ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
30.

Ak by sa na účely argumentácie pravidlá štátnej pomoci vykladali tak, že od členských štátov vyžadujú, aby spoplatnili prístup k verejnej infraštruktúre alebo štátom kontrolovaným prostriedkom, mohlo by to štáty odradiť od vytvárania alebo sprístupňovania oblastí, ktoré predtým neboli sprístupnené vôbec alebo ktoré boli sprístupnené len v obmedzenej miere. Rovnako by to mohlo odradiť podniky od účasti na tomto procese. Napríklad, ak by v prejednávanej veci boli čierne taxíky povinné platiť za prístup k pruhom pre autobusy, mohlo by to niektoré z nich odradiť od požadovania prístupu, čo by mohlo mať za následok, že prístup by bol umožnený len ekonomicky zdatnejším, čím by sa účel politiky zmaril.
68.

Napokon po tretie niektoré druhy daňových podvodov, ako napríklad podvod typu „nezvestný obchodník“, spočívajú práve na mechanizmoch úpravy zdaňovania obchodu v rámci Spoločenstva. Rentabilnosť tohto druhu daňového podvodu totiž zabezpečuje predovšetkým rozdiel medzi cenou za nadobudnutie v rámci Spoločenstva, ktoré nepodlieha DPH (lebo dodanie, ktoré je jeho následkom, je oslobodené od dane), a cenou za dodanie toho istého tovaru uskutočnené na výstupe, zvýšenou o DPH (ktorá sa neodvedie daňovej správe). Okrem toho, ak podvodná transakcia podlieha právomoci daňových orgánov dvoch rôznych štátov, je ťažšie podvod odhaliť. Tým istým daňovým podvodom spáchaným iba v rámci jedného členského štátu by páchatelia získali len rozdiel medzi daňou zaplatenou na vstupe a splatnou daňou, pričom daňové orgány by tento podvod rýchlo odhalili jednoduchým porovnaním súvisiacich daňových priznaní a faktúr. Ak by teda daňovým podvodom typu „nezvestný obchodník“ predchádzal len priamo poškodený členský štát, nebolo by to účinné. Okrem toho v prípade podvodných dodávateľských reťazcov, ktoré zahŕňajú viaceré členské štáty, by mohlo byť ťažké s istotou určiť presné daňové straty každého dotknutého členského štátu.
55.

V podstate uvádzajú, že po prvé zo znenia článku 24 ods. 1 implicitne vyplýva, že členské štáty môžu v rámci voľnej úvahy odmietnuť i) vydať alebo ii) obnoviť povolenie na pobyt, ak existujú závažné dôvody vnútornej bezpečnosti alebo verejného poriadku. Preto je logické a konzistentné, aby členské štáty boli tiež oprávnené zrušiť povolenie na pobyt, pokiaľ existujú tieto dôvody. Po druhé je v súlade so systematikou právnej úpravy, aby členské štáty mohli zrušiť povolenie na pobyt pred termínom obnovenia jeho platnosti. Keďže také ustanovenie existuje v rámci článku 21 ods. 3, neexistuje dôvod, prečo by nemala existovať podobná možnosť v rámci článku 24 ods. 1. Po tretie reštriktívny výklad článku 24 ods. 1 by znamenal, že členské štáty by nikdy nemohli zrušiť povolenie na pobyt, pokiaľ by zároveň neboli oprávnené vrátiť utečenca. Po štvrté, ak by sa článok 24 ods. 1 chápal tak, že nezahŕňa právomoc zrušiť povolenie na pobyt, viedlo by to k rozporuplným výsledkom. To, či by členský štát mohol v konkrétnom prípade odmietnuť udeliť povolenie na pobyt, by záviselo od toho, či informácie, z ktorých vyplývajú závažné dôvody vnútornej bezpečnosti alebo verejného poriadku, vyšli najavo v čase vydania povolenia na pobyt alebo obnovenia jeho platnosti (odmietnutie by bolo možné) alebo inokedy (odmietnutie by nebolo možné). Napokon štátny príslušník tretej krajiny, ktorý je držiteľom platného povolenia na pobyt, sa môže voľne pohybovať v rámci schengenského priestoru. ( 92 ) Preto je dôležité, aby členské štáty boli oprávnené zrušiť povolenie na pobyt aj v prípadoch, keď nejde o vrátenie: vyplývajú z toho dôsledky nielen pre dotknutý štát, ale aj pre všetky štáty, ktoré sú súčasťou schengenského priestoru, a pre spoločný boj proti medzinárodnému terorizmu.
97.

