Spojené veci T‑456/05 a T‑457/05

Gütermann AG

a Zwicky & Co. AG

proti

Európskej komisii

„Hospodárska súťaž – Kartely – Európsky trh s priemyselnými niťami – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES a článku 53 Dohody EHP – Pokuty – Závažnosť porušenia – Konkrétny dopad na trh – Dĺžka trvania porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Spolupráca počas správneho konania – Proporcionalita – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút“

Abstrakt rozsudku

1. Právo Spoločenstva – Výklad – Akty inštitúcií – Odôvodnenie

2. Hospodárska súťaž – Kartely – Zákaz – Porušenia – Dohody a zosúladené postupy, ku ktorým možno pristupovať ako k jedinému porušeniu – Pripísanie zodpovednosti podniku z dôvodu účasti na porušení posudzovanom ako celok – Prípustnosť

(Článok 81 ods. 1 ES)

3. Hospodárska súťaž – Kartely – Pripísanie podniku – Zodpovednosť za správanie iných podnikov v rámci rovnakého porušenia – Prípustnosť – Kritériá

(Článok 81 ods. 1 ES)

4. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Ukončenie porušovaní – Právomoc Komisie – Príkazy udelené podnikom

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 7 ods. 1)

5. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Maximálna výška

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

6. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť a dĺžka trvania porušenia – Možnosť zvýšiť výšku pokuty pre posilnenie jej odstrašujúceho účinku

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

7. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Primeranosť – Súdne preskúmanie

(Články 229 ES a 253 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 17, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 31)

8. Žaloba o neplatnosť – Súdne preskúmanie – Hranice návrhu

(Článok 233 ES)

9. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Konkrétny dopad na trh – Kritériá posúdenia

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

10. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Dĺžka trvania porušenia – Dlhodobé porušenia

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 B prvý odsek)

11. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Neuplatnenie dohody v praxi – Posúdenie na úrovni individuálneho správania každého podniku

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A prvý odsek a bod 3)

12. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Pasívna úloha podniku alebo úloha nasledovateľa

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15; oznámenie Komisie 98/C 9/03, body 2 a 3)

13. Konanie – Uvedenie nových dôvodov počas súdneho konania – Podmienky – Nový dôvod – Pojem

(Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 48 ods. 2)

14. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Podmienky – Voľná úvaha Komisie

(Nariadenie Rady č. 17; oznámenie Komisie 96/C 207/04, bod D 2)

15. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Stanovenie pokuty proporcionálne k faktorom posúdenia závažnosti porušenia

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

1. Výrok určitého aktu je neoddeliteľný od jeho odôvodnenia, takže sa musí, pokiaľ je to potrebné, vykladať tak, že sa zohľadnia dôvody, ktoré viedli k jeho prijatiu.

(pozri bod 41)

2. Porušenie článku 81 ods. 1 ES môže vyplývať nielen zo samostatného aktu, ale aj zo skupiny aktov alebo z nepretržitého správania. Tento výklad nemožno spochybniť z dôvodu, že jedna alebo viacero skutočností z tejto skupiny aktov či nepretržitých správaní, samy osebe a zohľadňované osobitne, by mohli takisto predstavovať porušenie uvedeného ustanovenia.

Jediné a nepretržité porušenie zoskupuje často skupinu aktov, ktoré po sebe chronologicky nasledujú a ktoré môžu samy osebe v okamihu ich uskutočnenia predstavovať porušenie pravidiel hospodárskej súťaže. Osobitosť týchto aktov spočíva v skutočnosti, že patria do rámca spoločnej stratégie.

(pozri body 45, 46)

3. Podnik, ktorý sa podieľal na jedinom a nepretržitom porušení pravidiel hospodárskej súťaže vlastným správaním, ktoré spadá pod pojmy nedovolená dohoda alebo zosúladený postup s protisúťažným cieľom v zmysle článku 81 ods. 1 ES a ktorého cieľom bolo prispieť k uskutočneniu porušenia ako celku, môže byť tiež zodpovedný za správanie iných podnikov v rámci toho istého porušenia počas celého obdobia svojej účasti na tomto porušení, pokiaľ sa preukáže, že dotknutý podnik vedel o správaní ostatných účastníkov zodpovedajúcom porušeniu alebo ho mohol dôvodne predpokladať a bol pripravený niesť z toho vyplývajúce riziko.

Podnik môže porušiť zákaz stanovený v článku 81 ods. 1 ES, ak má jeho správanie koordinované so správaním ostatných podnikov za cieľ obmedziť hospodársku súťaž na konkrétnom relevantnom trhu vnútri spoločného trhu, pričom sa nevyhnutne nepredpokladá, že bude na uvedenom relevantnom trhu sám aktívny.

(pozri body 50, 53)

4. Právomoc Komisie rozhodnúť o príkazoch sa musí vykonávať v závislosti od povahy konštatovaného porušenia.

Keďže podnik už nevykonáva činnosti v dotknutej oblasti, príkaz ukončiť porušenie sa ho už netýka. Nemôže teda ísť o porušenie zásady proporcionality.

Uplatnenie článku 7 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy môže obsahovať zákaz pokračovať v niektorých činnostiach, praktikách a situáciách, ktorých protiprávnosť bola konštatovaná, ale aj zákaz uplatniť podobné správanie v budúcnosti alebo zdržať sa akéhokoľvek konania s podobným predmetom alebo účinkom.

Preto ak sa dotknutý podnik nezaviazal, že už nebude opakovať svoje protisúťažné správanie, Komisia je oprávnená zahrnúť príkaz zdržať sa v budúcnosti akéhokoľvek konania s podobným predmetom alebo účinkom, aj keď už podnik nevykonáva činnosti v oblasti dotknutej kartelom.

Takéto povinnosti však nesmú prekračovať medze toho, čo je primerané a nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného cieľa.

(pozri body 61, 63, 65, 67)

5. Pri stanovení pojmu „predchádzajúci obchodný rok“ musí Komisia v každom jednotlivom prípade posúdiť sledovaný dopad na dotknutý podnik, pričom zohľadní tak kontext, ako aj ciele, ktoré sleduje systém sankcií zavedený nariadením č. 17 a nariadením č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy, a to najmä tým, že zohľadní obrat, ktorý odráža jeho skutočnú hospodársku situáciu počas doby, keď dochádzalo k porušeniu.

Tak z cieľov systému, ktorého súčasťou sú článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článok 23 ods. 2 druhý pododsek nariadenia č. 1/2003, ako aj z judikatúry však vyplýva, že uplatnenie stropu 10 % predpokladá jednak, že Komisia má k dispozícii obrat za posledný obchodný rok, ktorý predchádza dátumu prijatia rozhodnutia, a jednak, že tieto údaje sa vzťahujú na úplné účtovné obdobie normálnej hospodárskej činnosti počas obdobia dvanástich mesiacov.

Ak sa teda obchodný rok skončí pred prijatím rozhodnutia, ale účtovná závierka predmetného podniku ešte nebola vypracovaná alebo ešte nebola oznámená Komisii, Komisia má pri uplatnení článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 1/2003 právo, ba až povinnosť použiť obrat dosiahnutý počas skoršieho obchodného roka. Rovnako ak z dôvodu reorganizácie alebo zmeny účtovných postupov vypracoval podnik za predchádzajúci obchodný rok závierku, ktorá sa týka obdobia kratšieho ako dvanásť mesiacov, Komisia má pri uplatnení týchto ustanovení právo použiť obrat dosiahnutý počas predchádzajúceho úplného účtovného obdobia. To platí aj vtedy, ak podnik v predchádzajúcom obchodnom roku nevykonával hospodársku činnosť, a teda Komisia nemá k dispozícii obrat žalobcu z hospodárskej činnosti, ktorú vykonával v tomto období. Obrat za toto obdobie totiž neposkytuje nijakú informáciu o význame uvedeného podniku v rozpore s tým, čo požaduje judikatúra, a preto nemôže slúžiť ako základ na určenie stropu stanoveného v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003.

Aj pri výkone riadnej hospodárskej činnosti môže obrat podniku klesnúť významným alebo dokonca podstatným spôsobom v porovnaní s predchádzajúcimi rokmi z rôznych dôvodov, akými sú zložitý ekonomický kontext, kríza v relevantnom odvetví, katastrofa alebo štrajk. Ak však podnik naozaj dosiahol obrat počas úplného účtovného obdobia, počas ktorého sa vykonávala hospodárska činnosť, aj keď obmedzená, Komisia ho musí na určenie stropu uvedeného v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 zohľadniť. Preto prinajmenšom v situáciách, keď neexistuje nijaká informácia, že podnik ukončil svoje obchodné činnosti alebo skreslil svoj obrat, aby sa vyhol uloženiu veľkej pokuty, sa treba domnievať, že Komisia je povinná určiť hornú hranicu pokuty v závislosti od posledného obratu, ktorý odráža úplný rok hospodárskej činnosti.

(pozri body 89, 90, 94 – 97)

6. Právomoc Komisie ukladať pokuty na základe článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy predstavuje jeden zo spôsobov, ktorý Komisii umožňuje splniť si úlohu dohľadu, ktorú jej zveruje právo Spoločenstva.

Táto úloha zahŕňa povinnosť vyhľadávať a potláčať jednotlivé porušenia, ale rovnako obsahuje aj povinnosť uskutočňovať všeobecnú politiku s cieľom uplatňovať vo veciach hospodárskej súťaže zásady stanovené Zmluvou a v tomto zmysle usmerňovať správanie podnikov. Zahŕňa tiež úlohu postihovať protiprávne správanie, ako aj predchádzať jeho opätovnému uskutočneniu.

Z toho vyplýva, že Komisia musí dohliadať na to, aby mali pokuty odstrašujúcu povahu.

(pozri body 79, 91)

7. Čo sa týka žalôb smerujúcich proti rozhodnutiam Komisie ukladajúcim pokuty podnikom za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, súd Spoločenstva má právomoc posúdiť primeranosť výšky pokút v rámci svojej neobmedzenej právomoci, ktorá mu bola priznaná článkom 229 ES, článkom 17 nariadenia č. 17 a článkom 31 nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy. Toto posúdenie odôvodňuje predloženie a zohľadnenie ďalších informácií, ktorých uvedenie v rozhodnutí sa nevyžaduje na základe povinnosti odôvodnenia podľa článku 253 ES.

(pozri body 105, 106)

8. Ak sa adresát určitého rozhodnutia rozhodne podať žalobu o neplatnosť, súd Spoločenstva skúma len prvky rozhodnutia, ktoré sa ho týkajú. Naopak tie prvky, ktoré sa týkajú ostatných adresátov, ktoré neboli napadnuté, nie sú predmetom sporu, vo veci ktorého má súd Spoločenstva rozhodnúť.

(pozri bod 112)

9. Komisia má pri posudzovaní konkrétneho dopadu porušenia na trh vychádzať z hospodárskej súťaže, aká by normálne existovala, keby k porušeniu nedošlo. Na vyvodenie záveru o dopade na trh totiž stačí, aby dohodnuté ceny slúžili ako základ na stanovenie cien individuálnych transakcií a tak obmedzovali rokovací priestor pre zákazníkov.

Naopak od Komisie nemožno vyžadovať, aby v prípade, že je vykonávanie kartelu preukázané, systematicky dokazovala, že dohody skutočne umožnili dotknutým podnikom dosahovať vyššiu úroveň transakčných cien, ako je tá, ktorá by existovala bez kartelu. Bolo by teda neprimerané požadovať takéto dokazovanie, ktoré by si vyžadovalo značné zdroje, keďže by boli potrebné hypotetické výpočty na základe ekonomických modelov, ktorých presnosť môže súd len ťažko overiť a ktorých neomylnosť vôbec nie je dokázaná. Na posúdenie závažnosti porušenia je totiž rozhodujúce vedieť, či členovia kartelu urobili všetko, čo bolo v ich možnostiach, na dosiahnutie konkrétneho účinku svojich úmyslov. To, čo sa stalo potom na úrovni skutočne dosiahnutých cien, mohlo byť ovplyvnené inými faktormi mimo kontroly členov kartelu. Členovia kartelu nemôžu využívať vo svoj prospech nezávislé faktory, ktoré skrížili ich plány, a urobiť z nich skutočnosti odôvodňujúce zníženie pokuty.

Skutočné správanie, ktoré podnik údajne uplatňoval, je irelevantné na účely hodnotenia dopadu kartelu na trh. Jediné účinky, ktoré sa musia zohľadniť, sú účinky vyplývajúce z porušenia ako celku. Zohľadnenie protiprávneho správania dotknutého podniku vo vzťahu k hospodárskej súťaži teda prichádza do úvahy na účely posúdenia jednotlivej situácie týchto podnikov, nemôže však mať nijaký vplyv na zaradenie porušenia do kategórie „veľmi závažných“ porušení.

Keďže ide o dlhodobé porušenie, je nepravdepodobné, že by sa dotknuté podniky v danom čase mohli domnievať, že vytýkané postupy boli úplne neúčinné alebo nepotrebné.

Povaha porušenia má zásadný význam, a to najmä pri kvalifikácii porušenia ako „veľmi závažného“. V tejto súvislosti z opisu veľmi závažných porušení v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO vyplýva, že dohody alebo zosúladené postupy smerujúce okrem iného k určeniu cien, môžu byť už na základe ich povahy kvalifikované ako „veľmi závažné“ bez toho, aby sa toto správanie muselo vyznačovať osobitným dopadom alebo geografickým rozsahom. Tento opis veľmi závažných porušení neuvádza žiadnu požiadavku konkrétneho dopadu na trh ani účinky na osobitnú geografickú oblasť.

(pozri body 126, 128 – 130, 133, 134, 136, 137)

10. Dĺžka trvania porušenia predstavuje jednu zo skutočností, ktoré je nutné zohľadniť na účely stanovenia sumy pokuty, ktorá sa má uložiť podnikom, ktoré porušia pravidlá hospodárskej súťaže. Čo sa týka dlhodobých porušení, Komisia môže automaticky uplatniť najvyššiu sadzbu zvýšenia 10 % ročne zo sumy v závislosti od závažnosti porušenia. Aj keď totiž bod 1 B prvý odsek tretia zarážka usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO nestanovuje automatické zvýšenie o 10 % ročne pre dlhodobé porušenia, ponecháva v tejto súvislosti Komisii určitú mieru voľnej úvahy.

