Skutočnosť, že Komisia v nadväznosti na odôvodnené stanovisko okamžite alebo v krátkej dobe neprijala ďalšie kroky, totiž nemôže u dotknutého členského štátu vzbudiť legitímnu dôveru, že konanie bolo zastavené. To platí tým väčšmi v prípade, že počas obdobia údajnej nečinnosti bolo vyvinuté úsilie s cieľom nájsť riešenie na ukončenie uvádzaného neplnenia povinností. Okrem toho, keďže Komisia vôbec nezaujala postoj, z ktorého by sa dalo vyvodiť, že sa chystá zastaviť začaté konanie o nesplnení povinnosti, dotknutý členský štát nemôže uspieť s tvrdením, že uvedená inštitúcia porušila zásadu legitímnej dôvery tým, že nezastavila uvedené konanie.

Dotknutú správnu prax nie je možné odôvodniť skutočnosťou, že ide o ustanovenie obsiahnuté v dvojstrannej medzinárodnej dohode, pretože členské štáty pri plnení záväzkov prijatých v zmysle medzinárodných dohôd — bez ohľadu na to, či ide o dohodu medzi členskými štátmi alebo medzi členským štátom a jedným alebo viacerými tretími štátmi — musia s výhradou ustanovení článku 307 ES rešpektovať záväzky, ktoré im vyplývajú z práva Spoločenstva. Iste, narušenie rovnováhy a vzájomnosti dvojstrannej medzinárodnej dohody uzavretej medzi členským štátom a tretím štátom môže byť objektívnym dôvodom na to, aby tento členský štát odmietol rozšíriť výhody z tejto dohody, ktoré požívajú jeho vlastní štátni príslušníci, na štátnych príslušníkov ostatných členských štátov. Uplatnenie dotknutej bilaterálnej dohody sa však od pristúpenia druhého členského štátu, ktorý je stranou dohody, k Únii týka dvoch členských štátov, takže jej ustanovenia sa vo vzťahoch medzi týmito členskými štátmi môžu uplatňovať, len ak je dodržané právo Spoločenstva, najmä pravidlá Zmluvy v oblasti slobodného poskytovania služieb.

Kapitola 2 bod 13 prílohy XII aktu o podmienkach pristúpenia Českej republiky, Estónskej republiky, Cyperskej republiky, Lotyšskej republiky, Litovskej republiky, Maďarskej republiky, Maltskej republiky, Poľskej republiky, Slovinskej republiky a Slovenskej republiky k Európskej únii dovoľuje Spolkovej republike Nemecko odchýliť sa od článku 49 prvého odseku ES s cieľom obmedziť v kontexte poskytovania služieb podnikmi usadenými v Poľsku dočasný pohyb pracovníkov, ktorých právo prijať prácu v Nemecku alebo Rakúsku podlieha vnútroštátnym opatreniam. Táto odchýlka má Spolkovej republike Nemecko umožniť čeliť závažným narušeniam alebo hrozbe závažného narušenia v niektorých citlivých sektoroch služieb jej trhu práce, ktoré by mohli vzniknúť v určitých regiónoch v nadväznosti na cezhraničné poskytovanie služieb, a to do času, kým tento členský štát uplatňuje na voľný pohyb poľských pracovníkov na základe prechodných ustanovení vnútroštátne opatrenia alebo opatrenia vyplývajúce z dvojstranných dohôd.

Skutočnosť, že po dátume podpisu zmluvy o pristúpení boli na zoznam obvodov, v ktorých nie sú dovolené zmluvy o dielo na základe nemecko-poľskej dohody, doplnené nové obvody, nepredstavuje porušenie doložky status quo podľa uvedeného bodu 13.

Táto doložka totiž stanovuje zákaz vytvárania „prísnejších podmienok“ dočasného pohybu pracovníkov v porovnaní s podmienkami existujúcimi v čase podpisu zmluvy o pristúpení. O taký prípad však zjavne nejde vtedy, ak zníženie počtu poľských pracovníkov, ktorí by mohli byť v rámci poskytovania služieb vyslaní do Nemecka, je len dôsledkom toho, že doložka, ktorej znenie sa nezmenilo, sa po tomto dátume uplatní na skutkovú situáciu na trhu práce, ktorá prešla vývojom. Štvrťročne aktualizovaný zoznam obvodov, ktoré podliehajú zákazu vyplývajúcemu z doložky o ochrane trhu práce obsiahnutej vo vnútroštátnom opatrení, má teda v tomto kontexte rýdzo deklaratórnu povahu, keďže nedošlo k zhoršeniu právnej situácie, ani k nepriaznivej zmene nemeckej správnej praxe. Tento výklad je potvrdený účelom takýchto doložiek status quo, ktorým je zabrániť členskému štátu v prijímaní nových opatrení, ktoré by mali za cieľ alebo ktoré by spôsobili vytvorenie prísnejších podmienok, než aké platili do času, keď tieto doložky nadobudli účinok.

(pozri body 62, 64 — 66)