ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Článok 11 ods. 2 smernice 87/102 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov, ktoré sa týkajú spotrebiteľského úveru, zmenenej a doplnenej smernicou 98/7, ktorý sa týka práva spotrebiteľa vykonať voči poskytovateľovi úveru nápravné opatrenia, sa uplatní tak na úver poskytnutý na účely financovania jedinej operácie, ako aj na otvorenie úverovej linky, ktorá spotrebiteľovi umožňuje čerpať poskytnutý úver viackrát.

V znení uvedeného ustanovenia totiž nič nesvedčí o tom, že to v prípade otvorenia úverových liniek neplatí. Okrem toho článok 11 ods. 3 tej istej smernice výslovne stanovuje výnimku z uplatnenia odseku 2 tohto článku. V každom prípade to nie je otvorenie úverových liniek, ktoré by z neho boli všeobecne vylúčené.

Navyše účel sledovaný článkom 11 ods. 2 možno dosiahnuť, len ak sa toto ustanovenie uplatní tiež na úver umožňujúci viacnásobné čerpanie. Uvedené ustanovenie čítané v zmysle dvadsiateho prvého odôvodnenia smernice 87/102, priznáva totiž spotrebiteľovi, za tam uvedených okolností, práva voči poskytovateľovi úveru, ktoré sú nad rámec bežných kontraktačných práv voči nemu a dodávateľom tovaru alebo služieb.

Okrem toho uvedený článok 11 ods. 2 umožňuje odlišným spôsobom upraviť ochranu ponúkanú spotrebiteľovi na účely zohľadnenia špecifických vlastností otvorenia úverovej linky v porovnaní s úverom poskytnutým na účely jediného nákupu.

(pozri body 39, 40, 42 – 44)
Členský štát, v ktorom minimálne mzdové tarify nie sú určené jedným zo spôsobov stanovených článkom 3 ods. 1 a 8 smernice 96/71 o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb, nemá právo uložiť na základe tejto smernice podnikom usadeným v iných členských štátoch v rámci poskytovania nadnárodných služieb povinnosť rokovať podľa jednotlivých prípadov na mieste výkonu práce so zreteľom na kvalifikáciu a pracovné úlohy mzdou odmeňovaných pracovníkov na to, aby tieto podniky súhlasili so mzdou, ktorú budú musieť zaplatiť svojim vyslaným pracovníkom.

(pozri bod 71)
Členský štát, ktorého právna úprava stanovuje, že výkon činnosti pracovníka súkromnej bezpečnostnej služby sa viaže na podmienku predchádzajúceho zloženia prísahy vernosti tomuto členskému štátu a hlave členského štátu, si neplní povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 43 ES a 49 ES. Za uplatniteľného stavu právnej úpravy sa súkromné bezpečnostné služby v tomto členskom štáte nepodieľajú priamo a špecificky na výkone verejnej moci, keďže činnosti súkromných bezpečnostných služieb, ktorým sa venujú, nemôžu byť stotožňované s poslaním patriacim do právomoci verejnej bezpečnosti, z čoho vyplýva, že výnimky uvádzané v článkoch 45 ES a 55 ES nie sú v takomto prípade uplatniteľné. Okrem toho s takouto slávnostnou prísahou vernosti členskému štátu a hlave tohto členského štátu z dôvodu jej symbolického významu môže súhlasiť skôr štátny príslušník tohto členského štátu alebo osoby, ktoré sa už v predmetnom členskom štáte usadili. Zahraničné podnikateľské subjekty sú v dôsledku toho postavené do znevýhodnenej situácie v porovnaní s podnikateľskými subjektmi, ktoré pochádzajú z predmetného členského štátu a ktoré sú v ňom usadené. Nakoniec, pokiaľ ide o prípadné odôvodnenie takejto prekážky slobode usadiť sa a slobodnému poskytovaniu služieb súvisiace s ochranou verejného poriadku, tento pojem predpokladá skutočnú a dostatočne závažnú hrozbu týkajúcu sa základného záujmu spoločnosti. Nie je teda možné domnievať sa, že súkromné bezpečnostné služby usadené v iných členských štátoch, než je ten, kde je zavedené zloženie prísahy, by mohli výkonom svojho práva na slobodu usadiť sa a slobodné poskytovanie služieb prostredníctvom personálu, ktorý nezložil prísahu vernosti uvedenému členskému štátu a hlave tohto členského štátu, vytvárať skutočnú a dostatočne závažnú hrozbu týkajúcu sa základného záujmu spoločnosti.