Nič v usmerneniach nebráni zohľadneniu skutočnej dĺžky trvania porušenia v rámci stanovenia výšky pokuty. Taký prístup je úplne logický a rozumný, pričom v každom prípade patrí do rámca voľnej úvahy Komisie.

Pokiaľ sa preukáže, že dotknutý podnik vedel o správaní ostatných účastníkov zodpovedajúcom porušeniu alebo ho mohol dôvodne predpokladať a bol pripravený niesť z toho vyplývajúce riziko, tiež sa považuje za zodpovedný za správanie iných podnikov v rámci toho istého porušenia, a to počas celého obdobia jeho účasti na porušení. Komisia sa preto môže oprávnene implicitne domnievať, že dĺžka trvania porušenia sa nemá rozdeľovať v závislosti od intenzity účasti na porušení na dotknutých trhoch. Ak bola totiž úloha dotknutého podniku v rámci kartelu správne zohľadnená pri stanovovaní východiskovej sumy pokuty, skutočnosť, že sa podnik nezúčastnil na všetkých súčastiach kartelu, nemožno opätovne zohľadniť pri určovaní dĺžky trvania porušenia.

Zvýšenie výšky pokuty v závislosti od dĺžky trvania porušenia sa vykoná použitím určitého percenta na východiskovú sumu, ktorá je stanovená v závislosti od závažnosti celého porušenia, takže zohľadňuje už rôznu intenzitu porušenia. Logické by nebolo ani zohľadniť na zvýšenie tejto sumy z dôvodu dĺžky trvania porušenia zmenu v intenzite porušenia počas dotknutého obdobia. Je potrebné stále rozlišovať medzi dĺžkou skutočného fungovania kartelu a závažnosťou kartelu vyplývajúcou z jeho vlastnej podstaty.

(pozri body 147, 148, 150, 152, 156, 157, 159, 160)

11. Poľahčujúce okolnosti stanovené v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO sa zakladajú na správaní jednotlivých podnikov. Na účely ich hodnotenia nie je opodstatnené zohľadniť účinky vyplývajúce z porušenia ako celku, ktoré sa musia brať do úvahy pri posúdení konkrétneho dopadu porušenia na trh na účely hodnotenia závažnosti porušenia, ale individuálne správanie každého podniku, aby sa preskúmala pomerná závažnosť účasti každého podniku na porušení.

Podniky teda musia uviesť ďalšie tvrdenia, ktoré by boli spôsobilé preukázať, že sa počas obdobia, keď sa pripojili k protiprávnym dohodám, skutočne vyhýbali ich uplatňovaniu tak, že sa súťažne správali na trhu alebo prinajmenšom že jasne a významne porušovali povinnosti smerujúce k vykonávaniu tohto kartelu do tej miery, že narúšali jeho samotné fungovanie.

(pozri body 178, 180)

12. Pasívna úloha si totiž vyžaduje, aby sa predmetný podnik správal „nenápadne“, teda aby chýbala aktívna spolupráca na príprave protisúťažnej dohody či dohôd. K okolnostiam schopným odhaliť pasívnu úlohu podniku vnútri kartelu možno zaradiť jeho podstatne sporadickejšiu účasť na stretnutiach v porovnaní s bežnými členmi kartelu, rovnako ako jeho oneskorený vstup na trh, ktorý je predmetom porušenia, nezávisle od dĺžky jeho účasti na porušení, alebo aj existenciu výslovných vyhlásení v tomto zmysle pochádzajúcich od zástupcov tretích podnikov, ktoré sa na porušení zúčastnili.

Iba za určitých osobitných okolností predstavuje malá veľkosť podniku dôležitú skutočnosť, ktorú je potrebné zohľadniť. Pokiaľ jeho vedúci zamestnanci predsedajú viacerým stretnutiam aj ich organizujú, Komisia správne vyvodila absenciu pasívneho správania: je nesporné, že zvolávanie stretnutí, navrhovanie ich programu a distribúcia prípravných dokumentov na stretnutia sú nezlučiteľné s pasívnou úlohou nenápadného nasledovateľa, takéto konania odhaľujú aktívny a ústretový prístup dotknutých podnikov vo vzťahu k vytvoreniu, pokračovaniu a kontrole kartelu.

Komisia nie je povinná dodržiavať ustálenú rozhodovaciu prax: len preto, že v predchádzajúcich veciach zohľadnila ako poľahčujúcu okolnosť hospodársku situáciu odvetvia, nie je povinná v tejto praxi nevyhnutne pokračovať. Komisia je povinná uskutočniť individualizovanú analýzu okolností vlastných jednotlivým veciam bez toho, aby bola viazaná predchádzajúcimi rozhodnutiami, ktoré sa týkajú iných hospodárskych subjektov, iných trhov výrobkov a služieb alebo iných geografických trhov v odlišných okamihoch.

(pozri body 184, 185, 189, 193 – 195)

13. Z článku 48 ods. 2 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu vyplýva, že uvádzanie nových dôvodov počas konania je prípustné len vtedy, ak sú tieto dôvody založené na nových právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania.

Žalobný dôvod, ktorý rozširuje žalobný dôvod uvedený priamo či implicitne predtým v návrhu na začatie konania a úzko s ním súvisí, sa musí vyhlásiť za prípustný.

(pozri body 198, 199)

14. Komisia disponuje širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o metódu výpočtu pokút, a že v tejto súvislosti môže zohľadniť viacero skutočností, medzi ktoré patrí aj spolupráca dotknutých podnikov počas vyšetrovania vedeného službami tejto inštitúcie. Spolupráca podniku s Komisiou môže odôvodniť zníženie pokuty na základe oznámenia Komisie o neuložení alebo znížení pokút vo veci kartelov iba v prípade, ak uľahčuje úlohu Komisie spočívajúcu v zistení existencie porušenia a v jeho prípadnom ukončení.

Keď Komisia pri určitom správaní prizná určitú úroveň zníženia, nie je viazaná predchádzajúcou rozhodovacou praxou; pri hodnotení podobného správania v rámci neskoršieho správneho konania nie je povinná priznať rovnaké proporcionálne zníženie.

Komisia v tomto ohľade disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri posúdení kvality a užitočnosti spolupráce, ktorú jej poskytol podnik, predovšetkým v porovnaní s príspevkami ostatných podnikov. V tomto rámci musí Komisia vykonať také komplexné posúdenia skutočností, ako je posúdenie týkajúce sa spolupráce týchto podnikov. Zoznam okolností, ktoré by mohli viesť k zníženiu pokuty, uvedený v bode D 2 oznámenia o spolupráci, je len orientačný.

Komisia nemôže odhliadať od užitočnosti poskytnutej informácie, ktorá nevyhnutne závisí od dôkazov, ktoré už mala k dispozícii. Pokiaľ podnik iba potvrdí určité informácie, ktoré už poskytol iný podnik, a to menej presným a výslovným spôsobom, neuľahčuje to výrazne úlohu Komisie a vylučuje zníženie sumy pokuty na základe spolupráce.

Zhovievavosť je odmena, ktorú Komisia poskytuje za zjednodušenie preukázania porušenia, a to bez ohľadu na štádium konania, v ktorom podnik poskytol takúto pomoc, a na to, či táto pomoc spočívala v poskytnutí nových informácií či dôkazov alebo v uznaní vecných skutočností či ich právnej kvalifikácie.

Zníženie pokuty na základe spolupráce závisí predovšetkým od kvality a užitočnosti poskytnutej spolupráce, ktorú Komisia hodnotí v rámci svojej širokej miery voľnej úvahy, pričom možno postihnúť len jej zjavné prekročenie.

V rámci posudzovania spolupráce poskytnutej podnikmi Komisia nemôže porušiť zásadu rovnosti zaobchádzania, ku ktorej porušeniu dochádza v prípade, ak sa s porovnateľnými situáciami zaobchádza rozdielne alebo ak sa s rozdielnymi situáciami zaobchádza rovnako, pokiaľ takéto zaobchádzanie nie je objektívne odôvodniteľné.

Hodnotenie užitočnosti spolupráce sa neopiera o aritmetickú rovnicu, z ktorej by vyplývalo, že sa z úradnej moci musí uplatniť zníženie najmenej o 20 %, ak by do úvahy pripadali dve zarážky bodu D oznámenia o spolupráci.

(pozri body 219 – 225, 238, 246, 248)

15. Zásada proporcionality vyžaduje, aby akty inštitúcií Spoločenstva neprekračovali hranice toho, čo je primerané a nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného cieľa.

V kontexte výpočtu pokút sa závažnosť porušení musí stanoviť v závislosti od početných faktorov, pričom žiadnemu z týchto faktorov nemožno pripísať neprimeranú dôležitosť v porovnaní s inými kritériami posúdenia.

Zásada proporcionality má v tomto kontexte za následok, že Komisia musí pokutu stanoviť proporcionálne k faktorom, ktoré zohľadnila pri posúdení závažnosti porušenia, a tieto faktory musí v tejto súvislosti uplatňovať vnútorne koherentným a objektívne odôvodneným spôsobom.

Komisia teda pri určení výšky pokuty nie je povinná zohľadniť stratovú finančnú situáciu podniku, keďže uloženie takejto povinnosti by viedlo k získaniu neoprávnenej súťažnej výhody pre podniky, ktoré sú najmenej prispôsobené podmienkam trhu. V každom prípade aj za predpokladu, že by opatrenie prijaté orgánom Spoločenstva vyvolalo likvidáciu podniku v jeho súčasnej právnej forme, toto opatrenie, i keď môže mať negatívny dopad na finančné záujmy majiteľov, akcionárov či vlastníkov podielov, však neznamená, že svoju hodnotu stratí aj personálna, hmotná a nehmotná zložka predstavujúca podnik.

Ani nariadenie č. 17, ani nariadenie č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy, ani usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO teda nestanovujú, že by sa výška pokuty musela stanoviť priamo v závislosti od veľkosti dotknutého trhu, keďže ten je len jednou z mnohých relevantných skutočností.

Hoci usmernenia nestanovujú, že sa suma pokuty vypočítava v závislosti od celkového obratu alebo od obratu, ktorý podniky dosiahli na relevantnom trhu, nebránia ani tomu, aby sa takýto obrat zohľadnil pri určovaní výšky pokuty, ak si to vyžaduje rešpektovanie všeobecných zásad práva Spoločenstva a ak si to vyžadujú okolnosti. Časť obratu pochádzajúca z tovarov, v súvislosti s ktorými došlo k porušeniu, môže poskytnúť tú najvhodnejšiu informáciu o rozsahu porušenia a o zodpovednosti každého člena kartelu na uvedených trhoch. Predstavuje totiž objektívnu skutočnosť, ktorá poskytuje tú najvhodnejšiu informáciu o rozsahu škodlivosti tohto postupu pre normálnu hospodársku súťaž, a teda je dobrým ukazovateľom schopnosti jednotlivých dotknutých podnikov spôsobovať škodu. Neexistuje však všeobecne platná zásada, že sankcia musí byť proporcionálna obratu dosiahnutému podnikom prostredníctvom predaja výrobkov, ktoré sú predmetom porušenia.

Komisia nie je povinná zaručiť, že v prípade uloženia pokút viacerým podnikom, ktoré sa zúčastnili na tom istom porušení, budú konečné sumy pokút, ku ktorým na základe svojho výpočtu dospeje v prípade dotknutých podnikov, odzrkadľovať všetky rozdiely medzi nimi, čo sa týka ich celkového obratu alebo ich obratu na dotknutom trhu výrobkov. Komisia nie je povinná určiť výšku pokuty s ohľadom na veľkosť dotknutých podnikov; neexistuje nijaký dôvod, aby sa s malými a so strednými podnikmi zaobchádzalo odlišne ako s ostatnými podnikmi. Skutočnosť, že dotknuté podniky patria medzi malé a stredné podniky, ich nezbavuje povinnosti dodržiavať pravidlá hospodárskej súťaže.

(pozri body 260, 261, 264, 266, 267, 275, 277 – 283)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (piata komora)

z 28. apríla 2010 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Európsky trh s priemyselnými niťami – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES a článku 53 Dohody EHP – Pokuty – Závažnosť porušenia – Konkrétny dopad na trh – Dĺžka trvania porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Spolupráca počas správneho konania – Proporcionalita – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút“

V spojených veciach T‑456/05 a T‑457/05,

Gütermann AG, so sídlom v Gutach‑Breisgau (Nemecko), v zastúpení: J. Burrichter, B. Kasten a S. Orlikowski‑Wolf, advokáti,

žalobca vo veci T‑456/05,

Zwicky & Co. AG, so sídlom vo Wallisellene (Švajčiarsko), v zastúpení: J. Burrichter, B. Kasten a S. Orlikowski‑Wolf, advokáti,

žalobca vo veci T‑457/05,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: pôvodne F. Castillo de la Torre, M. Schneider a K. Mojzesowicz, neskôr M. Castillo de la Torre a K. Mojzesowicz, splnomocnení zástupcovia,

žalovanej,

ktorých predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2005) 3452 zo 14. septembra 2005 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 81 [ES] a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/38.337 PO/Thread), zmeneného a doplneného rozhodnutím Komisia K(2005) 3765 z 13. októbra 2005, a subsidiárne návrh na zníženie pokuty uloženej žalobcom týmto rozhodnutím,

VŠEOBECNÝ SÚD (piata komora),

v zložení: predseda komory M. Vilaras, sudcovia M. Prek (spravodajca) a V. M. Ciucǎ,

tajomník: T. Weiler, referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 17. decembra 2008,

vyhlásil tento

Rozsudok

Okolnosti predchádzajúce sporu

1. Predmet sporu

1 Rozhodnutím K(2005) 3452 zo 14. septembra 2005 týkajúcim sa konania o uplatnení článku 81 [ES] a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/38.337 PO/Thread, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), v znení rozhodnutia Komisie K(2005) 3765 z 13. októbra 2005, ktorého zhrnutie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie z 26. januára 2008 (Ú. v. EÚ C 21, s. 10), Komisia Európskych spoločenstiev konštatovala, že žalobcovia, Gütermann AG (ďalej len „Gütermann“) a Zwicky & Co. AG (ďalej len „Zwicky“) sa zúčastnili na skupine dohôd a zosúladených postupov na trhu s priemyselnými niťami v štátoch Beneluxu a Škandinávie v období od januára 1990 do septembra 2001, čo sa týka Gütermann, a v období od januára 1990 do novembra 2000, čo sa týka Zwicky.

