Keywords

Summary



Keywords

1. Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Uplatnenie – Právomoc vnútroštátnych orgánov hospodárskej súťaže – Hranice

(Články 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ; nariadenie Rady č. 1/2003, články 5 a 10)

2. Akty inštitúcií – Nariadenia – Priama uplatniteľnosť – Článok 5 nariadenia č. 1/2003 – Dôsledky

(Články 102 ZFEÚ a 288 ZFEÚ; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 5 druhý odsek)

Summary

1. Podľa článku 5 druhého odseku nariadenia č. 1/2003, ak sa vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže na základe informácií, ktoré majú k dispozícii, domnievajú, že nie sú splnené podmienky na zákaz, môžu rozhodnúť, že nie sú žiadne dôvody na zásah z ich strany.

Znenie tohto ustanovenia jasne uvádza, že v takejto situácii je právomoc vnútroštátneho orgánu hospodárskej súťaže obmedzená na prijatie rozhodnutia o nezasahovaní.

Toto obmedzenie právomoci vnútroštátnych orgánov hospodárskej súťaže je podporené určením rozhodovacej právomoci Komisie v prípade neexistencie porušenia článkov 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ. Podľa článku 10 nariadenia č. 1/2003 môže Komisia rozhodnutím stanoviť, že články 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ sa neuplatňujú.

Odôvodnenie č. 14 nariadenia spresňuje, že takéto rozhodnutie Komisie, ktoré má deklaratórny charakter, môže byť prijaté „vo výnimočných prípadoch“. Účelom tohto zásahu podľa tohto odôvodnenia je „vysvetlenie právneho stavu a zabezpečenie jednotného uplatňovania práva v Únii, najmä vzhľadom na nové typy dohôd alebo postupov, ktoré neboli riešené v existujúcom precedentnom práve a administratívnom postupe“.

Okrem toho na účely zabezpečenia koherentného uplatňovania pravidiel hospodárskej súťaže v členských štátoch bol v tomto nariadení stanovený mechanizmus spolupráce medzi Komisiou a vnútroštátnymi orgánmi hospodárskej súťaže v rámci všeobecnej zásady lojálnej spolupráce.

Ak by bolo umožnené vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže prijímať rozhodnutia konštatujúce neexistenciu porušenia článku 102 ZFEÚ, došlo by k spochybneniu systému spolupráce vytvorenému nariadením a porušovalo by to právomoc Komisie.

Takéto „negatívne“ rozhodnutie vo veci samej by mohlo porušovať jednotné uplatňovanie článkov 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ, ktoré je jedným z hlavných cieľov nariadenia zdôrazneným v jeho odôvodnení č. 1, lebo by mohlo brániť Komisii neskôr rozhodnúť, že predmetné konanie porušuje tieto ustanovenia práva Únie.

Zo znenia, všeobecnej štruktúry, ako aj z cieľa tohto nariadenia vyplýva, že konštatovať, že nedošlo k porušeniu článku 102 ZFEÚ, môže len Komisia, a to aj keď sa tento článok uplatňuje v konaní, ktoré vedie vnútroštátny orgán hospodárskej súťaže.

Preto článok 5 nariadenia č. 1/2003 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby vnútroštátny orgán hospodárskej súťaže, ktorý na účely uplatnenia článku 102 ZFEÚ skúma, či sú splnené podmienky na uplatnenie tohto článku, a po skončení tohto konania dospeje k záveru, že nedošlo k zneužívajúcemu konaniu, prijal rozhodnutie, že nedošlo k porušeniu uvedeného článku.

(pozri body 22 – 30, bod 1 výroku)

2. Keďže článok 5 druhý odsek nariadenia č. 1/2003 je podľa článku 288 ZFEÚ priamo uplatniteľný vo všetkých členských štátoch, bráni uplatneniu vnútroštátnej právnej normy, ktorá ukladá povinnosť ukončiť konanie týkajúce sa uplatnenia článku 102 ZFEÚ rozhodnutím, v ktorom sa konštatuje, že nedošlo k porušeniu uvedeného článku.

(pozri body 34, 35, bod 2 výroku)