22

Za týchto podmienok Tribunale Ordinario di Venezia (súd v Benátkach) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Zahŕňa ‚dôkazné‘ bremeno, ktoré podľa článku 13 nariadenia č. 1346/2000 spočíva na osobe, ktorá mala úžitok z úkonu, ktorý poškodil všetkých veriteľov, a to v súvislosti s návrhom zamietnuť odporovaciu žalobu proti tomuto úkonu podľa ustanovení lex fori concursus, povinnosť vzniesť v zákonných lehotách podľa podmienok procesného práva miesta súdu procesnú námietku v úzkom zmysle, a to v rámci návrhu uplatniť doložku o vyňatí stanovenú nariadením a pri preukázaní splnenia dvoch predpokladov, ktoré sa vyžadujú v rovnakom ustanovení? Alebo možno článok 13 nariadenia č. 1346/2000 uplatniť v prípade, keď to dotknutý účastník navrhol v priebehu konania, a to aj po uplynutí lehôt na podanie procesných námietok podľa procesného práva miesta súdu, alebo aj z úradnej povinnosti, za predpokladu, že dotknutý účastník konania preukázal, že poškodzujúci úkon podlieha lex causae iného členského štátu, ktorého právo neposkytuje žiadne prostriedky na odporovanie tomuto úkonu v danom prípade? 2. Má sa odkaz na lex causae podľa článku 13 nariadenia č. 1346/2000 v súvislosti s rozhodnutím, ‚či toto právo neposkytuje žiadne prostriedky na odporovanie tohto úkonu v danom prípade‘, vykladať v tom zmysle, že účastník konania, ktorý nesie dôkazné bremeno, je povinný dokázať, že lex causae v danom prípade nestanovuje všeobecným a abstraktným spôsobom nijaký prostriedok na odporovanie úkonu, akým je poškodzujúci akt v prejednávanej veci – zaplatenie zmluvného dlhu –, alebo v zmysle, že dotknutý účastník musí preukázať, že pokiaľ lex causae pripúšťa odporovanie tomuto druhu úkonov, nie sú konkrétne splnené potrebné predpoklady – odlišné od podmienok podľa lex fori concursus –, aby bolo možné odporovacej žalobe v danej veci vyhovieť? 3. Možno výnimku podľa článku 13 nariadenia č. 1346/2000 – s ohľadom na jej zmysel a účel chrániť dobrú vieru účastníkov, pokiaľ ide o stálosť úkonu v súlade s lex causae, – uplatniť aj v prípade, keď majú zmluvné strany sídlo v rovnakom členskom štáte, ktorého právo sa preto v prípade platobnej neschopnosti jedného z nich pravdepodobne stane lex fori concursus, pričom prostredníctvom doložky o voľbe rozhodného práva iného členského štátu zmluvné strany stanovili, že odvolanie vykonávacích úkonov tejto zmluvy je vyňaté z rozsahu pôsobnosti záväzných pravidiel podľa lex fori concursus, stanovených v záujme ochrany zásady rovnosti veriteľov, s tým dôsledkom, že v prípade platobnej neschopnosti sa poškodia všetci veritelia? 4. Má sa článok 1 ods. 1 nariadenia Rím I vykladať v tom zmysle, že ‚situácie, v ktorých dochádza k stretu rôznych právnych poriadkov‘, zahŕňajú na účel uplatnenia tohto nariadenia aj prípad zmluvy o nájme námornej lode uzatvorenej v členskom štáte spoločnosťami so sídlom v tomto členskom štáte a obsahujúcej doložku o voľbe rozhodného práva iného členského štátu? 5. V prípade kladnej odpovede na štvrtú otázku, má sa článok 3 ods. 3 nariadenia Rím I v súvislosti s článkom 13 nariadenia č. 1346/2000 vykladať tak, že voľba strán, aby zmluva podliehala právu iného členského štátu, než je štát, v ktorom sa nachádzajú ‚všetky ostatné prvky súvisiace so situáciou‘, nemá vplyv na uplatnenie kogentných ustanovení práva tohto posledného uvedeného členského štátu, ktoré sa ako lex fori concursus vzťahujú na napadnuteľnosť úkonov poškodzujúcich všetkých veriteľov, realizovaných pred platobnou neschopnosťou, čím by malo uvedené ustanovenie prednosť pred doložkou o vyňatí stanovenou v článku 13 nariadenia č. 1346/2000?“