Členský štát, ktorého právna úprava stanovuje, že ceny služieb súkromných bezpečnostných služieb sú stanovené v povolení vydanom príslušným orgánom v rámci stanovenej pohyblivej hranice, si neplní povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 49 ES. Takto stanovené obmedzenie určenia sadzieb môže obmedziť prístup na trh súkromnobezpečnostných služieb predmetného členského štátu pre podnikateľské subjekty so sídlom v iných členských štátoch, ktoré by chceli ponúkať svoje služby v tomto členskom štáte. Zákaz takéhoto druhu totiž na jednej strane odníma uvedeným podnikateľským subjektom prostredníctvom ponuky nižších sadzieb, ako sú tie, ktoré sú určené stanoveným sadzobníkom, možnosť účinnejšie konkurovať podnikateľským subjektom trvalo usadeným v predmetnom členskom štáte, ktoré majú z tohto dôvodu väčšie výhody, ako upútať zákazníkov, než podnikateľské subjekty usadené v zahraničí. Na druhej strane to isté obmedzenie môže brániť podnikateľským subjektom so sídlom v iných členských štátoch zahrnúť do sadzobníka za ich služby určité náklady, ktoré nevznikajú podnikateľským subjektom so sídlom v členskom štáte, kde sú poskytované služby. Nakoniec fluktuačné rozpätie ponechané podnikateľským subjektom nemôže kompenzovať účinky obmedzenia slobody stanovenia sadzieb.

(pozri body 125, 126, 129, 130 a výrok)
Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 6. decembra 2007 — Komisia/Taliansko

(vec C-280/05)

„Nesplnenie povinnosti členským štátom — Štátna pomoc — Nezlučiteľnosť so spoločným trhom — Povinnosť vymáhania — Nevykonanie“

1. Žaloba o nesplnenie povinnosti — Nedodržanie rozhodnutia Komisie týkajúceho sa štátnej pomoci — Prostriedky na obranu (článok 10 ES a článok 88 ods. 2 ES) (pozri body 19, 20, 25)

2. Pomoc poskytovaná štátmi — Vymáhanie protiprávnej pomoci (článok 88 ods. 2 ES) (pozri bod 28)

Predmet

Nesplnenie povinnosti členským štátom — Porušenie článkov 2, 3 a 4 rozhodnutia Komisie 2004/800/ES z 30. marca 2004, ktorým bola schéma pomoci realizovaná Talianskom v súvislosti s neodkladnými opatreniami v oblasti zamestnanosti v podnikoch v ťažkostiach, nachádzajúcich sa v nútenej správe a zamestnávajúcich viac ako tisíc osôb (pomoc č. CR 62/2003, ex NN 7/2003 — Taliansko) (Ú. v. EÚ L 352, s. 10) vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným trhom — Neprijatie opatrení potrebných na vymáhanie pomoci, ktorá bola vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným trhom, v stanovenej lehote.

Výrok

1. Talianska republika si tým, že neprijala v stanovenej lehote všetky opatrenia potrebné na vymáhanie pomoci, ktorá bola rozhodnutím Komisie 2004/800/ES z 30. marca 2004 o schéme štátnej pomoci realizovanej Talianskom v súvislosti s neodkladnými opatreniami v oblasti zamestnanosti vyhlásená za nezákonnú a nezlučiteľnú so spoločným trhom, od príjemcov, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 2 a 3 tohto rozhodnutia.

