Vec C‑356/03

Elisabeth Mayer

proti

Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Bundesgerichtshof)

„Rovnosť zaobchádzania s mužmi a ženami – Materská dovolenka – Vznik nároku na dôchodok“

Návrhy prednesené 9. septembra 2004 – generálny advokát D. Ruiz-Jarabo Colomer

Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 13. januára 2005

Abstrakt rozsudku

Sociálna politika – Pracovníci mužského a ženského pohlavia – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaneckých systémoch sociálneho zabezpečenia – Smernica 86/378 – Doplnkové dôchodkové poistenie – Ustanovenia, podľa ktorých sa obdobie materskej dovolenky nezohľadňuje na účely vzniku nároku na dôchodok – Neprípustnosť

[Smernica Rady 86/378 zmenená a doplnená smernicou 96/97, článok 6 ods. 1 písm. g)]

Článok 6 ods. 1 písm. g) smernice 86/378 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami v zamestnaneckých systémoch sociálneho zabezpečenia zmenenej a doplnenej smernicou Rady 96/97 sa má vykladať v tom zmysle, že mu odporuje uplatňovanie vnútroštátnych právnych predpisov, podľa ktorých sa pracovníčke obdobie zákonnej materskej dovolenky platenej z časti zamestnávateľom nezohľadňuje na účely vzniku nároku na poistný dôchodok, ktorý je súčasťou doplnkového dôchodkového poistenia, keďže vznik tohto nároku je viazaný na podmienku, aby pracovníčka poberala počas materskej dovolenky zdaniteľný príjem.

(pozri bod 35 a výrok)





ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)

z 13. januára 2005 ( )

„Rovnosť zaobchádzania s mužmi a ženami – Materská dovolenka – Vznik nároku na dôchodok“

Vo veci C‑356/03,

ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Bundesgerichtshof (Nemecko) z 9. júla 2003 a doručený Súdnemu dvoru 18. augusta 2003, ktorý súvisí s konaním:

Elisabeth Mayer

proti

Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder,

SÚDNY DVOR (prvá komora),

v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues (spravodajca), K. Schiemann a E. Juhász,

generálny advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,

tajomník: R. Grass,

so zreteľom na písomnú časť konania,

so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

– pani Mayer,

– Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder, v zastúpení: J. Kummer, Rechtsanwalt,

– Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: N. Yerrell a H. Kreppel, splnomocnení zástupcovia,

po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 9. septembra 2004,

vyhlásil tento

Rozsudok

1 Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 119 Zmluvy ES (články 117 až 120 Zmluvy ES boli nahradené článkami 136 ES až 143 ES), článku 6 ods. 1 písm. g) smernice Rady 86/378/EHS z 24. júla 1986 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami v zamestnaneckých systémoch sociálneho zabezpečenia (Ú. v. ES L 225, s. 40; Mim. vyd. 05/001, s. 327) zmenenej a doplnenej smernicou Rady 96/97/ES z 20. decembra 1996 (Ú. v. ES L 46, s. 20; Mim. vyd. 05/003, s. 232) a článku 11 ods. 2 písm. a) smernice Rady 92/85/EHS z 19. októbra 1992 o zavedení opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci tehotných pracovníčok a pracovníčok krátko po pôrode alebo dojčiacich pracovníčok (desiata samostatná smernica v zmysle článku 16 ods. 1 smernice 89/391/EHS) (Ú. v. ES L 348, s. 1; Mim. vyd. 05/002, s. 110).

2 Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Elisabeth Mayer a Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder (dôchodková poisťovňa pre spolkovú republiku a spolkové krajiny, ďalej „VBL“), v súvislosti so zohľadnením dôb čerpania materskej dovolenky pri výpočte jej nároku na poistný dôchodok.

Právny rámec

A – Právna úprava Spoločenstva

3 Článok 2 ods. 1 a 2 smernice 86/378 zmenenej a doplnenej smernicou 96/97 stanovuje:

„1. ‚Zamestnaneckými systémami sociálneho zabezpečenia‘ sa rozumejú systémy, ktoré neupravuje smernica 79/7/EHS prijatá s cieľom zabezpečiť pre pracovníkov, či už zamestnané osoby alebo samostatne zárobkovo činné osoby, v podniku alebo skupine podnikov, v istej oblasti hospodárskej činnosti alebo v povolaní alebo skupiny povolaní, dávky dopĺňajúce alebo nahrádzajúce dávky poskytované v rámci zákonných systémov sociálneho zabezpečenia bez ohľadu na to, či je účasť v takýchto systémoch povinná, alebo voliteľná.