2 Komisia uložila pokutu vo výške 4,021 milióna eur Gütermann a pokutu vo výške 0,174 milióna eur Zwicky za ich účasť na kartely týkajúcom sa priemyselných nití v Beneluxe a Škandinávii.

2. Správne konanie

3 Dňa 7. a 8. novembra 2001 Komisia uskutočnila kontroly na základe článku 14 ods. 3 nariadenia Rady (EHS) č. 17 zo 6. februára 1962, prvého nariadenia implementujúceho články [81 ES] a [82 ES] zmluvy (Ú. v. ES 1962, 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3) v priestoroch viacerých výrobcov nití na šitie. K týmto kontrolám došlo na základe informácií, ktoré v auguste 2000 poskytla spoločnosť The English Needle & Tackle Co. Ltd.

4 Dňa 26. novembra 2001 Coats Viyella plc (ďalej len „Coats“) podal žiadosť o zhovievavosť na základe oznámenia Komisie o neuložení alebo znížení pokút vo veci kartelov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 207, 1996, s. 4, ďalej len „oznámenie o spolupráci“), ktorej prílohu tvorili písomnosti predložené s cieľom preukázať existenciu týchto kartelov: po prvé kartelu na trhu s niťami pre automobilový priemysel v Európskom hospodárskom priestore (EHP), po druhé kartelu na trhu s priemyselnými niťami v Spojenom kráľovstve a po tretie kartelu na trhu s priemyselnými niťami v krajinách Beneluxu, ako aj v Dánsku, vo Fínsku, v Nórsku a vo Švédsku (ďalej len spoločne „Škandinávia“).

5 Na základe dokumentov získaných počas inšpekcií a dvoch oznámení spoločnosti Coats, Komisia zaslala dotknutým podnikom v marci a auguste 2003 žiadosti o informácie podľa článku 11 nariadenia č. 17.

6 Dňa 15. marca 2004 Komisia prijala oznámenie o výhradách, ktoré zaslala viacerým podnikom z dôvodu ich účasti na jednom alebo na viacerých karteloch uvedených v bode 4 vyššie, vrátane kartelu na trhu priemyselných nití v Beneluxe a v Škandinávii.

7 Všetky podniky, ktorým bolo zaslané oznámenia o výhradách, predložili písomné pripomienky. Gütermann odpovedal vo svojom mene, ako aj v mene Zwicky.

8 Účastníci konania boli vypočutí 19. a 20. júla 2004.

9 Dňa 24. septembra 2004 sa účastníkom konania poskytol prístup k nedôvernej verzii odpovedí na oznámenie o výhradách a k pripomienkam účastníkov vyjadreným v rámci ich vypočutia, a stanovila sa im lehota na predloženie ďalších pripomienok.

10 Dňa 14. septembra 2005 Komisia prijala napadnuté rozhodnutie.

3. Napadnuté rozhodnutie

Vymedzenie relevantných trhov

Trh výrobkov

11 V napadnutom rozhodnutí Komisia uvádza, že odvetvie výroby nití možno rozdeliť na dva segmenty, jednak na odvetvie priemyselných nití používaných na šitie a vyšívanie rôznych druhov oblečenia alebo iných výrobkov, ako sú kožené výrobky, textilné poťahy pre automobily a matrace, a jednak na odvetvie domácich nití používaných jednotlivcami na šitie alebo na opravu vecí a pri činnostiach vo voľnom čase.

12 Čo sa týka segmentu priemyselných nití, možno ho rozdeliť na tri kategórie v závislosti od ich použitia: niť na šitie určená pre konfekciu, ktorá sa používa pre rôzne typy oblečenia, niť na vyšívanie, ktorá sa používa v priemyselných informatizovaných vyšívacích strojoch na skrášľovanie oblečenia, športovej obuvi a textílií používaných v domácnostiach, a špeciálna niť, ktorá sa používa v rôznych oblastiach ako sú oblasť obuvi, kožených výrobkov a automobilov.

13 Podľa Komisie možno trh s priemyselnými vláknami považovať z hľadiska ponuky za trh jedného výrobku, keďže neexistuje striktné spojenie medzi konečným použitím a druhom vlákna a/alebo štruktúrou nite.

14 Komisia však rozlišuje jednak medzi niťou určenou pre automobilový priemysel a jednak niťou určenou pre priemysel s výnimkou automobilového odvetvia. Domnieva sa totiž, že hoci sú postupy výroby týchto dvoch druhou nití podobné alebo ľahko vymeniteľné, dopyt automobilového priemyslu pochádza od veľkých zákazníkov, ktorí pre určité výrobky, ktoré používajú, stanovujú špecifické vlastnosti vyššej úrovne – napríklad niť používaná na výrobu bezpečnostných pásov – a ktorý dbajú na zhodnosť výrobkov v rôznych krajinách, v ktorých ich potrebujú pre svoju výrobu.

15 V týchto veciach je trhom výrobkov, vo vzťahu ku ktorým sa skúma porušenie vytýkané žalobcom, trh priemyselných nití s výnimkou automobilového odvetvia (ďalej len „priemyselné nite“).

Geografické trhy

16 V napadnutom rozhodnutí Komisia konštatuje, že podľa informácií poskytnutých účastníkmi konania má relevantný geografický trh regionálny význam. Ďalej uvádza, že región môže v závislosti od jednotlivých prípadov pokrývať viacero štátov EHP, napríklad štáty Beneluxu alebo Škandinávie, alebo len jeden štát, napríklad Spojené kráľovstvo.

17 V prejednávanej veci je relevantným geografickým trhom, na ktorom došlo k porušeniu vytýkanému žalobcom, trh Beneluxu a Škandinávie.

Veľkosť a štruktúra relevantných trhov

18 Z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že obrat týkajúci sa priemyselných nití v Beneluxe a Škandinávii predstavoval približne 50 miliónov eur v roku 2000 a približne 40 miliónov v roku 2004.

19 Tiež sa zdá, že na konci 90. rokov boli hlavnými dodávateľmi priemyselných nití v Beneluxe a Škandinávii najmä Gütermann, Zwicky, Amann und Söhne GmbH & Co. KG (ďalej len „Amann“), Barbour Threads Ltd kým ho nekúpil Coats, Belgian Sewing Thread NV (ďalej len „BST“) a Coats.

Opis porušení

20 Komisia v napadnutom rozhodnutí uvádza, že k skutkovým okolnostiam kartelu na trhu priemyselných nití v Beneluxe a Škandinávii došlo v priebehu rokov 1990 až 2001.

21 Dotknuté podniky sa podľa Komisie stretli aspoň raz za rok a tieto stretnutia boli organizované v dvoch častiach, z ktorých jedna sa tykala trhu v štátoch Beneluxu, a druhá trhu v Škandinávii, pričom ich hlavným cieľom bolo udržať ceny na vysokej úrovni na každom z týchto dvoch trhov.

22 Účastníci kartelu si vymenili cenníky a informácie o zľavách, zvyšovaní katalógových cien, znižovaní zliav a zvyšovaní špeciálnych cien uplatňujúcich sa na určitých zákazníkov. Tiež boli uzavreté dohody o budúcich cenníkoch, o úrovniach maximálnych zliav, o znížení zliav a zvýšení špeciálnych cien uplatňujúcich sa na určitých zákazníkov, ako aj dohody o vylúčení hospodárskej súťaže prostredníctvom výhodnejších cien vo vzťahu k etablovaným dodávateľom a o rozdelení zákazníkov (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenia č. 99 až 125).

Výrok napadnutého rozhodnutia

23 V článku 1 ods. 1 napadnutého rozhodnutia, Komisia konštatovala, že osem podnikov vrátane Gütermann a Zwicky porušilo článok 81 ES a článok 53 Dohody EHP tým, že sa zapojili do dohôd a zosúladených postupov na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxu a Škandinávie, a to v prípade Gütermann v období od januára 1990 do septembra 2001, a v prípade Zwicky v období od januára 1990 až do novembra 2000.

24 V zmysle článku 2 prvého odseku napadnutého rozhodnutia boli za kartel na trhu priemyselných nití v Beneluxe a Škandinávii uložené tieto pokuty predovšetkým týmto podnikom:

– Coats: 15,05 milióna eur,

– Amann: 13,09 milióna eur,

– BST: 0,979 milióna eur,

– Gütermann: 4,021 milióna eur,

– Zwicky: 0,174 milióna eur.

25 V článku 3 napadnutého rozhodnutia Komisia uložila podnikom uvedeným v tomto rozhodnutí, aby okamžite ukončili porušenia, ktoré konštatovala, pokiaľ tak už neurobili. Taktiež im uložila povinnosť, aby v budúcnosti nezopakovali ktorýkoľvek z aktov uvedených v článku 1 napadnutého rozhodnutia, alebo akýkoľvek akt či postup s rovnakým alebo podobným účinkom.

Konanie a návrhy účastníkov konania

26 Žalobcovia návrhmi podanými do kancelárie Súdu prvého stupňa 30. decembra 2005 podali žaloby, na základe ktorých sa začali tieto konania.

27 Vo veci T‑456/05 Gütermann navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zrušil článok 1 napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v ktorom Komisia konštatuje, že sa dopustil porušenia článku 81 ES a článku 53 Dohody EHP na trhu Fínska, Nórska a Švédska v období od januára 1990 do septembra 2001 a subsidiárne v období od januára 1990 do decembra 1993 vrátane,

– zrušil článok 2 napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v ktorom mu Komisia ukladá pokutu vo výške 4,021 milióna eur alebo subsidiárne primerane znížil výšku tejto pokuty,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

28 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– zaviazal Gütermann na náhradu trov konania.

29 Vo veci T‑457/05 Zwicky navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zrušil článok 1 napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v ktorom Komisia konštatuje, že sa dopustil článku 81 ES a článku 53 Dohody EHP na trhu Fínska, Nórska a Švédsko v období od januára 1990 do novembra 2000 a subsidiárne v období od januára 1990 do decembra 1993 vrátane,

– zrušil článok 2 napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v ktorom mu Komisia ukladá pokutu vo výške 0,174 milióna eur alebo subsidiárne primerane znížil výšku tejto pokuty,

– zrušil článok 3 napadnutého rozhodnutia v časti, v ktorej sa ho týka,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

30 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– zaviazal Zwicky na náhradu trov konania.

31 Uznesením z 9. decembra 2008 predseda piatej komory Všeobecný súd po vypočutí účastníkov konania rozhodol o spojení vecí T‑456/05 a T‑457/05 na účely ústnej časti konania a vyhlásenia rozsudku v súlade s článkom 50 Rokovacieho poriadku Všeobecný súd.

Právny stav

32 V prvom rade žalobcovia uvádzajú dva žalobné dôvody týkajúce sa ich protiprávnych správaní. Najskôr uvádzajú žalobný dôvod založený na porušení článku 7 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205). Zwicky sa následne dovoláva žalobného dôvodu založeného na nedôvodnosti uloženia povinnosti ukončiť porušenie a zdržať sa jeho opakovania.

33 V druhom rade žalobcovia uvádzajú skupinu žalobných dôvodov s cieľom zrušenia alebo zníženia pokuty. Zwicky na jednej strane vytýka Komisii, že mu uložila pokutu, ktorej výška prekračuje hornú hranicu 10 % jeho obratu. Na druhej strane žalobcovia uvádzajú päť žalobných dôvodov jednotlivo založených na nesprávnom posúdení závažnosti porušenia z hľadiska jeho účinkov, na nesprávnom posúdení dĺžky trvania porušenia, na nezohľadnení určitých poľahčujúcich okolností, na nesprávnom uplatnení oznámenia o spolupráci a na neprimeranosti pokuty.

1. O žalobných dôvodoch s cieľom spochybniť zistenie existencie protiprávneho správania a uloženie povinnosti ukončiť ich a zdržať sa ich opakovania

O žalobnom dôvode uvádzanom Gütermann a Zwicky, ktorý sa zakladá na porušení článku 7 ods. 1 nariadenia č. 1/2003

Tvrdenia účastníkov konania

34 Komisia podľa žalobcov porušila článok 7 ods. 1 nariadenia č. 1/2003, ktorý stanovuje, že „ak Komisia konajúc na základe sťažnosti alebo z vlastného podnetu zistí porušovanie článkov 81 [ES] a 82 [ES], môže rozhodnutím od príslušných podnikov a združení podnikov požiadať o ukončenie takého porušovania.“. Tým, že im vytýkala, že sa dopustili porušenia článku 81 ES a článku 53 Dohody EHP z dôvodu ich účasti na dohodách a zosúladených postupoch na trhoch s priemyselnými niťami v Beneluxe a Škandinávii v období od januára 1990 do septembra 2001 v prípade Gütermann, a od januára 1990 do novembra 2000 v prípade Zwicky, Komisia nezohľadnila skutočnosť, že Dohoda EHP nadobudla účinnosť až 1. januára 1994 a že v dôsledku toho sa pred týmto dátumom ustanovenia tejto dohody neuplatňovali na Fínsko, Nórsko a Švédsko. Rovnako keďže sa Fínsko a Švédsko stali členmi Spoločenstva až 1. januára 1995, článok 81 ES nadobudol vo vzťahu k nim priamy účinok až k tomuto dátumu.

35 Žalobcovia sa ďalej domnievajú, že Komisia sa správne domnievala, že k porušeniu v právnom zmysle, teda k porušeniu článku 81 ES a článku 53 Dohody EHP z dôvodu ich správania mohlo dôjsť v súvislosti s Fínskom, Nórskom a Švédskom až od 1. januára 1994. Komisia sa teda dopustila nesprávneho posúdenia, keď z právneho hľadiska vychádzala z existencie porušenia, ktorého intenzita sa stále zvyšovala. Komisia nerozlišovala medzi posúdením správania žalobcov z vecného hľadiska ako jediného a nepretržitého kartelu od januára 1990 do september 2001 v prípade Gütermann, a od januára 1990 do novembra 2000 v prípade Zwicky, a právnym posúdením tohto správania ako porušenia predpisov hospodárskej súťaže počas týchto dvoch období.

