Nakoniec na to, aby bol režim predchádzajúceho správneho povolenia odôvodnený, hoci porušuje základnú slobodu, musí byť založený na objektívnych, nediskriminačných a vopred známych kritériách, ktoré zabezpečia, aby bol spôsobilý vytvoriť dostatočný rámec na výkon diskrečnej právomoci vnútroštátnych orgánov. O takýto prípad nejde, keď jedna z uvedených podmienok vyžaduje, aby sa preukázala pracovná, rodinná, sociálna alebo hospodárska väzba kupujúceho alebo prípadného nájomcu s dotknutou obcou na základe významnej a dlhodobej okolnosti, pričom sa berie do úvahy široká formulácia tejto podmienky a neexistencia špecifikácie situácií, v ktorých sa mala považovať za splnenú.

Daňové stimuly a mechanizmy dotácií možno považovať za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Prináleží vnútroštátnemu súdu posúdiť, či sú podmienky spojené s existenciou štátnej pomoci splnené, a ak áno, pokiaľ ide o opatrenia, ktorých cieľom je kompenzovať sociálnu povinnosť prislúchajúcu stavebníkom a developerom, overiť, či sa má na takéto opatrenia uplatniť rozhodnutie 2005/842 o uplatňovaní článku 86 ods. 2 ES na štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme udeľovanej niektorým podnikom povereným poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu.

Za pomoc sa v tejto súvislosti pokladajú zásahy, ktoré v akejkoľvek podobe môžu priamo alebo nepriamo podporovať podniky alebo ktoré sa majú pokladať za hospodársku výhodu, ktorú by prijímajúci podnik nikdy nezískal v bežných trhových podmienkach. Na druhej strane v rozsahu, v akom štátna intervencia musí byť považovaná za kompenzáciu predstavujúcu protihodnotu za služby poskytnuté podnikmi, ktorým bola pomoc poskytnutá na realizáciu služieb vo verejnom záujme, pričom tieto podniky v skutočnosti nemajú finančnú výhodu, a uvedená intervencia nemá teda za účinok privodenie výhodnejšieho súťažného postavenia vo vzťahu ku konkurenčným podnikom, takáto intervencia nespadá do pôsobnosti článku 107 ods. 1 ZFEÚ. O takýto prípad môže ísť pri opatreniach, ktorých cieľom je kompenzovať sociálnu povinnosť prislúchajúcu developerom a stavebníkom, spočívajúcu v tom, že časť ich projektu musí tvoriť výstavba sociálneho bývania, alebo musia uhradiť finančný príspevok obci, v ktorej sa projekt realizuje.

Ak však takáto kompenzácia nemá byť v konkrétnom prípade kvalifikovaná ako štátna pomoc, treba splniť určité podmienky. Podľa prvej podmienky musí byť prijímajúci podnik takejto kompenzácie skutočne poverený plnením záväzkov služby vo verejnom záujme a tieto záväzky musia byť jasne definované. V tomto kontexte, najmä vzhľadom na širokú mieru voľnej úvahy, ktorú majú členské štáty, nemožno vylúčiť, že služby sociálneho bývania by sa mohli považovať za verejnú službu. Okolnosť, že sociálna povinnosť prináša výhodu nie priamo jednotlivcom, žiadateľom o sociálne bývanie, ale inštitúciám sociálneho bývania, nemá žiadny dosah na kvalifikáciu predmetnej služby. Po druhé, kritériá, na základe ktorých sa vypočíta kompenzácia, musia byť vopred objektívne a transparentne stanovené, aby sa vylúčilo, že kompenzácia bude predstavovať ekonomickú výhodu, ktorá je spôsobilá zvýhodniť prijímajúci podnik vo vzťahu ku konkurenčným podnikom. Po tretie, poskytnutá kompenzácia nemôže presiahnuť to, čo je nevyhnutné na krytie celých alebo čiastočných nákladov vyvolaných plnením povinností verejnej služby, pričom treba brať do úvahy s tým súvisiace príjmy, ako aj rozumný zisk na plnenie týchto povinností. Po štvrté, uvedená kompenzácia sa musí stanoviť na základe analýzy nákladov, ktoré by zaznamenala pri plnení požadovaných povinností verejnej služby priemerná spoločnosť s dobrou správou a vhodným vybavením na splnenie týchto povinností, pričom sa zohľadnia príjmy vyplývajúce z tejto služby, ako aj rozumný zisk z výkonu týchto povinností.

(pozri body 83 – 89, 91, 92, 102, bod 3 výroku)