ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
55

Treba ešte zdôrazniť, že prejednávaná vec sa odlišuje od veci, ktorá viedla k rozsudku z 5. februára 2014, Hervis Sport‑ és Divatkereskedelmi (C‑385/12, EU:C:2014:47). Ako totiž vyplýva z bodov 34 až 36 tohto rozsudku, táto posledná uvedená vec sa týkala kombinovaného uplatnenia veľmi progresívnych sadzieb dane z obratu prepojených podnikov a pravidla konsolidácie obratov prepojených podnikov, v dôsledku ktorého boli daňovníci patriaci do skupiny spoločností zdanení na základe „fiktívneho“ obratu. V tejto súvislosti Súdny dvor v bodoch 39 až 41 uvedeného rozsudku v podstate rozhodol, že ak sa preukáže, že na trhu maloobchodného predaja v prevádzkarni v dotknutom členskom štáte sú daňovníci patriaci do skupiny spoločností a spadajúci do najvyššieho pásma osobitnej dane vo väčšine prípadov „prepojení“ v zmysle vnútroštátnej právnej úpravy so spoločnosťami, ktoré majú svoje sídlo v iných členských štátoch, mohlo by „uplatnenie značne progresívnej sadzby osobitnej dane na konsolidovaný základ dane“ spôsobiť ujmu najmä daňovníkom „prepojeným“ s takýmito spoločnosťami a predstavovať nepriamu diskrimináciu na základe miesta sídla spoločností v zmysle článkov 49 a 54 ZFEÚ.
38

Odlišný výklad by navyše bol zdrojom neistoty vzhľadom na ťažkosti, s ktorými sa súdny orgán vykonávajúci zatykač môže stretnúť pri identifikácii rôznych prípadne relevantných verzií týchto právnych predpisov, a v dôsledku toho by bol v rozpore so zásadou právnej istoty. Okrem toho podmieniť vykonanie európskeho zatykača zákonom uplatniteľným v čase jeho vydania by narušilo požiadavky predvídateľnosti, ktoré vyplývajú z tej istej zásady právnej istoty.
35

V tejto súvislosti je nesporné, že doplatok k odmene stanovený zákonmi spolkovej krajiny Sasko‑Anhaltsko z 18. decembra 2015 a 8. decembra 2016 bol priznaný dotknutým sudcom a úradníkom s cieľom umožniť im poberanie odmeny zodpovedajúcej dôležitosti ich funkcií, ako ukladá základný zákon, za obdobie od 1. januára 2008 do 31. decembra 2011 vo výške percentuálneho podielu základného, predtým poberaného platu v rámci základného platového stupňa, ktorý bol stanovený pre každú platovú triedu pri prijímaní týchto sudcov a úradníkov do zamestnania v závislosti od ich veku, v súlade s predchádzajúcim spolkovým zákonom o odmeňovaní úradníkov. Súdny dvor pritom rozhodol, že článok 2 a článok 6 ods. 1 smernice 2000/78 bránia vnútroštátnemu opatreniu, na základe ktorého je v rámci každej platovej triedy základný platový stupeň úradníka stanovený pri jeho prijatí do zamestnania v závislosti od jeho veku (rozsudok z 19. júna 2014, Specht a i., C‑501/12 až C‑506/12, C‑540/12 a C‑541/12, EU:C:2014:2005, bod 52).
48

Odoprieť štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, ktorý je rodinným príslušníkom občana Únie, odvodené právo na pobyt na území členského štátu, ktorého má tento občan štátnu príslušnosť, z jediného dôvodu, že tento občan nemá dostatočné finančné zdroje, hoci medzi uvedeným občanom a týmto štátnym príslušníkom tretej krajiny existuje taký vzťah závislosti, ako je opísaný v bode 39 tohto rozsudku, by predstavovalo zásah do účinného využívania podstaty práv vyplývajúcich z postavenia občana Únie, ktorý by bol neprimeraný vo vzťahu k cieľu sledovanému takouto podmienkou finančných zdrojov, to znamená chrániť verejné financie dotknutého členského štátu. Takýto čisto ekonomický cieľ sa totiž zásadne odlišuje od cieľa smerujúceho k zachovaniu verejného poriadku a ochrane verejnej bezpečnosti a neumožňuje odôvodniť takéto závažné zásahy do účinného požívania podstaty práv vyplývajúcich z postavenia občana Únie.
16