Vo veci AFM v. Carroll ( 36 ) US Supreme Court potvrdil platnosť súboru minimálnych cien (ďalej len „cenník“), ktorých uplatňovanie zo strany vedúcich orchestrov vyžadovala odborová organizácia (zastupujúca hudobníkov a vedúcich orchestrov) ( 37 ) pri uzatváraní zmlúv s odberateľmi hudobných služieb. Zatiaľ čo Federal Court of Appeal (Federálny odvolací súd) považoval cenník per se za porušenie Shermanovho zákona, a to v rozsahu, v akom sa týkal cien a nie miezd (pričom vedúci orchestrov boli samostatne zárobkovo činné osoby a nie zamestnanci), US Supreme Court odmietol tento prístup, pretože nezohľadňoval „potrebu skúmať nielen formálnu stránku“. Podľa názoru US Supreme Court nebolo v tomto prípade kľúčovou okolnosťou to, či sa cenník týkal cien alebo miezd, ale to, či bolo jeho zámerom chrániť mzdy hudobníkov, ktorých zamestnával vedúci orchestra. Po zistení, že zámerom cenníka bolo chrániť mzdy, US Supreme Court rozhodol, že sa na cenník vzťahuje pracovnoprávna výnimka v zmysle Shermanovho zákona. ( 38 )
32.

Britská vláda vo svojom vyjadrení na verejnom pojednávaní uviedla, že pojem verejné šírenie zahŕňa len úkony týkajúce sa prevodu vlastníctva k predmetu. Problém by mohol nastať, keď by sa predmet po tom, čo bol uvedený na trh so súhlasom autora, zmenil takým spôsobom, že vznikne iný predmet, a nie je dotknuté pôvodné dielo, ako by to bolo v prípade zhotovenia koláže z fotografií uverejnených v časopise. Podľa jej názoru by však v takýchto prípadoch už došlo k vyčerpaniu práva šírenia.
21.

Treba tiež uviesť, že vnútroštátny súd sa Súdneho dvora nepýta, či môže uplatniť ex offo ustanovenia preberajúce smernicu 2008/48 do vnútroštátneho práva. To je veľmi jasne vysvetlené tak skutočnosťou, že túto možnosť mu v každom prípade priznáva vnútroštátne právo (pozri článok L. 141‑4 Spotrebiteľského zákonníka), ako aj porovnaním, ktoré možno nepopierateľne urobiť so závermi rozsudku Rampion a Godard ( 11 ), ktorý priznal vnútroštátnemu súdu právomoc vzniesť ex offo niektoré ustanovenia preberajúce do vnútroštátneho práva ustanovenia smernice 87/102, ktorá predchádzala smernici 2008/48.
48.

Týmto predpisom sa má zabrániť tomu, aby osoba – pri identických skutkových okolnostiach – v jednom členskom štáte mala na ochranu jej práv právo na odvolanie proti rozhodnutiu národného regulačného orgánu, avšak v inom členskom štáte nie. Takéto rozdiely v oblasti prístupu k opravným prostriedkom by viedli k tomu, že obsah práv, ktoré jednotlivcom v oblasti elektronickej komunikácie vyplývajú z práva Únie, by bol v jednotlivých členských štátoch vnímaný rozdielne. Takéto rozdiely by mohli ďalej viesť k tomu, že v niektorých členských štátoch by mohla byť spochybnená už samotná existencia týchto práv.
2.

