ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
28

Podľa článku 160 PDA: „1. Ak bol nepovolený projekt realizovaný alebo sa realizuje, alebo pravdepodobne bude realizovaný, alebo sa v ňom bude pokračovať, High Court alebo Circuit Court môžu na základe návrhu orgánu povereného územným plánovaním alebo akejkoľvek inej osoby, bez ohľadu na to, či táto osoba má alebo nemá určitý záujem v súvislosti s dotknutým územím, uznesením žiadať akúkoľvek osobu, aby podľa okolností konala, nekonala alebo prestala konať, a to tak, ako to súd považuje za potrebné a ako to upresní vo svojom uznesení s cieľom zabezpečenia, podľa okolností: a) že nepovolený projekt sa nerealizuje alebo sa v ňom nebude pokračovať; b) že celé územie sa v rozsahu, v akom je to možné, vráti do stavu, v akom sa nachádzalo pred začiatkom realizácie akéhokoľvek nepovoleného projektu; c) že akýkoľvek projekt sa realizuje v súlade s povolením, ktoré bolo vydané v súvislosti s projektom alebo v súlade s podmienkami tohto povolenia. 2. Vo svojom uznesení vydanom na základe ods. 1 môže súd v prípade, že je to vhodné, nariadiť uskutočnenie akýchkoľvek prác vrátane obnovy, rekonštrukcie, odstránenia, demolácie alebo zmeny akejkoľvek štruktúry alebo prvku.“
68

Z ustálenej judikatúry vyplýva, že ak sa vnútroštátna právna úprava týka iba vzťahov v rámci skupiny spoločností, dotýka sa prevažne slobody usadiť sa (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky Test Claimants in the FII Group Litigation, už citovaný, bod 118; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, už citovaný, bod 33, a Oy AA, už citovaný, bod 23).
63

Členský štát sa však nemôže odvolávať na uvedené ustanovenie na to, aby mohol na neurčitú dobu neuznať platnosť vodičského preukazu, ktorý by mohol byť neskôr vydaný iným členským štátom osobe, ktorej bol predtým v tomto prvom členskom štáte odňatý alebo zrušený skôr vydaný vodičský preukaz (pozri v tomto zmysle rozsudok Kapper, už citovaný, bod 76, ako aj uznesenia Halbritter, už citované, bod 27, a Kremer, už citované, bod 29). Pripustenie, že členský štát je oprávnený na základe svojich vnútroštátnych ustanovení odmietať na neurčitú dobu uznanie platnosti vodičského preukazu vydaného iným členským štátom, by bolo popretím samotnej zásady vzájomného uznávania vodičských preukazov, ktorá je hlavnou oporou systému zavedeného smernicou 91/439 (rozsudok Kapper, už citovaný, bod 77, ako aj uznesenia Halbritter, už citované, bod 28, a Kremer, už citované, bod 30).
79

Zo spisu nevyplýva, že počas obdobia od roku 2005 do roku 2008, na ktoré sa vzťahovalo ustanovenie o nevypovedaní zmluvy, by verejný obstarávateľ v prípade neexistencie tohto ustanovenia mal konkrétnu predstavu o skončení platnej zmluvy a vykonaní nového výberového konania. Aj keby sme predpokladali, že tak mal v úmysle urobiť, doba, ktorej sa týkalo toto ustanovenie, t. j. tri roky, nebola takej povahy, že by mu v tom mohla zabrániť počas neprimerane dlhého obdobia vzhľadom na čas, ktorý je potrebný na zorganizovanie takéhoto konania. Za týchto okolností nie je preukázané, že by takéto ustanovenie o nevypovedaní zmluvy — pokiaľ sa do zmluvy nevkladá systematicky — nieslo so sebou riziko narušenia súťaže na ujmu potenciálnych nových uchádzačov. Nemožno ho preto kvalifikovať ako podstatnú zmenu pôvodnej zmluvy.
5

