Keywords

Summary



Keywords

1. Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska jednotka – Kritériá posúdenia

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

2. Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska jednotka – Kritériá posúdenia

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

3. Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska jednotka – Kritériá posúdenia

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

4. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah – Rozhodnutie o uplatnení pravidiel hospodárskej súťaže – Rozhodnutie, ktoré je určené viacerým osobám

(Články 81 ES, 82 ES a 253 ES)

5. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Zohľadnenie konkrétneho dopadu na trh – Rozsah

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

6. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Odstrašujúci charakter

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

7. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Odstrašujúci charakter

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

8. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Voľná úvaha Komisie – Súdne preskúmanie – Neobmedzená právomoc súdu Únie

(Článok 81 ods. 1 ES a článok 229 ES; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 48; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 31)

9. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Odstrašujúci charakter

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

10. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Obrat podniku, ktorý sa dopustil porušenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003)

11. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie, prijaté po iných odsudzujúcich rozhodnutiach, ktorými sa zohľadnilo opakované porušovanie – Porušenie zásady ne bis in idem – Neexistencia

(Charta základných práv Európskej únie, článok 50; článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003)

12. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Poľahčujúce okolnosti – Správanie odlišné od správania dohodnutého v rámci kartelu

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3 druhá zarážka)

13. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Zohľadnený obrat – Hranica stanovená v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 – Spôsoby uplatnenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

Summary

1. Správanie dcérskej spoločnosti môže byť pripísané materskej spoločnosti najmä vtedy, keď si dcérska spoločnosť napriek tomu, že má vlastnú právnu subjektivitu, neurčuje správanie na trhu samostatne, ale v podstate uplatňuje pokyny, ktoré jej dáva materská spoločnosť, berúc do úvahy najmä hospodárske, organizačné a právne väzby medzi týmito dvomi právnymi subjektmi. Je to tak totiž preto, lebo v takej situácii sú materská spoločnosť a dcérska spoločnosť súčasťou tej istej hospodárskej jednotky, a preto tvoria jeden podnik, čo Komisii umožňuje adresovať rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty, materskej spoločnosti bez toho, aby bolo potrebné preukázať jej osobnú účasť na porušení.

V konkrétnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, jednak táto materská spoločnosť môže uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti a jednak existuje vyvrátiteľná domnienka, že táto materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti. Na domnienku, že materská spoločnosť uplatňuje rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku dcérskej spoločnosti, za týchto podmienok postačuje, ak Komisia preukáže, že materská spoločnosť vlastní podiel zodpovedajúci celému základnému imaniu dcérskej spoločnosti. V dôsledku toho môže Komisia voči materskej spoločnosti vyvodiť solidárnu zodpovednosť za zaplatenie pokuty, ktorá bola uložená jej dcérskej spoločnosti, ibaže by táto materská spoločnosť, ktorej prináleží vyvrátiť túto domnienku, predložila dostatočné dôkazy, ktoré preukazujú, že jej dcérska spoločnosť sa na trhu správa samostatne.

Uplatnenie tejto domnienky nie je podmienené existenciou dodatočných dôkazov.

Materská spoločnosť, ktorá vlastní takmer celý kapitál svojej dcérskej spoločnosti, sa v zásade nachádza v rovnakej situácii, ako je situácia výlučného vlastníka, pokiaľ ide o jeho právomoc uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti so zreteľom na hospodárske, organizačné a právne väzby, ktoré ju s uvedenou dcérskou spoločnosťou spájajú. Komisia je preto oprávnená uplatniť na túto situáciu rovnaký dôkazný režim, a to uplatniť domnienku, že uvedená materská spoločnosť skutočne využíva svoju právomoc uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti.

(pozri body 43 – 46, 50, 53)

2. Ak Komisia použije domnienku uplatňovania rozhodujúceho vplyvu, aby materskej spoločnosti pripísala protiprávne správanie jej dcérskej spoločnosti v oblasti práva hospodárskej súťaže, môže materskú spoločnosť považovať za solidárne zodpovednú za zaplatenie pokuty uloženej jej dcérskej spoločnosti.

