska a jeden na návrh Landesverband der baden‑württembergischen Industrie eV (Priemyselná federácia spolkovej krajiny Bádensko‑Württembersko). 2. Ministerstvo financií a hospodárstva môže do kuratória nadácie vymenovať dve osoby so vzťahom k práci nadácie. … 5. Činnosť v rámci kuratória nadácie je bezodplatná.“
21

Podľa Conseil d’État odpoveď na tento posledný žalobný dôvod spoločnosti Compagnie des pêches de Saint‑Malo závisí od toho, či sa má sporné rozhodnutie vykladať v tom zmysle, že vyhlasuje za nezlučiteľné so spoločným trhom iba zníženia sociálnych odvodov zamestnávateľov, keďže zo znížení sociálnych odvodov zamestnancov podniky v odvetví rybolovu nemali priamy prospech, a teda nemôžu patriť do pôsobnosti článku 107 ZFEÚ, alebo naopak v tom zmysle, že nezlučiteľnosť sa týka aj znížení sociálnych odvodov zamestnancov. Ak by sa mala prijať táto druhá hypotéza, nastolilo by to otázku, či sa majú na podniky v odvetví rybolovu, do ktorých patria zamestnanci využívajúci zníženia sociálnych odvodov zamestnancov, považovať za využívajúce celý rozsah týchto znížení alebo iba jeho časť. Vnútroštátny súd sa v tomto poslednom uvedenom prípade pýta na spôsob, akým má byť táto časť zníženia ohodnotená. Okrem toho vzniká otázka, či členský štát, ktorému je adresovaný príkaz na vrátenie, je povinný nariadiť, aby dotknutí zamestnanci vrátili časť pomoci, ktorú využili.
26

Pokiaľ ide o druhú časť toho istého žalobného dôvodu, Všeobecný súd v bodoch 88 a 99 napadnutého rozsudku uviedol, že odvolateľka nepredložila žiadnu konkrétnu skutočnosť, okrem rozdielov v politickej ideológii, ktorá by mohla preukázať, že francúzska vláda, a najmä francúzsky minister spravodlivosti, sa dopúšťa prenasledovania Front national, ktorej je odvolateľka jedným zo zástupcov, ani že by to bola jej príslušnosť k Front national, ktorá viedla výlučne alebo čo i len sčasti k začatiu súdneho vyšetrovania v prejednávanej veci. Všeobecný súd v bode 94 napadnutého rozsudku taktiež konštatoval, že žiadna skutočnosť neumožňuje domnievať sa, že by žiadosť o zbavenie odvolateľky poslaneckej imunity bola podaná v rámci súdneho konania, ktoré prebehlo neobvyklým spôsobom, najmä pokiaľ ide o lehoty. Napokon v bode 96 napadnutého rozsudku konštatoval, že žiadna zo skutočností, na ktoré sa odvoláva odvolateľka v tomto kontexte – ktorou je skutočnosť, že sporný tweet napísal jej asistent, ktorý vymazala hneď, ako sa o ňom dozvedela, a že v prípade odsúdenia by jej hrozilo uloženie vedľajšieho trestu nevoliteľnosti do verejných funkcií ako aj straty jej mandátu európskej poslankyne, ako aj všetkých jej mandátov v zastupiteľských zboroch – nepatrí medzi okolnosti, ktoré by mal Parlament brať do úvahy pri rozhodovaní o tom, či boli v prejednávanej veci splnené podmienky pre odňatie poslaneckej imunity podľa článku 9 protokolu.
3