2. Talianska republika je povinná nahradiť trovy konania.

Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 6. decembra 2007 — Komisia/Taliansko

(vec C-280/05)

„Nesplnenie povinnosti členským štátom — Štátna pomoc — Nezlučiteľnosť so spoločným trhom — Povinnosť vymáhania — Nevykonanie“

1. Žaloba o nesplnenie povinnosti — Nedodržanie rozhodnutia Komisie týkajúceho sa štátnej pomoci — Prostriedky na obranu (článok 10 ES a článok 88 ods. 2 ES) (pozri body 19, 20, 25)

2. Pomoc poskytovaná štátmi — Vymáhanie protiprávnej pomoci (článok 88 ods. 2 ES) (pozri bod 28)

Predmet

Nesplnenie povinnosti členským štátom — Porušenie článkov 2, 3 a 4 rozhodnutia Komisie 2004/800/ES z 30. marca 2004, ktorým bola schéma pomoci realizovaná Talianskom v súvislosti s neodkladnými opatreniami v oblasti zamestnanosti v podnikoch v ťažkostiach, nachádzajúcich sa v nútenej správe a zamestnávajúcich viac ako tisíc osôb (pomoc č. CR 62/2003, ex NN 7/2003 — Taliansko) (Ú. v. EÚ L 352, s. 10) vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným trhom — Neprijatie opatrení potrebných na vymáhanie pomoci, ktorá bola vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným trhom, v stanovenej lehote.

Výrok

1. Talianska republika si tým, že neprijala v stanovenej lehote všetky opatrenia potrebné na vymáhanie pomoci, ktorá bola rozhodnutím Komisie 2004/800/ES z 30. marca 2004 o schéme štátnej pomoci realizovanej Talianskom v súvislosti s neodkladnými opatreniami v oblasti zamestnanosti vyhlásená za nezákonnú a nezlučiteľnú so spoločným trhom, od príjemcov, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 2 a 3 tohto rozhodnutia.
Článok 9 ods. 3 smernice Rady 92/12 o všeobecnom systéme, držbe, preprave a kontrole tovarov podliehajúcich spotrebným daniam vo všeobecnosti neumožňuje stanoviť povinnosť zaplatiť v členskom štáte uvedenia do daňového voľného obehu spotrebnú daň z vykurovacieho paliva nadobudnutého jednotlivcom pre vlastnú potrebu v inom členskom štáte, ktoré sám prepravil do uvedeného členského štátu uvedenia do daňového voľného obehu bez ohľadu na spôsob, ktorým sa táto preprava vykonáva.

Členský štát totiž môže využiť možnosť stanovenú týmto ustanovením len v prípade, ak takýto jednotlivec uskutoční prepravu tovaru takým spôsobom, ktorý možno zahrnúť pod pojem „atypické spôsoby prepravy“, tak ako je definovaný v uvedenom ustanovení.

(pozri body 31, 32, bod 1 výroku)
Počas skúmania prípustnosti žaloby podanej na Súd prvého stupňa tento súd po tom, ako overil, že žalobca môže byť považovaný za „dotknutú osobu, resp. zainteresovanú stranu“ v zmysle článku 88 ods. 2 ES a článku 1 písm. h) nariadenia č. 659/1999, nie je povinný požadovať, aby bolo preukázané aj to, že postavenie tohto žalobcu na trhu je podstatne dotknuté prijatím sporného rozhodnutia.

V rámci konania o preskúmaní štátnej pomoci upraveného článkom 88 ES, ak Komisia konštatovala, bez začatia konania podľa článku 88 ods. 2 ES, na základe odseku 3 tohto článku, že pomoc je zlučiteľná so spoločným trhom, osoby, v ktorých prospech je táto procesná záruka upravená v uvedenom odseku 2 môžu presadiť jej dodržanie, len keď majú možnosť toto rozhodnutie napadnúť na súde Spoločenstva. Následne, ak prostredníctvom žaloby o neplatnosť rozhodnutia Komisie prijatého v rámci fázy predbežného preskúmania sa žalobca usiluje o dodržiavanie procesných záruk upravených v článku 88 ods. 2 ES, samotná skutočnosť, že má postavenie dotknutej osoby v zmysle tohto ustanovenia, postačuje na to, aby bol priamo a osobne dotknutý v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES.

