ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SK Úradný vestník Európskej únie C 182/14

Žaloba podaná 15. marca 2018 – Európska komisia/Poľská republika

(Vec C-192/18)

(2018/C 182/17)

Jazyk konania: poľština

Účastníci konania

Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: A. Szmytkowska, K. Banks, H. Krämer a C. Valero, splnomocnení zástupcovia)

Žalovaná: Poľská republika

Návrhy žalobkyne

Žalobkyňa navrhuje, aby Súdny dvor

— určil, že Poľská republika si tým, že na základe článku 13 bodov 1 až 3 ustawy z dnia 12 lipca 2017 r. o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych oraz niektórych innych ustaw (zákon z 12. júla 2017, ktorým sa mení zákon o organizácii všeobecných súdov a niektoré ďalšie zákony) zaviedla odlišný vek odchodu do dôchodku pre mužov a ženy, ktorí pôsobia ako sudcovia všeobecných súdov, sudcovia Najvyššieho súdu a prokurátori, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 157 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, ako aj článku 5 písm. a) a článku 9 ods. 1 písm. f) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/54/ES z 5. júla 2006 o vykonávaní zásady rovnosti príležitostí a rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami vo veciach zamestnanosti a povolania (prepracované znenie) (1), ako aj

— tým, že na základe článku 13 bodu 1 uvedeného zákona znížila vek odchodu do dôchodku pre sudcov všeobecných súdov a súčasne na základe článku 1 bodu 26 písm. b) a c) tohto zákona priznala ministrovi spravodlivosti právo rozhodnúť o predĺžení doby aktívnej služby sudcov, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 19 ods. 1 druhého pododseku Zmluvy o Európskej únii v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie,

— zaviazal Poľskú republiku na náhradu trov konania.

Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

Komisia Poľskej republike vytýka, že tým, že na základe článku 13 bodov 1 až 3 zákona z 12. júla 2017, ktorým sa mení zákon o organizácii všeobecných súdov a niektoré ďalšie zákony zaviedla odlišný vek odchodu do dôchodku pre mužov a ženy, ktorí pôsobia ako sudcovia všeobecných súdov, sudcovia Najvyššieho súdu a prokurátori, ako aj na základe článku 13 bodu 1 tohto zákona znížila vek odchodu do dôchodku pre sudcov všeobecných súdov a súčasne na základe článku 1 bodu 26 písm. b) a c) tohto zákona priznala ministrovi spravodlivosti právo rozhodnúť o predĺžení doby aktívnej služby sudcov, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 157 Zmluvy o fungovaní Európskej únie a článku 5 písm. a) a článku 9 ods. 1 písm. f) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/54/ES z 5. júla 2006 o vykonávaní zásady rovnosti príležitostí a rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami vo veciach zamestnanosti a povolania (prepracované znenie) a povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 19 ods. 1 druhého pododseku Zmluvy o Európskej únii v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie.

(1) Ú. v. EÚ L 204, 2006, s. 23.
SK Úradný vestník Európskej únie C 182/8

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Amtsgericht Düsseldorf (Nemecko) 19. februára 2018 – flightright GmbH/Eurowings GmbH

(Vec C-130/18)

(2018/C 182/08)

Jazyk konania: nemčina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Amtsgericht Düsseldorf

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Žalobkyňa: flightright GmbH

Žalovaná: Eurowings GmbH

Prejudiciálna otázka

Má sa článok 5 ods. 1 písm. c) bod iii) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91 (1), vykladať v tom zmysle, že právo na náhradu v prípade zrušenia letu do siedmich dní pred plánovaným časom odletu zaniká aj v prípade, že presmerovaním vznikne cestujúcemu celková časová strata do 3 hodín, ale viac ako 2 hodiny, pretože skutočný prílet sa voči plánovanému príletu oneskorí o viac ako 2 hodiny, ale o menej ako 3 hodiny?

(1) Ú. v. EÚ L 46, 2004, s. 1; Mim. vyd. 07/008, s. 10.
2.