Článok 2 zákona z 20. decembra 2002 stanovuje: „1. Ustanovenia článku 1 tohto zákona sa vzťahujú aj na podniky, s výnimkou mobilných pracovníkov obchodného loďstva, ktoré v rámci poskytovania cezhraničných služieb vysielajú pracovníkov na územie Luxemburského veľkovojvodstva. 2. Pojem ‚vysielanie‘ v zmysle odseku 1 vyššie znamená nasledujúce činnosti vykonávané predmetnými podnikmi, ak medzi vysielajúcim podnikom a jeho pracovníkom existuje počas doby vyslania pracovnoprávny vzťah: (1) vysielanie pracovníka, hoci aj na krátku alebo vopred určenú dobu, na účet a pod vedením podnikov uvedených v odseku (1) tohto článku, na územie Luxemburského veľkovojvodstva v rámci zmluvy uzavretej medzi vysielajúcim podnikom a adresátom poskytovania služieb usadeným alebo vykonávajúcim svoju činnosť v Luxembursku; (2) vysielanie pracovníka, hoci aj na krátku alebo vopred určenú dobu, na územie Luxemburského veľkovojvodstva do zariadenia patriaceho vysielajúcemu podniku alebo do podniku patriaceho do skupiny, ktorej súčasťou je vysielajúci podnik; (3) vysielanie pracovníka, bez toho, aby tým bolo dotknuté uplatnenie zákona z 19. mája 1994 o úprave dočasnej práce a dočasnom požičaní pracovných síl, zo strany podniku vykonávajúceho dočasnú prácu alebo v rámci požičania pracovných síl, do podniku, v ktorom má byť využitý, zriadeného alebo vykonávajúceho svoju činnosť na území Luxemburského veľkovojvodstva, a to aj na krátku alebo vopred určenú dobu. 3. Za vyslaného pracovníka sa považuje akýkoľvek pracovník pracujúci zvyčajne v zahraničí, ktorý vykonáva svoju prácu počas obmedzenej doby na území Luxemburského veľkovojvodstva. 4. Pojem pracovného vzťahu je definovaný podľa luxemburského práva.“
3

Článok 5 smernice 89/104 nazvaný „Práva z ochrannej známky“ stanovuje: „1. Zapísaná ochranná známka dáva svojmu majiteľovi výlučné práva. Majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby v obchodnom styku používali: a) akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou pre tovary alebo služby, ktoré sú zhodné s tými, pre ktoré je ochranná známka zapísaná; b) akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej natoľko podobné, a zároveň sú si natoľko podobné príslušné tovary alebo služby, že existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, vrátane pravdepodobnosti asociácie medzi označením a ochrannou známkou. 2. Každý členský štát môže tiež stanoviť, že majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby používali v obchodnom styku akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej podobné, pre tovary alebo služby, ktoré nie sú podobné tým, pre ktoré je ochranná známka zapísaná, ak má táto ochranná známka v členskom štáte dobré meno a ak by používanie označenia bez náležitého dôvodu znamenalo, že by nečestne ťažilo z dobrého mena alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky, alebo by to dobrému menu alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky škodilo. 3. V rámci odsekov 1 a 2 možno okrem iného zakázať toto: a) umiestňovať označenie na tovary alebo na ich obal; b) ponúkať tovary alebo ich uvádzať na trh, alebo na tieto účely skladovať pod týmto označením, alebo ponúkať alebo poskytovať takto označené služby; c) dovážať alebo vyvážať takto označený tovar; d) používať toto označenie v obchodnej korešpondencii a v reklame. … 5. Odseky 1 až 4 neovplyvnia tie ustanovenia členského štátu, ktoré sa týkajú ochrany proti používaniu označenia inak, než na účely rozlíšenia tovarov alebo služieb, ak by používanie označenia bez náležitého dôvodu nečestne ťažilo z dobrého mena alebo rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky alebo by to dobrému menu alebo rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky škodilo.“
26