2. Táto smernica sa nevzťahuje na:

a) individuálne zmluvy pre samostatne zárobkovo činné osoby;

b) systémy pre samostatne zárobkovo činné osoby s jedným členom;

c) poistné zmluvy, kde zamestnávateľ nie je zmluvnou stranou v prípade platených zamestnancov;

d) voliteľné ustanovenia zamestnaneckých systémov ponúkaných účastníkom individuálne, aby sa im zaručili:

– buď dodatočné dávky, alebo

– možnosť zvoliť si dátum, od ktorého sa začnú vyplácať riadne dávky pre samostatne zárobkovo činné osoby, alebo možnosť voľby medzi viacerými dávkami;

e) zamestnanecké systémy, pokiaľ sú dávky financované z príspevkov platených pracovníkmi na základe dobrovoľnosti.“

4 Podľa článku 4 uvedenej smernice:

„Táto smernica sa vzťahuje na:

a) zamestnanecké systémy, ktoré poskytujú ochranu pred týmito rizikami:

– chorobou,

– invaliditou,

– starobou vrátane predčasného odchodu do dôchodku,

– pracovnými úrazmi a chorobami z povolania,

– nezamestnanosťou;

b) zamestnanecké systémy, ktoré zabezpečujú iné sociálne dávky peňažnou alebo vecnou formou, najmä pozostalostné dávky a rodinné prídavky, ak sa takéto dávky poskytujú zamestnaným osobám a predstavujú tak plnenie, ktoré zamestnávateľ poskytuje pracovníkovi na základe jeho zamestnania.“

5 Článok 6 uvedenej smernice stanovuje:

„Zásade rovnakého zaobchádzania odporujú ustanovenia, ktoré sú priamo alebo nepriamo založené na pohlaví, predovšetkým s odvolaním na manželský alebo rodinný stav, za účelom:

…

g) pozastavenia zachovania alebo nadobudnutia práv počas materskej dovolenky alebo pracovného voľna z rodinných dôvodov, udeleného na základe zákona alebo dohody a hradeného zamestnávateľom;

…“

6 Článok 2 ods. 1 smernice 96/97 stanovuje:

„Akékoľvek opatrenia vykonávajúce túto smernicu pokiaľ ide o pracovníkov, sa musia vzťahovať na všetky dávky odvodené z dôb zamestnania po 17. máji 1990 a budú sa retroaktívne uplatňovať k tomuto dátumu...“

7 Článok 11 smernice 92/85 stanovuje:

„Aby sa pracovníčkam v zmysle článku 2 zaručilo uplatňovanie ich práv na ochranu zdravia a bezpečnosť, ako ich ustanovuje uvedený článok, zabezpečí sa, že:

…

2) v prípade uvedenom v článku 8 sa musia zabezpečiť:

a) práva spojené s pracovnou zmluvou pracovníčok v zmysle článku 2 popri právach uvedených nižšie pod písmenom b);

b) zachovanie výplaty a/alebo nároku na primeranú dávku pre pracovníčky v zmysle článku 2;

…“.

8 Podľa článku 14 ods. 1 smernice 92/85 sú členské štáty povinné zabezpečiť jej vykonávanie najneskôr do dvoch rokov od jej prijatia, najneskôr však do 19. októbra 1994.

Vnútroštátna právna úprava

9 Paragraf 29 ods. 1 a 7 stanov VBL v znení platnom do 31. decembra 2000, stanovoval:

„1. Zamestnávateľ je povinný platiť mesačný príspevok, ktorého výška predstavuje časť príjmov poistenca stanovenú podľa § 76, z ktorých sa platí príspevok na doplnkové dôchodkové poistenie (ods. 7), vrátane príspevku zrazeného v súlade s § 76 ods. 1 písm. a) povinne poistenej osobe.