Komisia sa prijatím takýchto pravidiel postupu a zverejnením, že ich odteraz bude uplatňovať na príslušné prípady, sama obmedzuje pri výkone svojej voľnej úvahy, ktorou disponuje na základe článku 87 ods. 3 ES a nemôže sa od týchto pravidiel odchýliť bez toho, aby nebola prípadne sankcionovaná z dôvodu porušenia všeobecných právnych zásad, akými sú zásada rovnosti zaobchádzania alebo zásada ochrany legitímnej dôvery.

V špecifickej oblasti štátnej pomoci je Komisia viazaná pravidlami a oznámeniami, ktoré prijíma, pokiaľ sa neodchyľujú od noriem Zmluvy — keďže tieto predpisy nemôžu byť vykladané v tom zmysle, v akom by sa zúžil dosah článkov 87 ES a 88 ES, alebo ktorý by bol v rozpore s cieľmi stanovenými v týchto článkoch —, a pokiaľ ich štáty akceptujú. V tomto kontexte prináleží Súdu prvého stupňa preskúmať, či Komisia tieto pravidlá dodržala.

Súd prvého stupňa v rámci posúdenia zlučiteľnosti pomoci patriacej do multisektorálneho rámca regionálnej pomoci pre veľké investičné projekty so spoločným trhom nezasahuje do voľnej úvahy, ktorou disponuje Komisia, keď preskúma, či Komisia tým, že prijala sporné rozhodnutie, dodržala uvedený rámec, a keď overí, či Komisia pri určovaní uplatniteľného opravného koeficientu zohľadnila prípadné určenie pomoci na trhu v poklese. Súd prvého stupňa rovnako dôvodne usudzuje, že uvedený rámec sa musí vykladať podľa článku 87 ES a podľa zásady nezlučiteľnosti verejnej pomoci tam uvedenej, aby sa dosiahol cieľ sledovaný týmto ustanovením, t. j. nenarušená hospodárska súťaž na spoločnom trhu.

(pozri body 59 — 74)
Geografická výlučnosť poskytnutá členským štátom schváleným staniciam na poskytovanie služieb umelej inseminácie hovädzieho dobytka na dotknutom území, obmedzujúca celkový počet subjektov, ktorým je dovolené otvoriť a prevádzkovať takéto stanice na území tohto štátu, a neurčitá doba trvania tejto výlučnosti sú prekážkou prístupu iných subjektov vrátane subjektov z iných členských štátov na trh inseminácie. Okolnosť, že geografické oblasti, ktorých sa táto výlučnosť týka, môžu byť zmenené alebo rozdelené, nemá vplyv na toto posúdenie.

Ak by sa subjektu, ktorý by chcel vykonávať činnosti v oblasti umelej inseminácie, nepodarilo získať práva na určitú stanovenú geografickú oblasť, bol by na účely získania licencie inseminátora povinný uzavrieť dohodu s územne príslušnou inseminačnou stanicou. Keďže uzavretie takejto dohody závisí od vedúcich schválených staníc, takáto povinnosť môže viesť k zamedzeniu uskutočnenia uvedeného cieľa.

Takéto opatrenia sťažujú, respektíve znemožňujú, alebo v každom prípade robia menej príťažlivým výkon slobody usadiť sa na území dotknutého štátu s cieľom výkonu činností distribúcie semena hovädzieho dobytka a inseminácie hovädzieho dobytka. Okolnosť, že tieto opatrenia sa uplatňujú bez rozdielu na vnútroštátne subjekty a na subjekty z iných členských štátov, nebráni tomuto zisteniu, keďže takéto vnútroštátne opatrenia, hoci sa uplatňujú bez diskriminácie založenej na štátnej príslušnosti, môžu brániť príslušníkom Spoločenstva vrátane príslušníkov členského štátu, ktorý je autorom tohto opatrenia, vo výkone základnej slobody zaručenej Zmluvou, akou je sloboda usadiť sa, alebo spôsobiť, že tento výkon sa stane menej príťažlivým.

