Vec T-156/04

Électricité de France (EDF)

proti

Európskej komisii

„Štátna pomoc — Pomoc poskytnutá francúzskymi orgánmi spoločnosti EDF — Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariaďuje sa jej vymáhanie — Procesné práva príjemcu pomoci — Ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi — Kritérium súkromného investora“

Rozsudok Všeobecného súdu (tretia komora) z 15. decembra 2009 II ‐ 4508

Abstrakt rozsudku

V rámci fázy preskúmania uvedenej v článku 88 ods. 2 ES je Komisia povinná vyzvať zainteresované strany, aby predložili svoje pripomienky. Hoci sa zainteresované strany nemôžu dovolávať práva na obhajobu, majú však právo zúčastniť sa správneho konania vedeného Komisiou v primeranom rozsahu so zreteľom na okolnosti prejednávaného prípadu. Okrem toho Komisia musí začať konanie vo veci formálneho zisťovania a informovať dotknuté strany, ak má ku koncu predbežného preskúmania vážne pochybnosti o zlučiteľnosti predmetného finančného opatrenia so spoločným trhom. Z toho vyplýva, že Komisia nemôže mať povinnosť predložiť úplnú analýzu dotknutej pomoci vo svojom oznámení o začatí tohto konania, ale stačí, ak definuje dostatočným spôsobom rozsah svojho preskúmania, aby tak nezbavila právo dotknutých strán predložiť pripomienky svojho významu. Okrem toho podľa článku 6 nariadenia č. 659/1999 týkajúceho sa uplatnenia článku 88 ES, ak Komisia rozhodne o začatí konania vo veci formálneho zisťovania, rozhodnutie o začatí konania sa môže obmedziť na zhrnutie relevantných skutkových a právnych okolností, uvedenie predbežného ohodnotenia dotknutého štátneho opatrenia s cieľom určiť, či má povahu pomoci, a vyjadrenie dôvodov, ktoré vedú k pochybnostiam o jeho zlučiteľnosti so spoločným trhom. Rozhodnutie o začatí konania musí teda umožniť dotknutým osobám efektívne sa zúčastniť na konaní vo veci formálneho zisťovania, v rámci ktorého budú mať možnosť uplatniť svoje tvrdenia. Na tento účel stačí, ak sa dotknuté osoby môžu zoznámiť s úvahami, ktoré viedli Komisiu k predbežnej domnienke, že dotknuté opatrenie by mohlo byť novou pomocou nezlučiteľnou so spoločným trhom. (pozri body 106 — 110)

Zákonnosť aktu Spoločenstva musí byť v rámci žaloby o neplatnosť posudzovaná v závislosti od informácií existujúcich v čase prijatia tohto aktu. Obzvlášť komplexné posúdenia uskutočnené Komisiou môžu byť preskúmané iba na základe informácií, ktorými Komisia disponovala v okamihu ich vykonania. V tejto súvislosti nemožno Komisii vytýkať, že nezohľadnila prípadné informácie, ktoré jej mohli byť predložené v priebehu správneho konania, ale predložené neboli, keďže Komisia nebola povinná z úradnej moci a odhadom preskúmať, ktoré skutočnosti jej mohli byť predložené. (pozri body 125, 126)

Na účely kvalifikovania vnútroštátneho opatrenia ako štátnej pomoci sa nemusí zistiť skutočný dosah pomoci na obchod medzi členskými štátmi a skutočné skreslenie hospodárskej súťaže, ale len preskúmať, či uvedená pomoc môže tento obchod ovplyvniť a narušiť hospodársku súťaž. Komisii neprislúcha vykonať hospodársku analýzu skutočnej situácie dotknutého trhu zo strany trhu podnikov, ktoré sú príjemcami pomoci, z pozície konkurujúcich si podnikov a dotknutých obchodných tokov medzi členskými štátmi. Ak pomoc, ktorú členský štát poskytne, posilňuje v rámci obchodu v Spoločenstve postavenie jedného podniku voči ostatným konkurujúcim podnikom, treba na tieto ostatné konkurujúce podniky hľadieť ako na ovplyvnené pomocou. V tejto súvislosti môže skutočnosť, že hospodárske odvetvie bolo predmetom liberalizácie na úrovni Spoločenstva, charakterizovať skutočný alebo možný dosah pomoci na hospodársku súťaž, ako aj jej účinok na obchod medzi členskými štátmi. Navyše nie je nevyhnutné, aby sa podnik príjemca pomoci sám zúčastnil na obchode v rámci Spoločenstva. Ak totiž členský štát poskytne podniku pomoc, možno činnosť v rámci štátu udržať alebo zvýšiť s takým následkom, že sa šance podnikov so sídlom v iných členských štátoch vstúpiť na trh tohto členského štátu znížia. Ďalej posilnením podniku, ktorý sa až do tej doby nezúčastňoval na obchode v rámci Spoločenstva, ho možno uviesť do postavenia, ktoré mu umožní preniknúť na trh iného členského štátu. (pozri body 144 — 148)

V prípade podniku, ktorého základné imanie vlastnia orgány verejnej moci, treba predovšetkým posúdiť, či by za podobných okolností súkromný investor veľkosti porovnateľnej s veľkosťou organizácií riadiacich verejný sektor uskutočnil kapitálový vklad rovnakého významu, pričom by vychádzal z predvídateľných možností výnosnosti, bez ohľadu na akékoľvek sociálne úvahy alebo regionálnu či odvetvovú politiku. Okolnosť, že správanie štátu akcionára je posudzované so zreteľom na obozretného súkromného investora, zatiaľ čo správanie ktoréhokoľvek iného investora tak posudzované nie je, nepredstavuje porušenie rovnosti zaobchádzania medzi štátom a týmto súkromným investorom, pretože štát akcionár sa nenachádza v rovnakej situácii ako súkromný investor. Na rozdiel od súkromného investora, ktorý na účely financovania svojich investícií môže počítať iba so svojimi vlastnými zdrojmi, štát má prístup k finančným zdrojom vyplývajúcim z výkonu verejnej moci, najmä k zdrojom pochádzajúcim z daní. Okolnosť, že štát má prístup k finančným zdrojom vyplývajúcim z výkonu verejnej moci, teda neumožňuje sama osebe odôvodniť, aby sa konanie štátu považovalo za konanie, ktoré patrí medzi výsadné práva orgánu verejnej moci. Za tohto predpokladu by totiž existovalo riziko, že uplatnenie kritéria obozretného súkromného investora na konanie štátu akcionára by sa stalo bezpredmetným alebo prinajmenšom neprimerane obmedzeným, lebo ako štát má nevyhnutne prístup k finančným zdrojom vyplývajúcim z výkonu verejnej moci, osobitne k daňovým zdrojom. (pozri body 230 — 232)