To je v podstate predmet prejudiciálnych otázok, ktoré predložil Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovný súd, Nemecko) v rámci dvoch konaní medzi Europäische Schule München (Európska škola v Mníchove) a dvomi jej učiteľkami na čiastočný úväzok, pani Obertovou a pani O’Learyovou, ktoré vykonávali túto činnosť od roku 1998, resp. 2003, a to na základe zmlúv na dobu určitú uzatvorených na jeden rok, ktoré riaditeľ tejto školy pravidelne predlžoval na základe Pracovného poriadku učiteľov európskych škôl na čiastočný úväzok prijatých do zamestnania od 1. septembra 1994 do 31. augusta 2011, ktorý schválila Najvyššia rada európskych škôl (ďalej len „pracovný poriadok učiteľov na čiastočný úväzok“) ( 3 ).
63.

V konflikte, kde údajne už systematicky dochádzalo k takým činom a kde je dôkazný materiál verejne dostupný, môže byť pre žiadateľa (relatívne) jednoduchšie splniť tieto kritériá. Pokiaľ pred jeho nasadením v bojovej oblasti nedošlo k zmene politiky, mal by opodstatnené dôvody tvrdiť, že k takým činom môže ľahko dôjsť v budúcnosti a že môže byť do nich zapojený. Ak sa tvrdí, že k takým činom dochádzalo pri konflikte v individuálnych alebo ojedinelých prípadoch, žiadateľ má pred sebou zložitejšiu úlohu. Bude musieť preukázať, prečo považuje za pravdepodobné, že jeho konanie – ak by vykonával vojenskú službu – by spôsobilo, že by mu hrozilo, že sa zapojí do spáchania vojnových zločinov (subjektívny prvok). Musel by teda (napríklad) vysvetliť, prečo by sa vzhľadom na plánované miesto svojho nasadenia a činnosti, ktoré by musel vykonávať, mohol dôvodne domnievať, že by sa mohol podieľať na páchaní takých trestných činov. Existuje aj objektívny prvok: možno sa na základe dostupných informácií dôvodne domnievať, že žiadateľ by sa mohol ocitnúť v tejto situácii? Je teda potrebné posúdiť, či existujú objektívne dôvody domnievať sa, že dotknutá osoba by mohla byť zapojená do spáchania vojnových zločinov.
60.

Toto tvrdenie indikuje, že zodpovednosť za daňový dlh je úplne prenesená na súdneho exekútora. Ak by to tak skutočne bolo, poľské právo by bolo v rozpore s článkami 193 až 205 smernice o DPH. Tieto ustanovenia vyčerpávajúcim spôsobom upravujú, kto je osobou povinnou platiť daň vo vzťahu k správcovi dane, a nepredpokladajú žiadny prípad, v ktorom by bol dodávateľ dodatočne oslobodený od svojej daňovej povinnosti v zmysle článku 193 smernice o DPH, pretože zodpovednosť v konkrétnom prípade preberá tretia osoba. Dodávateľ preto v uvedenom prípade nesmie byť zbavený svojej zodpovednosti za daňový dlh.
29.

Použitie práva rozhodného pre zmluvu, z ktorého vychádza dojednanie uplatniteľné v konkrétnom spore, by malo za následok vytvorenie pestrofarebnej mozaiky v uplatňovaní práva súdmi Únie: podľa práva zvoleného stranami – ktoré by mohlo viesť aj k uplatneniu práva tretieho štátu – by určovacia žaloba bola raz prípustná, inokedy neprípustná, a konanie pre súdmi Únie by bolo v súvislosti s touto dôležitou otázkou sústavne závislé od vnútroštátnych právnych úvah. So základnou myšlienkou, že konanie pred súdmi Únie nie je v dispozícii stranám, ( 17 ) by takéto riešenie (v konečnom dôsledku naviazané na voľbu rozhodného práva, ktorá je v dispozícii stranám) bolo ťažko zlučiteľné.
22.