Na vyvrátenie uvedenej domnienky prináleží dotknutej spoločnosti predložiť „dostatočné dôkazy“ preukazujúce, že dcérska spoločnosť sa na trhu správa samostatne. Pokiaľ ide o Komisiu, prináleží jej preskúmať tieto dôkazy, a nie predkladať skutočné dôkazy preukazujúce uplatňovanie takéhoto vplyvu. Navyše, ak by stačilo, aby dotknutá strana spochybnila uvedenú domnienku len uvedením nepodložených tvrdení, domnienka by bola zbavená užitočnosti.

(pozri body 101, 110)

3. Okolnosť, že spoločnosť je holdingom, nemôžu postačovať na vylúčenie toho, že materská spoločnosť uplatňovala rozhodujúci vplyv na svoje dcérske spoločnosti najmä koordinovaním finančných investícií v rámci skupiny. V kontexte skupiny spoločností je totiž holding spoločnosťou, ktorej poslaním je zoskupovať podiely v rôznych spoločnostiach a ktorej úlohou je zabezpečiť jednotu ich riadenia.

Rozdelenie skupiny spoločností na odvetvia, ktoré navyše nezohľadňuje kapitálové väzby medzi spoločnosťami skupiny, je silným dôkazom, že koordinácia činností týchto odvetví prináleží materskej spoločnosti na čele skupiny. Takáto funkcia materskej spoločnosti môže vylúčiť autonómiu správania dcérskej spoločnosti na trhu.

Okolnosť, že materská spoločnosť musí schvaľovať veľké investície svojej dcérskej spoločnosti, predstavuje nepriamy dôkaz o tom, že dcérska spoločnosť sa na trhu správa s ohľadom na záujmy materskej spoločnosti.

(pozri body 107, 113, 114)

4. Odôvodnenie vyžadované článkom 253 ES musí byť prispôsobené povahe dotknutého aktu a musia z neho jasne a jednoznačne vyplývať úvahy inštitúcie, ktorá akt prijala, umožňujúce dotknutým osobám pochopiť dôvody prijatia opatrenia a príslušnému súdu preskúmať ho. Požiadavka uvedenia dôvodov musí byť posudzovaná v závislosti od okolností prípadu, najmä v závislosti od obsahu aktu, povahy uvádzaných dôvodov a záujmu, ktorý na jeho objasnení môžu mať osoby, ktorým je akt určený, alebo iné osoby, ktorých sa akt priamo a osobne týka. Nevyžaduje sa, aby v odôvodnení boli presne uvedené všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, keďže otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky článku 253 ES, sa má posudzovať nielen s ohľadom na jeho znenie, ale aj s ohľadom na jeho kontext a na všetky právne predpisy upravujúce dotknutú oblasť.

Ak sa rozhodnutie o uplatnení článku 81 ES týka viacerých subjektov a ide o otázku pripísateľnosti porušenia, musí obsahovať dostatočné odôvodnenie vo vzťahu ku každému zo subjektov, ktorým je určené, najmä vo vzťahu k tým z nich, ktoré podľa tohto rozhodnutia musia niesť zodpovednosť za toto porušenie. Aby bolo rozhodnutie Komisie dostatočne odôvodnené vo vzťahu k materským spoločnostiam podnikov stíhaných za porušenia práva hospodárskej súťaže, musí teda obsahovať najmä podrobné uvedenie dôvodov odôvodňujúcich pripísateľnosť porušenia týmto spoločnostiam. Okrem toho, pokiaľ má toto pripísanie vplyv na situáciu uvedených podnikov, keďže podniky toto pripísanie spochybnili počas správneho konania, a teda majú záujem v tomto bode spochybniť rozhodnutie prijaté voči nim, musí sa im, ako aj ich materských spoločnostiam umožniť poznať odôvodnenie stanoviska Komisie. Z uvedeného vyplýva, že ak Komisia založí pripísanie porušenia na domnienke uplatňovania rozhodujúceho vplyvu a ak dotknuté spoločnosti počas správneho konania predložili dôkazy smerujúce k vyvráteniu tejto domnienky, uvedené rozhodnutie musí obsahovať dostatočné uvedenie dôvodov odôvodňujúcich stanovisko, podľa ktorého tieto dôkazy neumožňovali vyvrátiť uvedené domnienku.

