Keywords

Summary



Keywords

1. Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Oslobodenia upravené v šiestej smernici – Oslobodenie nemocničnej a lekárskej starostlivosti, ako aj s ňou úzko súvisiacich plnení

[Smernica Rady 77/388, článok 13 A ods. 1 písm. b)]

2. Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Oslobodenia upravené v šiestej smernici – Oslobodenie nemocničnej a lekárskej starostlivosti, ako aj s ňou úzko súvisiacich plnení

[Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/23; smernica Rady 77/388, článok 13 A ods. 1 písm. b)]

Summary

1. Pojem činnosti „úzko súvisiace“ s „nemocničnou a lekárskou starostlivosťou“ v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu sa má vykladať v tom zmysle, že sa nevzťahuje na činnosti, ktoré spočívajú v odbere, doprave, analýze pupočníkovej krvi, ako aj v uskladnení kmeňových buniek obsiahnutých v tejto krvi, pokiaľ lekárska starostlivosť poskytovaná v nemocničnom prostredí, s ktorou tieto činnosti súvisia iba prípadne, nie je poskytovaná, neprebieha alebo ešte nie je plánovaná.

Je totiž nesporné, že bez ohľadu na to, aké presné údaje vyplývajú zo súčasného stavu vedeckého poznania, v prípade väčšiny adresátov dotknutých činností nedochádza a pravdepodobne nikdy nedôjde k hlavnému plneniu, na ktoré sa vzťahuje pojem „nemocničná a lekárska starostlivosť“ v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice. Len za dvojitého predpokladu, že po prvé stav vedeckého poznania umožní alebo bude vyžadovať použitie kmeňových buniek z pupočníka na liečbu alebo zabránenie konkrétnej chorobe, a po druhé, že sa taká choroba v konkrétnom prípade vyskytne alebo jej výskyt hrozí, existuje dostatočne úzka väzba jednak medzi nemocničnou a lekárskou starostlivosťou, ktorá predstavuje hlavné plnenie, a jednak už citovanými činnosťami. Za týchto podmienok aj keby sa uznalo, že tieto činnosti nemôžu mať iný cieľ, než je použitie takto uchovaných kmeňových buniek z pupočníka v rámci lekárskej starostlivosti poskytovanej v nemocnici a nemôžu byť použité na iné účely, nemožno sa domnievať, že tieto činnosti sú v skutočnosti poskytované ako vedľajšie služby súvisiace s hlavnou službou, ktorú predstavuje poskytovanie nemocničnej starostlivosti príjemcom týchto služieb alebo lekárskou starostlivosťou, ktorá im bola poskytnutá.

(pozri body 47 – 49, 52, bod 1 výroku)

2. V prípade, že sú služby bánk kmeňových buniek poskytované oprávnenými zdravotníckymi pracovníkmi, zatiaľ čo také banky kmeňových buniek, hoci majú povolenie príslušných zdravotníckych orgánov členského štátu v rámci smernice 2004/23 ustanovujúcej normy kvality a bezpečnosti pri darovaní, odoberaní, testovaní, spracovávaní, konzervovaní, skladovaní a distribúcii ľudských tkanív a buniek, na manipuláciu s ľudskými tkanivami a bunkami, nedostávajú pomoc z verejného systému sociálneho zabezpečenia, a platby, ktoré sa im odvádzajú, nie sú z uvedeného systému hradené, nebráni článok 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu tomu, aby sa vnútroštátne orgány domnievali, že takáto banka kmeňových buniek nie je „iným riadne uznaným zariadením podobnej povahy“, ako sú „nemocničné zariadenia, liečebné a diagnostické strediská“ v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice 77/388. Toto ustanovenie však ďalej nemožno vykladať v tom zmysle, že ako také vyžaduje, aby príslušné orgány odmietli považovať súkromnú banku kmeňových buniek za „riadne uznané“ zariadenie na účely dotknutého oslobodenia od dane. Je úlohou vnútroštátneho súdu, aby v prípade potreby overil, či je odmietnutie uznania na účely oslobodenia od dane stanoveného v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice 77/388 v súlade s právom Únie a najmä zásadou daňovej neutrality.