Podľa článku 5 smernice 2005/35: „1. Vypúšťanie znečisťujúcich látok do ktorejkoľvek z oblastí uvedených v článku 3 ods. 1 sa nepovažuje za porušenie smernice, ak spĺňa podmienky stanovené v pravidlách 9, 10, 11 písm. a) alebo v pravidle 11 písm. c) prílohy I alebo v pravidlách 5, 6 písm. a) alebo 6 písm. c) prílohy II dohovoru Marpol 73/78. 2. Vypúšťanie znečisťujúcich látok do oblastí uvedených v článku 3 ods. 1 písm. c), d) a e) sa nepovažuje za porušenie zo strany vlastníka lode, veliteľa lode alebo posádky konajúcej na zodpovednosť veliteľa lode, ak spĺňa podmienky stanovené v pravidle 11 písm. b) prílohy I alebo v pravidle 6 písm. b) prílohy II dohovoru Marpol 73/78.“
24

Skutočnosť, že zákonodarca Spoločenstva v tomto článku 13 stanovuje len zákaz financovania investičných projektov na obchodovanie s výrobkami pochádzajúcimi z tretích krajín alebo na ich spracovanie, však logicky ukladá príjemcovi v štádiu vykonania podporovaného projektu povinnosť rešpektovať cieľ Spoločenstva, ktorým odôvodňoval svoje investície, ako to správne uvádza grécka vláda vo svojich pripomienkach. Ak by bola ponechaná príjemcovi finančnej pomoci voľnosť použiť spolufinancované zariadenia na obchodovanie s výrobkami nepochádzajúcimi zo Spoločenstva alebo na ich spracovanie, cieľ tohto ustanovenia článku 13 nariadenia č. 866/90, t. j. zlepšenie obchodovania s poľnohospodárskymi výrobkami Spoločenstva a ich spracovania, by sa nemohol realizovať.
32

Čo sa týka spôsobu výkladu článku 6 bodu 1 nariadenia, ako ho navrhuje francúzska a nemecká vláda v tom zmysle, že len zamestnanec sa môže dovolávať tohto ustanovenia, treba uviesť, že tento spôsob výkladu by narazil na znenie ustanovení tak oddielu 5 kapitoly II, ako aj článku 6 bodu 1 tohto nariadenia. Okrem toho by neexistoval nijaký dôvod na obmedzenie ochranného úmyslu takejto argumentácie iba na článok 6 bod 1 a bolo by potrebné pripustiť, že len zamestnanec sa môže dovolávať akéhokoľvek pravidla osobitnej právomoci uvedenej v tomto nariadení, ktoré by mohlo byť v prospech jeho záujmov ako osoby podliehajúcej súdne právomoci. Ak by však súd Spoločenstva premenil pravidlá osobitnej právomoci, ktorých cieľom je uľahčiť riadny výkon spravodlivosti, na jednostranné pravidlá o právomoci, ktoré chránia účastníka považovaného za slabšieho, išlo by to nad rámec vyváženosti záujmov, ktoré pri súčasnom stave práva Spoločenstva zaviedol normotvorca Spoločenstva.
20