…

7. Príjmami, z ktorých sa platia príspevky na doplnkové dôchodkové poistenie, sa, pokiaľ nie je nižšie uvedené inak, rozumejú zdaniteľné príjmy definované ustanoveniami upravujúcimi úhradu príspevkov na zákonné dôchodkové poistenie za príslušné obdobie. ...“

10 Paragraf 44 ods. 1 písm. a) uvedených stanov znel takto:

„Ako poistný dôchodok sa vypláca mesačne... 0,03125 % sumy príjmov, z ktorých sa platia príspevky na doplnkové dôchodkové poistenie, ak boli z týchto príjmov uhradené príspevky za obdobie od 31. decembra 1977 až do začatia poberania poistného dôchodku (§ 62).“

11 Paragraf 13 ods. 2 Gesetz zum Schutz der erwerbstätigen Mutter (zákon o ochrane matiek vykonávajúcich zárobkovú činnosť, ďalej „Mutterschutzgesetz“) uvádza:

„§ 13 – Materský príspevok

…

(2) Ženám, ktoré nie sú poistené v zákonnej poisťovni sociálneho zabezpečenia, pričom sú na začiatku materskej dovolenky v zmysle § 3 ods. 2 v pracovnom pomere alebo vykonávajú prácu doma, sa vypláca počas trvania materskej dovolenky uvedenej v § 3 ods. 2 a § 6 ods. 1, ako aj za deň pôrodu, materský príspevok na náklady štátu príslušného analogicky podľa ustanovení o materských príspevkoch uvedených v Reichsversicherungsordnung, pričom najvyššia suma príspevku je stanovená na 210 eur. Tento príspevok vyplatí ženám na ich žiadosť Bundesversicherungsamt (spolkový úrad poistenia)…“

12 Paragraf 14 Mutterschutzgesetz stanovuje:

„§ 14 – Prídavok k materskému príspevku

(1) Ženy, ktoré majú nárok na materský príspevok v súlade s… poberajú od svojho zamestnávateľa počas pracovného pomeru a počas doby materskej dovolenky uvedenej v § 3 ods. 2 a v § 6 ods. 1, ako aj za deň pôrodu, prídavok vo výške rozdielu medzi 13 eur a priemerným denným príjmom zníženým o zrážky podľa zákona. …“

13 Podľa § 3 bodu 1 písm. d) Einkommensteuergesetz (zákon o dani z príjmov):

„§ 3. Od dane sú oslobodené…

1. d) materský príspevok poberaný podľa Mutterschutzgesetz,…, prídavok k materskému príspevku poberaný podľa Mutterschutzgesetz,…“

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

14 Pani Mayer, ktorá v súčasnosti vykonáva povolanie samostatne pôsobiacej advokátky, bola v období od 1. januára 1990 do 30. septembra 1999 zamestnaná vo verejnej službe v spolkovej krajine Porýnie-Falcko (Nemecko) a bola povinne poistená vo VBL. Zákonnú materskú dovolenku čerpala od 16. decembra 1992 do 5. apríla 1993 a od 17. januára do 22. apríla 1994.

15 Výška poistného dôchodku, na ktorý má nárok poistenec nachádzajúci sa v takej situácii, v akej bola pani Mayer, je podľa § 44 ods. 1 prvej vety písm. a) stanov VBL určená ako percento sumy príjmov, z ktorých sa platí príspevok na doplnkové dôchodkové poistenie, ak boli z týchto príjmov uhradené príspevky. Podľa § 29 ods. 1 uvedených stanov je zamestnávateľ povinný hradiť mesačne príspevok vo výške určitej časti príjmov, z ktorých sa platí príspevok na doplnkové dôchodkové poistenie. Tieto príjmy sú definované v odseku 7 uvedeného § 29 ako zdaniteľné príjmy.

16 Počas materských dovoleniek poberala pani Mayer, ktorá bola poistená v súkromnej poisťovni sociálneho zabezpečenia, materský príspevok vyplácaný štátom podľa § 13 ods. 2 Mutterschutzgesetz a prídavok hradený zamestnávateľom podľa § 14 ods. 1 toho istého zákona vo výške rozdielu medzi príspevkom hradeným štátom a poslednou čistou mzdou. Toto plnenie od zamestnávateľa je oslobodené od dane v súlade s § 3 bodom 1 písm. d) Einkommensteuergesetz. Počas materských dovoleniek pani Mayer teda nepoberala žiadne príjmy, z ktorých sa platí príspevok na doplnkové dôchodkové poistenie v zmysle § 29 ods. 7 stanov VBL, v súvislosti s ktorými by bol zamestnávateľ povinný hradiť mesačné príspevky na toto poistenie podľa § 29 ods. 1 uvedených stanov. V dôsledku toho VBL pri výpočte výšky poistného dôchodku pani Mayer nevzala do úvahy plnenia, ktoré pani Mayer vyplatil jej zamestnávateľ počas jej materských dovoleniek.