(pozri body 50, 53 — 56)
Keďže porušenie článku 47 EÚ vyplýva z toho, že akt, ktorý má právne účinky a ktorý prijala Únia na základe Zmluvy EÚ, mohlo prijať Spoločenstvo, ak ide o takú oblasť, ktorá nepatrí do výlučnej právomoci Spoločenstva a v ktorej v dôsledku toho môžu členské štáty spoločne alebo individuálne vykonávať svoje právomoci, nie je relevantné ani to, či takýto akt mohli prijať členské štáty pri výkone svojich právomocí.

Hoci nie je potrebné obmedziť ciele súčasnej politiky Spoločenstva týkajúcej sa rozvojovej spolupráce na opatrenia sledujúce priamo boj proti chudobe, musí opatrenie na to, aby patrilo do tejto politiky, prispieť k sledovaniu cieľov uvedenej politiky týkajúcich sa hospodárskeho a sociálneho rozvoja. V tejto súvislosti z viacerých dokumentov pochádzajúcich z inštitúcií Únie, ako aj od Európskej rady vyplýva, že určité opatrenia zamerané na predchádzanie nestálosti rozvojových krajín vrátane tých, ktoré boli prijaté v rámci boja proti šíreniu ručných zbraní a ľahkých zbraní, môžu prispieť k odstráneniu alebo zníženiu prekážok hospodárskeho a sociálneho rozvoja uvedených krajín.

Nič to však nemení na tom, že na to, aby konkrétne opatrenie sledujúce boj proti šíreniu ručných zbraní a ľahkých zbraní mohlo byť prijaté Spoločenstvom v rámci politiky rozvojovej spolupráce, toto opatrenie musí patriť tak z hľadiska účelu, ako aj obsahu do právomocí, ktoré Zmluva ES pridelila Spoločenstvu v tejto oblasti. Tak to však nie je, keď takéto opatrenie, hoci prispieva k hospodárskemu a sociálnemu rozvoju rozvojovej krajiny, má ako hlavný cieľ realizáciu spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky Únie.

(pozri body 67, 68, 71, 72)
Nesplnenie povinnosti členským štátom – Nepredloženie výročných správ o všetkých schémach pomoci existujúcich v poľnohospodárskom sektore počas rokov 2000 a 2001 do 1. júla 2001 a najneskôr do 30. júna 2002 – Článok 88 ods. 1 Zmluvy ES a článok 21 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (zmenený, teraz článok 88 Zmluvy ES) (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339) – Usmernenia o štátnej pomoci v poľnohospodárskom sektore (2000/C/28/02) (Ú. v. ES C 28, s. 2; oprava Ú. v. ES C 232, s. 19)
36

Komisia tvrdí, že odmietnuť oslobodenie v takých situáciách, akou je predmetná situácia vo veci samej, by bolo v rozpore so spoločným cieľom osobitných oslobodení uvedených v článku 13 A ods. 1 písm. i) a j) šiestej smernice a spôsobilo by to medzeru v systéme tvorenom týmito dvoma ustanoveniami. Vyučovanie poskytované nezávislými učiteľmi by mohlo v určitých prípadoch byť porovnateľné s vyučovaním uskutočňovaným „subjektmi“ uvedenými v dotknutom odseku 1 písm. i).
29