Keďže Hoge Raad der Nederlanden sa domnieva, že riešenie sporu vo veci samej si vyžaduje výklad práva Spoločenstva, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa článok 56 ES v spojení s článkom 58 ods. 1 ES vykladať v tom zmysle, že zakazuje akúkoľvek právnu úpravu členského štátu, ktorá tým, že priznáva daňovým subjektom kolektívneho investovania kompenzáciu určenú na zohľadnenie zrážok dane pri zdroji vybratej iným členským štátom z dividend, ktoré sa vyplatili týmto subjektom, pričom obmedzuje… túto kompenzáciu a) na čiastku, ktorú by si mohla započítať fyzická osoba, ktorá má bydlisko v Holandsku, na základe daňovej dohody uzavretej s týmto iným členským štátom; b) v prípade a v rozsahu, v akom sú akcionármi daňového subjektu kolektívneho investovania fyzické osoby, ktoré nemajú bydlisko v Holandsku, alebo spoločnosti, ktoré nie sú daňovníkmi holandskej dane z príjmov právnických osôb? 2. V prípade úplne alebo čiastočne kladnej odpovede na prvú otázku: a) Zahŕňa pojem ‚priame investície‘ v zmysle článku 57 ods. 1 ES vlastníctvo balíka akcií, ktoré vydala spoločnosť, ak ich majiteľ vlastní len ako investíciu a ak mu jeho rozsah neumožňuje vykonávať rozhodujúci vplyv na riadenie alebo kontrolu tejto spoločnosti? b) Je na základe článku 56 ES obmedzenie pohybu kapitálu spojené so zdanením, ktoré by bolo v rozpore s právom, ak by ovplyvnilo cezhraničné transakcie v rámci [Európskeho] spoločenstva, rovnakou mierou v rozpore s právom, ak by tie isté transakcie — za inak rovnakých okolností — smerovali do tretích krajín a z tretích krajín? c) V prípade zápornej odpovede na otázku 2 písm. b), má sa článok 56 ES vykladať tak, že bráni obmedzeniu, ktoré stanoví členský štát vo vzťahu k daňovej kompenzácii pre daňové subjekty kolektívneho investovania…, ktorá má zohľadniť zrážky na daň pri zdroji z dividend, ktoré vybrala tretia krajina a ktoré sa vyplatili tomuto subjektu, aj keď uvedené obmedzenie je odôvodnené okolnosťou, že nie všetci akcionári uvedeného subjektu majú bydlisko alebo sú usadení v danom členskom štáte? 3. Treba pre odpoveď na prvú a druhú otázku zohľadniť: a) skutočnosť, že daňová zrážka z vyplatených dividend vykonaná v inom štáte je z tohto štátu vyššia ako zrážka, ktorej predmetom sú dividendy prerozdelené zahraničným akcionárom v tom členskom štáte, kde je daňový subjekt kolektívneho investovania usadený; b) skutočnosť, že zahraniční akcionári daňového subjektu kolektívneho investovania majú bydlisko alebo sú usadení v štáte, s ktorým členský štát, kde je tento subjekt usadený, uzavrel dohodu upravujúcu na základe reciprocity zápočet zrážok pri zdroji z dividend; c) skutočnosť, že zahraniční akcionári daňového subjektu kolektívneho investovania majú bydlisko alebo sú usadení v inom členskom štáte Spoločenstva?“
9

V apríli 1951 bola aj pani Nerkowska spolu so svojím bratom a s tetou deportovaná do bývalého ZSSR. Tam žila v ťažkých podmienkach až do januára 1957.
14

Článok 4 smernice 20002/37 stanovuje: „1. Členské štáty preskúmajú povolenie na každý prípravok na ochranu rastlín obsahujúci etofumezát s cieľom zabezpečiť splnenie podmienok týkajúcich sa látky etofumezát uvedených v prílohe I k smernici [91/414]. Tam, kde to bude potrebné, zmenia a doplnia alebo zrušia povolenie v súlade so smernicou [91/414] do 1. septembra 2003. 2. Pre každý schválený prípravok na ochranu rastlín obsahujúci látku etofumezát buď ako jedinú účinnú látku, alebo ako jednu z niekoľkých účinných látok, z ktorých všetky boli uvedené v prílohe I k smernici [91/414] do 1. marca 2003, členské štáty prehodnotia daný prípravok v súlade s jednotnými zásadami uvedenými v prílohe VI k smernici [91/414] na základe spisu, ktorý spĺňa [dokumentácie, ktorá — neoficiálny preklad] požiadavky prílohy III k tejto smernici. Na základe vyhodnotenia rozhodnú, či daný prípravok spĺňa podmienky uvedené v článku 4 ods. 1 písm. b), c), d) a e) smernice [91/414]. Tam, kde to bude potrebné, najneskôr však do 28. februára 2007, zmenia a doplnia alebo zrušia povolenie pre každý takýto prípravok na ochranu rastlín.“
19

Z toho by po prvé vyplývalo, že ustanovenia týkajúce sa dĺžky trvania prepravy a prestávok na odpočinok sa neuplatňujú na prepravu po mori, pokiaľ sú splnené požiadavky stanovené v bode 48 ods. 3 až 4 tejto prílohy. Po druhé prepravné obdobie po ceste predchádzajúce a nasledujúce po preprave po mori by neboli navzájom spojené. Po tretie nová maximálna 28-hodinová dĺžka trvania prepravy podľa bodu 48 ods. 4 písm. d) prílohy smernice 91/628, prerušená minimálne hodinovou prestávkou na odpočinok, by mohla nasledovať okamžite po príchode trajektu do cieľového prístavu.
49