Na tomto mieste možno načrtnúť dva krajné názory. Jeden z nich v podstate zastávajú spoločnosti Merck. Podľa tohto názoru prvý odsek osobitnej úpravy vylučuje uplatnenie zásady vyčerpania práv, pokiaľ ide o výrobky spadajúce do jeho pôsobnosti, a tým priznáva majiteľovi patentu právne postavenie, ktoré by inak mal, ak by neexistoval vnútorný trh EÚ. Inými slovami, jeho nárok dovolávať sa svojho patentu alebo dodatkového ochranného osvedčenia s cieľom zabrániť dovozom z Poľska a uvádzaniu na trh v Spojenom kráľovstve by bol úplne vymáhateľný bez ohľadu na pravidlá vnútorného trhu. Ako spoločnosti Merck uznali na pojednávaní, znamenalo by to, že dovozy z Poľska a iných členských štátov, ktoré pristúpili k Európskej únii v roku 2004, by sa posudzovali rovnako ako dovozy z tretích krajín.
15.

V zmysle rozsudku Marks & Spencer právo Únie v zásade nevyžaduje cezhraničnú úľavu na dani pre skupinu. Výnimka sa však uplatňuje v prípade, keď straty zahraničnej dcérskej spoločnosti v rámci zahraničného zdanenia nemožno zohľadniť v predchádzajúcich ani v budúcich zdaňovacích obdobiach. Podľa § 119 ods. 4 CTA 2010 však už na konci zdaňovacieho obdobia, v ktorom strata vznikla, musí byť určené, či v budúcnosti bude možné započítať straty iným spôsobom. V uvedenom okamihu by však takéto určenie bolo možné len vtedy, ak by štát, v ktorom má dcérska spoločnosť sídlo, nepovoľoval prenesenie strát alebo keď by dcérska spoločnosť vstúpila do likvidácie v roku, v ktorom strata vznikla. Predovšetkým by tým však bola vylúčená možnosť vyrovnania straty v prípadoch, ak by bola obchodná činnosť dcérskej spoločnosti ukončená po roku, v ktorom strata vznikla. Podľa právnej úpravy môže byť preto prenesená strata len za jedno zdaňovacie obdobie. Podľa rozsudku Marks & Spencer však možnosť zohľadnenia straty iným spôsobom v budúcich zdaňovacích treba posúdiť až v čase podania žiadosti o úľavu na dani pre skupinu.
51.

To je zrejmé v súvislosti s DPH a so spotrebnými daňami, ktoré sa spravujú osobitnými pravidlami EÚ pre zamedzenie dvojitého zdanenia. ( 42 ) Všeobecnejšie však spotrebná daň odvádzaná pri obstaraní služieb v inom členskom štáte, podľa môjho názoru, predstavuje obmedzenie voľného pohybu služieb v Únii, a preto je v zásade zakázaná, a to aj keď zaťažuje obdobné tuzemské služby. ( 43 ) Rovnako tak sa mi zdá, že by členský štát mohol len ťažko uplatniť spotrebnú daň na obstaranie tovaru v inom členskom štáte tak, aby tým neporušil zákaz poplatkov s rovnakým účinkom, aký majú clá na dovoz, ak by takáto daň nebola uvalená na podobný tuzemský tovar. ( 44 ) Aj keby bolo obstaranie podobného tovaru v tuzemsku zaťažené rovnocennou daňou, spotrebná daň by nevyhnutne viedla k povinnosti spotrebiteľa priznať, že kúpil predmetný tovar v inom členskom štáte. To by urobilo obstaranie tovaru mimo tuzemska zložitejším. Preto by pravdepodobne išlo o opatrenia rovnocenné obmedzeniu dovozu nezlučiteľnému s článkom 34 ZFEÚ. ( 45 )
52.