17 Pani Mayer žiada, aby sa obdobia materských dovoleniek zohľadnili pri výpočte nároku na poistný dôchodok, ktorý jej vznikol v rámci doplnkového dôchodkového poistenia spravovaného VBL.

18 Súdy, ktoré prejednávali túto vec, zamietli žalobu pani Mayer proti VBL. Pani Mayer sa preto odvolala na Bundesgerichtshof s cieľom „preskúmať rozhodnutie“ a požiadala o postúpenie veci Súdnemu dvoru na rozhodnutie o prejudiciálnej otázke.

19 Bundesgerichtshof rozhodol, že článok 11 bod 2 písm. a) smernice 92/85 sa na tento prípad nevzťahuje, keďže posledná materská dovolenka pani Mayer skončila pred uplynutím lehoty stanovenej členským štátom na zabezpečenie vykonávania tejto smernice. Bundesgerichtshof sa však priklonil k názoru, že by bolo v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania, ktorá je stanovená v smernici 86/378 zmenenej a doplnenej smernicou 96/97, najmä v jej článku 6 ods. 1 písm. g), keby doby materskej dovolenky pani Mayer neboli zohľadnené. Vnútroštátny súd totiž zastáva názor, že v tomto prípade by mohlo ísť tiež o porušenie článku 119 Zmluvy ES, ktorý zakotvuje zásadu rovnakej odmeny pre mužov a ženy za rovnakú prácu.

20 Usúdiac, že je možné, že príslušná vnútroštátna právna úprava nie je v súlade s právom Spoločenstva, Bundesgerichtshof rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

„1. Odporuje článku 119 Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 141 ES) a/alebo článku 11 bodu 2 písm. a) smernice 92/85 a článku 6 ods. 1 písm. g) smernice 86/378 zmenenej a doplnenej smernicou 96/97 uplatňovanie ustanovení stanov doplnkového dôchodkového poistenia, o ktoré v tejto veci ide, podľa ktorých sa pracovníčke nezohľadňuje obdobie zákonnej materskej dovolenky (v tomto prípade od 16. decembra 1992 do 5. apríla 1993 a od 17. januára do 22. apríla 1994) pre vznik nároku na poistný dôchodok, ak predčasne ukončila povinné poistenie, a to vo vzťahu k všetkým mesiacom od vzniku poistnej udalosti (dosiahnutie dôchodkového veku, neschopnosť vykonávať povolanie alebo prácu), pretože vznik tohto nároku je podmienený tým, že pracovník počas referenčného obdobia poberá zdaniteľný príjem, a dávky vyplatené pracovníčke počas materskej dovolenky podľa vnútroštátnych ustanovení nie sú zdaniteľným príjmom?

2. Platí to najmä v tomto prípade, ak sa vezme do úvahy, že účelom poistného dôchodku – ako doplnkového dôchodku vyplácaného od vzniku poistnej udalosti, ak je poistenec naďalej zúčastnený na povinnom poistení – nie je zabezpečiť poistenca v jeho starobe alebo pre prípad neschopnosti vykonávať prácu, ale úhrada príspevkov platených za neho počas jeho účasti na povinnom poistení?“