36 Ďalej sa žalobcovia domnievajú, že ich žalobný dôvod založený na porušení článku 7 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 je prípustný. Komisia sa totiž neoprávnene dovolávala neprípustnosti tohto žalobného dôvodu preto, že žalobcovia nenamietali proti existencii zjavne nesprávneho posúdenia pri kvalifikácii ich správania ako jediného a nepretržitého kartelu. Komisia podľa nich kvalifikovala ich správanie ako jediný a nepretržitý kartel z hľadiska skutkových okolností, čo v rámci tohto žalobného dôvodu nespochybňujú. Na druhej strane však článok 1 ods. 1 napadnutého rozhodnutia obsahuje nesprávne právne posúdenie, jednak preto, že Zwicky nepôsobil na trhu priemyselných nití v Škandinávii a jednak preto, že čo sa týka Fínska, Nórska a Švédska, v období od januára 1990 do decembra 1993 tam nemohlo dôjsť k porušenie predpisov hospodárskej súťaže.

37 Komisia sa predovšetkým dovoláva neprípustnosti tohto žalobného dôvodu a subsidiárne namieta proti jeho dôvodnosti.

Posúdenie Všeobecným súdom

38 Všeobecný súd sa domnieva, že treba posúdiť dôvodnosť žalobného dôvodu založeného na porušení článku 7 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 bez toho, aby bolo nutné skúmať jeho prípustnosť.

39 Po prvé treba zdôrazniť, že Komisia v článku 1 ods. 1 písm. g) a h) napadnutého rozhodnutia konštatuje existenciu porušenia článku 81 ES a článku 53 Dohody EHP žalobcami z dôvodu ich účasti na zosúladených postupoch na trhoch s priemyselnými niťami v Beneluxe a v Škandinávii, a to od januára 1990 do septembra 2001 v prípade Gütermann, a od januára 1990 do novembra 2000 v prípade Zwicky.

40 Je nutné konštatovať, že tento článok by sa sám osebe mohol chápať tak, že Komisia konštatovala existenciu porušenia spôsobeného žalobcami na základe ich účasti na zosúladených postupoch na trhu s priemyselnými niťami vo Fínsku, v Nórsku a vo Švédsko v období medzi januárom 1990 a decembrom 1993, teda predtým, ako Dohoda EHP nadobudla účinnosť. Je však nesporné, že počas tohto obdobia neexistoval žiaden právny základ, ktorý by Komisii umožňoval konštatovať existenciu takéhoto porušenia zo strany žalobcov.

41 V každom prípade z judikatúry vyplýva, že výrok určitého aktu je neoddeliteľný od jeho odôvodnenia, takže sa musí, pokiaľ je to potrebné, vykladať tak, že sa zohľadnia dôvody, ktoré viedli k jeho prijatiu (rozsudok Súdneho dvora z 15. mája 1997, TWD/Komisia, C‑355/95 P, Zb. s. I‑2549, bod 21; rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. júna 2000, EPAC/Komisia, T‑204/97 a T‑270/97, Zb. s. II‑2267, bod 39).

42 V tomto ohľade jasne vyplýva z odôvodnení 246, 295 až 298 a 331 napadnutého rozhodnutia, že v rozsahu, v ktorom sa kartel týkal Fínska, Nórska a Švédska, predstavoval porušenie pravidiel Spoločenstva a pravidiel EHP týkajúcich sa hospodárskej súťaže až od 1. januára 1994, teda od dátumu nadobudnutia účinnosti Dohody EHP. Článok 1 ods. 1 písm. g) a h) napadnutého rozhodnutia sa preto musí vykladať v duchu tohto jasného a neprotirečivého odôvodnenia. Preto treba uviesť, že výrok napadnutého rozhodnutia sa musí vykladať v tom zmysle, že k jedinému a nepretržitému porušeniu, ktoré sa týkalo Fínska, Nórska a Švédska, došlo až od 1. januára 1994.

43 Po druhé sa žalobcovia zbytočne dovolávajú toho, že Komisie v napadnutom rozhodnutí údajne v podstate rozlišovala medzi právnym posúdením porušenia článku 81 ES a článku 53 Dohody EHP na jednej strane a vecným posúdením v odôvodneniach č. 264 až 277 napadnutého rozhodnutia ich správania ako jediného a nepretržitého porušenia na strane druhej. Rovnako nesprávne z toho vyvodzujú, že sa Komisia vzhľadom na to, že porušenie „v právnom zmysle“ mohlo existovať, čo sa týka Fínska, Nórska a Švédska, až od 1. januára 1994, dopustila nesprávneho posúdenia, keď konštatovala existenciu porušenia, ktorého intenzita sa stále zvyšovala.

44 V prvom rade treba zdôrazniť, že žalobcovia nijako nespochybnili jednotnosť a nepretržitosť porušenia na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a Škandinávii.

45 Potom treba pripomenúť, že porušenie článku 81 ods. 1 ES môže vyplývať nielen zo samostatného aktu, ale aj zo skupiny aktov alebo z nepretržitého správania. Tento výklad nemožno spochybniť z dôvodu, že jedna alebo viacero skutočností z tejto skupiny aktov či nepretržitých správaní, samy osebe a zohľadňované osobitne, by mohli takisto predstavovať porušenie uvedeného ustanovenia (rozsudok Súdneho dvora z 8. júla 1999, Komisia/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Zb. s. I‑4125, bod 81; rozsudok Súdu prvého stupňa z 5. apríla 2006, Degussa/Komisia, T‑279/02, Zb. s. II‑897, bod 155).

46 Jediné a nepretržité porušenie zoskupuje často skupinu aktov, ktoré po sebe chronologicky nasledujú a ktoré môžu samy osebe v okamihu ich uskutočnenia predstavovať porušenie pravidiel hospodárskej súťaže. Osobitosť týchto aktov spočíva v skutočnosti, že patria do rámca spoločnej stratégie. Práve toto Komisia v podstate konštatovala v odôvodneniach č. 264 až 277 napadnutého rozhodnutia v súvislosti s kartelom na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a Škandinávii.

47 Na rozdiel od tvrdení žalobcov nespočívajú úvahy uvedené v citovaných odôvodneniach napadnutého rozhodnutia len v jednoduchej konštatácii skutkových okolností, ale vyjadrujú tiež objektívne dôvody, ktoré Komisiu viedli k záveru, že porušenie na trhu s priemyselnými niťami v Škandinávii tvorilo spolu s porušením na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe jedno jediné a nepretržité porušenie.

48 Skutočnosť, že právny základ, z ktorého Komisia vychádzala pri konštatácii porušenia na trhoch s priemyselnými niťami vo Fínsku, Nórsku a Švédsku, vznikol až potom, ako sa začalo porušenie, je v tomto ohľade irelevantná, keďže správanie žalobcov na trhu bolo zohľadnené až od 1. januára 1994.

49 V druhom rade sa musí zamietnuť výhrada predložená Zwicky založená na tom, že nepôsobil na trhu v Škandinávii. Ako sa pripomenulo v bode 44 vyššie, Zwicky potvrdil, že nebude namietať proti kvalifikácii porušenia za jediný a nepretržitý kartel na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a Škandinávii.

50 Z judikatúry však vyplýva, že podnik, ktorý sa podieľal na jedinom a nepretržitom porušení vlastným správaním, ktoré spadá pod pojmy nedovolená dohoda alebo zosúladený postup s protisúťažným cieľom v zmysle článku 81 ES a ktorého cieľom bolo prispieť k uskutočneniu porušenia ako celku, môže byť tiež zodpovedný za správania iných podnikov v rámci toho istého porušenia počas celého obdobia svojej účasti na tomto porušení, pokiaľ sa preukáže, že dotknutý podnik vedel o správaní ostatných účastníkov zodpovedajúcom porušeniu alebo ho mohol dôvodne predpokladať a bol pripravený niesť z toho vyplývajúce riziko (rozsudok Komisia/Anic Partecipazioni, už citovaný v bode 45 vyššie, bod 203; rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, Brugg Rohrsysteme/Komisia, T‑15/99, Zb. s. II‑1613, bod 73).

51 Zwicky v prejednávanej veci nespochybňuje, že sa pravidelne zúčastňoval na stretnutiach týkajúcich sa priemyselných nití na trhu v Škandinávii, nijako nespochybnil tvrdenie Komisie, podľa ktorého pôsobil na trhu s priemyselnými niťami v Škandinávii pred začiatkom jediného porušenia, nevyvracal, že sa zúčastnil na protiprávnych konania súvisiacich s trhom s priemyselnými niťami v Beneluxe a navyše ani nenamietal proti tomu, že uvedené protiprávne konania boli súčasťou celkovej stratégie, a teda boli len zložkami jediného a nepretržitého porušenia na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a Škandinávii.

52 Z toho vyplýva, že samotná skutočnosť, že Zwicky nepôsobil na trhu s priemyselnými niťami v Škandinávii počas obdobia trvania jediného a nepretržitého porušenia, ho nemôže zbaviť zodpovednosti za správania ostatných podnikov na tomto geografickom trhu v rámci uvedeného porušenia.

53 Navyše keďže sa výhrada Zwicky musí chápať v tom zmysle, že výlučne podniky, ktoré sú na geografickom trhu v Škandinávii aktívne ako konkurenti, či už na strane ponuky alebo dopytu, môžu koordinovať svoje správanie ako podniky (spolu)páchatelia protiprávneho porušenia, treba zdôrazniť, že podnik môže porušiť zákaz stanovený v článku 81 ods. 1 ES, ak má jeho správanie koordinované so správaním ostatných podnikov za cieľ obmedziť hospodársku súťaž na konkrétnom relevantnom trhu vnútri spoločného trhu, pričom sa nevyhnutne nepredpokladá, že bude na uvedenom relevantnom trhu sám aktívny (pozri analogicky rozsudok Súdu prvého stupňa 8. júla 2008, AC‑Treuhand/Komisia, T‑99/04, Zb. s. II‑1501, bod 122).

54 Vzhľadom na zistenia uvedené v bode 51 vyššie nemôže Zwicky platne spochybniť skutočnosť, že je ako spolupáchateľ zodpovedný za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže pri kartely týkajúcom sa priemyselných nití na trhu v Škandinávii.

55 V dôsledku toho sa žalobný dôvod založený na porušení článku 7 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 musí zamietnuť.

O žalobnom dôvode uvádzanom Zwicky založenom na nedôvodnej povahe uloženia povinnosti ukončiť porušenie a zdržať sa jeho opakovania

Tvrdenia účastníkov konania

56 Zwicky uvádza, že v článku 3 napadnutého rozhodnutia Komisia uložila dotknutým podnikom povinnosť ukončiť zistené porušenia, pokiaľ tak ešte neurobili, a zdržať sa do budúcnosti akéhokoľvek aktu, ktorý by spadal pod zistené porušenia alebo akéhokoľvek správania, ktoré by malo podobný predmet.

57 Zwicky tvrdí, že nielen, že od novembra 2000 nepôsobí na trhoch dotknutých napadnutým rozhodnutím, ale sa tiež vzdal všetkých svojich obchodných činností a v súčasnosti len spravuje nehnuteľnosti. Domnieva sa, že citované príkazy porušujú zásadu proporcionality, a že článok 3 napadnutého rozhodnutia je protiprávny. V rozsahu, v akom mala Komisia možnosť konštatovať bez uskutočnenia ďalšieho šetrenia, že Zwicky ukončil porušenia a že neexistuje žiadne nebezpečenstvo jeho opakovania, nemala podľa Zwicky žiaden legitímny záujem na uložení takéhoto príkazu. Zwicky sa v tomto ohľade opiera o rozsudok Súdneho dvora z 2. marca 1983, GVL/Komisia (7/82, Zb. s. 483, body 24 a nasl.).

58 Komisia navrhuje zamietnuť tento žalobný dôvod.

Posúdenie Všeobecným súdom

59 Treba uviesť, že týmto žalobným dôvodom Zwicky navrhuje zrušenie článku 3 výroku napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v ktorom sa ho týka.

60 Treba konštatovať, že článok 3 výroku napadnutého rozhodnutia obsahuje v skutočnosti dva príkazy.

61 V prvom rade toto ustanovenie vyžaduje, aby dotknuté podniky okamžite ukončili, pokiaľ tak už neurobili, porušenia uvedené v článku 1 výroku napadnutého rozhodnutia. V tomto ohľade, keďže Zwicky už nevykonával činnosti v oblasti priemyselných nití v okamihu prijatia napadnutého rozhodnutia, argumentácia uvedená proti tomuto ustanoveniu je zjavne úplne nedôvodná. Hoci sa Zwicky nachádza medzi podnikmi vymenovanými v článku 1 napadnutého rozhodnutia, z dôvodu ukončenia svojich činností už ukončil porušenie, a teda sa ho z vecného hľadiska už dotknutý príkaz netýka (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. apríla 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Zb. s. II‑931, bod 1247). Táto okolnosť robí tiež neúčinným tvrdenie Zwicky týkajúce sa porušenia zásady proporcionality v tomto ohľade (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa 18. júna 2008, Hoechst/Komisia, T‑410/03, Zb. s. II‑4451, bod 196).

62 V druhom rade článok 3 napadnutého rozhodnutia vyžaduje, aby sa podniky vymenované v článku 1 zdržali opakovania akéhokoľvek aktu opísaného v článku 1, ako aj akéhokoľvek konania s podobným predmetom alebo účinkom.

63 Treba pripomenúť, že uplatnenie článku 7 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 môže obsahovať zákaz pokračovať v niektorých činnostiach, praktikách a situáciách, ktorých protiprávnosť bola konštatovaná, ale aj zákaz uplatniť podobné správanie v budúcnosti. Takéto povinnosti uložené podnikom však nesmú prekračovať medze toho, čo je primerané a nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného cieľa (pozri analogicky rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2000, Cimenteries CBR a i./Komisia, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Zb. s. II‑491, body 4704 a 4705, a tam citovanú judikatúru). Okrem toho sa právomoc Komisie rozhodnúť o príkazoch musí vykonávať v závislosti od povahy konštatovaného porušenia (rozsudok Súdneho dvora zo 6. marca 1974, Istituto Chemioterapico Italiano a Commercial Solvents/Komisia, 6/73 a 7/73, Zb. s. 223, bod 45; rozsudky Súdu prvého stupňa zo 7. októbra 1999, Irish Sugar/Komisia, T‑228/97, Zb. s. II‑2969, bod 298, a z 12. decembra 2000, Aéroports de Paris/Komisia, T‑128/98, Zb. s. II‑3929, bod 82).

