Spojené veci C‑626/15 a C‑659/16

Európska komisia

proti

Rade Európskej únie

„Žaloba o neplatnosť – Rozhodnutie Výboru stálych predstaviteľov (Coreper) – Rozhodnutie schvaľujúce predloženie dokumentu na rokovanie medzinárodnej organizácii – Prípustnosť – Napadnuteľný akt – Výlučná, spoločná alebo doplňujúca právomoc Európskej únie – Samostatné konanie Únie v rámci medzinárodnej organizácie alebo účasť členských štátov spoločne s Úniou – Zachovanie morských biologických zdrojov – Rybolov – Ochrana životného prostredia – Výskum – Chránená morská oblasť (CHMO) – Zmluva o Antarktíde – Dohovor o zachovaní morskej fauny a flóry v Antarktíde – Weddellovo more a Rossovo more“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 20. novembra 2018

Žaloba o neplatnosť – Akty, ktoré možno napadnúť žalobou – Pojem – Akty so záväznými právnymi účinkami – Rozhodnutie Coreper, ktoré schvaľuje predloženie dokumentu na rokovanie Komisii pre ochranu živých antarktických morských zdrojov – Začlenenie

Napadnuteľným aktom v zmysle článku 263 ZFEÚ je akékoľvek rozhodnutie prijaté inštitúciou, orgánom alebo organizáciou Únie, nezávisle od jeho povahy alebo formy, ktorého cieľom je vyvolať právne účinky. To platí pre rozhodnutie Rady nachádzajúce sa v záveroch predsedu Výboru stálych predstaviteľov (Coreper), ktoré schvaľuje predloženie dokumentu na rokovanie o budúcom návrhu na vytvorenie chránenej morskej oblasti Komisii pre ochranu živých antarktických morských zdrojov (ďalej len „komisia CAMLR“) v mene Európskej únie a jej členských štátov. Po prvé, pokiaľ ide o kontext uvedeného rozhodnutia, bolo totiž prijaté s cieľom presvedčiť Komisiu CAMLR o vytvorení chránenej morskej oblasti. Po druhé, pokiaľ ide o obsah tohto rozhodnutia, keď sa Coreper rozhodol predložiť dokument na rokovanie v mene Únie a jej členských štátov, zaviazal Komisiu, aby sa nevzdialila od tejto pozície pri výkone svojej právomoci vonkajšieho zastupovania Únie. Po tretie, pokiaľ ide o zámer autora aktu, zo zápisnice zo zasadnutia Coreperu, na ktorom bolo prijaté rozhodnutie, ktorá predstavuje prvok umožňujúci určiť objektívnym spôsobom tento zámer, vyplýva, že cieľom uvedeného rozhodnutia bolo definitívne stanoviť pozíciu Rady a v dôsledku toho Únie, pokiaľ ide o predloženie dokumentu na rokovanie komisii CAMLR v mene Únie a jej členských štátov, a nie v mene Únie samotnej. (pozri body 59, 63 – 65)

Podľa článku 240 ods. 1 ZFEÚ sa Coreper skladá zo stálych zástupcov vlád členských štátov Únie a je zodpovedný za prípravu prác pre Radu, ako aj za výkon splnomocnení, ktoré mu Rada udelí. Autori Zmlúv tak mali v úmysle, aby bol Coreper pomocným orgánom Rady, ktorý bude pre ňu zabezpečovať prípravné a vykonávacie úlohy. Hoci funkcia prípravy prác a vykonávania splnomocnení Rady neoprávňuje Coreper, aby vykonával rozhodovaciu právomoc, ktorá prináleží podľa Zmlúv Rade, nič to nemení na tom, že keďže je Únia právnou úniou, v prípade aktu prijatého Coreperom musí existovať možnosť, aby podliehal preskúmaniu zákonnosti, keď je jeho cieľom ako takého, aby mal právne účinky, a vyčnieva teda z rámca tejto prípravnej a vykonávacej funkcie. (pozri body 60, 61)

Pozri text rozhodnutia. (pozri body 76 – 78)

Pokiaľ ide o rozsah výlučnej právomoci, ktorú má Únia v oblasti zachovania morských biologických zdrojov podľa článku 3 ods. 1 písm. d) ZFEÚ, treba sa domnievať, že iba ochrana morských biologických zdrojov, zabezpečovaná v rámci spoločnej politiky rybného hospodárstva, a teda od nej neoddeliteľná, je uvedená v článku 3 ods. 1 písm. d) ZFEÚ. Je to teda iba v rozsahu, v akom sa ochrana morských biologických zdrojov sleduje v takom rámci, keď patrí táto ochrana do výlučnej právomoci Únie a je v dôsledku toho, ako to výslovne uvádza článok 4 ods. 2 písm. d) ZFEÚ, vylúčená z právomoci, ktorú si delia Únia a členské štáty v oblastiach poľnohospodárstva a rybolovu. (pozri body 82 – 84)