O prejudiciálnych otázkach

Pripomienky účastníkov konania

21 Pani Mayer sa obmedzuje na odkaz na rozhodnutie vnútroštátneho súdu, ktorého zhrnutie je v bode 19 tohto rozsudku.

22 VBL tvrdí, že ustanovenia upravujúce doplnkové dôchodkové poistenie, na základe ktorých sa pracovníčke nezohľadňuje obdobie zákonnej materskej dovolenky na účely vzniku nároku na poistný dôchodok, nie sú v rozpore s právom Spoločenstva. Účelom tohto dôchodku totiž nie je poskytnúť poistencovi zabezpečenie pre prípad staroby alebo neschopnosti vykonávať prácu. Jeho účel sa skôr obmedzuje na poskytnutie úmernej protihodnoty za hradené príspevky pre pracovníka, ktorého pracovný pomer skončil. Nárok na poistný dôchodok nevzniká na základe smernice 86/378 zmenenej a doplnenej smernicou 96/97, ktorej účelom je vykonávanie zásady rovnosti zaobchádzania v zamestnaneckých systémoch sociálneho zabezpečenia. Pokiaľ ide o smernicu 92/85, túto nemožno uplatniť, pretože v čase, keď nastali skutočnosti vo veci samej, ešte neuplynula lehota určená členským štátom na zabezpečenie jej vykonávania. Z toho vyplýva, že VBL mohla oprávnene dôjsť k záveru, že nemusí poskytnúť doplnkové dávky za obdobia materských dovoleniek zamestnankýň. Napokon, tento systém je tiež v súlade s článkom 119 Zmluvy ES, keďže ide o podmienky financovania zamestnaneckého dôchodkového poistenia, ktorého dávky sú definované a na ktoré sa nevzťahuje tento článok.

23 Komisia Európskych spoločenstiev, na rozdiel od VBL, tvrdí, že doplnkové dôchodkové poistenie, o ktoré ide vo veci samej, nie je v súlade s právom Spoločenstva. Článku 11 bod 2 písm. a) smernice 92/85 odporuje uplatňovanie vnútroštátnej právnej úpravy, v tomto prípade § 29 ods. 7 stanov VBL, ktorý podmieňuje vznik nároku na zamestnanecký dôchodok, akým je dôchodok, o ktorý ide vo veci samej, za obdobie trvania zákonnej materskej dovolenky, poberaním alebo nepoberaním príjmov, z ktorých sa platí príspevok na doplnkové dôchodkové poistenie počas tohto obdobia, a ich prípadnou výškou. Komisia tvrdí, že skutočnosť, že v čase čerpania uvedenej materskej dovolenky vo veci samej ešte neuplynula lehota na prebratie tejto smernice, nie je relevantná, pretože treba zohľadniť tiež materské dovolenky čerpané pred uplynutím tejto lehoty ako také, bez ohľadu na to, kedy k nim došlo. Pre prípad, že by sa Súdny dvor nepridŕžal tohto výkladu článku 11 bodu 2 písm. a) smernice 92/85, Komisia uvádza, že je to článok 6 ods. 1 písm. g) smernice 86/378 zmenenej a doplnenej smernicou 96/97, ktorý bráni uplatňovaniu predmetnej vnútroštátnej právnej úpravy, a to v tom rozsahu, v akom ide o materské dovolenky čerpané pred uplynutím lehoty na prebratie smernice 92/85. Komisia nepovažuje za užitočné preskúmavať spor vo svetle ustanovení článku 119 Zmluvy ES.

Posúdenie Súdnym dvorom

24 Je vhodné preskúmať obe prejudiciálne otázky spoločne.

25 Článok 2 ods. 1 smernice 96/97 stanovuje, že všetky opatrenia vykonávajúce túto smernicu vo vzťahu k pracovníkom sa musia vzťahovať na všetky dávky plynúce z dôb zamestnania po 17. máji 1990.

26 Predmetné materské dovolenky boli čerpané po tomto dátume, teda v rokoch 1992, 1993 a 1994. Z toho vyplýva, že smernica 86/378 zmenená a doplnená smernicou 96/97 sa vzťahuje na tieto materské dovolenky, pokiaľ ide o ich vzatie do úvahy na účely výpočtu z nich vyplývajúcich dávok.

27 Podľa článku 6 ods. 1 písm. g) smernice 86/378 zmenenej a doplnenej smernicou 96/97 zásade rovnosti zaobchádzania odporujú ustanovenia, ktoré sú priamo alebo nepriamo založené na pohlaví, predovšetkým s odvolaním na manželský alebo rodinný stav, na účely pozastavenia, zachovania alebo nadobudnutia práv počas materskej dovolenky alebo pracovného voľna z rodinných dôvodov, udeleného na základe zákona alebo dohody a hradeného zamestnávateľom.

28 Práva uvedené v článku 6 ods. 1 písm. g) uvedenej smernice zahŕňajú práva na budúce dôchodky, ktorých nadobudnutiu by mohlo byť zabránené použitím vnútroštátnych ustanovení týkajúcich sa materskej dovolenky.