64 V prejednávanej veci Komisia v článku 1 napadnutého rozhodnutia konštatovala, že Zwicky spolu s ostatnými podnikmi porušil článok 81 ES a článok 53 Dohody EHP tým, že sa zúčastňoval, a to navyše počas veľmi dlhej doby, na dohodách a zosúladených postupoch v odvetví priemyselných nití v Beneluxe a v Škandinávii, v rámci ktorých sa on i ostatné podniky dohodli na stanovení budúcich cenníkov, maximálnych úrovní zliav, znížení zliav a zvýšení špeciálnych cien uplatňujúcich sa na určitých zákazníkov, ako aj na vylúčení hospodárskej súťaže prostredníctvom výhodnejších cien vo vzťahu k etablovaným dodávateľom a na rozdelení zákazníkov. Zwicky nepopiera domnienky uvedené v napadnutom rozhodnutí v tomto ohľade.

65 Za týchto podmienok Komisia tým, že dotknutým podnikom uložila povinnosť zdržať sa v budúcnosti na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a Škandinávii akéhokoľvek konania s podobným predmetom alebo účinkom, neprekročila svoje právomoci, ktoré jej zveruje článok 7 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok Hoechst/Komisia, už citovaný v bode 61 vyššie, bod 199).

66 To, že Zwicky v deň prijatia rozhodnutia už nevykonával žiadne činnosti v oblasti priemyselných nití, nemôže spochybniť tento záver. Taký príkaz, akým je príkaz v prejednávanej veci, je vo svojej povahe preventívny a nezávisí od situácie dotknutých podnikov v okamihu prijatia napadnutého rozhodnutia.

67 Komisia bola o to viac oprávnená zahrnúť takýto príkaz do výroku napadnutého rozhodnutia, keďže Zwicky sa nezaviazal, že už nebude opakovať svoje protisúťažné správanie (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. marca 1999, Thyssen Stahl/Komisia, T‑141/94, Zb. s. II‑347, bod 678).

68 Navyše rozsudok GVL/Komisia, už citovaný v bode 57 vyššie, uvádzaný Zwicky nie je v prejednávanej veci relevantný. Okrem skutočnosti, že okolnosti tejto veci sa líšia od okolností prejednávanej veci, sa totiž v bodoch 60 až 67 vyššie preukázalo, že sa jednak Zwicky príkaz okamžite ukončiť porušenia uvedené v článku 1 napadnutého rozhodnutia netýkal a jednak, že Komisia mala úplne legitímny záujem na tom, aby mu prikázala, aby sa v budúcnosti zdržal akéhokoľvek aktu spadajúceho pod zistené porušenia alebo akéhokoľvek správania s podobným predmetnom.

69 Z týchto dôvodov sa tento žalobný dôvod musí zamietnuť.

2. O žalobných dôvodoch s cieľom spochybnenia pokuty a jej výšky

O žalobnom dôvode Zwicky založenom na prekročení hranice 10 % obrat

Tvrdenia účastníkov konania

70 Potom ako uviedol, že svoje obchodné aktivity týkajúce sa priemyselných nití ukončil v novembri 2000, vytýka Zwicky Komisii, že pri výpočte maximálnej 10 % veľkosti obratu vychádzala z obratu dosiahnutého Gütermann. Tento podnik totiž len prebral časť jeho činností a nepodlieha jeho kontrole. Jediným určujúcim obratom je teda obrat Zwicky. Keďže však Zwicky od roku 2001 nedosahuje žiaden obrat, nemožno mu na základe článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 uložiť žiadnu pokutu. Nariadenie č. 1/2003 sa týkalo celkového obratu za posledné účtovné obdobie predchádzajúce prijatiu rozhodnutia. To, že sa pokuta odvíja od tohto obratu umožňuje zohľadniť význam a vplyv podniku na trhu. Preto by mala byť určujúcou aktuálna situácia podnikov vzhľadom na ich obrat. Podnik nedosahujúci žiaden obrat nemá žiaden vplyv na trh, a preto mu ani nemožno uložiť pokuty.

71 Ďalej tvrdí, že rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. novembra 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Komisia (T‑33/02, Zb. s. II‑4973), uvádzaný Komisiou, sa musí vykladať v tom zmysle, že zohľadnenie iného obratu ako obratu za úplné účtovné obdobie predchádzajúce prijatiu rozhodnutia je možné vtedy, ak dotknutý podnik skončil svoje obchodné činnosti alebo skreslil svoj obrat, aby zabránil uloženiu vysokej pokuty. O takýto prípad v prejednávanej veci nejde. Zwicky v tomto ohľade tvrdí, že k predaju jeho obchodnej činnosti došlo jeden rok pred šetreniami Komisie v nadväznosti na zhoršenie jeho konkurenčného postavenia.

72 Zwicky navyše zdôrazňuje, že v prejednávanej veci Gütermann nadobudol jeho obchodnú činnosť v rámci kúpy aktív („asset deal“) a že z tohto dôvodu museli príjmy z takto prevzatej činnosti prejsť na Gütermann a zvýšiť jeho obrat, ktorý sa zohľadňuje na základe článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003. Okrem toho tvrdí, že predaj týchto činností Gütermann nie je len jednoduchou vnútornou reorganizáciou podniku.

73 Nakoniec aj skutočnosť, že žalobcovia zaslali len jeden dokument v odpovedi na oznámenie o výhradách, možno vysvetliť tým, že činnosť týkajúcu sa priemyselných nití prebral Gütermann a že predseda predstavenstva Zwicky bol v nadväznosti na túto transakciu vymenovaný za člena predstavenstva Gütermann. To však nijako nemení skutočnosť, že Zwicky je osobou nezávislou od Gütermann a že Gütermann sa nestal akcionárom Zwicky.

74 Komisia tvrdí, že tento žalobný dôvod je neúčinný, pretože hoci by aj bolo tvrdenie Zwicky pravdivé, Komisia stanovila hornú hranicu pokuty po zohľadnení obratu za predchádzajúce účtovné obdobie, ako to už spravila v iných veciach. Konštatuje však, že celkový obrat Zwicky v roku 1999 predstavoval 4,5 milióna eur a že pokuta vo výške 0,174 milióna eur nijako neprekračuje hornú hranicu 10 % tohto obratu.

75 Subsidiárne Komisia najskôr tvrdí, že hoci Gütermann v novembri 2000 kúpil činnosti Zwicky dotknuté kartelom na trhu s priemyselnými niťami, zohľadnila skutočnosť, že Zwicky sa podieľal na trestanom porušení počas desiatich rokov a domnievala sa, že skutočnosť, že Zwicky potom, ako predal svoje obchodné činnosti, z právneho hľadiska naďalej existoval ako „prázdna schránka“, predstavovala spôsob, akým sa chcel vyhnúť sankciám uloženým za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže. Navyše uvádza, že Zwicky nepopieral judikatúru, podľa ktorej v zásade prináleží fyzickej alebo právnickej osobe, ktorá riadi dotknutý podnik v okamihu porušenia, aby niesla zaň zodpovednosť. Ďalej uvádza, že keďže bol predseda predstavenstva Zwicky členom predstavenstva Gütermann, a teda disponoval konkrétnymi poznatkami o účasti oboch podnikov na kartely, možno ľahko pochopiť dôvody, ktoré viedli k rozhodnutiu o zachovaní existencie Zwicky.

76 Komisia sa ďalej domnieva, že výklad článku 23 ods. 2 druhej vety nariadenia č. 1/2003 uskutočnený Zwicky nie je zlučiteľný so zásadou potrebného účinku, pretože umožňuje podnikom vyhnúť sa zodpovednosti prostredníctvom výlučne vnútornej reorganizácie. Takýto bol prístup Súdu prvého stupňa v rozsudku Britannia Alloys & Chemicals/Komisia, už citovanom v bode 71 vyššie.

77 Komisia nakoniec tvrdí, že úzke vzťahy medzi Zwicky a Gütermann vyplývajú aj z vyhotovenia spoločnej odpovede na oznámenie o výhradách a z prítomnosti rovnakých advokátov pri ich obrane na Všeobecnom súde.

Posúdenie Všeobecným súdom

78 V zmysle článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 môže Komisia uložiť podnikom pokutu nepresahujúcu 10 % ich obratu dosiahnutého v priebehu obchodného roku predchádzajúceho prijatiu rozhodnutia. Táto horná hranica 10 % je určená na zabránenie tomu, aby boli pokuty neproporcionálne vo vzťahu k veľkosti podniku, najmä tomu, aby sa ukladali pokuty, o ktorých možno predpokladať, že ich podniky nebudú schopné zaplatiť. Keďže jedine celkový obrat môže skutočne poskytnúť takúto približnú informáciu, treba tento percentuálny podiel chápať v tom zmysle, že sa vzťahuje na celkový obrat (rozsudok Súdneho dvora zo 7. júna 1983, Musique diffusion française a i./Komisia, 100/80 až 103/80, Zb. s. 1825, bod 119).

79 Tiež treba zdôrazniť, že predmetom článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 je poskytnúť Komisii právomoc ukladať pokuty s cieľom umožniť jej splniť si úlohu dohľadu, ktorú jej zveruje právo Spoločenstva (rozsudok Musique diffusion française a i./Komisia, už citovaný v bode 78 vyššie, bod 105, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. júla 2003, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia, T‑224/00, Zb. s. II‑2597, bod 105). Táto úloha iste zahŕňa povinnosť vyhľadávať a potláčať jednotlivé porušenia, ale rovnako obsahuje aj povinnosť uskutočňovať všeobecnú politiku s cieľom uplatňovať vo veciach hospodárskej súťaže zásady stanovené Zmluvou a v tomto zmysle usmerňovať správanie podnikov. Z toho vyplýva, že Komisia musí dohliadať na to, aby mali pokuty odstrašujúcu povahu (rozsudok Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia, už citovaný, body 105 a 106).

80 Ďalej treba zdôrazniť, že „predchádzajúci obchodný rok“ v zmysle článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 sa týka v zásade posledného úplného účtovného obdobia každého z dotknutých podnikov k dátumu prijatia rozhodnutia (rozsudok Súdneho dvora zo 7. júna 2007, Britannia Alloys & Chemicals/Komisia, C‑76/06 P, Zb. s. I‑4405, bod 32).

81 Keďže v prejednávanej veci bolo napadnuté rozhodnutie datované zo 14. septembra 2005, predchádzajúcim obchodným rokom bolo obdobie od 1. júla 2004 do 30. júna 2005. Zwicky postúpil Gütermann svoje činnosti v oblasti priemyselných nití v novembri 2000. V dôsledku toho sa Komisia domnievala, že v okamihu prijatia napadnutého rozhodnutia nedisponovala, čo sa týka Zwicky, informáciou o obrate vzťahujúcom sa na hospodársku činnosť ňou vykonávanú počas predchádzajúceho obchodného roku. Navyše vzhľadom na to, že Komisia v odôvodnení č. 383 napadnutého rozhodnutia vychádzala z domnelej existencie väzby materskej spoločnosti k dcérskej spoločnosti medzi Zwicky a Gütermann v nadväznosti na postúpenie činností týkajúcich sa priemyselných nití z Zwicky na Gütermann, domnievala sa, že sa môže na účely uplatnenia hornej hranice 10 % opierať o obrat Gütermann.

82 Treba rozlišovať dva aspekty výhrad uvedených Zwicky: jednak rozhodnutie Komisie zohľadniť obrat Gütermann a jednak nezohľadnenie jeho obratu za obchodný rok uzavretý 30. júna 2005, hoci bol nulový.

83 Čo sa týka prvého aspektu výhrad uvedených Zwicky, je nutné konštatovať, že Komisia sa nesprávne opierala o obrat Gütermann na účely stanovenia horenej hranice 10 % obrat, ktorá sa nesmie prekročiť pri výpočte pokuty uloženej Zwicky.

84 Gütermann totiž v novembri 2000 len prebral činnosti Zwicky v oblasti priemyselných nití. Na pojednávaní Zwicky vysvetlil, že tento predaj činností sa uskutočnil dvoma spôsobmi, jednak tak, že sa v Švajčiarsku uzavrel zmluva o prevode aktív ako sú sklady a stroje, a jednak predajom akcií v Nemecku.

85 Komisia teda na pojednávaní pripustila, že Gütermann neabsorboval Zwicky a že sa teda nestal jeho vlastníkom. Predaj činností týkajúcich sa priemyselných nití teda nemal žiaden vplyv na právnu a hospodársku nezávislosť Zwicky.

86 Tvrdenia, že sa predseda predstavenstva Zwicky stal členom predstavenstva Gütermann, že obe tieto spoločnosti sa radia s tým istým advokátom a že podali spoločnú odpoveď na oznámenie o výhradách nemôžu samy osebe v prejednávanej veci odôvodňovať stanovisko Komisie týkajúce sa existencie väzby materskej spoločnosti k dcérskej spoločnosti medzi týmito dvoma podnikmi.

87 Komisia okrem toho nijako nepreukázala, v čom boli informácie poskytnuté Zwicky v odpovedi na jej žiadosť o informácie týkajúce sa prevodu činností a jej väzby s Gütermann pre ňu zavádzajúce.

88 Z toho vyplýva, že odkazujúc na obrat Gütermann sa Komisia dopustila nesprávneho posúdenia, ktorého dôsledky budú vyvodené v bodoch 104 a nasledujúcich tohto rozsudku.

89 Čo sa týka druhého aspektu výhrad uvádzaných Zwicky, konkrétne neexistencie zohľadnenia jeho nulového obratu vyplývajúceho z jeho údajnej hospodárskej činnosti počas roka, ktorý predchádzal prijatiu napadnutého rozhodnutia, je nutné skúmať spôsob, akým musí Komisia definovať pojem „predchádzajúci obchodný rok“ v prípadoch, v ktorých došlo k podstatným zmenám hospodárskej situácie dotknutého podniku v čase od skončenia obdobia trvania porušenia do dátumu prijatia rozhodnutia Komisie, ktorým sa uložila pokuta.

