V opačnom prípade by to viedlo k umelej fragmentácii celosvetového protisúťažného správania, ktorá môže ovplyvniť štruktúru trhu v rámci EHP, na viaceré samostatné správania, ktoré by mohli uniknúť právomoci Únie.

Skutočnosť, či má Komisia právomoc uplatniť v príslušnom prípade právo Únie v oblasti hospodárskej súťaže, treba určiť vzhľadom na správanie dotknutého podniku alebo dotknutých podnikov, posudzované ako celok. V tomto ohľade na splnenie podmienky týkajúcej sa požiadavky predvídateľnosti stačí zohľadniť pravdepodobné účinky správania na hospodársku súťaž. Na jednej strane, keďže správanie podniku v dominantnom postavení voči výrobcovi počítačov spadalo do celkovej stratégie zameranej na zabezpečenie, aby na trhu, vrátane Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP), nebol dostupný nijaký prenosný počítač vybavený výrobkom od konkurenčnej spoločnosti, správanie podniku v dominantnom postavení mohlo mať okamžitý účinok v EHP. Na druhej strane v prípade stratégie, akou je stratégia uvedeného podniku voči výrobcovi počítačov, ktorej cieľom bolo zabrániť prístupu konkurenta k najdôležitejším predajným kanálom na trhu, treba vziať do úvahy správanie podniku ako celku s cieľom posúdiť podstatnú povahu jeho účinkov na trh Únie a EHP.

Pravidlá v oblasti hospodárskej súťaže Únie stanovené v článkoch 101 a 102 ZFEÚ sa majú chápať ako spoločné a jednostranné správania podnikov, ktoré obmedzujú hospodársku súťaž v rámci vnútorného trhu. Kým totiž článok 101 ZFEÚ zakazuje dohody a postupy, ktoré majú za cieľ alebo následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže „v rámci vnútorného trhu“, v článku 102 ZFEÚ sa zakazuje zneužívanie dominantného postavenia „na vnútornom trhu či jeho podstatnej časti“. Pokiaľ ide o uplatnenie článku 101 ZFEÚ, skutočnosť, že sa podnik zúčastňujúci sa na dohode nachádza v treťom štáte, nie je prekážkou uplatnenia tohto ustanovenia, keďže takáto dohoda vyvoláva účinky na území vnútorného trhu. Okrem toho, keby sa na odôvodnenie použitia kritéria realizácie určilo, že uplatniteľnosť zákazov stanovených v práve hospodárskej súťaže závisí od miesta vytvorenia kartelu, evidentne by to ponúklo podnikom jednoduchý spôsob, ako sa uvedeným zákazom vyhnúť. Kritérium kvalifikovaných účinkov sleduje rovnaký cieľ, t. j. identifikovať správanie, ktoré síce nebolo prijaté na území Únie, ale ktorého protisúťažné účinky by sa mohli na trhu Únie prejaviť. Kritérium kvalifikovaných účinkov môže teda slúžiť ako základ pre založenie právomoci Komisie.

V rámci správneho konania v oblasti hospodárskej súťaže, článok 3 ods. 1 nariadenia č. 773/2004, ktoré sa týka vedenia konania Komisiou podľa článkov 81 a 82 [ES], ktorý stanovuje, že Komisia vypočúvanú osobu bude taktiež informovať o svojom zámere vyhotoviť záznam z vypočúvania, sa má chápať v tom zmysle, že záznam z vypočúvania nemá fakultatívny charakter, ale že Komisia je povinná upozorniť dotknutú osobu o plánovanom vyhotovení záznamu. Článok 3 ods. 3 nariadenia č. 773/2003, ktorý stanovuje, že Komisia môže zaznamenávať vyhlásenia vykonané vypočúvanými osobami akoukoľvek formou, znamená, že ak sa Komisia rozhodne, so súhlasom vypočúvanej osoby, viesť pohovor na základe článku 19 ods. 1 nariadenia č. 1/2003, je povinná zaznamenať celý tento výsluch, pričom nie je dotknuté to, že sa jej ponecháva výber formy, akou tento záznam vyhotoví.