Odôvodnenia 2, 6, 18 a 20 smernice 2004/25 uvádzajú: „(2) Je potrebné chrániť záujmy majiteľov cenných papierov spoločností, ktoré sa spravujú právom členského štátu, keď sú tieto spoločnosti predmetom ponuky na prevzatie alebo zmien kontroly a aspoň pre niektoré z ich cenných papierov sú prijaté na obchodovanie na regulovanom trhu v členskom štáte. … (6) Na účely efektívnosti by úprava ponúk na prevzatie mala byť flexibilná a schopná vysporiadať sa s novými okolnosťami tak, ako vznikajú, a mala by preto poskytovať možnosť výnimiek a odchýlok. Pri uplatňovaní stanovených pravidiel alebo výnimiek alebo pri udeľovaní odchýlok by však orgány dohľadu mali dodržiavať určité všeobecné zásady. … (18) Na účel posilnenia účinnosti existujúcich ustanovení týkajúcich sa slobody obchodovania s cennými papiermi spoločností, na ktoré sa vzťahuje táto smernica a slobody uplatňovania hlasovacích práv je podstatné, aby obranné štruktúry a mechanizmy navrhnuté takýmito spoločnosťami boli priehľadné a aby boli predkladané v správach na valných zhromaždeniach akcionárov. … (20) Všetky osobitné práva, ktoré majú členské štáty v spoločnostiach, by sa mali preskúmať so zreteľom na slobodný pohyb kapitálu a príslušné ustanovenia zmluvy. Osobitné práva členských štátov v spoločnostiach, ktoré sú ustanovené v súkromnom alebo verejnom vnútroštátnom práve, by sa mali vyňať z pravidla ‚prerušenia‘, ak sú zlučiteľné so zmluvou.“
38

Napokon, pokiaľ ide o rozsah práva na odpočítanie dane, prináleží vnútroštátnemu súdu, aby určil, či sa práce spočívajúce v rozšírení predmetnej komunálnej cesty obmedzili, alebo nie na to, čo bolo nevyhnutné na zabezpečenie prevádzky vápencového lomu žalobkyňou vo veci samej. Podľa judikatúry Súdneho dvora ak sa totiž práce spočívajúce v rozšírení tejto cesty obmedzili na to, čo bolo na tento účel nevyhnutné, právo na odpočítanie dane by sa mohlo priznať v súvislosti so všetkými nákladmi vynaloženými na tieto práce. Naopak, ak uvedené práce išli nad rámec toho, čo bolo nevyhnutné na zabezpečenie prevádzky tohto kameňolomu, existencia priamej a bezprostrednej súvislosti medzi uvedenými prácami a hospodárskou činnosťou žalobkyne je čiastočne narušená, takže právo na odpočítanie dane sa tak mohlo priznať len v súvislosti s DPH zaplatenou na vstupe, ktorá zaťažila časť nákladov na práce spočívajúce vo výstavbe predmetnej komunálnej cesty, ktorá bola objektívne nevyhnutná na to, aby žalobkyňa vo veci samej mohla vykonávať svoju hospodársku činnosť (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. septembra 2017, Iberdrola Inmobiliaria Real Estate Investments, C‑132/16, EU:C:2017:683, body 37 až 39).
11

Na tieto účely doviezla v rokoch 2012 až 2015 do Litvy tabak do vodnej fajky balený po 50 alebo 250 g, ktorý pozostával z viacerých látok, a to tabaku (do 24 %), cukrového sirupu (47 %), glycerínu (27 %), ochucujúcich látok (2 %) a sorbanu draselného (menej ako gram na kilogram).
18

Okrem toho odvolací senát zamietol tvrdenie spoločnosti Edison, podľa ktorého „pohonné hmoty“ ako tovar zaradený do abecedného zoznamu tak, že patrí do triedy 4, so špecifikáciou „vrátane benzínov pre motory“ uvedenou v názve uvedenej triedy zahŕňajú každý materiál spôsobilý umožniť poháňanie motora vrátane nehorľavých látok, ako je elektrická energia. V tejto súvislosti sa najmä domnieval, že používanie elektrickej energie na pohon motorov bolo v čase podania prihlášky v Európskej únii ešte okrajové a že dôkazy predložené spoločnosťou Edison nepostačovali na preukázanie toho, že elektrická energia bola súčasťou výrobkov patriacich do triedy 4 uvedených pri zápise obrazovej ochrannej známky Európskej únie EDISON ako „substitučné palivo“. Navyše sa domnieval, že kategória výrobkov, na ktoré sa vzťahuje anglický výraz „fuel“ (palivo), zahŕňa len palivové materiály, ktoré môžu byť použité na výrobu elektrickej energie, a nie samotnú elektrickú energiu, ktorá je nehmatateľným tovarom.
42

Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že v prejednávanej veci po uzavretí predmetného partnerstva na účely výstavby stavebného projektu a po tom, čo partner XT na neho previedol svoj vklad, pozemok nadobudol XT, a to sám a vo vlastnom mene. XT požiadal príslušné orgány o stavebné povolenie a získal ho vo svojom mene. Takisto on sám a vo vlastnom mene uzavrel zmluvu o stavebné dielo. Partneri rozhodli, že práve XT bude zapísaný do katastra nehnuteľností ako jediný vlastník. XT uzatvoril vo vlastnom mene kúpne zmluvy týkajúce sa všetkých budov a parciel pozemkov spojených s týmito budovami, a to tak pred, ako aj po rozhodnutí o ukončení predmetného partnerstva.
3

Podľa odôvodnení 17 a 18 nariadenia č. 1/2003: „(17) Ak sa majú súťažné pravidlá uplatňovať jednotne a súčasne sa má sieť spravovať čo možno najlepším spôsobom, je dôležité, aby sa dodržalo pravidlo, že orgány hospodárskej súťaže členských štátov automaticky stratia svoju právomoc, ak Komisia začne konanie. Ak orgán hospodárskej súťaže členského štátu už koná vo veci a Komisia má v úmysle začať konanie, musí sa Komisia usilovať o to čo najskôr. Pred začatím konania by Komisia mala konzultovať s príslušným vnútroštátnym orgánom. (18) Aby sa zabezpečilo, že prípady riešia najvhodnejšie orgány v rámci siete, malo by sa prijať všeobecné ustanovenie umožňujúce, aby príslušný orgán pozastavil alebo uzavrel prípad z dôvodu, že ho rieši alebo riešil iný orgán, pričom cieľom je, aby sa každým prípadom zaoberal len jediný orgán. Toto ustanovenie by nemalo brániť Komisii, aby odmietla sťažnosť pre nedostatok záujmu spoločenstva, pretože precedentné právo súdneho dvora potvrdilo, že to môže urobiť, aj keď žiadny iný príslušný orgán neoznámil svoj úmysel zaoberať sa prípadom.“
20

Na úvod treba konštatovať, že hodnota zákazky, o ktorú ide vo veci samej, je nižšia ako finančný limit 144000 eur stanovený v článku 4 písm. b) smernice 2014/24, takže táto zákazka nepatrí do pôsobnosti tejto smernice. Ako to však uvádza vnútroštátny súd, slovinský zákonodarca pri prebratí ustanovení uvedenej smernice do vnútroštátneho práva prebral do článku 2 ods. 1 ZJN definíciu pojmu „verejná zákazka“ uvedenú v článku 2 ods. 1 bode 5 tej istej smernice takým spôsobom, že táto definícia je uplatniteľná na všetky verejné zákazky upravené v ZJN nezávisle od jej výšky.
(17)

Vedecké odôvodnenie by malo byť hlavným aspektom, na ktorý sa prihliada pri používaní výživových a zdravotných tvrdení, a prevádzkovatelia potravinárskych podnikov, ktorí tvrdenia používajú, by ich mali podložiť. Tvrdenie by malo byť vedecky odôvodnené s prihliadnutím na všetky dostupné vedecké údaje a so zvážením dôkazov.“
19

Podľa článku 2 smernice 93/13 totiž pojem „predajca alebo dodávateľ“ v zmysle tejto smernice znamená „akúkoľvek fyzickú alebo právnickú osobu, ktorá v zmluvách podliehajúcich tejto smernici koná s cieľom vzťahujúcim sa k je[j] obchodom, podnikaniu alebo povolaniu bez ohľadu na to či má verejnú alebo súkromnú formu vlastníctva“. V prejednávanej veci návrh na začatie prejudiciálneho konania neobsahuje žiadny údaj, ktorý by mohol naznačovať, že činnosť prenájmu tejto nadácie by bola len okrajová, alebo by nepredstavovala jej podnikateľskú činnosť.
3