90 Čo sa týka pojmu „predchádzajúci obchodný rok“, je potrebné zdôrazniť, že z dlhodobo ustálenej judikatúry vyplýva, že pri výklade ustanovenia práva Spoločenstva je potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele, ktoré sledujú právne predpisy, ktorých je súčasťou (rozsudky Súdneho dvora zo 7. júna 2005, VEMW a i., C‑17/03, Zb. s. I‑4983, bod 41; z 1. marca 2007, Jan De Nul, C‑391/05, Zb. s. I‑1793, bod 20, a zo 7. júna 2007, Britannia Alloys & Chemicals/Komisia, už citovaný v bode 80 vyššie, bod 21).

91 Ako sa v tomto ohľade pripomenulo v bode 79 vyššie, cieľom článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 je poskytnúť Komisii právomoc ukladať pokuty s cieľom umožniť jej splniť si úlohu dohľadu, ktorú jej zveruje právo Spoločenstva. Toto poslanie zahŕňa najmä úlohu postihovať protiprávne správanie, ako aj predchádzať jeho opätovnému uskutočneniu (rozsudok Súdneho dvora z 15. júla 1970, ACF Chemiefarma/Komisia, 41/69, Zb. s. 661, bod 173).

92 Je vhodné doplniť, že podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 musí Komisia posúdiť závažnosť a trvanie predmetného porušenia.

93 Vzhľadom na tieto skutočnosti je účelom hornej hranice obratu, ktorú stanovuje článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článok 23 ods. 2 druhý pododsek nariadenia č. 1/2003, vyhnúť sa tomu, aby pokuty uložené Komisiou boli neproporcionálne v pomere k významu dotknutého podniku (rozsudok Musique diffusion française a i./Komisia, už citovaný v bode 78 vyššie, bod 119).

94 Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že pri stanovení pojmu „predchádzajúci obchodný rok“ musí Komisia v každom jednotlivom prípade posúdiť sledovaný dopad na dotknutý podnik, pričom zohľadní tak kontext, ako aj ciele, ktoré sleduje systém sankcií zavedený nariadením č. 17 a nariadením č. 1/2003, a to najmä tým, že zohľadní obrat, ktorý odráža jeho skutočnú hospodársku situáciu počas doby, keď dochádzalo k porušeniu (pozri rozsudok zo 7. júna 2007, Britannia Alloys & Chemicals/Komisia, už citovaný v bode 80 vyššie, bod 25).

95 Tak z cieľov systému, ktorého súčasťou sú článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článok 23 ods. 2 druhý pododsek nariadenia č. 1/2003, ako aj z judikatúry citovanej v bode 80 vyššie však vyplýva, že uplatnenie stropu 10 % predpokladá jednak, že Komisia má k dispozícii obrat za posledný obchodný rok, ktorý predchádza dátumu prijatia rozhodnutia, a jednak, že tieto údaje sa vzťahujú na úplné účtovné obdobie normálnej hospodárskej činnosti počas obdobia dvanástich mesiacov (pozri rozsudok z 29. novembra 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Komisia, už citovaný v bode 71 vyššie, bod 38).

96 Ak sa teda obchodný rok skončí pred prijatím rozhodnutia, ale účtovná závierka predmetného podniku ešte nebola vypracovaná alebo ešte nebola oznámená Komisii, Komisia má pri uplatnení článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 1/2003 právo, ba až povinnosť použiť obrat dosiahnutý počas skoršieho obchodného roka. Rovnako ak z dôvodu reorganizácie alebo zmeny účtovných postupov vypracoval podnik za predchádzajúci obchodný rok závierku, ktorá sa týka obdobia kratšieho ako dvanásť mesiacov, Komisia má pri uplatnení týchto ustanovení právo použiť obrat dosiahnutý počas predchádzajúceho úplného účtovného obdobia (pozri rozsudok z 29. novembra 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Komisia, už citovaný v bode 71 vyššie, bod 39). To platí aj vtedy, ak podnik v predchádzajúcom obchodnom roku nevykonával hospodársku činnosť, a teda Komisia nemá k dispozícii obrat žalobcu z hospodárskej činnosti, ktorú vykonával v tomto období. Obrat za toto obdobie totiž neposkytuje nijakú informáciu o význame uvedeného podniku v rozpore s tým, čo požaduje judikatúra, a preto nemôže slúžiť ako základ na určenie stropu stanoveného v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 (pozri rozsudok z 29. novembra 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Komisia, už citovaný v bode 71 vyššie, bod 42).

97 Treba pripomenúť, že z rozsudku z 29. novembra 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Komisia, už citovaného v bode 71 vyššie (bod 49), ktorý možno analogicky uplatniť na prejednávanú vec, vyplýva, že aj pri výkone riadnej hospodárskej činnosti môže obrat podniku klesnúť významným alebo dokonca podstatným spôsobom v porovnaní s predchádzajúcimi rokmi z rôznych dôvodov, akými sú zložitý ekonomický kontext, kríza v relevantnom odvetví, katastrofa alebo štrajk. Ak však podnik naozaj dosiahol obrat počas úplného účtovného obdobia, počas ktorého sa vykonávala hospodárska činnosť, aj keď obmedzená, Komisia ho musí na určenie stropu uvedeného v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 zohľadniť. Preto prinajmenšom v situáciách, keď neexistuje nijaká informácia, že podnik ukončil svoje obchodné činnosti alebo skreslil svoj obrat, aby sa vyhol uloženiu veľkej pokuty, sa treba domnievať, že Komisia je povinná určiť hornú hranicu pokuty v závislosti od posledného obratu, ktorý odráža úplný rok hospodárskej činnosti (rozsudok z 29. novembra 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Komisia, už citovaný v bode 71 vyššie, bod 49).

98 Podľa Zwicky Komisia nijako nepreukázala, že Zwicky skreslil svoj obrat a tiež nesprávne uplatnila výnimku zo zásady zohľadnenia obratu za posledný obchodný rok. Ako však spresnila na pojednávaní, Komisia nijako Zwicky nevytýka, že by konal zneužívajúcim spôsobom, aby sa vyhol uloženiu veľkej pokuty, obmedzuje sa len na konštatáciu, že ukončil svoju činnosť a existuje ako „prázdna schránka“.

99 Vo svojich písomnostiach Zwicky uviedol, že od roku 2001 len spravuje nehnuteľnosti a zdôraznil, že od tohto okamihu nedosiahol žiaden obrat. V dôsledku toho treba konštatovať, že žiaden obrat nedosiahol ani v priebehu úplného účtovného obdobia predchádzajúceho napadnutému rozhodnutiu, konkrétne v období od 1. júla 2004 do 30. júna 2005. Pri vypočutí na pojednávaní týkajúcom sa skutočnej povahy svojich činností Zwicky opätovne uviedol, že vykonáva činnosť správy nehnuteľností, ktorých vlastníkom naďalej ostal. Upresnil, že jeho súbor nehnuteľností sa skladá z nehnuteľností, ktoré boli predtým miestom jeho činností týkajúcich sa priemyselných nití, ktoré sú od predaja uvedenej činnosti Gütermann prázdne, ako aj z bytov prenajatých bývalým zamestnancom. Uviedol, že tieto nehnuteľnosti možno použiť na účely prenájmu, a že budú vynaložené investície na tento účel. Taktiež informoval o rozvojom pláne vyhotovenom spoločne s miestnymi orgánmi. Nakoniec pripustil, že od prevodu svojich činností týkajúcich sa trhu s priemyselnými niťami, už nemal žiadneho zamestnanca.

100 Hoci je nesporné, že Zwicky z právneho hľadiska naďalej existuje aj po prevode svojich činností na Gütermann, je nutné tiež konštatovať, že spoľahlivé údaje, ako sú nulový obrat počas viacerých rokov, neexistencia zamestnancov alebo neexistencia konkrétnych dôkazov využitia jeho priestorov alebo investičných projektov s cieľom ich využitia umožňujú domnievať sa, že Zwicky nepokračoval vo výkone normálnej hospodárskej činnosti v zmysle citovanej judikatúry, a to najmä v období od 1. júla 2004 do 30. júna 2005.

101 Odpovede, ktoré Zwicky poskytol vo svojich písomných podaniach a na pojednávaní, boli nejasné a neumožnili Všeobecnému súdu konštatovať existenciu „normálnej hospodárskej činnosti“. Zwicky navyše potvrdil obsah výňatku z dokumentu o jeho hospodárskej situácii prečítaného Komisiou na pojednávaní, z ktorého vyplýva nulový obrat, nulový zisk a absencia zamestnancov a nepopiera, že tomu bolo rovnako najmä v období od predaja jeho činností týkajúcich sa priemyselných nití Gütermann do 30. júna 2005.

102 V tomto ohľade a na rozdiel od tvrdení Zwicky na pojednávaní samotná skutočnosť, že predstavenstvo a jeden riaditeľ sa zaoberajú plánom rozvoja spoločnosti, ktorého existencia navyše nebola preukázaná, nemôže stačiť ako určujúci dôkaz existencie normálnej hospodárskej činnosti v tom zmysle, ako ju chápal Súd prvého stupňa vo svojom rozsudku z 29. novembra 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Komisia, už citovanom v bode 71 vyššie.

103 Z toho vyplýva, že Komisia bola povinná zohľadniť celkový obrat predchádzajúci obchodnému roku uzavretému 30. júna 2005.

104 Čo sa týka dôsledkov nesprávneho posúdenia, ktorého sa Komisia dopustila tým, že sa opierala o celkový obrat Gütermann, treba stanoviť, či v prospech Zwicky odôvodňuje zníženie sumy pokuty, respektíve jej zrušenie súdom Spoločenstva.

105 V tomto ohľade treba zdôrazniť, že čo sa týka žalôb smerujúcich proti rozhodnutiam Komisie ukladajúcim pokuty podnikom za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, Všeobecný súd má dvojakú právomoc. Na jednej strane má právo kontrolovať ich zákonnosť na základe článku 230 ES (rozsudok Súdneho dvora zo 16. novembra 2000, SCA Holding/Komisia, C‑297/98 P, Zb. s. I‑10101, body 53 a 54).

106 Na druhej strane má Všeobecný súd právomoc posúdiť primeranosť výšky pokút v rámci svojej neobmedzenej právomoci, ktorá mu bola priznaná článkom 229 ES, článkom 17 nariadenia č. 17 a článkom 31 nariadenia č. 1/2003. Toto posúdenie odôvodňuje predloženie a zohľadnenie ďalších informácií, ktorých uvedenie v rozhodnutí sa nevyžaduje na základe povinnosti odôvodnenia podľa článku 253 ES (rozsudok SCA Holding/Komisia, už citovaný v bode 105 vyššie, bod 55).

107 V prejednávanej veci sa Všeobecný súd pri výkone svojej neobmedzenej právomoci domnieva, že netreba vychádzať z obratu Gütermann, ale z obratu Zwicky.

108 Z dôvodov uvedených vyššie a v duchu judikatúry Britannia Alloys & Chemicals/Komisia (body 71 a 80 vyššie), posledný obrat Zwicky vyplývajúci z jej skutočných hospodárskych činností, z ktorého mala Komisia vychádzať je obrat za obchodný rok od 1. júla 1999 do 30. júna 2000. Z odôvodnenia č. 76 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že uvedený obrat predstavoval 4,5 milióna eur. Výška pokuty uloženej Komisiou Zwicky predstavuje 205 000 eur, a teda nijako neprekračuje 10 % tohto obratu.

109 Okrem toho treba zdôrazniť, že Zwicky na pojednávaní tvrdil, že subsidiárne riešenie spočívajúce v tom, že sa bude vychádzať z jeho obratu za obchodný rok ukončený k 30. júnu 2000, je neprípustné z dôvodu, že by znamenalo, že by bol jeho obrat zohľadnený dvakrát. Keďže činnosti Zwicky týkajúce sa priemyselných nití prebral Gütermann, obrat dosiahnutý týmito činnosťami už bol zohľadnený Komisiou v celkovom obrate Gütermann. Komisia tvrdila, že toto tvrdenie je nové, a teda ho treba zamietnuť.

110 Toto tvrdenie Zwicky sa musí zamietnuť pre jeho nedôvodnosť.

111 Zwicky totiž tvrdí, že subsidiárne riešenie by znamenalo, že by sa Zwicky pripísal obrat, ktorý sa už pripísal Gütermann. Všeobecný súd sa však domnieva, že jediná otázka, ktorá v prejednávanej veci vyvstáva, je otázka týkajúca sa relevantného obratu, z ktorého treba vychádzať na účely výpočtu 10 % hornej hranice pokuty uloženej Zwicky. Ako bolo preukázané vyššie, jediným prípustným obratom na tento účel je obrat Zwicky vo výške 4,5 milióna eur za obchodný rok od 1. júla 1999 do 30. júna 2000.

112 Za predpokladu, že by aj bolo treba pripustiť, že by toto riešenie znamenalo, že sa obrat Zwicky pripíše v tomto štádiu výpočtu pokuty Gütermann a Zwicky dvakrát, treba uviesť, že by k protiprávnosti došlo na úkor Gütermann. Tvrdenie Zwicky by teda v skutočnosti predstavovalo výzvu Všeobecného súdu, aby overil zákonnosť sumy pokuty stanovenej Gütermann. Zwicky sa však v tomto ohľade nemôže dovolávať svojej aktívnej legitimácie. Ak sa totiž adresát určitého rozhodnutia rozhodne podať žalobu o neplatnosť, súd Spoločenstva skúma len prvky rozhodnutia, ktoré sa ho týkajú. Naopak tie prvky, ktoré sa týkajú ostatných adresátov, ktoré neboli napadnuté, nie sú predmetom sporu, vo veci ktorého má súd Spoločenstva rozhodnúť (rozsudok Súdneho dvora zo 14. septembra 1999, Komisia/AssiDomän Kraft Products a i., C‑310/97 P, Zb. s. I 5363, bod 53).

113 V duchu týchto úvah sa žalobný dôvod Zwicky založený na porušení článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 1/2003 musí zamietnuť.

