Vec C‑65/04

Komisia Európskych spoločenstiev

proti

Spojenému kráľovstvu Veľkej Británie a Severného Írska

„Nesplnenie povinnosti členským štátom – Zmluva ESAE – Pôsobnosť – Smernica 89/618/Euratom – Ochrana zdravia – Ionizujúce žiarenie – Používanie atómovej energie na vojenské účely – Oprava ponorky s jadrovým pohonom“

Abstrakt rozsudku

ESAE – Zmluva – Pôsobnosť

(Článok 31 AE; smernica Rady 89/618, článok 5)

Vzhľadom na neprítomnosť akejkoľvek odchýlky v Zmluve ESAE, ktorá by stanovovala spôsoby, podľa ktorých by boli členské štáty oprávnené dovolávať sa a chrániť základné záujmy národnej obrany, činnosti spadajúce do vojenskej oblasti sú vylúčené z pôsobnosti súhrnu ustanovení Zmluvy ESAE.

Keďže pôsobnosť ustanovení sekundárnej legislatívy nemôže pod sankciou neplatnosti ísť nad rámec pôsobnosti ich právneho základu, neuplatniteľnosť článku 31 AE, ktorý predstavuje základ smernice 89/618 o informovaní verejnosti o opatreniach na ochranu zdravia, ktoré sa majú uplatniť, a o krokoch, ktoré sa majú vykonať v prípade rádiologickej havarijnej situácie, na vojenské činnosti nevyhnutne predpokladá neuplatniteľnosť uvedenej smernice na predmetné činnosti.

V prípade opravy vojenskej ponorky s jadrovým pohonom, keď je nesporné, že zdroj jadrovej energie má vojenský pôvod, by pripustenie povinnosti členských štátov informovať obyvateľstvo, ktoré by mohlo byť postihnuté v prípade rádiologickej havarijnej situácie, o uplatniteľných opatreniach zdravotnej ochrany vyplývajúcich z článku 5 smernice viedlo k priznaniu ustanoveniam Zmluvy ESAE týkajúcim sa ochrany zdravia, najmä článku 31 AE, odlišnej pôsobnosti, ako je pôsobnosť ostatných ustanovení tejto Zmluvy.

(pozri body 19, 23, 24, 27, 29)





ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)

z 9. marca 2006 ( )

„Nesplnenie povinnosti členským štátom – Zmluva ESAE – Pôsobnosť – Smernica 89/618/Euratom – Ochrana zdravia – Ionizujúce žiarenie – Používanie atómovej energie na vojenské účely – Oprava ponorky s jadrovým pohonom“

Vo veci C‑65/04,

ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 141 AE, podaná 13. februára 2004,

Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: L. Ström van Lier a J. Grunwald, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

žalobkyňa,

proti

Spojenému kráľovstvu Veľkej Británie a Severného Írska, v zastúpení: C. Jackson a C. Gibbs, splnomocnené zástupkyne, za právnej pomoci D. Wyatt, QC, a S. Tromans, barrister, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

žalovanému,

ktorého v konaní podporuje:

Francúzska republika, v zastúpení: R. Abraham, G. de Bergues a E. Puisais, ako aj C. Jurgensen, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

vedľajší účastník konania,

SÚDNY DVOR (prvá komora),

v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues (spravodajca), K. Lenaerts a E. Levits,

generálny advokát: L. A. Geelhoed,

tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 13. októbra 2005,

po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 1. decembra 2005,

vyhlásil tento

Rozsudok

1 Svojou žalobou Komisia Európskych spoločenstiev žiada Súdny dvor, aby určil, že Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska si tým, že vopred neinformovalo obyvateľstvo, ktoré by mohlo byť postihnuté v prípade rádiologickej havarijnej situácie, o miestnom pláne pre havarijnú situáciu existujúcom v Gibraltári, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 5 ods. 3 smernice Rady 89/618/Euratom z 27. novembra 1989 o informovaní verejnosti o opatreniach na ochranu zdravia, ktoré sa majú uplatniť, a o krokoch, ktoré sa majú vykonať v prípade rádiologickej havarijnej situácie (Ú. v. ES L 357, s. 31; Mim. vyd. 15/001, s. 366, ďalej len „smernica“).

Právny rámec

2 Články 30 AE a 31 AE uvádzajú, že v rámci Európskeho spoločenstva budú stanovené základné normy ochrany zdravia verejnosti a zdravia pracovníkov proti nebezpečenstvu ionizačného žiarenia.

3 Keďže smernica bola prijatá na základe článku 31 Zmluvy ESAE, má v zmysle jej článku 1 za cieľ „na úrovni spoločenstva definovať spoločné ciele týkajúce sa opatrení a postupov na informovanie verejnosti s cieľom zlepšenia operatívnej ochrany zdravia, ktorá sa poskytuje v prípade rádiologickej havarijnej situácie“.

4 Článok 5 smernice znie takto:

„1. Členské štáty zabezpečia, aby obyvateľstvo, ktoré by mohlo byť postihnuté v prípade rádiologickej havarijnej situácie, dostalo informácie o opatreniach na ochranu zdravia, ktoré sú v takejto situácii uplatniteľné, a o činnostiach, ktoré by sa mali vykonať v prípade takejto havarijnej situácie.