Odôvodnenia 4, 19 a 50 smernice 2011/83 uvádzajú: „(4) … Harmonizácia určitých aspektov spotrebiteľských zmlúv uzavretých na diaľku… je potrebná na podporu skutočného spotrebiteľského vnútorného trhu vytvorením správnej rovnováhy medzi vysokou úrovňou ochrany spotrebiteľa a konkurencieschopnosťou podnikov pri zabezpečení dodržiavania zásady subsidiarity. … (19) Digitálny obsah sú dáta, ktoré sa vyprodukujú a dodajú v digitálnej forme, ako napríklad počítačové programy, aplikácie, hry, hudba, videá alebo texty, bez ohľadu na to, či sú získavané prostredníctvom sťahovania, alebo metódou streamingu z hmotného nosiča alebo iným spôsobom. Zmluvy na dodávanie digitálneho obsahu by mali patriť do rozsahu pôsobnosti tejto smernice. … zmluvy, ktoré sa týkajú digitálneho obsahu nedodávaného na hmotnom nosiči, by sa nemali na účely tejto smernice klasifikovať ako kúpne zmluvy ani ako zmluvy o službách. V prípade takýchto zmlúv by spotrebiteľ mal mať právo od zmluvy odstúpiť, ak nedal počas lehoty na odstúpenie súhlas na začatie plnenia zmluvy a neuznal, že následne stratí právo odstúpiť od danej zmluvy. … … (50) Spotrebiteľ by na jednej strane mal mať možnosť využiť právo na odstúpenie od zmluvy aj v prípade, ak požiadal o poskytnutie služieb pred skončením lehoty na odstúpenie. Na druhej strane, ak si spotrebiteľ uplatní právo na odstúpenie od zmluvy, obchodník by mal mať istotu, že mu bude za poskytnutú službu zaplatená primeraná suma. Výpočet primeranej sumy by sa mal zakladať na cene stanovenej v zmluve, ak spotrebiteľ nepreukáže, že celková cena je sama osebe neprimeraná, a v takom prípade sa suma, ktorá sa má zaplatiť, vypočíta na základe trhovej hodnoty poskytnutej služby. Trhová hodnota by sa mala stanoviť porovnaním ceny ekvivalentnej služby poskytovanej inými obchodníkmi v čase uzavretia zmluvy. Preto by mal spotrebiteľ požiadať o poskytnutie služieb pred skončením lehoty na odstúpenie od zmluvy tak, že túto žiadosť výslovne vyjadrí a v prípade zmlúv uzavretých mimo prevádzkových priestorov ju predloží na trvalom nosiči. Podobne by mal obchodník informovať spotrebiteľa na trvalom nosiči o každej povinnosti zaplatiť pomernú časť nákladov za už poskytnutú službu. …“
80

V prejednávanom prípade treba v tomto smere poukázať na to, že situácia platiteľa dane, ktorého sa týka zisťovanie, je odlišná od situácie držiteľa informácií, ktoré sa týkajú platiteľa dane. Ako sa totiž uvádza v bode 68 tohto rozsudku, táto posledná uvedená osoba by v prípade, ak by nemala možnosť podať priamu žalobu proti rozhodnutiu, ktoré jej je adresované a ktorým sa jej ukladá právna povinnosť poskytnúť predmetné informácie, bola zbavená akejkoľvek účinnej súdnej ochrany. Naopak, dotknutý platiteľ dane nie je adresátom takého rozhodnutia a nevyplýva mu z neho nijaká právna povinnosť, a teda ani riziko uloženia sankcie v prípade jeho nedodržania. Taký platiteľ dane preto nie je nútený konať protiprávne na to, aby mohol uplatniť svoje právo na účinný prostriedok nápravy, takže judikatúra citovaná v druhej vete bodu 66 tohto rozsudku sa na neho nevzťahuje.
47