Umožňuje európska právna úprava, aby boli v rámci konkurenčného a nediskriminačného trhu s elektrinou, ukladané environmentálne dane, ktorých zavedenie odôvodňuje znečistením životného prostredia, ktoré je vlastné pre jadrovú činnosť bez toho, aby sa stanovila norma, ktorá by ich konkretizovala – v preambule zákona je to odôvodnené tak, aby sa pri dani z produkcie vyhoretého jadrového paliva a rádioaktívneho odpadu nezahrnula do textu predpisu s normatívnou silou internalizácia nákladov, ktoré sa majú pokryť, rovnako ako v prípade uloženia rádioaktívneho odpadu, kde taktiež neexistuje dostatok takejto konkretizácie, keďže náklady na nakladanie s odpadom a uloženie odpadu sú už pokryté inými poplatkami, kedy navyše, nie je jasne stanovený účel vybratých daní, pričom uvedené spoločnosti sú povinné prevziať občianskoprávnu zodpovednosť až do výšky 1 200 miliónov eur?
2.

V prípade kladnej odpovede na otázku 1: Môže cestujúci lietadlom napriek tomu žiadať od leteckého dopravcu náhradu svojich nákladov na letenku, ak sa má vychádzať z toho, že jeho organizátor zájazdu nebude finančne schopný skutočne nahradiť náklady na letenku, pokiaľ by on bol niesol zodpovednosť, pričom ani neprijal žiadne preventívne opatrenia na to, aby náhradu zabezpečil?
2.

Bráni spomenutá európska právna úprava v rámci konkurenčného a nediskriminačného trhu s elektrinou uložiť environmentálne dane, ktorých zavedenie odôvodňuje znečistením životného prostredia, ktoré je vlastné pre jadrovú činnosť bez toho, aby sa stanovila norma, ktorá by ich konkretizovala – v preambule zákona je to odôvodnené tak, aby sa pri dani z produkcie vyhoretého jadrového paliva a rádioaktívneho odpadu nezahrnula do textu predpisu s normatívnou silou internalizácia nákladov, ktoré sa majú pokryť, rovnako ako v prípade uloženia rádioaktívneho odpadu, kde taktiež neexistuje dostatok takejto konkretizácie, keďže náklady na nakladanie s odpadom a uloženie odpadu sú už pokryté inými poplatkami, kedy navyše, nie je jasne stanovený účel vybratých daní, pričom uvedené spoločnosti sú povinné prevziať občianskoprávnu zodpovednosť až do výšky 1 200 miliónov?
1.

S ohľadom na: a) oznámenie, ktoré vykonalo Spojené kráľovstvo podľa článku 50 Zmluvy o EÚ; b) neistotu pokiaľ ide o opatrenia, ktoré budú prijaté medzi Európskou úniou a Spojeným kráľovstvom na upravenie vzťahov po odchode Spojeného kráľovstva, a c) vyplývajúcu neistotu týkajúcu sa rozsahu, v akom by pán KN bol v praxi schopný vykonávať svoje práva podľa Zmlúv, Charty alebo príslušných právnych predpisov, ak by bol odovzdaný do Spojeného kráľovstva a zostal vo výkone trestu odňatia slobody po odchode Spojeného kráľovstva z EÚ, vyžaduje právo Európskej únie od dožiadaného členského štátu, aby odmietol odovzdanie osoby, ktorá je predmetom európskeho zatykača, do Spojeného kráľovstva, ak by sa jej odovzdanie inak podľa vnútroštátneho práva členského štátu vyžadovalo, i) vo všetkých prípadoch? ii) v niektorých prípadoch, s ohľadom na osobitné okolnosti prípadu? iii) v žiadnom prípade?
SK Úradný vestník Európskej únie C 190/8

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (Spojené kráľovstvo) 5. marca 2018 – Safeway Ltd/Andrew Richard Newton, Safeway Pension Trustees Ltd

(Vec C-171/18)

(2018/C 190/10)

Jazyk konania: angličtina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Court of Appeal