O žalobnom dôvode Gütermann a Zwicky založenom na nesprávnom posúdení závažnosti porušenia vzhľadom na jeho účinky

Tvrdenia účastníkov konania

114 Po prvé žalobcovia tvrdia, že podľa usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o [UO] (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171 ďalej len „usmernenia“) a ustálenej rozhodovacej praxe, posúdenie závažnosti porušenia závisí výlučne od konkrétneho dopadu porušenia na trh. Zásada proporcionality núti Komisiu, aby zohľadnila takýto dopad pri posudzovaní závažnosti porušenia. Žalobcovia spresňujú, že na základe tejto výhrady sa nesnažia popierať porušenie ako také, len sa snažia spochybniť jeho zaradenie do kategórie veľmi závažných porušení.

115 Po druhé žalobcovia sa zamýšľali nad otázkou konkrétneho dopadu porušenia na trh a dospeli k záveru, že k nemu nedošlo. Domnievajú sa preto, že Komisia sa naň nemohla odvolávať na účely kvalifikácie porušenia ako veľmi závažného. Hoci pripúšťajú, že zvýšenia cien nachádzajúcich sa na cenníkoch, ktoré boli dohodnuté v priebehu stretnutí, boli väčšinou uplatňované rôznymi podnikmi, domnievajú sa, že tieto zvýšenia cien neviedli k zvýšeniu skutočných čistých cien. Domnienky uvedené Komisiou v bode 4.1.4 napadnutého rozhodnutia neumožňujú dospieť k záveru o existencii takéhoto dopadu. Skutočnosť, že sa podniky stretávali počas jedenástich rokov samá osebe nestačí pre vyvodenie záveru, že zvýšenia cien mali vplyv na čisté ceny. Žalobcovia sa totiž domnievajú, že preukázali, že cieľom stretnutí bola predovšetkým legálna výmena informácií. Samotná Komisia uznáva, že nedisponuje dôkazmi na preukázanie existencie konkrétneho dopadu.

116 Vzhľadom na osobitosti stanovovania cien v oblasti priemyselných nití, keď sa zákazníkom skoro nikdy nefakturujú ceny uvedené v cenníkoch, sa žalobcovia domnievajú, že uplatňovanie dohody nijako nedovoľuje dospieť k záveru o existencii konkrétneho dopadu na trh. Právne naopak, priemerné skutočné ceny na trhu sa nezmenili, ba dokonca sa znížili.

117 Po tretie sa žalobcovia odvolávajú na okolnosť, že porušenie nemalo konkrétny dopad na ich skutočné priemerné ceny, a tvrdia, že samotné porušenie sa nemalo kvalifikovať ako veľmi závažné a tiež zdôrazňujú, že im Komisia mala pričítať túto okolnosť v ich prospech.

118 Vzhľadom na značný rozdiel vo veľkosti dotknutých podnikov a na nízky obrat, ktorý dosiahli na relevantnom trhu žalobcovia tvrdia, že Komisia mala ako poľahčujúcu okolnosť v zmysle bodu 1A usmernení uznať skutočnosť, že porušenia nemalo skutočný dopad na ich čisté ceny.

119 Komisii vytýkajú, že sa uspokojila s porovnaním relatívneho významu podnikov na trhu, keď vychádzala z ich obratu a zohľadnila len abstraktnú hospodársku schopnosť rôznych podnikov ovplyvňovať hospodársku súťaž a nie konkrétny dopad správania rôznych podnikov na čisté ceny.

120 Po štvrté Komisia nesprávne vytýka Zwicky účasť na porušeniach na trhu s priemyselnými niťami v Škandinávii, keďže Zwicky nikdy nevykonával činnosti na trhu s priemyselnými niťami v týchto štátoch.

121 Komisia navrhuje, aby sa tento žalobný dôvod zamietol.

Posúdenie Všeobecným súdom

122 Na úvod treba pripomenúť, že čo sa týka posúdenia závažnosti porušenia ako takého, usmernenia v bode 1 A prvom a druhom odseku uvádzajú toto:

„Pri posudzovaní závažnosti porušenia pravidiel sa musí brať do úvahy ich povaha, konkrétny dosah na trh tam, kde je ho možné merať, a veľkosť relevantného geografického trhu.

Preto sa porušenia budú zadeľovať do jednej z troch kategórií: mierne porušenia, závažné porušenia a veľmi závažné porušenia. [neoficiálny preklad]“

123 V napadnutom rozhodnutí Komisia uvádza tieto tri skutočnosti:

– sporné porušenie spočívalo predovšetkým vo výmene citlivých informácií o cenníkoch a/alebo cenách uplatňovaných na zákazníkov, v dohode o zvyšovaní cien a/alebo cieľových cenách, vo vylúčení vzájomnej cenovej súťaže v prospech etablovaných dodávateľov, pričom takéto postupy sú už na základe svojej povahy najzávažnejším druhom porušenia ustanovení článku 81 ods. 1 ES a článku 53 ods. 1 Dohody EHP (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 345),

– nedovolené dohody boli vykonané a mali dopad na trh dotknutého výrobku v EHP, tento dopad však nemožno presne zmerať (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 351),

– kartel sa týkal viacerých členov EHP, konkrétne Beneluxu a Škandinávie (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 352).

124 Záver Komisie (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 353) znie:

„Vzhľadom na všetky tieto faktory sa Komisia domnieva, že podniky dotknuté [napadnutým rozhodnutím] sa dopustili veľmi závažného porušenia článku 81 ES a článku 53 Dohody EHP.“

125 Žalobcovia spochybňujú veľmi závažnú povahu porušenia jednak tým, že tvrdia, že Komisia dospela k záveru o existencii konkrétneho dopadu na trh bez možnosti jeho preukázania a jednak tým, že tvrdia, že nedošlo k nijakému dopadu na čisté ceny alebo aspoň ku konkrétnemu dopadu na priemerné skutočné ceny.

126 Po prvé je namieste pripomenúť, že Komisia má pri posudzovaní konkrétneho dopadu porušenia na trh vychádzať z hospodárskej súťaže, aká by normálne existovala, keby k porušeniu nedošlo (rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. októbra 2008, Schunk a Schunk Kohlenstoff-Technik/Komisia, T‑69/04, Zb. s. II‑2567, bod 165; pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa zo 14. mája 1998, Mayr‑Melnhof/Komisia, T‑347/94, Zb. s. II‑1751, bod 235, a Thyssen Stahl/Komisia, už citovaný v bode 67 vyššie, bod 645).

127 V prejednávanej veci treba zdôrazniť, že žalobcovia nijako nespochybňujú uskutočnenie kartelu. Právne naopak, z bodu 40 žaloby Gütermann a z bodu 46 žaloby Zwicky vyplýva, že „výlučne uznali jednak v odpovedi na oznámenie o výhradách, ako aj v rámci uvedenia skutkových okolností [v rámci žalôb]“, že „zvýšenia cien uvedené v cenníkoch dohodnutých na stretnutiach boli väčšinou uplatňované rôznymi podnikmi“.

128 Čo sa týka najmä cenového kartelu, je legitímne, ak Komisia vyvodí záver, že porušenie malo reálne účinky, zo skutočnosti, že členovia kartelu prijali opatrenia na uplatnenie dohodnutých cien, napríklad tým, že zvýšili katalógové ceny slúžiace ako základ pre výpočet skutočných cien, že prestali uplatňovať zľavy, že zvýšili špeciálne ceny a že vykonávali nátlak prostredníctvom sťažností na podnik, ktorý porušoval dohodu spočívajúcu v nekonkurovaní si cenami v prospech etablovaných dodávateľov. Na vyvodenie záveru o dopade na trh totiž stačí, aby dohodnuté ceny slúžili ako základ na stanovenie cien individuálnych transakcií a tak obmedzovali rokovací priestor pre zákazníkov (rozsudok Schunk a Schunk Kohlenstoff-Technik/Komisia, už citovaný v bode 126 vyššie, bod 166; pozri v tomto zmysle rozsudok Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, už citovaný v bode 61 vyššie, body 743 až 745).

129 Naopak od Komisie nemožno vyžadovať, aby v prípade, že je vykonávanie kartelu preukázané, systematicky dokazovala, že dohody skutočne umožnili dotknutým podnikom dosahovať vyššiu úroveň transakčných cien, ako je tá, ktorá by existovala bez kartelu (rozsudok Hoechst/Komisia, už citovaný v bode 61 vyššie, bod 348; pozri v tomto zmysle rozsudok Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, už citovaný v bode 61 vyššie, body 743 až 745). Bolo by teda neprimerané požadovať takéto dokazovanie, ktoré by si vyžadovalo značné zdroje, keďže by boli potrebné hypotetické výpočty na základe ekonomických modelov, ktorých presnosť môže súd len ťažko overiť a ktorých neomylnosť vôbec nie je dokázaná (rozsudok Schunk a Schunk Kohlenstoff-Technik/Komisia, už citovaný v bode 126 vyššie, bod 167).

130 Na posúdenie závažnosti porušenia je totiž rozhodujúce vedieť, či členovia kartelu urobili všetko, čo bolo v ich možnostiach, na dosiahnutie konkrétneho účinku svojich úmyslov. To, čo sa stalo potom na úrovni skutočne dosiahnutých cien, mohlo byť ovplyvnené inými faktormi mimo kontroly členov kartelu. Členovia kartelu nemôžu využívať vo svoj prospech nezávislé faktory, ktoré skrížili ich plány, a urobiť z nich skutočnosti odôvodňujúce zníženie pokuty (rozsudok Schunk a Schunk Kohlenstoff‑Technik/Komisia, už citovaný v bode 126 vyššie, bod 168).

131 Navyše Komisia v bode 4.1.4 napadnutého rozhodnutia vymenovala súbor konkrétnych a dôveryhodných indícií s cieľom preukázania, že kartel ma konkrétny dopad na trh. V tomto ohľade treba najskôr potvrdiť domnienky Komisie uvedené v bode 164 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorých sa zvýšenia katalógových cien potvrdené navyše samotným Gütermann prejavili zvýšeniami čistých cien pre určitých malých zákazníkov, ktorých rokovacia sila je vo všeobecnosti slabšia. Nakoniec treba potvrdiť konštatáciu Komisie uvedenú v bode 165 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorej mohli zvýšenia katalógových cien ovplyvňovať úroveň skutočných cien uplatňovaných na veľkých zákazníkov v tom zmysle, že uvedené katalógové ceny slúžili ako východiskový bod pri rokovaní so zákazníkmi. Nakoniec úvahy Komisie týkajúce sa toho, že niektoré podniky pristúpili k skutočnému zvýšeniu osobitných cien a prestali poskytovať zľavy potvrdzujú, že porušenie malo konkrétny dopad na dotknutý trh.

132 Z týchto úvah a zo zistenia, že kartel trval viac ako jedenásť rokov vyplýva, že Komisia mohla legitímne dospieť k záveru o existencii konkrétneho dopadu na trh.

133 Čo sa týka po druhé tvrdení založených jednak na neexistencii konkrétneho dopadu porušenia na skutočné priemerné ceny žalobcov, jednak skutočnosti, že Zwicky nikdy nevykonával činnosti na trhu s priemyselnými niťami v Škandinávii, týkajú sa vlastného správania týchto dvoch podnikov, a preto ich nemožno prijať. Skutočné správanie, ktoré podnik údajne uplatňoval, je irelevantné na účely hodnotenia dopadu kartelu na trh. Jediné účinky, ktoré sa musia zohľadniť, sú účinky vyplývajúce z porušenia ako celku (rozsudok Komisia/Anic Partecipazioni, už citovaný v bode 45 vyššie, bod 152, a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. decembra 1991, Hercules Chemicals/Komisia, T‑7/89, Zb. s. II‑1711, bod 342).

134 Zohľadnenie protiprávneho správania Gütermann a Zwicky Komisiou vo vzťahu k hospodárskej súťaži teda prichádza do úvahy na účely posúdenia jednotlivej situácie týchto podnikov, nemôže však mať nijaký vplyv na zaradenie porušenia do kategórie „veľmi závažných“ porušení.

135 Okrem toho skutočnosť, že Zwicky nikdy nevykonával činnosť na trhu s priemyselnými niťami v Škandinávii, nie je relevantná. Ako sa pripomenulo v bode 51 vyššie, Zwicky nijako nespochybnil jednotnú a nepretržitú povahu porušenia na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a v Škandinávii.

136 Čo sa týka indície týkajúcej sa dopadu kartelu, na ktorú Komisia poukazuje v odôvodnení č. 166 napadnutého rozhodnutia, vyplývajúcu z dlhej doby trvania porušenia, treba uviesť, že keďže vytýkané postupy trvali aspoň jedenásť rokov, je nepravdepodobné, že by sa výrobcovia v danom čase domnievali, že boli úplne neúčinné alebo nepotrebné (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, už citovaný v bode 61 vyššie, bod 748, a z 29. novembra 2005, Heubach/Komisia, T‑64/02, Zb. s. II‑5137, bod 130).

137 Napokon treba uviesť, že tri aspekty posúdenia závažnosti porušenia nemajú rovnakú váhu pri celkovom skúmaní. Povaha porušenia má zásadný význam, a to najmä pri kvalifikácii porušenia ako „veľmi závažného“. V tejto súvislosti z opisu veľmi závažných porušení v usmerneniach vyplýva, že dohody alebo zosúladené postupy smerujúce okrem iného, podobne ako v prejednávanej veci, k určeniu cien, môžu byť už na základe ich povahy kvalifikované ako „veľmi závažné“ bez toho, aby sa toto správanie muselo vyznačovať osobitným dopadom alebo geografickým rozsahom. Tento záver potvrdzuje skutočnosť, že aj keď opis závažných porušení výslovne uvádza dopad na trh a účinky na veľké oblasti jednotného trhu, opis veľmi závažných porušení naopak neuvádza žiadnu požiadavku konkrétneho dopadu na trh ani účinky na osobitnú geografickú oblasť (rozsudky Súdu prvého stupňa z 27. júla 2005, Brasserie nationale/Komisia, T‑49/02 až T‑51/02, Zb. s. II‑3033, bod 178; z 25. októbra 2005, Groupe Danone/Komisia, T‑38/02, Zb. s. II‑4407, bod 150; Hoechst/Komisia, už citovaný v bode 61 vyššie, bod 345, a Schunk a Schunk Kohlenstoff‑Technik/Komisia, už citovaný v bode 126 vyššie, bod 171).