Holandské právo totiž bolo uplatniteľné do 31. mája 2004 z dôvodu, že dovtedy pán Kik pracoval pre podnik so sídlom v Holandsku, kde mal aj bydlisko, miesto výkonu práce a kde platil dane. Podľa holandského práva sa toto právo prestalo uplatňovať od okamihu, keď pán Kik odpracoval nepretržite tri mesiace mimo Holandska pre zamestnávateľa so sídlom vo Švajčiarsku. Za týchto okolností je vzhľadom na splnenie podmienky, že osoba „prestane podliehať právnym predpisom členského štátu“, stanovenej v článku 13 ods. 2 písm. f) nariadenia č. 1408/71 (a to „bez toho, aby sa na ňu začali vzťahovať právne predpisy iného členského štátu“), podľa toho istého ustanovenia rozhodujúcim kritériom na určenie práva, ktoré sa má uplatniť, kritérium bydliska pracovníka. Zhodou okolností vedie toto kritérium v prejednávanom prípade opäť k holandskému právu, teda k tomu istému právu, ktorého neuplatniteľnosť vyvolala potrebu hľadať iný uplatniteľný právny poriadok. Hoci totiž v skutočnosti ide o ten istý právny poriadok, jeho uplatniteľnosť v každom prípade nepochybne zodpovedá inému právnemu dôvodu: toto právo sa prestalo uplatňovať, keď sa zmenila pracovnoprávna situácia pána Kika (31. mája 2004), a opäť sa začalo uplatňovať na základe kritéria určenia uplatniteľného práva stanoveného nariadením č. 1408/71 pre prípad, v ktorom sa pán Kik nachádzal po 31. máji 2004. V jednom prípade bolo holandské právo uplatniteľné, lebo pán Kik býval a pracoval v Holandsku pre podnik so sídlom v tomto členskom štáte, a v druhom prípade bolo uplatniteľné preto, lebo po tom, čo sa v dôsledku zmeny týchto okolností prestalo uplatňovať, stalo sa právom miesta jeho bydliska.
84.

Po prvé uvedený model podnecuje väčšinu odosielateľov k tomu, aby zverili svoju poštu sprostredkovateľovi. ( 51 ) Tento záver nie je spochybnený skutočnosťou, že neexistuje záruka, že sprostredkovateľ prenesie na zákazníkov (plnú výšku) získanej zľavy. Pre odosielateľa by mohlo byť ekonomicky výhodné aj využívanie služieb čisto administratívneho sprostredkovateľa za predpokladu, že ponuka sprostredkovateľa umožňuje odosielateľovi podávať poštu za (hoci aj mierne) nižšiu priemernú cenu, než je cena, ktorú by mu inak účtoval PUS. Napríklad za predpokladu, že sprostredkovateľ Y (ktorý má vďaka „sprostredkovateľskému“ modelu nárok na celkovú zľavu 30 %) ponúkne odosielateľovi hromadných zásielok A len zľavu 12 %, uvedený odosielateľ bude mať stále záujem na spolupráci so sprostredkovateľom Y, lebo keby svoje zásielky podával priamo PUS, získal by množstevnú zľavu len vo výške 10 %.
21.

Hneď na úvod by som chcel poznamenať, že otázkou B vnútroštátny súd žiada Súdny dvor o výklad vnútroštátneho práva v zmysle posúdenia jeho platnosti. To prekračuje rámec právomocí Súdneho dvora podľa článku 267 ZFEÚ, a preto Súdny dvor zjavne nemá právomoc zodpovedať túto otázku. Výhrady, ktoré vnútroštátny súd podľa všetkého uvádza v súvislosti so zákonom č. 1/2013, sú však vyjadrené aj v otázke C, ktorá je formulovaná v zmysle zlučiteľnosti druhého prechodného ustanovenia tohto zákona so smernicou 93/13 a najmä jej článkom 6 ods. 1. Z toho vyplýva, že je v každom prípade možné, aby sa Súdny dvor vyjadril k pochybnostiam, ktoré má vnútroštátny súd v tejto súvislosti.
13.

Vydané povolenie zahŕňa zriadenie miesta vrtu a príjazdu k nemu, montáž a demontáž vrtného zariadenia, vykonanie vrtných činností, montáž a demontáž testovacieho zariadenia, vykonanie testovacích prác, navrátenie plochy potrebnej pre vrtné zariadenie do pôvodného stavu a rekultivačné opatrenia v prípade neúspešného vrtu, vykonanie navrátenia plochy potrebnej pre vrtné zariadenie do pôvodného stavu až do veľkosti budúcej plochy potrebnej pre sondu a vykonanie rekultivačných opatrení na okrajových oblastiach v prípade úspešného vrtu. Predpokladaná hĺbka vrtu je približne 4150 m.
74.