Hoci je Komisia podľa článku 253 ES povinná odôvodniť svoje rozhodnutia uvedením skutkových a právnych okolností, od ktorých závisí právne odôvodnenie opatrenia, a úvah, ktoré ju viedli k prijatiu svojho rozhodnutia, nevyžaduje sa, aby prejednávala všetky skutkové a právne otázky, ktoré vzniesla každá dotknutá osoba v priebehu správneho konania. Hoci teda Komisia musí vo svojom rozhodnutí uviesť, z akých dôvodov sa domnieva, že uvedené skutočnosti sú nedostatočné na vyvrátenie domnienky uplatňovania rozhodujúceho vplyvu, nevyplýva z toho, že by bola v každom prípade povinná osobitne prejednať každú zo skutočností uvedených dotknutými podnikmi. Všeobecná odpoveď môže byť podľa okolností prejednávanej veci postačujúca na to, aby podnik mohol účinne brániť svoje práva a aby Všeobecný súd mohol vykonať svoje preskúmanie.

(pozri body 133 – 135, 141)

5. Závažnosť porušení musí byť preukázaná na základe veľkého množstva faktorov, akými sú osobitné okolnosti prípadu, jeho kontext a odstrašujúci dosah pokút, pričom tu nejde o záväzný alebo taxatívny zoznam kritérií, ktoré treba povinne vziať do úvahy. Medzi faktory, na ktoré treba prihliadať pri posúdení závažnosti porušení, patrí konanie každého podniku, úloha každého z nich pri zavádzaní zosúladených postupov, zisk, ktorý z týchto postupov mohli mať, ich veľkosť a hodnota dotknutých tovarov, ako aj riziko, ktoré porušenia tohto typu predstavujú pre ciele Únie.

Z uvedeného vyplýva, že účinok protisúťažného postupu nie je sám osebe určujúcim kritériom pri posudzovaní primeranej výšky pokuty. Osobitne skutočnosti týkajúce sa úmyslu môžu byť dôležitejšie než tie, ktoré sa týkajú uvedeného účinku, najmä ak ide o porušenia, ktoré sú skutočne závažné. Kartely si už z dôvodu svojej povahy zasluhujú prísnejšie pokuty. Ich prípadný konkrétny dopad na trh, najmä otázka, nakoľko obmedzenie hospodárskej súťaže viedlo k vyššej cene na trhu, než aká by prevládala, pokiaľ by kartel neexistoval, nie je rozhodujúcim kritériom na určenie úrovne pokút. V takom prípade predstavuje konkrétny dopad porušenia len jednu z okolností, ktorá v prípade, že je merateľná, umožňuje Komisii zvýšiť východiskovú sumu pokuty nad úroveň zamýšľanej minimálnej sumy.

Navyše skutočnosť, že Komisia v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO spresnila svoj prístup k hodnoteniu závažnosti porušenia, nevylučuje, aby ju hodnotila ucelene, v závislosti od všetkých relevantných okolností danej veci vrátane skutočností, ktoré nie sú výslovne uvedené v týchto usmerneniach.

(pozri body 178 – 182)

6. Odstrašenie predstavuje jednu z okolností, ktoré sa majú zohľadniť pri stanovovaní výšky pokuty. Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že pokuty uložené z dôvodu porušení článku 81 ES, ktoré sú stanovené v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, majú za cieľ potrestať protiprávne akty dotknutých podnikov i odstrašiť tak predmetné podniky, ako aj ostatné hospodárske subjekty od porušovania pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže v budúcnosti. Komisia tak môže pri stanovovaní výšky pokuty zohľadniť najmä veľkosť a hospodársku silu dotknutého podniku.

Navyše celkový obrat podniku je ukazovateľom, hoci len približným a neúplným, veľkosti podniku a jeho hospodárskej sily. Na stanovenie pokuty na takej úrovni, ktorá zabezpečí, aby mala dostatočne odstrašujúci charakter, je Komisii dovolené zohľadniť celkový obrat dotknutého podniku.

Potreba zabezpečiť dostatočne odstrašujúci účinok pokuty, hoci neodôvodňuje zvýšenie celkovej výšky pokút v rámci vykonávania politiky hospodárskej súťaže, totiž vyžaduje upraviť pokutu tak, aby mala požadovaný dosah na podnik, ktorému je uložená, a to tak, aby sa nestala zanedbateľnou, alebo naopak, neprimerane vysokou, predovšetkým s ohľadom na finančné schopnosti dotknutého podniku v súlade s požiadavkami vyplývajúcimi jednak z potreby zabezpečiť efektívnosť pokuty a jednak dodržiavania zásady proporcionality.