SBN uvádza, že prevzatie autobusov uvedeným novým dodávateľom, ktorý uspel vo verejnej súťaži, neprichádza do úvahy vzhľadom na platné technické a environmentálne normy. Podmienky verejného obstarávania totiž požadovali, aby autobusy neboli staršie ako 15 rokov. Zároveň by mali spĺňať aspoň environmentálnu normu „Euro 6“. Ku dňu zadania verejnej zákazky na obdobie desiatich rokov bol priemerný vek autobusov spoločnosti SBN podľa tvrdení danej spoločnosti 13 rokov. Okrem toho uvedené autobusy spĺňali len normy „Euro 3“ alebo „Euro 4“. Navyše nespĺňali požiadavky prístupnosti pre ľudí so zdravotným postihnutím. SBN dodáva, že prevod služieb poskytovaných depami pre autobusy viac nie je potrebný, pretože ich údržbu alebo opravu môžu zabezpečiť špecializované servisy.
21

Na druhej strane je potom potrebné preskúmať, či je s touto slobodou zlučiteľná vnútroštátna právna úprava, ktorá neumožňuje spoločnosti uplatniť v hostiteľskom členskom štáte stratu vzniknutú v členskom štáte pôvodu pred premiestnením miesta jej skutočného vedenia do hostiteľského členského štátu. Vnútroštátny súd poukazuje na to, že oblasť priamych daní v zásade nepodlieha harmonizácii a že členské štáty majú v danej oblasti suverenitu, zároveň si však kladie otázku, či táto sloboda znamená, že zmena daňovej rezidencie z jedného členského štátu do iného musí byť vždy z daňového hľadiska neutrálna.
26

Verejný ochranca práv vo svojej doplňujúcej žiadosti z 13. februára 2020 na jednej strane uvádza, že tento zákon z 20. decembra 2019 bol medzičasom podpísaný prezidentom Poľskej republiky 4. februára 2020 a uverejnený (Dz. U. z roku 2020, položka 190), pričom jeho účinnosť bola stanovená na 14. februára 2020. Na druhej strane poukazuje na pokračovanie a násobenie disciplinárnych konaní a administratívnych opatrení a v súčasnosti na prijatie disciplinárnych sankcií voči sudcom najmä z dôvodov už uvedených v bode 24 tohto rozsudku. Vo svojej doplňujúcej žiadosti z 2. marca 2020 verejný ochranca práv uvádza okolnosť, že Prokuratura Krajowa (Úrad generálnej prokuratúry Poľsko) podľa zákona z 20. decembra 2019 sa nedávno obrátil na disciplinárny senát Najvyššieho súdu so žiadosťou o zbavenie imunity sudcu, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑563/18 a povolenie na vyvodenie trestnej zodpovednosti tohto sudcu za to, že umožnil médiám zaznamenať vyhlásenie rozhodnutia, vydaného v kontexte veci, ktorá sa týka napadnutia preloženia sídla snemu, ktorou nariadil prokurátorovi pokračovať vo vyšetrovaní týkajúcom sa tohto preloženia. Podľa verejného ochrancu práv by mal Súdny dvor zohľadniť vývoj, ktorý predstavujú tieto nové skutočnosti, na účely posúdenia prípustnosti a merita otázok, ktoré mu boli predložené v prejednávaných veciach, čo by odôvodňovalo opätovné začatie ústnej časti konania Súdnym dvorom.
3