Pokiaľ ide o vek, v ktorom možno vstúpiť do postupného odchodu do dôchodku, môže členský štát v celom rozsahu alebo čiastočne odoprieť priznanie dôchodku po postupnom odchode do dôchodku pracovníkovi, ktorý sa zúčastnil v členskom štáte postupného odchodu do dôchodku od svojich 59 rokov, kým prvý členský štát umožňuje takýto vstup do postupného odchodu do dôchodku na svojom území až od 60 rokov?
11.

Článok 7 ods. 1 prvá veta Natuurschoonwet 1928 (zákon o národných prírodných pamiatkach z roku 1928) poskytuje túto daňovú výhodu: „Ak je súčasťou nadobudnutia v zmysle Successiewet 1956 nehnuteľnosť, ktorá sa klasifikuje ako vidiecky majetok, nevyberá sa… rozdiel medzi daňou z darovania, resp. dedičskou daňou stanovenou výmerom a daňou, ktorá by bola splatná, ak by sa táto nehnuteľnosť ohodnotila polovicou hospodárskej hodnoty, ktorá by sa nehnuteľnosti mala v čase nadobudnutia pripísať v prípade, že by sa toto nadobudnutie spájalo s podmienkou zachovať túto nehnuteľnosť počas 25 rokov a neťažiť z vysokých stromov viac dreva, ako je potrebné alebo bežné podľa pravidiel štandardného lesného hospodárstva.“
59.

Česká vláda ďalej odkazovala aj na „zásadu rovnosti zaobchádzania“. Podľa jej názoru, ak by voľba uplatniteľných právnych predpisov bola ponechaná na voľnej úvahe Komisie, viedlo by to k neoprávnenému nerovnému zaobchádzaniu a – pri konaniach začatých v rovnakom čase – by záviselo len od toho, v akom okamihu orgán rozhodne.
29.

Počas ústnej časti konania však Komisia uviedla, že vylúčenie akéhokoľvek predaja z pojmu šírenie by mohlo vytvoriť medzeru v ochrane držiteľov autorských práv, keďže títo držitelia by mohli vykonávať práva stanovené v smernici 2004/48, len ak by sa zistil skutočný predaj. Domnieva sa preto, že je možné uvažovať o výklade pojmu šírenie takým spôsobom, že by zahŕňal určité ponuky, ak by sa na jednej strane toto otvorenie dôsledne vymedzilo a ak by kritériá ponuky spadajúcej do práva šírenia boli presne a jednotne definované Súdnym dvorom a ak by bol na strane druhej výklad článku 4 ods. 1 a 2 smernice 2001/29 oddelený. Inými slovami, ak jednoduchá ponuka môže byť prípadne považovaná za spadajúcu pod tento odsek 1, bez ohľadu na skutočné uskutočnenie predaja alebo akejkoľvek inej formy prevodu vlastníctva, nemôže byť naopak považovaná za spôsobujúcu vyčerpanie práva šírenia v zmysle uvedeného odseku 2.
67.

V každom prípade sa otázka týkajúca sa skúmania ex offo v prejednávanej veci nevzťahuje na niektoré z ustanovení smernice 1999/44 týkajúce sa plnenia zmluvy. Nevzťahuje sa ani na ustanovenie, ktoré upravuje prostriedky nápravy v prípade nesúladu (článok 3) alebo stanovuje časové podmienky a pravidlá dokazovania, ktoré sú relevantné pre uplatnenie a preukázanie zodpovednosti predávajúceho za nesúlad a uplatnenie týchto prostriedkov nápravy (článok 5, ktorý je predmetom piatej a šiestej otázky). ( 40 ) Táto otázka naopak súvisí s predbežnou otázkou rozsahu pôsobnosti smernice 1999/44. Ak právo EÚ vyžaduje, aby vnútroštátny súd bez návrhu preskúmal, či je pani Faberová spotrebiteľom, a tento súd dospeje k záveru, že pani Faberová je spotrebiteľom, potom je jasné, že tak ona, ako aj Hazet sa odvolávali na vnútroštátne predpisy prijaté na prebratie smernice 1999/44. Vnútroštátny súd by v takom prípade musel určiť, či sa napríklad použije článok 7:23 ods. 1 posledná veta BW, a ak áno, podať výklad tohto ustanovenia v súlade s článkom 5 ods. 2 smernice 1999/44. Naproti tomu, za okolností prejednávanej veci nevzniká otázka skúmania článku 5 ods. 2 ex offo. Domnievam sa teda, že nie je možné odpovedať na otázky vnútroštátneho súdu v prejednávanej veci tak, že sa najprv rozhodne, či by sa konkrétne ustanovenie malo uplatniť ex offo, a záver, ktorý z toho vyplynie, sa použije na určenie, či sa má rozsah pôsobnosti smernice 1999/44 preto tiež posudzovať ex offo. ( 41 )
32.