Berúc do úvahy túto skutočnosť, je mimoriadne udelenie takýchto výnimiek možné, ak sa riadne preukáže, že nemôžu zhoršiť nepriaznivý stav ochrany takýchto populácií alebo zabrániť obnoveniu ich priaznivého stavu ochrany. Podľa úvah formulovaných Komisiou najmä v bodoch 47 až 51 časti III jej dokumentu o orientácii na prísnu ochranu druhov zvierat, o ktoré má Spoločenstvo záujem, upravenú v smernici o biotopoch (Guidance document on the strict protection of animal species of community interrest provided by the „Habitats“ Directive 92/43/EEC v konečnom znení, február 2007), nemožno vylúčiť, že usmrtenie obmedzeného počtu jedincov nemá dosah na cieľ stanovený v článku 16 ods. 1 smernice o biotopoch spočívajúci v udržaní priaznivého stavu ochrany populácie vlkov na území jeho prirodzeného výskytu. Takáto výnimka by teda v súvislosti s dotknutým druhom bola neutrálna.
51

V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že v ôsmom odôvodnení smernice sa uvádza, že „na to, aby sa obmedzil celkový počet ochranných známok zapísaných a chránených v rámci spoločenstva…, je podstatné, aby sa vyžadovalo, aby sa zapísané ochranné známky naozaj používali, alebo, ak sa nepoužívajú, aby sa vymazali“. Vzhľadom na toto odôvodnenie sa zdá, že príliš široké chápanie pojmu riadne dôvody na nepoužívanie ochrannej známky by bolo v rozpore so systémom článku 12 ods. 1 smernice. Dosiahnutie cieľa stanoveného v uvedenom odôvodnení by totiž bolo zmarené, ak by na odôvodnenie jej nepoužívania postačovala každá akokoľvek malá prekážka, ktorá je však nezávislá od vôle majiteľa ochrannej známky.
84

V prvej časti druhého odvolacieho dôvodu odvolateľ uvádza, že hodnotenie jeho kandidatúry a kandidatúry pána Naqvi uvedené v oznámení generálneho riaditeľa bolo až na oblasť týkajúcu sa „schopnosti reformovať“ identické. Vzhľadom na to, že pán Naqvi bol v oznámení generálneho riaditeľa zaradený do prvej skupiny kandidátov, a to hlavne na základe schopnosti reagovať na výzvy spojené s daným pracovným miestom, je možné dôvodiť, že daná schopnosť „reagovať na výzvy“ predstavovala v podstate „schopnosť reformovať“. Tým, že Súd prvého stupňa rozhodol, že by nemal byť kladený prehnaný dôraz na pojem „výzvy spojené s pracovným miestom“, došlo k minimalizácii dosahu jedného zo základných kritérií výberového konania. Odvolateľ taktiež uvádza, že rozhodné kritérium v procese výberu kandidáta týkajúce sa schopnosti reagovať na „výzvy spojené s pracovným miestom“ nebolo v ozname o pracovnom mieste uvedené.
Článok 2 ods. 2 trinástej smernice Rady 86/560/EHS zo 17. novembra 1986 o harmonizácii zákonov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu — postup vrátenia dane z pridanej hodnoty osobám podliehajúcim zdaneniu, ktoré nesídlia na území spoločenstva, sa má vykladať v tom zmysle, že tam uvádzaný pojem „tretie štáty“ zahŕňa všetky tretie štáty a že toto ustanovenie nezasahuje do právomoci členských štátov rešpektovať ich povinnosti vyplývajúce z medzinárodných dohôd, akou je Všeobecná dohoda o obchode so službami, ani do zodpovednosti za toto rešpektovanie.
60

Ako však zdôraznila generálna advokátka v bode 74 svojich návrhov, podmienky oslobodenia od dane z vkladu stanovené článkami 8 a 9 smernice 69/335 nie sú v prejednávanej veci splnené. Na jednej strane, ak by aj niektorá námorná spoločnosť skutočne vykonávala verejné služby a aspoň 50 % jej majetku by vlastnil štát alebo iné územné celky v súlade s domnienkou uvedenou v článku 8, nič to nemení na skutočnosti, že v spise niet žiadnej zmienky o tom, že by to tak malo byť v prípade všetkých námorných spoločností, na ktoré sa dotknutá vnútroštátna úprava vzťahuje. Na druhej strane Helénska republika nedodržala postup oznamovania stanovený v uvedenom článku 9.
22