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Odvolateľka: Safeway Ltd

Odporcovia: Andrew Richard Newton, Safeway Pension Trustees Ltd

Prejudiciálna otázka

Ak pravidlá dôchodkového poistenia podľa vnútroštátneho práva priznávajú právomoc na základe zmeny zakladateľskej listiny trustu znížiť so spätnou účinnosťou hodnotu práv na dôchodok mužov a žien vzniknutých za obdobie od dátumu písomného oznámenia o zamýšľaných zmenách poistenia do dátumu skutočnej zmeny zakladateľskej listiny trustu, vyžaduje článok 157 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (pôvodne, a v rozhodujúcom čase, článok 119 Rímskej zmluvy), aby sa práva na dôchodok mužov a žien vzniknuté počas tohto obdobia považovali za nedotknuteľné v tom zmysle, že ich práva na dôchodok sú chránené pred znížením so spätou účinnosťou vykonaným prostredníctvom využitia právomoci podľa vnútroštátneho práva?
2.

Druhý žalobný dôvod je založený na porušení článku 107 ods. 1 ZFEÚ a článku 296 ods. 2 ZFEÚ v súvislosti so záverom, že opatreniami č. 2 a 4 bola odvolateľke priznaná výhoda. Pokiaľ ide o opatrenie č. 2 (záruka z roku 2008), nesprávny výklad časového kritéria pri pojme spoločnosť v ťažkostiach. Nesprávny výklad kritéria odmeny za záruku. Pokiaľ ide o opatrenie č. 4 (záruka z roku 2010), a) nedostatočné odôvodnenie poskytnutia záruky, ako aj súčasnej praxe, b) nedostatočné odôvodnenie, pokiaľ ide o nenapraviteľnú ujmu, ktorá bola údajne spôsobená odvolateľke, c) nedostatočné odôvodnenie a porušenie článku 107 ods. 1 ZFEÚ, ako aj zásady ochrany legitímnej dôvery, pokiaľ ide o podmienky záruky a otázku príkazu, d) nedostatočné odôvodnenie osobitného postavenia National Bank of Greece (Národná banka Grécka) (ETE) ako súkromného akcionára.
3.

Majú sa ustanovenia smernice o DPH, ako aj základná zásada rešpektovania práva na obhajobu a článok 47 charty základných práv, pokiaľ sa ich týkajú, vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej praxi, podľa ktorej má daňový orgán v súvislosti s kontrolou účastníkov právneho vzťahu, ktorého sa týka daňová povinnosť, zohľadniť ex offo konštatovania daňového orgánu urobené v rámci konania vykonaného u vystaviteľa faktúr, z ktorých vyplýva, že tento vystaviteľ faktúr sa zúčastnil na daňovom podvode, pri vykonávaní kontroly príjemcu faktúr, s prihliadnutím na to, že tento príjemca faktúr nemá v daňovej kontrole vykonanej u vystaviteľa faktúr práva spojené s postavením účastníka konania, a nemôže preto uplatniť právo podať žalobu v rámci daňovej kontroly, ktorej konštatovania má daňový orgán zohľadniť ex offo v daňovej kontrole týkajúcej sa daňovej povinnosti príjemcu faktúr a ktoré mu môžu byť kladené za vinu, a s prihliadnutím na to, že daňový orgán neposkytne príjemcovi faktúr príslušný spis o kontrole vykonanej u vystaviteľa faktúr, najmä dokumenty, ktoré sú základom konštatovaní, zápisníc a rozhodnutí prijatých v správnom konaní, ale poskytne mu iba jeho časť vo forme zhrnutia, pričom daňový orgán tak príjemcu faktúr so spisom oboznámi len nepriamo tým, že zhrnutie urobil podľa vlastných kritérií, ktoré príjemca faktúr nemôže žiadnym spôsobom preskúmať?
2.