29 Tvrdenie VBL, podľa ktorého sa na poistný dôchodok vo veci samej nevzťahuje smernica 86/378 zmenená a doplnená smernicou 96/97, pretože jeho účelom je poskytnúť úmernú protihodnotu k hradeným príspevkom, a nie poskytnúť zabezpečenie pre prípad staroby alebo neschopnosti vykonávať prácu, nemožno uznať. V skutočnosti z jednotlivých prvkov hodnotených v celku, uvedených v uznesení vnútroštátneho súdu, vo vzťahu k uvedenému dôchodku vyplýva, že tento dôchodok patrí do doplnkového dôchodkového poistenia a u dotknutých pracovníkov smeruje k zaisteniu platieb pre prípad staroby alebo neschopnosti vykonávať prácu. Takýto poistný dôchodok je teda tiež doplnkovou dávkou, na ktorú sa vzťahuje uvedená smernica, ako je to definované v jej článkoch 2 a 4, a neuvádza sa v žiadnej z výnimiek stanovených touto smernicou.

30 Materské dovolenky uvedené v článku 6 ods. 1 písm. g) smernice 86/378 zmenenej a doplnenej smernicou 96/97 sú tie, ktoré sú predpísané zo zákona alebo zmluvne a ktoré hradí zamestnávateľ.

31 Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že počas materských dovoleniek, okrem materského príspevku hradeného štátom na základe § 13 ods. 2 Mutterschutzgesetz, pani Mayer poberala od svojho zamestnávateľa prídavok podľa § 14 ods. 1 toho istého zákona vo výške rozdielu medzi uvedeným príspevkom a jej posledným čistým príjmom. Počas materských dovoleniek teda pani Mayer vyplácal jej zamestnávateľ časť odmeny. Táto samotná skutočnosť postačí na tvrdenie, že zamestnávateľ počas dovolenky poskytoval odmenu v súlade s článkom 6 ods. 1 písm. g) uvedenej smernice.

32 Z vyššie uvedeného vyplýva, že vnútroštátna právna úprava, akou je § 29 ods. 7 stanov VBL, ktorej cieľom je zabrániť tomu, aby sa obdobie čerpania zákonnej materskej dovolenky zohľadnilo na účely vzniku nároku na poistný dôchodok tým, že stanovuje podmienku, aby pracovníčka počas týchto dovoleniek poberala zdaniteľný príjem, je v rozpore s článkom 6 ods. 1 písm. g) smernice 86/378 zmenenej a doplnenej smernicou 96/97.

33 Smernicu 92/85 nie je potrebné posúdiť, keďže materské dovolenky vo veci samej boli čerpané pred uplynutím lehoty na prebratie smernice, teda pred 19. októbrom 1994.

34 Keďže základom pre odpoveď na prejudiciálne otázky je smernica 86/378 zmenená a doplnená smernicou 96/97, nie je potrebné vykladať článok 119 Zmluvy ES.

35 Na položené otázky teda treba odpovedať tak, že článok 6 ods. 1 písm. g) smernice 86/378 zmenenej a doplnenej smernicou 96/97 sa má vykladať v tom zmysle, že mu odporuje uplatňovanie vnútroštátnych právnych predpisov, podľa ktorých sa pracovníčke obdobie zákonnej materskej dovolenky platenej z časti zamestnávateľom nezohľadňuje na účely vzniku nároku na poistný dôchodok, ktorý je súčasťou doplnkového dôchodkového poistenia, keďže vznik tohto nároku je viazaný na podmienku, aby pracovníčka poberala počas materskej dovolenky zdaniteľný príjem.

O trovách

36 Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania vo veci samej, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

Článok 6 ods. 1 písm. g) smernice Rady 86/378/EHS z 24. júla 1986 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami v zamestnaneckých systémoch sociálneho zabezpečenia zmenenej a doplnenej smernicou Rady 96/97/ES z 20. decembra 1996 sa má vykladať v tom zmysle, že mu odporuje uplatňovanie vnútroštátnych právnych predpisov, podľa ktorých sa pracovníčke obdobie zákonnej materskej dovolenky platenej z časti zamestnávateľom nezohľadňuje na účely vzniku nároku na poistný dôchodok, ktorý je súčasťou doplnkového dôchodkového poistenia, keďže vznik tohto nároku je viazaný na podmienku, aby pracovníčka poberala počas materskej dovolenky zdaniteľný príjem.

Podpisy