Oznámenie Komisie o uplatňovaní článkov [107] a [108 ZFEÚ] na štátnu pomoc vo forme záruk (Ú. v. EÚ C 155, 2008, s. 10, ďalej len „oznámenie o zárukách“) vo svojom bode 2.1 treťom odseku uvádza: „V snahe predísť akýmkoľvek pochybnostiam by sa mal objasniť pojem štátnych prostriedkov v súvislosti so štátnymi zárukami. Výhodou štátnej záruky je to, že riziko spojené so zárukou znáša štát. Skutočnosť, že riziko znáša štát, by sa za normálnych okolností mala kompenzovať primeraným poplatkom. Keď sa štát zriekne celého takého poplatku alebo jeho časti, je to výhoda pre podnik a strata štátnych prostriedkov. Takže i keď štát nikdy nerealizuje žiadne platby na základe záruky, napriek tomu môže ísť o štátnu pomoc podľa článku [107] ods. 1 [ZFEÚ]. Pomoc sa poskytne v momente, keď sa poskytne záruka, nie vtedy, keď sa záruka uplatní alebo keď sa realizujú platby podľa podmienok záruky. Či záruka predstavuje štátnu pomoc, alebo nie a, ak áno, aká môže byť výška tejto štátnej pomoci, to sa musí posúdiť v momente poskytnutia záruky.“
13

Článok 6 toho istého nariadenia s názvom „Meškanie“ stanovuje: „1. Keď prevádzkujúci letecký dopravca odôvodnene očakáva, že let bude mať meškanie voči plánovanému času odletu: a) dve hodiny alebo viac v prípade letov do vzdialenosti 1500 km alebo menej; alebo b) tri hodiny alebo viac v prípade všetkých letov v rámci spoločenstva nad 1500 km a všetkých ostatných letov od 1500 km do 3500 km; alebo c) štyri hodiny alebo viac v prípade letov, ktoré nespadajú pod písmená a) alebo b), prevádzkujúci letecký dopravca cestujúcim ponúkne: i) pomoc bližšie určenú v článku 9 ods. 1 písm. a) a článku 9 ods. 2; a ii) keď sa odôvodnene očakáva, že čas odletu bude aspoň deň po pôvodne oznámenom čase odletu, pomoc podľa článku 9 ods. 1 písm. b) a článku 9 ods. 1 písm. c); a iii) keď je meškanie aspoň päť hodín, pomoc podľa článku 8 ods. 1 písm. a). 2. V každom prípade sa pomoc ponúka v časových limitoch ustanovených vyššie v súvislosti s každou kategóriu vzdialenosti.“
(122)

V smernici [89/665] sa stanovujú určité postupy preskúmania, ktoré by mohla uplatniť aspoň každá osoba, ktorá má alebo mala záujem na získaní určitej zákazky a ktorá bola alebo je poškodená údajným porušením práva Únie v oblasti verejného obstarávania [bola poškodená alebo existuje riziko, že bude poškodená údajným porušením práva Únie v oblasti verejného obstarávania – neoficiálny preklad], alebo vnútroštátnych predpisov, ktorými sa toto právo transponuje. Táto smernica by nemala mať vplyv na uvedené postupy preskúmania. Občania, dotknuté zainteresované strany, bez ohľadu na to, či sú organizované, a iné osoby alebo orgány, ktoré nemajú prístup k postupom preskúmania podľa smernice [89/665], však napriek tomu majú ako daňoví poplatníci oprávnený záujem na riadnych postupoch obstarávania. Mali by mať preto možnosť upozorniť na možné porušenie tejto smernice príslušný orgán alebo štruktúru, a to iným spôsobom, než prostredníctvom systému preskúmania podľa smernice [89/665] a bez toho, aby na tomto základe museli predstúpiť pred vnútroštátne súdne orgány. …“
38

Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že v prípade prevodu podniku zahŕňajúceho viacerých nadobúdateľov sa má článok 3 ods. 1 smernice 2001/23 vykladať v tom zmysle, že práva a povinnosti vyplývajúce z pracovnej zmluvy sú prevedené na každého z nadobúdateľov v pomere k úlohám, ktoré vykonáva dotknutý zamestnanec, a to pod podmienkou, že rozdelenie pracovnej zmluvy, ktoré z toho vyplýva, je možné alebo nebude mať za následok zhoršenie pracovných podmienok, ani neohrozuje zachovanie práv zamestnancov, ktoré zaručuje táto smernica, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu. Za predpokladu, že by sa takéto rozdelenie ukázalo ako nemožné alebo by mohlo zasiahnuť do práv uvedeného zamestnanca, potom by sa zodpovednosť za prípadné skončenie pracovnoprávneho vzťahu, ktoré by z toho vyplynulo, pripisovala podľa článku 4 uvedenej smernice nadobúdateľovi alebo nadobúdateľom, aj keby k tomuto skončeniu došlo na podnet zamestnanca.
8

