V oblasti hospodárskej súťaže premlčacia lehota podľa článku 25 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 začína plynúť odo dňa, keď došlo k spáchaniu porušenia. V prípade pokračujúceho alebo opakovaného porušovania však začína premlčacia lehota plynúť dňom ukončenia porušovania.

V tejto súvislosti sa preto vo väčšine prípadov existencia protisúťažného postupu alebo dohody musí vyvodiť z určitého množstva zhodných okolností a nepriamych dôkazov, ktoré – posudzované ako celok – môžu v prípade neexistencie iného prijateľného vysvetlenia predstavovať dôkaz o porušení pravidiel hospodárskej súťaže. Takéto nepriame dôkazy a zhodné okolnosti, ak sa posúdia ako celok, umožňujú odhaliť nielen existenciu protisúťažných správaní a dohôd, ale aj dĺžku pokračujúceho protisúťažného správania a obdobie, počas ktorého sa dohoda uzavretá v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže uplatňovala.

Okrem toho také porušenie môže vyplývať nielen z jednotlivého aktu, ale aj zo skupiny aktov alebo dokonca z pokračujúceho správania. Proti tomuto výkladu nemožno namietať, pretože jedna alebo viaceré zložky tejto skupiny aktov alebo tohto pokračujúceho správania by taktiež mohli samy osebe, zohľadňované jednotlivo, predstavovať porušenie uvedeného ustanovenia. Pokiaľ rôzne činnosti zapadajú do celkového plánu vzhľadom na ich rovnaký cieľ skresľujúci hospodársku súťaž vnútri spoločného trhu, Komisia je oprávnená za tieto činnosti vyvodzovať zodpovednosť v závislosti od účasti na porušení posudzovanom ako celok.

Pokiaľ ide o chýbajúci dôkaz o existencii dohody počas určitých stanovených období alebo minimálne o realizácii tejto dohody podnikom počas daného obdobia, skutočnosť, že dôkaz o porušení nebol predložený za určité stanovené obdobia, nebráni tomu, aby sa porušenie chápalo ako existujúce počas celého obdobia dlhšieho než toto obdobie, pokiaľ by takýto záver vyplýval z objektívnych a zhodujúcich sa nepriamych dôkazov. V rámci porušenia trvajúceho niekoľko rokov skutočnosť, že k prejavom kartelu dôjde v rozličných obdobiach, ktoré môžu byť oddelené kratšími alebo dlhšími časovými intervalmi, nemá vplyv na existenciu takéhoto kartelu, pokiaľ rôzne činnosti tvoriace toto porušenie majú jediný cieľ a spadajú do rámca porušenia, ktoré má jednotný a pokračujúci charakter. V tejto súvislosti je na posúdenie jednotného charakteru porušenia relevantných viacero kritérií, a to konkrétne zhodnosť cieľov dotknutých postupov, zhodnosť dotknutých výrobkov a služieb, zhodnosť podnikov, ktoré sa na ňom zúčastnili, a zhodnosť spôsobov jeho vykonania. Okrem toho sa na účely tohto preskúmania môžu zohľadniť zhodnosť fyzických osôb zapojených do kartelu zastupujúcich podniky a zhodnosť geografickej oblasti pôsobnosti dotknutých postupov.

Pokiaľ ide teda o pokračujúce porušenie, Komisia môže predpokladať, že porušenie – alebo účasť podniku na porušení – sa neprerušilo, hoci nemá dôkazy o porušení počas určitých konkrétnych období, pokiaľ rôzne činnosti tvoriace toto porušenie majú jediný cieľ a spadajú do rámca jediného a pokračujúceho porušenia, pričom takýto záver musí vyplývať z objektívnych a zhodujúcich sa nepriamych dôkazov preukazujúcich existenciu spoločného plánu. Ak sú tieto podmienky splnené, pojem pokračujúce porušenie umožňuje Komisii uložiť pokutu za celé zohľadňované obdobie porušenia a stanovuje moment, od ktorého začína plynúť premlčacia lehota, teda deň, keď sa pokračujúce porušenie skončilo. Podniky obvinené z tajnej dohody však môžu túto domnienku vyvrátiť uvedením nepriamych alebo priamych dôkazov preukazujúcich, že porušenie – alebo ich účasť na porušení – počas týchto období nepokračovalo.

Okrem toho pojem opakované porušovanie je pojmom odlišným od pojmu pokračujúce porušenie, pričom toto rozlišovanie bolo navyše potvrdené použitím spojky „alebo“ v článku 25 ods. 2 nariadenia č. 1/2003.

Ak teda možno preukázať, že účasť podniku na porušení sa prerušila a že porušenie, ktorého sa podnik dopustil pred týmto prerušením a po ňom, má rovnaké charakteristiky, ktoré treba posúdiť najmä vzhľadom na zhodnosť cieľov predmetných postupov, dotknutých výrobkov, podnikov zapojených do tajnej dohody, základných spôsobov jej vykonávania, fyzických osôb zastupujúcich jednotlivé podniky a napokon na geografickú oblasť pôsobnosti uvedených postupov, také porušenie sa musí kvalifikovať ako jediné a opakované. V takom prípade Komisia nemôže uložiť pokutu za obdobie, počas ktorého sa porušenie prerušilo. Navyše podľa ustanovení článku 25 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1/2003 dĺžka prerušenia nemôže prekročiť päť rokov, v takom prípade by totiž uloženie pokuty za obdobie trvania porušenia pred týmto prerušením bolo premlčané.

(pozri body 190 – 201)