Pokiaľ ide o otázku, či sa na vnútroštátnu právnu úpravu vzťahuje jedna alebo druhá sloboda pohybu, z judikatúry, ktorá je v súčasnosti dobre ustálená, vyplýva, že je potrebné zohľadniť predmet danej právnej úpravy (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. septembra 2006, Cadbury Schweppes a Cadbury Schweppes Overseas, C-196/04, Zb. s. I-7995, body 31 až 33; z 3. októbra 2006, Fidium Finanz, C-452/04, Zb. s. I-9521, body 34 a 44 až 49; z 12. decembra 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, Zb. s. I-11673, body 37 a 38; Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, Zb. s. I-11753, bod 36, ako aj z 13. marca 2007, Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, C-524/04, Zb. s. I-2107, body 26 až 34).
55

Podľa Advocaten voor de Wereld rámcové rozhodnutie porušuje zásadu rovnosti a zákazu diskriminácie, keď sa vydanie za trestné činy okrem tých, ktoré sú uvedené v jeho článku 2 ods. 2, môže viazať na splnenie podmienky, aby činy, za ktoré bol vydaný európsky zatykač, boli trestným činom podľa práva vykonávajúceho členského štátu. Toto rozlišovanie nie je objektívne opodstatnené. Odstránenie overenia dvojitej trestnosti je o to viac spochybniteľné, že žiadne podrobne popísané vymedzenie trestných činov, za ktoré sa žiada o vydanie, rámcové rozhodnutie neuvádza. Právny režim rámcového rozhodnutia vedie k bezdôvodnému rozdielu v zaobchádzaní medzi subjektmi práva podľa toho, či trestné činy boli spáchané vo vykonávajúcom členskom štáte alebo mimo územia tohto štátu. Tieto subjekty práva sú teda súdené rozdielne, pokiaľ ide o zbavenie ich slobody, a to bez toho, že by to bolo opodstatnené.
13

Oberster Gerichtshof poznamenal, že toto ustanovenie uvádza jediný hraničný ukazovateľ pre všetky nároky, ktoré vyplývajú zo zmluvy o predaji tovarov, a to miesto dodania, a že toto ustanovenie, ktoré stanovuje pravidlo osobitnej právomoci, by v zásade malo byť predmetom reštriktívneho výkladu. Za týchto podmienok sa Oberster Gerichtshof pýta na príslušnosť súdu rozhodujúceho na základe tohto ustanovenia v prvom stupni, pretože v prejednávanej veci tovary neboli dodané do jediného obvodu tohto súdu, ale do rozličných miest členského štátu, kam patrí tento súd.
14

Nemecká vláda a vláda Spojeného kráľovstva poznamenali, že umožniť cezhraničnému pracovníkovi, ktorý má svoj trvalý pobyt a svoje miesto zamestnania v rozličných členských štátoch, požívať rovnaké sociálne výhody v oboch členských štátoch a kombinovať ich by bolo nespravodlivé. S cieľom predísť tomuto nebezpečenstvu a vzhľadom na skutočnosť, že nariadenie č. 1612/68 neobsahuje pravidlá koordinácie určené na predídenie kumulovania dávok, možnosť „exportovať“ príspevok na výchovu do členského štátu bydliska cezhraničného pracovníka by mala byť vylúčená.
18

V danom prípade je situácia v konaní vo veci samej situáciou osoby, ktorá sa od zmeny svojho bydliska zdržiava v jednom členskom štáte a ktorá vykonáva zamestnanie v inom členskom štáte. Prisťahovanie pána Hartmanna do Rakúska s inými ako profesijnými cieľmi neodôvodňuje to, aby mu bolo odopreté postavenie migrujúceho pracovníka, ktoré nadobudol od momentu, keď v dôsledku zmeny svojho bydliska do Rakúska plne využil svoje právo na voľný pohyb pracovníkov dochádzaním do Nemecka na výkon zamestnania najprv u Deutsche Bundespost, potom u Deutsche Telekom AG.