V zásade je totiž na vnútroštátnom práve každého členského štátu, aby stanovil pravidlá, podľa ktorých uznanie stanovené článkom 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice 77/388 možno udeliť zariadeniam, ktoré oň požiadajú. Pokiaľ osoba podliehajúca dani žiada o priznanie postavenia riadne uznaného zariadenia v zmysle tohto článku, prináleží príslušným orgánom, aby dodržiavali medze voľnej úvahy stanovené posledným uvedeným ustanovením tým, že uplatnia zásady práva Únie, predovšetkým zásadu rovnosti zaobchádzania, ktorá je v oblasti daní z pridanej hodnoty vyjadrená zásadou daňovej neutrality. V tomto ohľade na účely určenia, ktoré zariadenia musia byť „uznané“ v zmysle uvedeného ustanovenia vnútroštátnym orgánom podľa práva Únie a pod kontrolou vnútroštátnymi súdmi, prináleží, aby zohľadnili rad faktorov, medzi ktoré patrí povaha všeobecného záujmu na činnostiach dotknutej osoby podliehajúcej dani, skutočnosť, že iné osoby podliehajúce dani, ktoré uskutočňujú rovnaké činnosti, už podobné uznanie majú, ako aj skutočnosť, že náklady dotknutých služieb sú prípadne prevažne hradené zdravotnými poisťovňami alebo inými orgánmi sociálneho zabezpečenia.

V tejto súvislosti samotná skutočnosť, že služby poskytované osobou podliehajúcou dani sú poskytované kvalifikovanými zdravotníckymi pracovníkmi, nebráni sama osebe tomu, aby vnútroštátne orgány odmietli priznať tejto osobe podliehajúcej dani uznanie, ktoré by jej umožnilo využívať oslobodenie od dane stanovené v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice. Následne, vnútroštátne orgány sú pri určovaní, či taká entita musí byť uznaná, oprávnené vziať do úvahy skutočnosť, že činnosti osoby podliehajúcej dani nie sú podporované z verejného systému sociálneho zabezpečenia a nie sú z takého systému hradené. To však neznamená, že oslobodenie od dane treba systematicky odmietať, ak služby nie sú hradené inštitúciami sociálneho zabezpečenia. Ide skôr o skutočnosť, ktorá musí byť vyvážená a ktorá môže byť kompenzovaná napríklad potrebou zaistiť rovnosť zaobchádzania. Hoci je totiž situácia osoby podliehajúcej dani porovnateľná so situáciou ostatných subjektov poskytujúcich rovnaké služby v porovnateľných situáciách, samotná okolnosť, že náklady na také služby nie sú v plnej miere preberané orgánmi sociálneho zabezpečenia, neodôvodňuje sama osebe rozdielne zaobchádzanie s poskytovateľmi, pokiaľ ide o zdaňovanie dane z pridanej hodnoty. Nakoniec skutočnosť, že osoba podliehajúca dani mala povolenie príslušných zdravotníckych orgánov manipulovať s kmeňovými bunkami z pupočníka podľa vnútroštátnych právnych predpisov, ktorými sa preberá smernica 2004/23, môže predstavovať skutočnosť hovoriacu v prospech toho, aby taký poskytovateľ služieb bol prípadne „riadne uznaný“ v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice. Pokiaľ však nemá dôjsť k tomu, že vnútroštátne orgány budú zbavené voľnej úvahy, ktorú im posledné uvedené ustanovenie priznáva, skutočnosť, že povolili služby pri uplatnení kvalitatívnych a bezpečnostných noriem Únie stanovených v dotknutom odvetví, nemôže sama osebe automaticky viesť k uznaniu z hľadiska článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice. Získanie takého povolenia je totiž nevyhnutnou podmienkou na výkon činnosti súkromnej banky kmeňových buniek. Vydanie takého povolenia však samo osebe nie je synonymom uznania v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice.

(pozri body 63 – 65, 68, 69, 71, 74, 75, 81, bod 2 výroku)