…

3. Tieto informácie sa oznámia obyvateľstvu uvedenému v odseku 1 bez toho, žeby o ne požiadalo.

…“

Postup pred začatím konania

5 V priebehu roka 2000 Komisia dostala viacero sťažností týkajúcich sa opravárskych prác vykonávaných v prístave Gibraltár od mesiaca máj uvedeného roka na ponorke námorníctva Spojeného kráľovstva s jadrovým pohonom „Tireless“, po nehode týkajúcej sa jej jadrového reaktora.

6 Listom z 10. októbra 2000 Komisia požiadala Spojené kráľovstvo o oznámenie informácií daných obyvateľstvu o opatreniach na ochranu zdravia, ktoré by boli v takejto situácii uplatniteľné, a o činnostiach, ktoré by sa mali vykonať v prípade rádiologickej havarijnej situácie.

7 Orgány Spojeného kráľovstva v ich odpovedi zo 14. novembra 2000 uviedli, že Zmluva ESAE sa neuplatňuje na vojenské využitia atómovej energie. Napriek tomu oznámili existenciu zásahového plánu pre zónu Gibraltáru, označeného ako Gibraltar Public Safety Scheme (ďalej len „Gibpubsafe“), ktorý je prístupný vo verejnej knižnici v Gibraltári.

8 Domnievajúc sa, že Gibpubsafe nebol v súlade so smernicou, Komisia zaslala Spojenému kráľovstvu výzvu z 21. marca 2002. V tejto výzve najmä uviedla, že čo sa týka možností predchádzajúceho informovania obyvateľstva, ktoré by mohlo byť postihnuté v prípade rádiologickej havarijnej situácie, samotné odovzdanie Gibpubsafe k dispozícii vo verejnej knižnici nemožno považovať za dostatočné prebratie smernice.

9 Orgány Spojeného kráľovstva odpovedali na túto výzvu listom zo 17. mája 2002. V tomto liste sa obmedzili na uvedenie dôvodov, na základe ktorých sa domnievali, že činnosti spojené so systémami jadrového pohonu vojenských zariadení nespadajú do úloh zverených Spoločenstvu Zmluvou ESAE.

10 V odôvodnenom stanovisku zaslanom Spojenému kráľovstvu 23. októbra 2002 Komisia najmä uviedla, že hlava II kapitola 3 Zmluvy ESAE nevylučuje ionizačné žiarenie vyplývajúce z vojenských činností a vyzvala orgány tohto členského štátu, aby prijali opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s týmto odôvodneným stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.

11 Keďže tieto orgány v ich odpovedi z 20. decembra 2002 zotrvali na svojom stanovisku, Komisia sa rozhodla podať túto žalobu.

Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania

12 Uznesením predsedu Súdneho dvora zo 16. júna 2004 bola Francúzska republika pribratá do konania ako vedľajší účastník podporujúci návrhy Spojeného kráľovstva.

13 Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:

– určil, že Spojené kráľovstvo si tým, že vopred neinformovalo obyvateľstvo, ktoré by mohlo byť postihnuté v prípade rádiologickej havarijnej situácie, o miestnom pláne pre havarijnú situáciu existujúcom v Gibraltári, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 5 ods. 3 smernice, a

– zaviazalo Spojené kráľovstvo na náhradu trov konania.

14 Spojené kráľovstvo a Francúzska republika navrhujú zamietnuť žalobu a zaviazať Komisiu na náhradu trov konania.

O žalobe

15 Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že v nadväznosti na zakotvenie ponorky námorných síl Spojeného kráľovstva „Tireless“ s jadrovým pohonom v prístave Gibraltár kvôli oprave v priebehu mesiaca máj 2000 Komisia požiadala Spojené kráľovstvo o oznámenie informácií daných obyvateľstvu o opatreniach na ochranu zdravia, ktoré by boli uplatniteľné v prípade rádiologickej havarijnej situácie podľa článku 5 ods. 3 smernice.

16 Otázka, či vojenské zariadenia na jadrovú energiu môžu patriť do pôsobnosti Zmluvy ESAE, už bola Súdnym dvorom rozhodnutá v rozsudku z 12. apríla 2005, Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑61/03, Zb. s. I‑2477).

17 V tomto rozsudku Súdny dvor na úvod konštatoval, že viacero ustanovení Zmluvy ESAE zveruje Komisii značné právomoci, ktoré jej umožňujú aktívne zasahovať, prostredníctvom všeobecne záväzných právnych predpisov alebo prostredníctvom stanovísk obsahujúcich individuálne rozhodnutia, do rôznych oblastí činností, ktoré v Spoločenstve majú dosah na použitie jadrovej energie. Ako príklad Súdny dvor uviedol popri ustanoveniach hlavy II kapitoly 3 uvedenej Zmluvy týkajúcich sa ochrany zdravia, zvlášť články 34 AE, 35 AE, a 37 AE, ustanovenia kapitoly 1 tej istej hlavy II týkajúce sa rozvoja výskumu, zdôrazniac, že text týchto ustanovení vôbec neupresňuje, či činnosti takto upravené sú výlučne civilné (pozri rozsudok Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný, bod 35).