V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v bode 182 svojho už citovaného rozsudku United Brands a United Brands Continentaal/Komisia Súdny dvor rozhodol, že podnik s dominantným postavením na trhu distribúcie výrobku — ktorého značka je medzi spotrebiteľmi prestížna — nemôže prestať so zásobovaním dlhodobého zákazníka, ktorý rešpektuje obchodné pravidlá, ak jeho objednávky nie sú niečím nezvyčajné. V bode 183 tohto rozsudku Súdny dvor uviedol, že takéto správanie je nezlučiteľné s cieľmi stanovenými v článku 3 písm. f) Zmluvy EHS [zmenený na článok 3 písm. g) Zmluvy ES, teraz článok 3 ods. 1 písm. g) ES] rozvinutými v článku 86 Zmluvy EHS [zmenený na článok 86 Zmluvy ES, teraz článok 82 ES], najmä s druhým odsekom písm. b) a c) tohto ustanovenia, keďže odmietnutie predaja by obmedzilo odbyt na škodu spotrebiteľov a predstavovalo by diskrimináciu, ktorá by mohla viesť až k odstráneniu obchodného partnera z daného trhu.
8

HBV podal na Finanzgericht Hamburg žalobu proti rozhodnutiu Finanzamtu, pričom tvrdil, že iba majetková hodnota spoločností mala byť zohľadnená. Okrem toho bolo by v rozpore s logikou systému v prípade domácich osobných spoločností oceňovať výlučne na základe majetkovej hodnoty, zatiaľ čo v prípade zahraničných osobných spoločností by sa vzal do úvahy nielen majetok, ale aj očakávané výnosy, pričom oba tieto prvky spoločne zodpovedajú všeobecnej alebo trhovej hodnote.
5

Podľa článku 18 prvého odseku tejto smernice sa mala smernica prebrať do vnútroštátneho právneho poriadku členských štátov najneskôr do 2. decembra 2003. Podľa druhého odseku tejto smernice však: „Aby sa splnili osobitné podmienky, členské štáty môžu podľa potreby mať dodatočnú lehotu 3 roky od 2. decembra 2003, to jest spolu 6 rokov na to, aby zaviedli do praxe ustanovenia tejto smernice o diskriminácii založenej na veku a zdravotnom postihnutí. V takom prípade o tom bezodkladne informujú Komisiu. …“
Odvolanie proti rozsudku Súdu prvého stupňa (piata komora) z 10. októbra 2006, Armacell/ÚHVT (T‑172/05), ktorým Súd zamietol žalobu o neplatnosť podanú prihlasovateľom slovnej ochrannej známky „ARMAFOAM“ pre výrobky zaradené do triedy 20 proti rozhodnutiu R 552/2004‑1 prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ÚHVT) z 23. februára 2005, ktoré zrušilo rozhodnutie námietkového oddelenia zamietajúce námietku podanú majiteľom slovnej ochrannej známky Spoločenstva „NOMAFOAM“ pre výrobky zaradené do tried 11, 19, 20, 27 a 28
6