Pokiaľ ide o oblasť hospodárskej súťaže, cieľom článku 102 ZFEÚ nie je v nijakom prípade zakázať podniku, aby vlastnou zásluhou nadobudol dominantné postavenie na trhu. Cieľom tohto ustanovenia nie je ani zabezpečiť, aby konkurenti, ktorí sú menej efektívni ako podnik v dominantnom postavení, zostali na trhu. Každé vylúčenie tak nevyhnutne neznamená narušenie hospodárskej súťaže. Hospodárska súťaž založená na zásluhách zo svojej podstaty môže viesť k zániku na trhu alebo marginalizácii konkurentov, ktorí sú menej efektívni, a teda menej zaujímaví pre spotrebiteľov, najmä z pohľadu cien, výberu, kvality alebo inovácií. Podnik v dominantnom postavení má však osobitnú zodpovednosť za to, aby svojím správaním nenarušil účinnú a neskreslenú hospodársku súťaž na vnútornom trhu. Z tohto dôvodu článok 102 ZFEÚ tak najmä zakazuje podniku v dominantnom postavení, aby používal také postupy, ktoré majú za následok vylúčenie rovnako efektívnych konkurentov, a posilňujú tak jeho dominantné postavenie používaním iných prostriedkov než tých, ktoré vychádzajú z hospodárskej súťaže založenej na zásluhách. Z tohto hľadiska teda nemožno každú cenovú hospodársku súťaž považovať za zákonnú. V tejto súvislosti už bolo rozhodnuté, že skutočnosť, že podnik nachádzajúci sa v dominantnom postavení na trhu si zaväzuje kupujúcich – aj keď na ich žiadosť – povinnosťou alebo sľubom zásobiť sa úplne alebo, pokiaľ ide o podstatnú časť ich potrieb, výhradne od uvedeného podniku, predstavuje zneužitie dominantného postavenia v zmysle článku 102 ZFEÚ, či je už povinnosť uvedená ako taká, alebo je ako jej protihodnota poskytnutá zľava. To platí rovnako aj v prípade, že uvedený podnik bez toho, aby svojim zákazníkom ukladal formálnu povinnosť, uplatňuje systém vernostných zliav, či už na základe dohôd uzavretých s týmito zákazníkmi, alebo jednostranne, to znamená zliav viazaných na podmienku, že zákazník, inak nezávisle od objemu nákupov pokrýva svoje potreby výlučne alebo z významnej časti od podniku v dominantnom postavení.

Túto judikatúru však treba spresniť, ak dotknutý podnik v priebehu správneho konania uvádza dôkazy preukazujúce, že jeho konanie nemalo schopnosť obmedziť hospodársku súťaž, a najmä nemohlo spôsobiť vytýkaný účinok vylúčenia konkurentov. V takom prípade je Komisia povinná nielen analyzovať jednak rozsah dominantného postavenia podniku na relevantnom trhu a jednak mieru pokrytia trhu spornou praktikou, ako aj podmienky a spôsoby poskytovania predmetných zliav, ich trvanie a ich výšky, ale je tiež povinná posúdiť prípadnú existenciu stratégie zameranej na vylúčenie prinajmenšom rovnako efektívnych konkurentov.

Analýza schopnosti vylúčenia je tiež relevantná na posúdenie, či systém zliav, ktorý v zásade patrí do pôsobnosti zákazu podľa článku 102 ZFEÚ, môže byť objektívne odôvodnený. Okrem toho vylučujúci účinok, ktorý vyplýva zo systému zliav neprospievajúcich hospodárskej súťaži, možno vyrovnať alebo prekonať výhodami, čo sa týka efektívnosti, z ktorých má prospech aj spotrebiteľ. Takéto zváženie účinkov spornej praktiky, priaznivých a nepriaznivých pre hospodársku súťaž, možno v rozhodnutí Komisie vykonať len po preskúmaní schopnosti vytlačiť prinajmenšom rovnako efektívnych konkurentov, ktorá je obsiahnutá v predmetnej praktike. Ak v rozhodnutí, ktorým sa konštatuje neprípustná povaha systému zliav, Komisia vykoná takú analýzu, Všeobecnému súdu prináleží preskúmať všetky tvrdenia podniku v dominantnom postavení spochybňujúce dôvodnosť zistení Komisie s ohľadom na schopnosť dotknutého systému zliav vylučovať z trhu.

V prejednávanom prípade Komisia v spornom rozhodnutí zdôraznila, že predmetné zľavy mali svojou povahou schopnosť obmedziť hospodársku súťaž, takže posúdenie všetkých okolností prejednávanej veci, a najmä test AEC (as efficient competitor test) neboli na konštatovanie zneužitia dominantného postavenia potrebné, no napriek tomu vykonala v uvedenom spornom rozhodnutí dôkladné preskúmanie týchto okolností tým, že sa zaoberala veľmi podrobne analýzou, ktorú vykonala v rámci testu AEC, čo ju viedlo k záveru, že rovnako efektívny konkurent by musel uplatňovať ceny, ktoré by neboli udržateľné, a preto predmetná praktika zliav mohla mať účinky vylúčenia takého konkurenta.

Z toho vyplýva, že test AEC mal v spornom rozhodnutí skutočnú dôležitosť v rámci toho, keď Komisia vykonávala posúdenie schopnosti predmetnej praktiky zliav mať účinky vylúčenia rovnako efektívnych konkurentov.

Za týchto podmienok bol Všeobecný súd povinný preskúmať všetky tvrdenia podniku v dominantnom postavení predložené s ohľadom na tento test.

Rozhodol však, že nebolo potrebné preskúmať, či Komisia vykonala test AEC v súlade s príslušnými pravidlami a bez toho, aby sa dopustila nesprávneho posúdenia, a že nebolo potrebné ani preskúmať, či boli alternatívne výpočty predložené žalobkyňou vykonané správne.

Všeobecný súd teda poprel akúkoľvek relevantnosť testu AEC vykonaného Komisiou, a teda neodpovedal na výhrady, ktoré voči tomuto testu vyjadril podnik v dominantnom postavení.

V dôsledku toho Všeobecný súd pri analýze schopnosti sporných zliav obmedziť hospodársku súťaž nesprávne prehliadol tvrdenia podniku v dominantnom postavení, v ktorých tento podnik namietal údajné chyby, ktorých sa dopustila Komisia v rámci testu AEC.

(pozri body 133 – 147)