18 Súdny dvor následne uviedol, že uplatnenie takýchto ustanovení na zariadenia, výskumné programy a na ďalšie vojenské činnosti by mohlo ohroziť základné záujmy národnej obrany členských štátov (pozri rozsudok Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný, bod 36).

19 Na základe týchto úvah Súdny dvor došiel k záveru, že vzhľadom na neprítomnosť akejkoľvek odchýlky v Zmluve ESAE, ktorá by stanovovala spôsoby, podľa ktorých by boli členské štáty oprávnené dovolávať sa a chrániť tieto základné záujmy, sú činnosti spadajúce do vojenskej oblasti vylúčené z pôsobnosti tejto Zmluvy (pozri rozsudok Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný, bod 36).

20 Komisia uznáva, že toto konanie a konanie, ktorého sa týkal už citovaný rozsudok Komisia/Spojené kráľovstvo, kladú rovnakú právnu otázku.

21 Napriek tomu Komisia na pojednávaní upresnila, že informácie o opatreniach na ochranu zdravia uplatniteľných v prípade rádiologickej havarijnej situácie, ktoré sú členské štáty povinné dať k dispozícii ich obyvateľstvu v zmysle článku 5 smernice, patria do oblasti civilnej obrany, nie vojenskej oblasti. Uplatniteľnosť tejto smernice teda nepoškodzuje vojenské záujmy predmetných štátov.

22 Takému tvrdeniu nie je možné vyhovieť.

23 Je nesporné, že v prejednávanej veci má zdroj jadrovej energie vojenský pôvod.

24 Pripustiť, že v takejto situácii sa napriek tomu povinnosť uvedená v článku 5 smernice ukladá členským štátom, by viedlo k priznaniu ustanoveniam Zmluvy ESAE týkajúcim sa ochrany zdravia, najmä článku 31 AE, ktorý predstavuje základ tejto smernice, odlišnej pôsobnosti, ako je pôsobnosť ostatných ustanovení tejto Zmluvy.

25 Preto uplatniteľnosť ustanovení predmetnej Zmluvy na činnosti patriace do vojenskej oblasti by záviselo od povahy a rozsahu povinností, ktoré tieto ustanovenia ukladajú členským štátom. Bolo by preto potrebné posudzovať v každom prípade ujmu, ktorú môže vykonanie týchto povinností spôsobiť základným záujmom národnej obrany týchto štátov.

26 Ako to dôvodne poznamenal generálny advokát v bode 31 svojich návrhov, táto téza bola Súdnym dvorom odmietnutá v už citovanom rozsudku Komisia/Spojené kráľovstvo. Z tohto rozsudku veľmi jasne vyplýva, že použitie jadrovej energie na vojenské účely sa vymyká z pôsobnosti súhrnu ustanovení Zmluvy ESAE a nie iba z pôsobnosti určitých jej ustanovení.

27 Keďže pôsobnosť ustanovení sekundárnej legislatívy nemôže pod sankciou neplatnosti ísť nad rámec pôsobnosti ich právneho základu, neuplatniteľnosť článku 31 AE na vojenské činnosti nevyhnutne predpokladá neuplatniteľnosť smernice na predmetné činnosti.

28 Napriek tomu je potrebné pripomenúť, že toto konštatovanie nezmenšuje vôbec kľúčovú dôležitosť, ktorú má cieľ, akým je ochrana zdravia verejnosti a ochrana životného prostredia proti nebezpečenstvám súvisiacim s využitím jadrovej energie vrátane vojenských cieľov. Pokiaľ Zmluva ESAE nedáva Spoločenstvu osobitný nástroj, ktorým sa má sledovať tento cieľ, nemožno vylúčiť, že vhodné opatrenia môžu byť prijaté na základe náležitých ustanovení Zmluvy ES (pozri rozsudok Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný, bod 44).

29 Za týchto okolností je potrebné konštatovať, že pri oprave vojenskej ponorky s jadrovým pohonom článok 5 ods. 3 smernice neukladá Spojenému kráľovstvu povinnosť informovať obyvateľstvo, ktoré by mohlo byť postihnuté v prípade rádiologickej havarijnej situácie, o opatreniach zdravotnej ochrany, ktoré by boli uplatniteľné.

30 Žaloba Komisie musí byť teda zamietnutá.

O trovách

31 Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Spojené kráľovstvo navrhlo zaviazať Komisiu na náhradu trov konania a Komisia nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania. V súlade s článkom 69 ods. 4 prvým pododsekom uvedeného rokovacieho poriadku členské štáty, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci konania, znášajú svoje vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol a vyhlásil:

1. Žaloba sa zamieta.

2. Komisia Európskych spoločenstiev je povinná nahradiť trovy konania.

3. Francúzska republika znáša svoje vlastné trovy konania.

Podpisy