Odôvodnenia 7, 9, 19, 20 a 44 smernice 2008/48 znejú takto: „(7) Ak sa má uľahčiť vytvorenie riadne fungujúceho vnútorného trhu so spotrebiteľskými úvermi, je potrebné, aby sa v niekoľkých kľúčových oblastiach ustanovil harmonizovaný rámec Spoločenstva. Keďže trh so spotrebiteľskými úvermi sa neustále vyvíja a mobilita európskych občanov sa zvyšuje, progresívne právne predpisy Spoločenstva, ktoré sa dokážu prispôsobiť budúcim formám úverov a ktoré členským štátom poskytnú primeranú flexibilitu pri ich vykonávaní, by mali pomôcť ustanoviť moderný súbor právnych predpisov v oblasti spotrebiteľských úverov. … … (9) Úplná harmonizácia je potrebná na to, aby sa všetkým spotrebiteľom v Spoločenstve zabezpečila vysoká a rovnocenná úroveň ochrany ich záujmov a aby sa vytvoril skutočný vnútorný trh. … … (19) Na to, aby sa spotrebitelia mohli rozhodnúť na základe úplnej znalosti veci, mali by sa im pred uzavretím zmluvy o úvere poskytnúť primerané informácie o podmienkach a nákladoch spojených s úverom a o ich povinnostiach, ktoré si spotrebiteľ môže vziať so sebou a zvážiť. V záujme čo najväčšej transparentnosti a porovnateľnosti ponúk by tieto informácie mali zahŕňať najmä ročnú percentuálnu mieru nákladov na úver určenú rovnakým spôsobom v rámci Spoločenstva. … (20) Celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom by mali zahŕňať všetky náklady vrátane úrokov, provízií, daní, poplatkov pre sprostredkovateľov úverov a iných poplatkov, ktoré musí spotrebiteľ zaplatiť v súvislosti so zmluvou o úvere, okrem notárskych poplatkov. Skutočná informovanosť veriteľa o nákladoch by sa mala objektívne posúdiť so zreteľom na požiadavky profesionálnej starostlivosti. … (44) V záujme zabezpečenia transparentnosti a stability trhu a až do ďalšej harmonizácie by členské štáty mali zabezpečiť, aby sa zaviedli vhodné opatrenia na reguláciu činnosti veriteľov alebo dohľad nad ňou.“
29

Uvádza, že pokiaľ ide o porušenie práv k ochrannej známke napodobovaním, Súdny dvor rozhodol, že použitie označenia zhodného alebo podobného ochrannej známke, ktoré spôsobuje pravdepodobnosť zámeny na strane verejnosti, tak zasahuje alebo je spôsobilé zasiahnuť do základnej funkcie ochrannej známky [rozsudok z 12. júna 2008, O2 Holdings a O2 (UK), C‑533/06, EU:C:2008:339, bod 59], a že v prípade, že funkcia ochrannej známky ako označenia pôvodu nie je jej jedinou funkciou, ktorá si zaslúži ochranu pred zásahmi tretích osôb (rozsudok z 22. septembra 2011, Interflora a Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604, bod 39), ochrana poskytnutá proti porušeniu práv k ochrannej známke reprodukovaním v tom, že je absolútna a vyhradená zásahom nielen do základnej funkcie ochrannej známky, ale tiež do ostatných funkcií, ako najmä komunikačnej, investičnej či reklamnej, je širšia ako ochrana stanovená proti porušeniu práv k ochrannej známke napodobňovaním, ktorej uplatnenie si vyžaduje existenciu pravdepodobnosti zámeny, a teda možnosti zásahu do základnej funkcie ochrannej známky (rozsudok z 18. júna 2009, L’Oréal a i., C‑487/07, EU:C:2009:378, body 58 a 59).
3