Pokiaľ ide o dokument na rokovanie o budúcom návrhu na vytvorenie chránenej morskej oblasti vo Weddellovom mori, tri návrhy na vytvorenie alebo podporu vytvorenia chránených morských oblastí v Antarktíde, ako aj návrh na vytvorenie celku osobitných oblastí, ktoré schvaľuje Coreper na predloženie Komisii pre ochranu živých antarktických morských zdrojov v mene Únie a jej členských štátov, keďže rybolov je iba vedľajším cieľom tohto dokumentu a plánovaných opatrení a keďže hlavným cieľom a hlavnou zložkou týchto opatrení je ochrana životného prostredia, rozhodnutia schvaľujúce predloženie dokumentu patria nie do výlučnej právomoci Únie zakotvenej v článku 3 ods. 1 písm. d) ZFEÚ, ale do právomoci, o ktorú sa Únia v zásade delí s členskými štátmi v oblasti ochrany životného prostredia podľa článku 4 ods. 2 písm. e) ZFEÚ. Tento záver nemôže spochybniť ani okolnosť, že podľa článku 11 ZFEÚ musia byť požiadavky ochrany životného prostredia integrované do definície a realizácie politík a činností Únie, vrátane spoločnej politiky rybolovu. Hoci totiž musí Únia konať v súlade s týmto ustanovením, keď vykonáva jednu zo svojich právomocí, nič to nemení na tom, že politika životného prostredia je výlučne uvedená v Zmluvách tak, že tvorí autonómnu oblasť právomoci a že v dôsledku toho, ak sa hlavný cieľ a hlavná zložka týkajú tejto oblasti právomoci, toto opatrenie musí byť takisto považované za patriace do uvedenej oblasti právomoci. (pozri body 100, 101)

Podľa článku 3 ods. 2 ZFEÚ má Únia výlučnú právomoc uzavrieť medzinárodnú dohodu, ak môžu byť uzavretím zmlúv dotknuté spoločné pravidlá alebo pozmenený rozsah ich pôsobnosti. Takto teda normotvorca Únie tým, že vyhradil výlučnú právomoc na prijatie dohody za podmienok stanovených v toto ustanovení Únii, chcel týmto ustanovením predísť tomu, aby sa členské štáty mohli jednostranne alebo kolektívne zaviazať tretím štátom na povinnosti, ktoré by mohli ovplyvniť spoločné pravidlá alebo zmeniť ich dosah. Vzhľadom na tento cieľ sa článok 3 ods. 2 ZFEÚ musí na účely zabezpečenia jeho potrebného účinku vykladať v tom zmysle, že hoci jeho znenie odkazuje výlučne na uzatvorenie medzinárodnej dohody, uplatňuje sa takisto na začiatku pri rokovaní o takejto dohode a na konci, keď orgán zriadený na základe uvedenej dohody je vyzvaný prijať vykonávacie opatrenia k tejto dohode. (pozri body 110 – 112)

Existuje riziko narušenia spoločných pravidiel Únie prostredníctvom medzinárodných záväzkov prijatých členskými štátmi alebo riziko zmeny pôsobnosti týchto pravidiel, ktoré môže byť dôvodom pre výlučnú externú právomoc Únie podľa článku 3 ods. 2 ZFEÚ, ak tieto záväzky patria do oblasti uplatnenia uvedených pravidiel, pričom na konštatovanie o existencii takého rizika netreba, aby sa oblasť upravená medzinárodnými záväzkami úplne prekrývala s právnou úpravou Únie. Osobitne takéto medzinárodné záväzky sa môžu dotknúť rozsahu pôsobnosti pravidiel Únie alebo ho zmeniť, ak tieto pravidlá už takéto záväzky vo veľkom rozsahu upravujú. Okrem toho existencia takéhoto rizika ovplyvnenia sa môže konštatovať, keď bez toho, aby to bolo nevyhnutne v rozpore so spoločnými pravidlami Únie, predmetné medzinárodné záväzky môžu mať vplyv na zmysel, rozsah a účinnosť týchto pravidiel. Prináleží dotknutej strane, aby predložila prvky takej povahy, ktoré preukážu, že bola porušená výlučná povaha vonkajšej právomoci Únie, na ktorú sa chce odvolať. (pozri body 113 – 115)