Z pohľadu dostatočného odstrašujúceho účinku pokuty preto môže byť uplatnenie násobiteľa odôvodnené najmä možnosťou dotknutého podniku ľahšie zhromaždiť prostriedky potrebné na zaplatenie svojej pokuty. Z uvedeného vyplýva, že od Komisie nemožno vyžadovať, aby preukázala dodatočnú väzbu medzi použitím zdrojov podniku a porušením, ktorého sa podnik dopustil, aby tieto zdroje mohli byť zohľadnené na účely stanovenia dostatočne odstrašujúcej úrovne pokuty, keďže v tomto kontexte sú faktormi, na ktorých záleží, samotná veľkosť a hospodárska sila podniku, ktorý sa dopustil porušenia.

(pozri body 210, 211, 213, 214)

7. Nevyhnutnosť zabezpečiť odstrašujúci účinok pokút uložených za porušenia práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže je všeobecnou požiadavkou, ktorou sa má Komisia riadiť počas celého výpočtu pokút. To nevyhnutne nevyžaduje, aby sa tento výpočet vyznačoval osobitnou etapou určenou na celkové posúdenie všetkých okolností relevantných na dosiahnutie tohto účelu. Zvýšenie východiskovej sumy pokuty s cieľom, aby sa jej zabezpečil dostatočný odstrašujúci účinok vzhľadom na veľkosť a hospodársku silu každého podniku, predstavuje etapu výpočtu pokuty, ktorá vyplýva z potreby upraviť východiskovú sumu tak, aby pokuta mala dostatočne odstrašujúci charakter pri zohľadnení celkových zdrojov podniku a jeho schopnosti zhromaždiť zdroje potrebné na zaplatenie pokuty.

Pokiaľ ide o otázku, či je Komisia v rozhodnutí o uložení sankcie podniku povinná z dôvodu odstrašujúceho účinku zohľadniť pokuty uložené tomu istému podniku predtým za skutky, ku ktorým došlo v rovnakom čase ako k porušeniu, ktoré je predmetom tohto rozhodnutia, v tom zmysle, že dodatočné zvýšenie z dôvodu uvedeného odstrašujúceho účinku pokuty uloženej za nové porušenie by nebolo potrebné vzhľadom na dostatočný odstrašujúci účinok predchádzajúcich pokút, je nutné konštatovať, že takéto riešenie je v rozpore s cieľom odstrašenia, ktorý Komisia sleduje vo svojej politike v oblasti pokút. Toto riešenie by vyústilo do paradoxnej situácie, v ktorej by sa podniku opakovane sa zúčastňujúcemu na rôznych proti právnych konaniach progresívne znižovali marginálne náklady na každú sankciu.

Navyše také riešenie je založené na predpoklade, že Komisia mala určiť výšku pokuty v závislosti od pravdepodobnosti, že sa dotknutý podnik v budúcnosti dopustí nových porušení, čo je pravdepodobnosť, ktorú mala posúdiť vzhľadom na celkovú výšku pokút uložených tomuto podniku počas určitého časového obdobia. Takýto predpoklad je však nezlučiteľný s pojmom odstrašenie v práve hospodárskej súťaže.

V tomto ohľade právomoc Komisie ukladať pokuty podnikom, ktoré sa úmyselne alebo z nedbanlivosti dopustili porušenia ustanovení článku 81 ods. 1 ES alebo článku 82 ES, predstavuje jeden z prostriedkov priznaných Komisii s cieľom umožniť jej plniť si úlohu vykonávania dohľadu, ktorú jej zveruje právo Únie. Táto úloha iste zahŕňa úlohu prešetrovať a sankcionovať jednotlivé porušenia, ale zahŕňa tiež povinnosť viesť všeobecnú politiku s cieľom uplatňovať v oblasti hospodárskej súťaže zásady stanovené Zmluvou a usmerňovať v tomto zmysle správanie podnikov. Pokuty uložené z dôvodu porušení článku 81 ES, ktoré sú stanovené v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, tak majú za cieľ potrestať protiprávne akty dotknutých podnikov i odstrašiť tak predmetné podniky, ako aj ostatné hospodárske subjekty od porušovania pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže v budúcnosti. Faktor odstrašenia sa teda hodnotí so zohľadnením viacerých okolností, nielen osobitnej situácie dotknutého podniku. Komisia pri posudzovaní potreby zvýšiť pokuty na účely zabezpečenia ich odstrašujúceho účinku takisto nemá žiadnu povinnosť hodnotiť pravdepodobnosť, že dotknuté podniky sa znovu dopustia porušenia. Táto etapa výpočtu pokuty preto spočíva vo zvýšení východiskovej sumy pokuty vzhľadom na objektívne okolnosti, ako sú veľkosť a hospodárska sila dotknutého podniku, a nie na subjektívne okolnosti týkajúce sa posúdenia pravdepodobnosti dopustenia sa nového porušenia v budúcnosti.