Odôvodnenia 11, 12, 18, 43, 44, 50, 56 a 60 smernice 2013/32 stanovujú: „(11) S cieľom zaistiť komplexné a efektívne posúdenie potrieb medzinárodnej ochrany žiadateľov v zmysle smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/95/EÚ z 13. decembra 2011 o normách pre oprávnenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva mať postavenie medzinárodnej ochrany, o jednotnom postavení utečencov alebo osôb oprávnených na doplnkovú ochranu a o obsahu poskytovanej ochrany [(Ú. v. EÚ L 337, 2011, s. 9)], by mal rámec Únie týkajúci sa konaní o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany vychádzať z koncepcie jednotného konania. (12) Hlavným cieľom tejto smernice je stanoviť ďalšie normy pre konania v členských štátoch o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany s cieľom zaviesť v Únii spoločné konanie o azyle. … (18) Je v záujme členských štátov aj žiadateľov o medzinárodnú ochranu, aby sa o žiadosti o medzinárodnú ochranu rozhodlo čo najskôr bez toho, aby bolo dotknuté vykonanie primeraného a úplného posúdenia. … (43) Členské štáty by mali posúdiť všetky žiadosti z vecnej stránky, t. j. posúdiť, či je daný žiadateľ oprávnený na medzinárodnú ochranu v súlade so smernicou 2011/95/EÚ, pokiaľ táto smernica neustanovuje inak, najmä tam, kde možno odôvodnene predpokladať, že by iná krajina vykonala posúdenie alebo poskytla dostatočnú ochranu. … (44) Členské štáty by nemali byť povinné posúdiť vecnú stránku žiadosti o medzinárodnú ochranu, ak na základe dostatočnej väzby medzi žiadateľom a treťou krajinou, ako ju definuje vnútroštátne právo, možno odôvodnene predpokladať, že žiadateľ bude žiadať o ochranu v tejto tretej krajine a existujú dôvody domnievať sa, že žiadateľ bude do tejto krajiny prijatý alebo prijatý späť. Členské štáty by mali postupovať na tomto základe, len ak by tento konkrétny žiadateľ bol v bezpečí v tejto dotknutej tretej krajine. S cieľom zabrániť sekundárnemu pohybu žiadateľov by sa mali stanoviť spoločné zásady, na základe ktorých budú členské štáty posudzovať alebo označovať tretie krajiny ako bezpečné. … (50) To, že prijaté rozhodnutia o žiadosti o medzinárodnú ochranu… podliehajú účinným opravným prostriedkom pred súdom, odráža základnú zásadu práva Únie. … (56) Keďže cieľ tejto smernice, a to stanoviť spoločné konania o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany… … (60) Táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznané chartou. Táto smernica sa najmä snaží zabezpečiť úplné rešpektovanie ľudskej dôstojnosti a podporovať uplatňovanie článkov 1, 4, 18, 19, 21, 23, 24 a 47 charty a musí sa zodpovedajúcim spôsobom vykonávať.“
22

Súdny dvor z toho vyvodil, pokiaľ ide o procesné pravidlá uplatnené vo veci samej, že ak je neskoršie rozhodnutie príslušného správneho orgánu v rozpore so súdnym rozhodnutím, v ktorom súd vykonal posúdenie potrieb medzinárodnej ochrany dotknutej osoby v plnom rozsahu a ex nunc, na základe ktorého rozhodol, že táto ochrana sa jej má priznať, uvedený súd musí v prípade, že mu vnútroštátne právo neposkytuje žiadny prostriedok, ktorý by mu umožnil vynútiť si rešpektovanie svojho rozsudku, zmeniť toto rozhodnutie správneho orgánu a nahradiť ho svojím vlastným rozhodnutím, pričom v prípade potreby neuplatní vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá mu to zakazuje (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. júla 2019, Torubarov, C‑556/17, EU:C:2019:626, body 68, 72 a 77).
44

Ak pritom nie je zrejmé, ako je to v tejto veci, že výklad ustanovenia práva Únie nijako nesúvisí so skutočnosťou alebo predmetom sporu vo veci samej, námietka založená na neuplatniteľnosti tohto ustanovenia na spor vo veci samej nemá vplyv na prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ale patrí do vecného preskúmania položených otázok (rozsudok z 12. decembra 2019, Slovenské elektrárne, C‑376/18, EU:C:2019:1068, bod 29 a citovaná judikatúra).
5