Odôvodnenie 2 smernice o environmentálnej zodpovednosti v súvislosti s tým objasňuje, že prevádzkovatelia majú byť touto zodpovednosťou podnecovaní prijať opatrenia a vypracovať praktiky na minimalizáciu environmentálnych škôd, aby sa riziko environmentálnych škôd mohlo obmedziť na minimum. Na to, aby bol mechanizmus zodpovednosti účinný (tak ako je to želané), sa v odôvodnení 13 objasňuje, že musia existovať jeden alebo viacerí identifikovateľní znečisťovatelia, škoda by mala byť konkrétna a kvantifikovateľná a malo by byť možné určiť príčinnú súvislosť medzi škodou a identifikovaným znečisťovateľom (znečisťovateľmi).
Nemecká vláda uvádza ako dôvod predmetného daňového zaobchádzania aj potrebu zabezpečiť súdržnosť vnútroštátneho daňového systému, a to s odkazom na rovnaké tvrdenia, na ktoré výslovne odkazuje Bundesfinanzhof, keď vyjadruje svoje pochybnosti, pokiaľ ide o dôvod týkajúci sa vyváženého rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi. Na základe zásady „Korrespondenzprinzip“ a z nej vyplývajúceho prenosu schopnosti platiť dane z dlžníka na veriteľa týchto rent ( 53 ) by sa podľa nemeckej vlády celá skupina nástupníckych generácií (Generationennachfolgeverbund), v rámci ktorej dochádza k úkonu predčasného dedenia (v predmetnej veci rodičia a dve deti), mala považovať za jednu daňovú jednotku a mala by sa teda zdaniť jednotne. ( 54 ) Podľa nemeckej vlády, ak by bol v Nemecku povolený odpočet súkromných vyživovacích rent bez toho, aby sa tieto renty súčasne zdanili príjemcovi, jedna daňová jednotka by získala dvojnásobnú výhodu, a to by ohrozilo súdržnosť nemeckého daňového systému.
60.

Paušálna úprava pre pracovníkov nerezidentov, ktorí žijú v blízkosti hraníc, by mohla byť obmedzená aj v takej podobe, že namiesto toho, aby boli úplne vylúčení z paušálnej úpravy, sa pre nich zníži percentuálna sadzba vymeriavacieho základu dane z príjmov z 30 % na nižšiu hodnotu. Tým by sa totiž aj pre pracovníkov nerezidentov, ktorí žijú v blízkosti hraníc, zachovali výhody paušálnej úpravy, a to tak, že do určitej výšky by neboli povinní preukazovať výšku svojich výdavkov a paušálnou úpravou by sa pri zdanení v určitej miere zohľadnili aj výdavky, ktoré vôbec nevznikli. ( 24 ) Existoval by tak miernejší spôsob, ako zabrániť narušeniu hospodárskej súťaže medzi pracovníkmi nerezidentmi, keby sa extrateritoriálne výdavky všetkých pracovníkov nerezidentov na účely náhrady zo strany zamestnávateľa odhadli na základe paušálnej úpravy, hoci v rozdielnej výške, v závislosti od vzdialenosti ich bydliska od hranice.