Je v súlade s rámcovou dohodou, ktorá tvorí prílohu smernice 1999/70/ES ( 1 ), taký výklad zameraný na dosiahnutie jej cieľov, podľa ktorého nárok na odstupné dočasného úradníka možno dosiahnuť buď porovnaním so zmluvným zamestnancom na dobu určitú, keďže jeho postavenie (služobné alebo zmluvné) závisí len od zamestnávateľa vo verejnom sektore alebo prostredníctvom vertikálneho, predvídateľného, priameho uplatnenia európskeho primárneho práva, vzhľadom na to, že ide o právo na rovnaké zaobchádzanie a zákaz diskriminácie, ktoré sú ako všeobecné zásady EÚ premietnuté do smernice (články 20 a 21 Charty základných práv EÚ) a článku 23 Všeobecnej deklarácie ľudských práv, a ktoré sa považujú za základné sociálne práva v zmysle článkov 151 a 153 ZFEÚ?
1.

Je v rozpore s článkom 96 nariadenia (ES) č. 2100/94 ( 1 ) výklad tohto ustanovenia, podľa ktorého by boli vždy po uplynutí lehoty troch rokov odo dňa, keď sa majiteľ po udelení práva spoločenstva k odrodám rastlín dozvedel o činnosti a totožnosti zodpovednej osoby, žaloby stanovené v článkoch 94 a 95 nariadenia premlčané, a to aj v prípade, ak by porušenie práv pokračovalo až do okamihu podania žaloby?
4.

Štvrtý odvolací dôvod sa zakladá na tom, že Všeobecný súd: — nesprávne vyložil článok 22a služobného poriadku, keď v podstate rozhodol, že aj keď zamestnanec poukazuje in tempore non suspecto na protiprávne nakladanie s financiami, predloží o ňom aspoň neúplný dôkaz a tieto tvrdenia sú pravdivé, je agentúra oprávnená postupovať tak, že jeho ročnú výkonnosť vyhodnotia osoby, ktorých sa jeho tvrdenia týkajú. — podporne, sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď usudzoval, že odvolateľove tvrdenia neboli urobené in tempore non suspecto, ani nie sú pravdivé, ani podložené dôkazmi, a že úradníci, ktorých sa tieto tvrdenia týkali, mohli aj napriek tomu neutrálne vyhodnotiť výkonnosť odvolateľa.
1.

Má sa charakteristika „služb[a]…, ktorá pozostáva úplne alebo prevažne z prenosu signálov v elektronických komunikačných sieťach“ uvedená v článku 2 písm. c) rámcovej smernice 2002/21/ES ( 1 ) vykladať tak, že zahŕňa alebo môže zahŕňať aj e-mailové služby na internete, ktoré sú ponúkané na otvorenom internete a samé neumožňujú prístup na internet? a) Má sa táto charakteristika konkrétne vykladať tak, že už informačno-technické spracovanie, ktoré zabezpečuje poskytovateľ e-mailovej služby prostredníctvom svojich e-mailových serverov tým, že e-mailovým adresám priradí IP adresy zúčastnených fyzických pripojení a e-maily rozdelené do dátových balíkov v otvorenom internete odosiela, resp. naopak ich prijíma prostredníctvom rôznych balíkov internetových protokolov, sa považuje za „prenos signálov“, alebo „prenos signálov“ predstavuje až prenos týchto dátových balíkov internetom zabezpečovaný internetovými (access) providermi? b) Má sa táto charakteristika vykladať predovšetkým tak, že prenos e-mailov rozdelených do dátových balíkov prostredníctvom otvoreného internetu, ktorý je vykonávaný internetovými (access) providermi, môže byť pričítaný poskytovateľovi takejto e-mailovej služby, takže aj tento poskytovateľ poskytuje službu, ktorá spočíva v „prenose signálov“? Za akých podmienok je prípadne takéto pričítanie možné? c) Pre prípad, že poskytovateľ takejto e-mailovej služby prenáša signály buď sám alebo mu v každom prípade môže byť prenos signálov internetového (access) providera pričítaný: má sa táto charakteristika vykladať konkrétne tak, že takáto e-mailová služba bez ohľadu na prípadné dodatočné funkcie služby, ako sú editovanie, ukladanie a usporadúvanie e-mailov alebo spravovanie kontaktných údajov, a bez ohľadu na technické úsilie vynaložené poskytovateľom s ohľadom na jednotlivé služby, spočíva tiež „celkom alebo prevažne“ v prenose signálov, pretože pri funkčnom posúdení je z pohľadu používateľov relevantná komunikačná funkcia služby?
1.