V tejto súvislosti treba uviesť, že štruktúra Zmlúv sa zmenila oproti tej, ktorá existovala v čase skutkových okolností vo veciach, ktoré viedli k rozsudkom uvedeným v bode 45 tohto rozsudku. Odvtedy Lisabonská zmluva, ktorá nadobudla účinnosť 1. decembra 2009, tým, že priznala Únii jedinú právnu subjektivitu zakotvenú v článku 47 ZEÚ, ukončila skôr vykonávané oddeľovanie Európskeho spoločenstva a Európskej únie. To sa prejavilo najmä integráciou ustanovení týkajúcich sa SZBP do všeobecného rámca práva Únie, táto politika však podlieha osobitným pravidlám a postupom, ako to vyplýva z článku 24 ZEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. marca 2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 91).
20

Od marca 2015 JD vykonával závislú zárobkovú činnosť v Nemecku. Od 6. marca do 1. septembra 2015 pracoval na mieste pomocného zámočníka a potom od 18. januára do 31. októbra 2016 na plný úväzok ako prevádzkový pracovník výroby. Od 4. októbra do 7. decembra 2016 bol JD práceneschopný a z tohto dôvodu mal nárok na zachovanie vyplácania mzdy jeho zamestnávateľom až do 31. októbra 2016, keď skončil pracovný pomer, a potom poberal dávky z dôvodu nemocenskej dovolenky zo systému sociálneho zabezpečenia až do 7. decembra 2016.
3

Odôvodnenia 18, 30 a 32 smernice 2002/20 stanovujú: „(18) Všeobecné povolenie by malo obsahovať len podmienky ktoré sú charakteristické pre odvetvie elektronických komunikácií. Nemalo by byť tak urobené s ohľadom na podmienky, ktoré sú už platné z titulu iných existujúcich vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré nie sú charakteristické pre odvetvie elektronických komunikácií… … (30) Správne poplatky môžu byť uložené poskytovateľom elektronických komunikačných služieb na financovanie činností národného regulačného orgánu pri riadení povoľovacieho systému a pre poskytovanie práv na používanie… … (32) Okrem správnych poplatkov, poplatky za používanie môžu byť ukladané za používanie rádiových frekvencií a čísel ako nástroja na zabezpečenie optimálneho použitia takýchto zdrojov. Takéto poplatky by nemali prekážať rozvoju novátorských služieb a súťaže na trhu…“
4