(pozri body 224, 225, 228, 231 – 235)

8. Pokiaľ ide o preskúmavanie rozhodnutí Komisie v oblasti hospodárskej súťaže vykonávané súdmi Únie, z neobmedzenej právomoci, ktorú Všeobecnému súdu priznáva na základe článku 229 ES článok 31 nariadenia č. 1/2003, vyplýva oprávnenie tohto súdu zmeniť napadnutý akt, a to aj bez toho, aby ho zrušil, s prihliadnutím na všetky skutkové okolnosti s cieľom zmeniť napríklad výšku uloženej pokuty.

Ustanovenia článku 48 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu nemôžu brániť Všeobecnému súdu v tom, aby na základe svojej neobmedzenej právomoci zohľadnil tvrdenie uvedené žalobcom na pojednávaní s cieľom preskúmať, či zvýšenie pokuty uloženej podniku žalobcovi z dôvodu odstrašujúceho účinku bolo odôvodnené vzhľadom na skutkovú okolnosť ktorú uviedol, o to viac vtedy, keď Komisia mala možnosť predniesť pripomienky k tejto otázke.

(pozri body 252, 253)

9. Cieľ odstrašenia, ktorý je Komisia oprávnená sledovať pri stanovovaní výšky pokuty uloženej za porušenie práva hospodárskej súťaže, možno platne dosiahnuť len zohľadnením situácie sankcionovaného podniku ku dňu uloženia pokuty. Celkové zdroje podniku, ktoré môžu značne kolísať nahor alebo nadol v relatívne krátkom čase, najmä v období od ukončenia porušenia do prijatia rozhodnutia ukladajúceho pokutu, sa tak musia posúdiť ku dňu uloženia pokuty, aby sa správne dosiahol odstrašujúci cieľ, a to pri dodržaní zásady proporcionality.

Pri stanovení výšky pokuty Komisia síce môže zohľadniť skutočnosť, že podniky veľkých rozmerov väčšinou disponujú právnymi a ekonomickými znalosťami a infraštruktúrami, ktoré im umožňujú lepšie posúdiť protiprávny charakter svojho správania a dôsledky, ktoré z toho vyplývajú z hľadiska práva hospodárskej súťaže. Za tohto predpokladu sa obrat, na základe ktorého Komisia posudzuje veľkosť predmetných podnikov, a teda aj ich schopnosť rozpoznať povahu a dôsledky svojho správania, musí vzťahovať na ich situáciu v čase porušenia, a nie v čase prijatia napadnutého rozhodnutia.

Zohľadnenie okolnosti týkajúcej sa právnych a ekonomických infraštruktúr, ktoré umožňujú veľkému podniku rozpoznať protiprávnu povahu svojho správania, však v rámci zvýšenia pokuty predstavuje dôvod odlišný od dôvodu týkajúceho sa potreby zabezpečiť dostatočný odstrašujúci účinok pokuty a sleduje odlišné ciele.

Pritom pokiaľ jednak odôvodnenosť uplatnenia násobiteľa je pri stanovení výšky pokuty založená na požadovanom dosahu pokuty na sankcionovaný podnik, a nie na úvahách týkajúcich sa spomínaných právnych a ekonomických infraštruktúr, a jednak hospodárska jednotka, ktorá spája sankcionovaný podnik s jeho materskou spoločnosťou, je zrušená pred dátumom prijatia rozhodnutia, ktorým sa ukladá pokuta, zdroje materskej spoločnosti už nemôžu byť zohľadnené pri určení násobiteľa uplatniteľného na uvedený podnik.