Má sa vychádzať z toho, že zmluvná podmienka, na základe ktorej nesie spotrebiteľ devízové riziko, sformulovaná (ako všeobecná zmluvná podmienka, ktorú používa podnikateľ, ktorý je zmluvnou stranou, a ktorá nebola individuálne dohodnutá) na základe informačnej povinnosti, ktorá je nevyhnutne všeobecne stanovená v zákone, ale v ktorej nie je výslovne uvedené, že suma splátok úveru, ktoré sa majú uhrádzať podľa zmluvy o úvere, môže byť vyššia než suma príjmov spotrebiteľa zistených v rámci posudzovania úverovej bonity uskutočneného podnikateľom, ktorý je zmluvnou stranou, alebo môže dosiahnuť oveľa vyššiu časť takýchto príjmov [než je predpokladaná výška], nie je nekalá, teda že je jasná a zrozumiteľná so zreteľom na ekonomické následky, a to aj s prihliadnutím na to, že príslušný vnútroštátny predpis vyžaduje, aby bolo riziko vymedzené písomne, pričom nestačí samotné vyhlásenie o existencii rizika a jeho rozdelení, ako aj vzhľadom na to, že Súdny dvor Európskej únie v bode 74 svojho rozsudku vydaného vo veci C-26/13 určil, že podnikateľ, ktorý je zmluvnou stranou, má nielen oboznámiť spotrebiteľa s rizikom, ale je tiež potrebné, aby spotrebiteľ mohol na základe tejto informácie posúdiť potenciálne významné hospodárske dôsledky pre svoju osobu vyplývajúce z devízového rizika, ktoré preberá, a teda aj celkové náklady svojho úveru?
a)

Majú sa vyššie uvádzané predpisy vykladať v tom zmysle, že sa skúmanie konkrétnych väzenských podmienok vo vydávajúcom členskom štáte zo strany vykonávajúcich súdnych orgánov má vzťahovať na všetky väzenské zariadenia alebo iné zariadenia pre výkon trestu, do ktorých môže byť trestne stíhaná osoba prípadne umiestnená? Platí to aj pre dočasne alebo na prechodné účely uskutočnené uväznenie v určitých väzenských zariadeniach? Alebo sa toto skúmanie môže obmedziť na tie väzenské zariadenia, do ktorých má byť podľa údajov orgánov vydávajúceho členského štátu trestne stíhaná osoba pravdepodobne a na väčšinu času umiestnená?
b)

prináša určitý prospech spotrebiteľom, ktorý by nenastal v prípade ak by bol majiteľ patentu úspešný v spore, ale ktorý je značne menší, než rozsah prospechu vyplývajúceho z riadnej konkurencie v prípade, ak by bol nezávislý generický liek uvedený na trh, k čomu by došlo v prípade, ak by spoločnosť vyrábajúca generický liek mala úspech v súdnom spore alebo je táto skutočnosť relevantná len pre posúdenie podľa článku 101 ods. 3?
3.