138 V prejednávanej veci zo skutočností opísaných v časti I napadnutého rozhodnutia, ako aj v odôvodneniach 345 a 346 tohto rozhodnutia vyplýva, že porušenie bolo už vo svojej podstate veľmi závažné. Z toho vyplýva, že už na základe samotnej povahy porušenia je jeho kvalifikácia za „veľmi závažné“ primeraná.

139 Zo všetkých týchto úvah vyplýva, že žalobný dôvod založený na nesprávnej kvalifikácii porušenia vzhľadom na jeho účinky sa musí zamietnuť.

O žalobnom dôvode predloženom Gütermann a Zwicky, ktorý sa zakladá na nesprávnom posúdení dĺžky porušenia

Tvrdenia účastníkov konania

140 Na podporu tohto žalobného dôvodu sa uvádza viacero výhrad.

141 Po prvé žalobcovia vytýkajú Komisii, že automaticky uplatnila zvýšenie východiskovej sumy pokuty o 10 % za každý rok porušenia, hoci tento percentuálny podiel nie je pravidlom, ale len predstavuje hornú hranicu stanovenú usmerneniami vo vzťahu k dlhodobým porušeniam. Usmernenia totiž nestanovujú, že by Komisia musela automaticky zvýšiť východiskovú sumu pokuty o dodatočnú sumu pokuty zodpovedajúcu percentuálnemu podielu stanovenému za každý rok porušenia, priznávajú však Komisia diskrečnú právomoc. V prejednávanej veci Komisia neuplatnila túto právomoc ani vo vzťahu k samotnej zásade zvýšenia východiskovej sumy pokuty v závislosti od dĺžky trvania porušenia, ani vo vzťahu k úrovni tohto zvýšenia.

142 Po druhé zvýšenie o 5 % uplatnené na pokuty uložené žalobcom, jednak za deväť mesiacov v prípade porušenia spôsobeného Gütermann v roku 2001, a jednak za desať mesiacov v prípade porušenia spôsobeného Zwicky v roku 2000, je v rozpore s jasným znením bodu 1 B usmernení, ktoré stanovujú výlučne zvýšenie sumy pokuty za celé roky porušenia. Koncepcia Komisie nebola navyše v tomto ohľade potvrdená judikatúrou.

143 Po tretie paušálne zvýšenia východiskových súm pokút uložených týmto dvom podnikom, jednak o 115 % v prípade Gütermann, a jednak o 105 % v prípade Zwicky, sú protiprávne, pretože boli vypočítané jednotným spôsobom pre všetky štáty dotknuté porušením bez toho, aby sa zohľadnila skutočná dĺžka trvania porušení. Komisia sa totiž domnievala, že hoci Benelux a Škandinávia predstavovali dva samostatné trhy, mali sa posudzovať spoločne, pretože boli predmetom diskusií v tie isté dni a zúčastnené podniky boli tie isté. Zwicky však poukazuje na to, že nikdy nepôsobila na trhu s priemyselnými niťami v Škandinávii a že sa z tohto dôvodu ani nezúčastnila na porušeniach týkajúcich sa týchto krajín. Rovnako žalobcovia pripomínajú, že Dohoda EHP nadobudla účinnosť až 1. januára 1994 a že v rozsahu, v ktorom sa nedovolené dohody týkali Fínska, Nórska a Švédska, pred týmto dňom neporušovali ani článok 81 ES, ani článok 53 Dohody EHP. Z toho vyvodzujú záver, že Komisia mala túto skutočnosť zohľadniť pri posudzovaní dĺžky porušenia.

144 Žalobcovia teda tvrdia, že Komisia nerozlišovala medzi na jednej strane skutkovými okolnosťami predstavujúcimi porušenie práva hospodárskej súťaže v prípade Gütermann od januára 1990 do septembra 2001 a v prípade Zwicky od januára 1990 do novembra 2000 v tom zmysle, že ide o jediný a nepretržitý protiprávny akt, a na druhej strane právnym posúdením týchto skutkových okolností ako porušenia článku 81 ES a článku 53 Dohody EHP.

145 Podľa Gütermann mala preto Komisia konkrétne uskutočniť osobitný výpočet východiskovej sumy tak, že by na jednej strane zohľadnila časť obratu dosiahnutú na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a v Dánsku, a na druhej strane tú časť obratu, ktorá sa dosiahla na trhu s priemyselnými niťami vo Fínsku, v Nórsku a v Švédsku. Komisia by takto dosiahla dve časti východiskovej sumy pokuty, na ktorú by potom mohla uplatniť rôzny percentuálny podiel v závislosti od dĺžky trvania porušenia v jednej či druhej skupine krajín, teda 115 % na časť východiskovej sumy pokuty súvisiacej s časťou porušenia, ktorá sa týkala Beneluxu a Dánska a 75 % na časť východiskovej sumy pokuty súvisiacej s časťou porušenia, ktorá sa týkala Fínska, Nórska a Švédska.

146 Komisia tieto tvrdenia vyvracia.

Posúdenie Všeobecným súdom

147 Podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a v článku 23 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 predstavuje dĺžka trvania porušenia jednu zo skutočností, ktoré je nutné zohľadniť na účely stanovenia sumy pokuty, ktorá sa má uložiť podnikom, ktoré porušia pravidlá hospodárskej súťaže.

148 Čo sa týka faktora týkajúceho sa dĺžky trvania porušenia, usmernenia rozlišujú medzi krátkodobými porušeniami (obyčajne kratšími ako jeden rok), v prípade ktorých sa východisková suma pokuty vyplývajúca z ich závažnosti nesmie zvyšovať, strednodobé porušenia (vo všeobecnosti jeden až päť rokov), v prípade ktorých sa táto suma môže zvýšiť o 50 %, a dlhodobé porušenia (vo všeobecnosti viac ako päť rokov), v prípade ktorých sa môže suma pokuty zvyšovať o 10 % za každý rok (bod 1 B prvý odseku).

149 Z odôvodnení 359 a 360 napadnutého rozhodnutia, ktorých obsah žalobcovia nenapádajú, vyplýva, že žalobcovia sa zúčastnili na kartely na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a Škandinávii jednak od januára 1990 do septembra 2001 v prípade Gütermann, čo predstavuje dobu trvania porušenia 11 rokov a 9 mesiacov, a jednak od januára 1990 do novembra 2000 v prípade Zwicky, čo predstavuje dobu trvania porušenia 10 rokov a 10 mesiacov. Obe tieto doby trvania zodpovedajú dlhodobému porušeniu. Východisková suma ich pokutu bola v dôsledku toho zvýšená z dôvodu dĺžky trvania porušenia jednotlivo o 115 % a o 105 %.

150 Po prvé, čo sa týka výhrady žalobcov, že Komisia automaticky uplatnila najvyššiu sadzbu 10 % za rok trvania porušenia, treba pripomenúť, že bod 1 B prvý odsek tretia zarážka usmernení síce nestanovuje automatické zvýšenie o 10 % ročne pre dlhodobé porušenia, ponecháva však v tejto súvislosti Komisii určitú mieru voľnej úvahy (rozsudky Súdu prvého stupňa Hoechst/Komisia, už citovaný v bode 61 vyššie, bod 396, a z 8. júla 2008, BPB/Komisia, T‑53/03, Zb. s. II‑1333, bod 362).

151 V prejednávanej veci z bodu 149 vyššie vyplýva, že Komisia rešpektovala predpisy, ktoré jej boli stanovené v usmerneniach pri zvyšovaní sumy pokuty uloženej z dôvodu závažnosti porušenia v závislosti od jeho dĺžky trvania. Vzhľadom na skutkové okolnosti prejednávanej veci sa Komisia nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď pokutu zvýšila o 10 % za každý rok trvania porušenia.

152 Po druhé sa musí zamietnuť výhrada založená na neodôvodnenom zvýšení východiskovej sumy pokuty 5 % za každé obdobie trvajúce viac ako šesť mesiacov. Nič v usmerneniach totiž nebráni zohľadneniu skutočnej dĺžky trvania porušenia v rámci stanovenia výšky pokuty. Taký prístup je úplne logický a rozumný, pričom v každom prípade patrí do rámca voľnej úvahy Komisie (rozsudok BPB/Komisia, už citovaný v bode 150 vyššie, bod 361).

153 Po tretie žalobcovia nesprávne tvrdia, že výpočet dĺžky trvania porušenia sa uskutočnil jednotne pre všetky štáty dotknuté porušení, pričom nezohľadnil neúčasť Zwicky na trhu s priemyselnými niťami v Škandinávii, ani skutočnú dĺžku trvania porušení na trhoch v Beneluxe a v Škandinávie.

154 Na úvod treba pripomenúť, že žalobcovia sa podľa Komisie zúčastnili na jedinom a nepretržitom komplexnom porušení článku 81 ods. 1 ES a článku 53 ods. 1 Dohody EHP, a že toto porušenie sa rozšírilo do viacerých štátov EHP. Tiež treba zdôrazniť, že žalobcovia na pojednávaní potvrdili, že v prejednávanej veci nespochybňujú existenciu jediného porušenia.

155 Čo sa týka v prvom rade tvrdenia Zwicky založeného na jeho neúčasti na trhu s priemyselnými niťami v Škandinávii, tento podnik nepreukázal, v čom by mala táto neúčasť mať vplyv na výpočet dĺžky trvania porušenia, ako ho uskutočnila Komisia. Výpočet sumy zvýšenia pokuty zodpovedajúceho dĺžke trvania porušenia vychádzal z východiskovej sumy pokuty, ktorá bola ako taká stanovená v závislosti od obratu Zwicky na relevantnom trhu v roku 1999. Nečinnosť tohto podniku na trhu s priemyselnými niťami v Škandinávii sa už odzrkadlila prostredníctvom tohto obratu, ktorý už na základe svojej definície nezahŕňa žiaden príjem z neexistujúcej činnosti na trhu v Škandinávii.

156 Navyše, ako sa to pripomenulo v bode 50 vyššie, skutočnosť, že určitý podnik sa nezúčastnil na všetkých konaniach, ktoré zakladajú kartel, alebo že hral malú rolu v tých častiach, na ktorých sa zúčastnil, však nie je podstatná na preukázanie porušenia. Pokiaľ s preukáže, že dotknutý podnik vedel o správaní ostatných účastníkov zodpovedajúcom porušeniu alebo ho mohol dôvodne predpokladať a bol pripravený niesť z toho vyplývajúce riziko, tiež sa považuje za zodpovedný za správanie iných podnikov v rámci toho istého porušenia, a to počas celého obdobia jeho účasti na porušení (rozsudok Súdneho dvora zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, bod 328). V prejednávanej veci sa Zwicky okrem toho, že vedel o protiprávnych správaniach ostatných účastníkov kartelu na trhu s priemyselnými niťami v Škandinávii, skutočne zúčastnil na stretnutiach týkajúcich sa tohto trhu. Komisia preto oprávnene pripísala Zwicky zodpovednosť za jediné a nepretržité porušenie vrátane časti porušenia uskutočneného na trhu v Škandinávii, a oprávnene sa implicitne domnievala, že dĺžka trvania porušenia sa nemá rozdeľovať v závislosti od intenzity účasti na porušení na dotknutých trhoch.

157 Ak bola totiž úloha dotknutého podniku v rámci kartelu správne zohľadnená pri stanovovaní východiskovej sumy pokuty, skutočnosť, že sa podnik nezúčastnil na všetkých súčastiach kartelu, nemožno opätovne zohľadniť pri určovaní dĺžky trvania porušenia (rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. júla 2008, Saint‑Gobain Gyproc Belgium/Komisia, T‑50/03, neuverejnený v Zbierke, bod 108).

158 V druhom rade sa musí zamietnuť tvrdenie žalobcov, podľa ktorého sa mali pri výpočte dĺžky porušenia zohľadniť zmeny v intenzite porušenia a následne sa mal tento výpočet líšiť v závislosti od dotknutej skupiny štátov, a to buď skupiny Beneluxu a Dánska, alebo skupiny Fínska, Nórska a Švédsko.

159 Z judikatúry totiž vyplýva, že zvýšenie sa vykoná použitím určitého percenta na východiskovú sumu, ktorá je stanovená v závislosti od závažnosti celého porušenia, takže zohľadňuje už rôznu intenzitu porušenia. Logické by nebolo ani zohľadniť na zvýšenie tejto sumy z dôvodu dĺžky trvania porušenia zmenu v intenzite porušenia počas dotknutého obdobia (rozsudok BPB/Komisia, už citovaný v bode 150 vyššie, bod 364).

160 V tomto ohľade, ak by sa ja predpokladalo, že určité druhy kartelu sú v svojej podstate koncipované tak, aby trvali, je potrebné stále na základe článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 rozlišovať medzi dĺžkou ich skutočného fungovania a ich závažnosťou vyplývajúcou z ich vlastnej podstaty (rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. júna 2005, Tokai Carbon a i./Komisia, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 a T‑91/03, neuverejnený v Zbierke, bod 275). Zvýšenie pokuty z dôvodu dĺžky trvania porušenia teda druhýkrát už nezohľadňuje závažnosť porušenia (rozsudok Hoechst/Komisia, už citovaný v bode 61 vyššie, bod 397).

161 V prejednávanej veci sa porušenie najskôr prejavilo na trhu s priemyselnými niťami v Dánsku a v Beneluxe. Od nadobudnutia účinnosti Dohody EHP intenzita porušenia vzrástla, pretože sa rozšírilo na trh s priemyselnými niťami v Škandinávii. Keďže sa ukázalo, že tieto prejavy porušenia na rôznych geografických trhoch tvorili jediné a nepretržité porušenie, bolo potrebné pri výpočte sumy pokuty zohľadniť dĺžku trvania toho porušenia ako celku. Východisková suma pokuty, ktorá bola stanovená v závislosti od závažnosti porušenia totiž už odzrkadľovala rôzne intenzity porušenia. Toto odôvodnenie nemožno spochybniť skutočnosťou, že zvýšenie intenzity porušenia vyplývalo z právnej okolnosti, že právna úprava postihujúca protisúťažné postupy sa