Preto veľkosť a hospodárska sila takého podniku musia byť na účely uplatnenia násobiteľa posúdené ku dňu rozhodnutia, ktorým sa ukladá pokuta.

(pozri body 260, 263 – 265, 270 – 272)

10. Aj keby chyba pri určení výšky pokuty, ktorú treba uložiť podniku, bola pripísateľná tomuto podniku, táto okolnosť nemôže odôvodniť zachovanie výšky pokuty, ktorá mu bola uložená, keďže vyplynula zo zohľadnenia vecne nesprávnej skutkovej okolnosti.

(pozri bod 274)

11. Zásada ne bis in idem , základná zásada práva Únie, zakotvená aj v článku 50 Charty základných práv Európskej únie, v oblasti hospodárskej súťaže zakazuje, aby bol podnik znovu odsúdený alebo stíhaný za protisúťažné správanie, za ktoré mu už bola uložená sankcia, alebo vo vzťahu ku ktorému už bolo skorším rozhodnutím, proti ktorému už nemožno podať opravný prostriedok, určené, že zaň nie je zodpovedný. Uplatnenie tejto zásady podlieha trojitej podmienke totožnosti skutkových okolností, jednoty porušovateľa a jednoty chráneného právneho záujmu.

Uvedená zásada nie je nijako porušená skutočnosťou, že rozhodnutie, ktorým Komisia uložila podniku pokutu, je založené na predchádzajúcich odsúdeniach, ktorými už bolo odôvodnené uplatnenie zvýšenia pokuty uloženej tomuto podniku z dôvodu opakovaného porušovania vo viacerých predchádzajúcich rozhodnutiach. Skutočnosť, že Komisia vo viacerých rozhodnutiach založila zistenie opakovaného porušovania na tých istých predchádzajúcich odsúdeniach, totiž vôbec neznamená, že Komisia odsúdila dotknutý podnik viackrát za to isté porušenie.

Zohľadnenie opakovaného porušovania ako priťažujúcej okolnosti v rámci analýzy závažnosti každého z porušení, ktorého sa podnik dopustil, sa nevyhnutne vzťahuje na analýzu závažnosti každého z týchto porušení, ktoré jedno nezávisle od druhého predstavujú opakovanie protiprávneho správania proti pravidlám hospodárskej súťaže svedčiace o sklone uvedeného podniku nevyvodiť z týchto odsúdení primerané dôsledky.

Preto je zohľadnenie opakovaného porušovania v takom prípade odôvodnené potrebou ďalšieho odstrašenia, o ktorej svedčí skutočnosť, že rôzne skoršie zistenia porušenia nepostačovali na zabránenie novému porušeniu.

(pozri body 292, 293, 295, 296, 299)

12. Okolnosť, že podnik pripustí čiastočné vykonanie niektorých protisúťažných dohôd, sama osebe nepostačuje na odôvodnenie zamietnutia priznať mu prospech z poľahčujúcej okolnosti. V tejto súvislosti na účely priznania poľahčujúcej okolnosti týkajúcej sa skutočného neuplatnenia protiprávnych dohôd je podľa bodu 3 druhej zarážky usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO dôležité overiť, či sa počas obdobia, keď sa dotknutý podnik pripojil k uvedeným dohodám, skutočne vyhýbal ich uplatňovaniu súťažným správaním na trhu, alebo prinajmenšom či jasne a významne porušoval povinnosti smerujúce k vykonávaniu tohto kartelu do tej miery, že narušil jeho samotné fungovanie.

(pozri body 308, 309)

13. Podľa článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 pokuta uložená každému podniku, ktorý sa zúčastnil na porušení, nepresiahne 10 % jeho celkového obratu v predchádzajúcom obchodnom roku.

Podľa judikatúry, len ak sa ukáže, že viaceré osoby, ktorým je rozhodnutie ukladajúce pokutu určené, tvoria podnik v zmysle hospodárskeho subjektu zodpovedného za sankcionované porušenie, a to ku dňu prijatia tohto rozhodnutia, sa môže horná hranica vypočítať na základe celkového obratu tohto podniku, teda všetkých jeho kumulovaných zložiek. Naopak, ak bola táto hospodárska jednotka medzičasom zrušená, každá osoba, ktorej je rozhodnutie určené, má právo na to, aby bola na ňu individuálne uplatnená predmetná horná hranica.

(pozri bod 352)