Články 156 až 158 Ústavy znejú takto: „Článok 156 1. Autonómne spoločenstvá požívajú pri rozvoji a výkone svojich právomocí finančnú autonómiu v súlade so zásadou koordinácie so štátnou finančnou správou a zásadou solidarity medzi všetkými Španielmi. 2. Autonómne spoločenstvá môžu konať ako zmocnenci alebo spolupracovníci štátu pri výbere, správe a zúčtovaní jeho finančných zdrojov v súlade so zákonmi a štatútmi. Článok 157 1. Zdroje autonómnych spoločenstiev tvoria: a) Dane úplne alebo sčasti postúpené štátom; prirážky k štátnym daniam a ďalšie podiely na štátnych príjmoch. b) Vlastné dane, poplatky a osobitné príspevky. c) Prevody z fondu náhrad medzi územiami a ďalšie príspevky na ťarchu všeobecných rozpočtov štátu. d) Výnosy z vlastného majetku a príjmy podľa súkromného práva. e) Výnosy z úverových obchodov. 2. Autonómne spoločenstvá nesmú v žiadnom prípade prijímať daňové opatrenia vo vzťahu k majetku nachádzajúcemu sa mimo ich územia alebo také daňové opatrenia, ktoré by mohli predstavovať prekážku voľnému pohybu tovaru alebo služieb. 3. Organickým zákonom možno upraviť výkon finančných právomocí vymenovaných v odseku 1, právne predpisy slúžiace na riešenie konfliktov, ktoré sa môžu objaviť, a možnosti finančnej spolupráce medzi autonómnymi spoločenstvami a štátom. Článok 158 1. Vo všeobecných rozpočtoch štátu možno určiť príspevok autonómnym spoločenstvám v závislosti od rozsahu štátnych úloh a činností, ktoré na seba prevezmú, a v minimálnom rozsahu plnení, ktoré sa v súvislosti so základnými verejnými službami zaväzujú poskytovať na celom španielskom území. 2. V záujme napraviť hospodársku nerovnováhu medzi jednotlivými územiami a zaviesť do praxe zásadu solidarity sa zriadi Fond náhrad určený na investičné výdavky, ktorého zdroje budú, pokiaľ to bude potrebné, prerozdelené Cortes Generales [parlament] medzi autonómne spoločenstvá a provincie.“
39

Táto voľnosť je však obmedzená povinnosťou zabezpečiť účinný výber vlastných zdrojov Spoločenstva a povinnosťou nevytvárať podstatné rozdiely v spôsobe zaobchádzania so zdaniteľnými osobami, a to tak v rámci jedného členského štátu, ako aj všetkých členských štátov. Súdny dvor rozhodol, že šiesta smernica sa má vykladať v súlade so zásadou daňovej neutrality, ktorá je vlastná spoločnému systému DPH, ktorá nepripúšťa, aby sa s hospodárskymi subjektmi, ktoré uskutočňujú plnenia rovnakého druhu, zaobchádzalo pri vyberaní DPH rôzne (rozsudok zo 16. septembra 2004, Cimber Air, C-382/02, Zb. s. I-8379, bod 24). Akákoľvek činnosť členských štátov týkajúca sa výberu DPH musí byť v súlade s touto zásadou.
53

V nadväznosti na výsledky uskutočnených zistení, týkajúcich sa najmä vzťahov medzi SEP a výrobnými podnikmi, by mohol vnútroštátny súd určiť, či neexistuje žiadna kompenzácia v prospech vnútroštátnych výrobcov, v takomto prípade by išlo o vnútroštátne nediskriminačné zdanenie v zmysle článku 90 ES. V prípade, že príjem z poplatku by čiastočne kompenzoval zaťaženie vnútroštátneho výrobku, išlo by o diskriminačné vnútroštátne zdanenie v zmysle článku 90 ES, zatiaľ čo v prípade úplnej kompenzácie by išlo o poplatok s rovnakým účinkom zakázaný článkom 25 ES.
20

Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia, ktorý sa pýta na súlad tohto textu s právom Spoločenstva, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Je zlučiteľné s článkami 43 ES, 49 ES a 86 ods. 1 ES, ako aj so zásadami rovnosti zaobchádzania, zákazu diskriminácie a transparentnosti automatické a všeobecné predĺženie platnosti súčasných koncesií na distribúciu zemného plynu do 31. decembra 2007, ktoré boli pôvodne udelené bez toho, aby bolo predtým vyhlásené výberové konanie? 2. Sú zlučiteľné s článkami 43 ES, 49 ES a 86 ods. 1 ES, ako aj so zásadami rovnosti zaobchádzania, zákazu diskriminácie a transparentnosti neskoršie dodatočné automatické predĺženia platnosti súčasných koncesií na distribúciu zemného plynu do 31. decembra 2009, ktoré boli pôvodne udelené bez toho, aby bolo predtým vyhlásené výberové konanie, za týchto predpokladov: a) keď sa koncesionár zlúčil, resp. splynul s inou spoločnosťou, pričom zlúčenie, resp. splynutie dovoľuje pokryť dvojnásobnú spotrebu vzhľadom na pôvodnú spotrebu pokrytú zanikajúcou spoločnosťou; b) keď koncesionár získal klientov predstavujúcich spotrebu presahujúcu 100000 konečných spotrebiteľov, alebo keď distribuuje množstvo plynu vyššie ako 100 miliónov metrov kubických za rok alebo rovnaký operačný okruh aspoň na celom území provincie; c) keď aspoň 40 % základného imania koncesionára bolo privatizovaných? 3. Je zlučiteľné s odôvodneniami č. 4, 8, 10 a 18 smernice 2003/55/ES…, ako aj s článkom 23 ods. 1 uvedenej smernice a s článkom 10 ES a so zásadami rozumnosti a primeranosti predĺženie platnosti súčasných koncesií na distribúciu zemného plynu, tak za predpokladu uvedeného v prvej otázke, ako aj za predpokladu uvedeného v druhej otázke s osobitným ohľadom na: a) povinnosť [členských] štátov sledovať cieľ liberalizácie trhu so zemným plynom, a to pred 1. júlom 2007; b) zákaz uložený [členským] štátom prijať alebo ponechať v účinnosti vnútroštátne právne normy, ktoré sú v rozpore s liberalizáciou trhu so zemným plynom; c) povinnosť [členských] štátov viazať prechodné obdobie na primeranú lehotu a na objektívne požiadavky?“
45

Ak by to bolo inak, Komisia by sa mohla vyhnúť kontrole zo strany súdu Spoločenstva jednoducho tým, že nebude rešpektovať takéto formálne požiadavky. Z judikatúry však vyplýva, že keďže je Európske spoločenstvo spoločenstvom práva, v ktorom inštitúcie podliehajú kontrole súladu ich aktov so Zmluvou, procesnoprávna úprava vzťahujúca sa na žaloby, o ktorých rozhoduje súd Spoločenstva, musí byť vykladané pokiaľ možno tak, aby ich aplikácia prispela k realizácii cieľa, ktorým je zabezpečiť účinnú súdnu ochranu práv, ktoré subjektom vyplývajú z práva Spoločenstva (pozri v tomto zmysle rozsudky z 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Rada, C-50/00 P, Zb. s. I-6677, bod 44; z 18. januára 2007, PKK a KNK/Rada, C-229/05 P, Zb. s. I-439, bod 109, ako aj z 13. marca 2007, Unibet, C-432/05, Zb. s. I-2271, body 37 a 44).
14

Keďže To Me Group odmietla vrátiť zálohu z dôvodu, že daná suma nepokrývala ani len náklady na čas vynaložený na už uskutočnenú činnosť spustenia reklamnej kampane, podala Dermoestética na vnútroštátny súd žalobu o neplatnosť spornej zmluvy z dôvodu jej neplnenia zo strany To Me Group. Žalobkyňa vo veci samej tiež podala návrh na zaviazanie To Me Group na vrátenie uvedenej zálohy.
31

Hoci je pravda, že článok 3 nariadenia č. 2377/90 výslovne nestanovuje možnosť zapísať látku do prílohy II tohto nariadenia len pre niektoré spôsoby jej podávania, táto okolnosť nevylučuje, ako uviedol generálny advokát v bode 52 svojich návrhov, aby Komisia tento zápis vykonala. Daný prístup sa môže zdať mimoriadne vhodný, pokiaľ, ako je to aj vo veci samej, na jednej strane dotknutú látku nemožno zapísať do príloh I alebo III tohto nariadenia, kým na druhej strane určité obmedzenia spôsobov podávania umožňujú zabezpečiť, aby prítomnosť rezíduí v tkanivách zvierat nepredstavovala nebezpečenstvo pre verejné zdravie a zároveň úplný zákaz uvádzania tejto látky na trh by bol po jej zápise do prílohy IV toho istého nariadenia neprimeraný.