Vnútorná protiprávnosť napadnutých aktov a) Zjavne nesprávne posúdenie Všeobecného súdu Pokiaľ by dodatok k zmluve bol natoľko zásadným dôkazom o vykonanej práci, musel by Parlament preukázať, že odvolateľka ho nepredložila napriek opakovanej žiadosti o jeho predloženie, čo je v rozpore s tým, čo uviedol Všeobecný súd. Všeobecný súd tak otočil dôkazné bremeno, čím sa dopustil skutkového omylu, ktorý má právne dôsledky. b) Odpracovaný čas, ktorý sa má preukázať, a spôsob dokazovania Všeobecný súd skreslil vetu generálneho tajomníka, ktorý vyžadoval preukázať všetok čas odpracovaný za dotknuté obdobie, a nie „preukázanie súladu s vykonávacími opatreniami na výkon práce“. Všeobecný súd nemôže trvať na povinnosti v prípade, ak Parlament uznal, že žiadna neexistuje, čo bolo zaznamenané v zázname z pojednávania pred Všeobecným súdom, hoci nijaký článok vykonávacích opatrení takú povinnosť nestanovuje. Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia. c) Vykonanie práce Odvolateľka predkladá Súdnemu dvoru dve nové písomnosti, pričom vychádza z článku 127 rokovacieho poriadku. d) Porušenie zásady subsidiarity Na rozdiel od konštatovaní Všeobecného súdu neexistovala žiadna bezpodmienečná povinnosť Parlamentu požadovať vrátenie súm za celých päť rokov, ak iba tri z nich boli považované za sporné. Toto porušenie zásady proporcionality je dôvodom pre zrušenie rozsudku. e) Externé pracovné zmluvy Parlament a následne ani Všeobecný súd nepreukázali, že by J.-F. Jalkh udržiaval pracovné vzťahy s tretími osobami, ktoré by mohli spôsobiť ujmu osobe odvolateľky alebo narušiť vážnosť Parlamentu alebo viesť ku konfliktu záujmov.
2.

Je vyššie uvedené v súlade so zásadami uvedenými v článku 6 ods. 1 a článku 7 ods. 1 uvedenej smernice, ak by to znamenalo, že na tých, ktorí si uplatnili nároky na základe judikatúry Tribunal Supremo (Najvyšší súd), vychádzajúcej z jeho rozsudku z 9. mája 2013, ktorá bola rozsudkom Súdneho dvora EÚ z 21. decembra 2016 ( 2 ) vyhlásená za neplatnú, sa budú vzťahovať obmedzené účinky vyplývajúce z vyhlásenia predmetnej podmienky za nekalú?
c)

vyplývajúcu neistotu týkajúcu sa rozsahu, v akom by odporca bol v praxi schopný vykonávať svoje práva podľa Zmlúv, Charty alebo príslušných právnych predpisov, ak by bol odovzdaný do Spojeného kráľovstva a zostal vo výkone trestu odňatia slobody po vystúpení Spojeného kráľovstva z EÚ:
1

Ak existuje domnienka, že deti boli neoprávnene premiestnené z krajiny ich obvyklého pobytu ich rodičmi a/alebo inými rodinnými príslušníkmi v rozpore so súdnym príkazom vydaným na základe žiadosti štátneho orgánu daného členského štátu, je daný štátny orgán oprávnený požiadať o výkon akéhokoľvek súdneho príkazu nariaďujúceho návrat detí do danej jurisdikcie súdy iného členského štátu v zmysle ustanovení Kapitoly III nariadenia Rady (ES) č. 2201/2003 ( 1 ) alebo by také konanie viedlo k neoprávnenému obchádzaniu článku 11 daného nariadenia a Haagskeho dohovoru z roku 1980 alebo by to iným spôsobom predstavovalo zneužitie práv vyplývajúcich zo zákona zo strany predmetného štátneho orgánu?
Vec C-316/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené kráľovstvo) 14. mája 2018 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs/The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené kráľovstvo) 14. mája 2018 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs/The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

(Vec C-316/18)

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Odvolatelia: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Odporcovia: The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

Prejudiciálne otázky

1. Má sa rozlišovať medzi transakciami oslobodenými od dane a transakciami, ktoré nie sú predmetom dane, na účely rozhodnutia, či je DPH, ktorá bola vynaložená na účely týchto transakcií, odpočítateľná?