Článok 2 tohto nariadenia, nazvaný „Definícia ‚potravín‘“, stanovuje: „Na účely tohto nariadenia ‚potraviny‘ znamenajú akékoľvek látky alebo výrobky, či už spracované, čiastočne spracované alebo nespracované, ktoré sú určené na ľudskú spotrebu alebo o ktorých sa predpokladá, že sú na ňu určené. ‚Potraviny‘ znamenajú tiež nápoje, žuvačky a všetky látky vrátane vody, zámerne pridávan[é] do potravín počas ich výroby, prípravy alebo úpravy. Zahŕňajú vodu po bode zhody, tak ako je definovaná [vodu na mieste zhody definovanom – neoficiálny preklad] v článku 6 smernice [Rady] 98/83/ES [z 3. novembra 1998 o kvalite vody určenej na ľudskú spotrebu (Ú. v. ES L 330, 1998, s. 32; Mim. vyd. 15/004, s. 90)], bez toho, aby boli dotknuté požiadavky smerníc [Rady] 80/778/EHS [z 15. júla 1980 o kvalite vôd pre ľudskú spotrebu (Ú. v. ES L 229, 1980, s. 11) (neoficiálny preklad)] a 98/83/ES. ‚Potraviny‘ nezahŕňajú: a) krmivá; b) živé zvieratá, ak nie sú pripravované s cieľom umiestnenia na trh pre ľudskú spotrebu; c) rastliny pred zberom; d) liečivá [lieky – neoficiálny preklad] v súlade so smernicami Rady 65/65/EHS [z 26. januára 1965 o aproximácií ustanovení zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení, týkajúcich sa liekov (neoficiálny preklad) (Ú. v. ES 1965, 22, s. 369)] a 92/73/EHS [z 22. septembra 1992, ktorou sa rozširuje pôsobnosť smerníc 65/65/EHS a 75/319/EHS o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa liekov, a ktorá upravuje ďalšie ustanovenia o homeopatických liekoch (neoficiálny preklad) (Ú. v. ES L 297, 1992, s. 8)]; e) kozmetické prostriedky v súlade so smernicou Rady 76/768/EHS [z 27. júla 1976 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa kozmetických výrobkov (Ú. v. ES L 262, 1976, s. 169; Mim. vyd. 13/003, s. 285)]; f) tabak a tabakové výrobky v súlade so smernicou Rady 89/622/EHS [z 13. novembra 1989 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa označovania tabakových výrobkov (neoficiálny preklad) (Ú. v. ES L 359, 1989, s. 1)]; g) omamné látky alebo psychotropné látky v súlade s Jednotnou konvenciou Organizácie Spojených národov o omamných látkach, [uzavretou v New Yorku 30. marca 1961, zmenenou Protokolom z roku 1972 o zmenách Jednotnej konvencie z roku 1961 (Zbierka zmlúv Organizácie Spojených národov, zv. 520, s. 151),] a Konvenci[ou] Organizácie Spojených národov o psychotropných látkach [uzavretou vo Viedni 21. februára 1971 (Zbierka zmlúv Organizácie Spojených národov, zv. 1019, s. 175)]; h) rezíduá a kontaminanty.“
23

Vnútroštátny súd uvádza, že uplatnenie tejto judikatúry vo veci samej by mohlo mať za následok, že by sa štát nemohol domáhať náhrady škody spôsobenej podvodmi. Správne konanie spomínané v judikatúre Najvyššieho súdu Slovenskej republiky totiž môže smerovať len voči príjemcovi predmetného príspevku. Vo veci samej však ide o obchodné spoločnosti, ktoré už nevlastnia žiadne aktíva a ktoré dokonca boli vymazané z obchodného registra. Takéto konanie teda nemôže umožniť vymáhanie neoprávnene vyplatených príspevkov. Naopak, podanie žaloby o náhradu škody v rámci trestného konania začatého proti fyzickým osobám, v tomto prípade spoločníkom a konateľom týchto obchodných spoločností, by mohlo viesť k náhrade škody, ktorej sa domáha štát.
12

Článok 35 nariadenia 2015/2283, nazvaný „Prechodné opatrenia“, v odseku 2 stanovuje: „Potraviny, ktoré nepatria do pôsobnosti nariadenia [č. 258/97], ktoré sú umiestnené na trhu v súlade s právnymi predpismi do 1. januára 2018 a ktoré spadajú do pôsobnosti tohto nariadenia, môžu byť naďalej umiestňované na trhu až do prijatia rozhodnutia v súlade s článkami 10 až 12 alebo článkami 14 až 19 tohto nariadenia v nadväznosti na žiadosť o povolenie novej potraviny alebo na oznámenie tradičnej potraviny z tretej krajiny predloženú do dátumu uvedeného vo vykonávacích predpisoch prijatých v súlade s článkom 13 alebo 20 tohto nariadenia, ale najneskôr do 2. januára 2020.“
24

V druhom rade cieľom režimu odpočítania zavedeného šiestou smernicou je úplne zbaviť podnikateľa bremena DPH splatnej alebo zaplatenej v rámci všetkých jeho hospodárskych činností. Spoločný systém DPH takto zabezpečuje úplnú daňovú neutralitu všetkých hospodárskych činností bez ohľadu na ich účel alebo výsledky pod podmienkou, že samy osebe v zásade podliehajú DPH (rozsudok z 3. júla 2019, The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge, C‑316/18, EU:C:2019:559, bod 22, ako aj citovaná judikatúra).