2. Ak osoba uhradila poplatky za správu iba v súvislosti s investičnou činnosťou, ktorá nie je predmetom dane, je napriek tomu možné vytvoriť potrebné prepojenie medzi týmito nákladmi a hospodárskymi činnosťami, ktoré sú dotované z investičných príjmov, ktoré sú výsledok týchto investícií, aby sa umožnil odpočet DPH na základe povahy a rozsahu následnej hospodárskej činnosti, s ktorou je spojený nárok na odpočet DPH? Do akej miery je relevantné brať do úvahy účel, na ktorý budú vytvorené príjmy použité?
1.

Aké minimálne požiadavky na podmienky väzby podľa článku 4 Charty sa majú vyžadovať v kontexte rámcového rozhodnutia o európskom zatykači ( 1 )? a) Existuje z hľadiska práva Únie nejaká „absolútna“ spodná hranica vzťahujúca sa na veľkosť väzobnej cely, pod ktorou ide vždy o porušenie článku 4 Charty? i) Záleží pri určovaní individuálneho podielu na väzobnom priestore na tom, či ide o celu pre jednu osobu alebo spoločnú celu? ii) Má sa pri výpočte veľkosti väzobnej cely odrátať plocha zaberaná nábytkom (posteľ, skriňa atď.)? iii) Aké stavebné predpoklady sú prípadne relevantné pre otázku väzobných podmienok podľa práva Únie? Aký význam má prípadný bezprostredný (alebo iba sprostredkovaný) prístup z väzobnej cely k sanitárnym alebo iným priestorom, ako aj jej vybavenosť studenou a teplou vodou, vykurovaním, osvetlením atď.? b) Do akej miery majú význam pre hodnotenie rozličné „väzobné režimy“, menovite rozličné časy vychádzok a rozličné stupne slobody pohybu v rámci ústavu na výkon väzby? c) Je dovolené – ako to urobil senát vo svojich rozhodnutiach o prípustnosti – zohľadniť aj právne a organizačné vylepšenia v členskom štáte vydávajúcom zatykač (zavedenie systému ombudsmana, etablovanie súdneho dohľadu nad výkonom trestu atď.)?
b)

spotrebiteľ, ktorý by bol zo zákona oprávnený na užívanie vody z jeho vlastného domáceho prameňa na vlastnú spotrebu a túto vodu z dôvodu vyššej hodnoty dusičnanov (v čase podania návrhu, ktorý je základom konania, nemohol užívať a v období položenia tejto otázky Súdnemu dvoru Európskej únie by síce používať mohol, avšak nespochybniteľne sa očakáva opätovné zvýšenie hodnoty nad 50 mg/l dusičnanov vo vode) neužíva, ale odoberá vodu od verejného dodávateľa vody, pokiaľ je v zmysle judikatúry Súdneho dvora Európskej únie priamo dotknutý (v tejto veci prípadne nedostatočným prebratím smernice Rady 91/676EHS z 12. decembra 1991), keď údajnými nedostatočnými akčnými plánmi, keďže hodnota 50 mg/l dusičnanov je vo vode z jeho odberného miesta vody (domáci prameň) prekročená, je do tej miery dotknutý, že nemôže využiť jemu zákonom vymedzené prináležiace právo užívania podzemnej vody na jeho pozemku a sú mu tým v rámci smernice o dusičnanoch priznané subjektívne práva b.1) na zmenu vnútroštátneho akčného programu už vydaného na prebratie smernice o dusičnanoch (podľa [článku] 5 ods. 4 smernice o dusičnanoch) do tej miery, že tým budú prijaté prísnejšie opatrenia s cieľom dosiahnutia cieľov článku 1 smernice o dusičnanoch a konkrétne dosiahnutia hodnoty maximálne 50 mg/l dusičnanov v podzemnej vode na jednotlivých odberných miestach? b.2) na prijatie dodatočných opatrení alebo účinnejších postupov (podľa [článku] 5 ods. 5 smernice o dusičnanoch) s cieľom uskutočniť ciele uvedené v článku 1 smernice o dusičnanoch a konkrétne dosiahnuť hodnotu do maximálne 50 mg/l dusičnanov v podzemnej vode v jednotlivých odberných miestach?