Článok 2 uvedenej smernice, nazvaný „Rozsah pôsobnosti“, vo svojom odseku 1 stanovuje: „1. Táto smernica sa vzťahuje na podozrivé alebo obvinené osoby v trestnom konaní od chvíle, keď boli príslušnými orgánmi členského štátu prostredníctvom úradného oznámenia alebo inak upovedomené, že sú podozrivé alebo obvinené zo spáchania trestného činu, a to bez ohľadu na to, či boli pozbavené osobnej slobody. Uplatňuje sa do ukončenia konania, čo znamená právoplatné rozhodnutie o tom, či podozrivá alebo obvinená osoba spáchala trestný čin, a to vrátane uloženia trestu a rozhodnutia o prípadnom opravnom prostriedku.“
13

Článok R. 541‑1 uvedeného zákonníka znie: „Na účely uplatnenia prvého odseku článku L. 541‑1 musí miera trvalého zdravotného postihnutia, ktorú musí dosahovať dieťa so zdravotným postihnutím, aby vznikol nárok na príspevok na výchovu dieťaťa so zdravotným postihnutím, predstavovať aspoň 80 %. Miera zdravotného postihnutia sa posudzuje podľa vzorovej stupnice pripojenej k décret no 93‑1216 du 4 novembre 1993 relatif au guide‑barème applicable pour l’attribution de diverses prestations aux personnes handicapées et modifiant le code de la famille et de l’aide sociale (dekrét č. 93‑1216 zo 4. novembra 1993 o vzorovej stupnici na poskytovanie rôznych dávok osobám so zdravotným postihnutím, ktorým sa mení zákonník o rodine a sociálnej pomoci, zákonník o sociálnom zabezpečení) [druhá časť: Dekréty Conseil d’État (Štátna rada)] a dekrét č. 77‑1549 z 31. decembra 1977. …“
3

Podľa odôvodnení 1 a 2, ako aj 12 až 15 nariadenia č. 261/2004: „(1) konanie spoločenstva v oblasti leteckej dopravy by sa malo, okrem iných vecí, zamerať na zabezpečenie vysokej úrovne ochrany cestujúcich; okrem toho by sa mal vo všeobecnosti brať plný zreteľ na požiadavky ochrany spotrebiteľa; (2) odmietnutie nástupu do lietadla a zrušenie alebo veľké meškanie letov spôsobuje cestujúcim vážne problémy a nepohodlie; … (12) rovnako by sa mali zmenšiť ťažkosti a nepohodlie cestujúcich spôsobené zrušením letov; toto by sa malo dosiahnuť tým, že dopravcovia budú nútení informovať cestujúcich o zrušení pred plánovaným časom odletu a navyše im ponúknuť primerané presmerovanie tak, aby sa cestujúci mohli zariadiť inak; ak tak neurobia, mali by leteckí dopravcovia cestujúcim poskytnúť náhradu okrem prípadov, keď zrušenie letu nastane za mimoriadnych okolností, ktorým sa nedalo zabrániť ani vtedy, keď boli prijaté všetky primerané opatrenia; (13) cestujúci, ktorých lety boli zrušené, by mali mať možnosť buď získať úhradu ceny letenky alebo presmerovanie letu za uspokojivých podmienok a mala by im byť počas čakania na neskorší let poskytnutá primeraná starostlivosť; (14) tak ako je to uvedené v Montrealskom dohovore, záväzky prevádzkujúcich leteckých dopravcov by mali byť obmedzené alebo by mali byť od nich leteckí dopravcovia oslobodení v prípadoch, keď bola udalosť spôsobená mimoriadnymi okolnosťami, ktorým sa nedalo zabrániť ani vtedy, keď boli prijaté všetky primerané opatrenia; také okolnosti môžu nastať najmä v prípadoch politickej nestability, meteorologických podmienok nezlučiteľných s vykonaním príslušného letu, rizík bezpečnostnej ochrany, neočakávaných nedostatkov, ktoré sa týkajú bezpečnosti letu a štrajkov, ktoré ovplyvňujú prevádzku príslušného leteckého dopravcu; (15) za mimoriadne okolnosti sa dá považovať skutočnosť, keď rozhodnutie riadenia letovej prevádzky v konkrétnom dni vo vzťahu ku konkrétnemu lietadlu zapríčiní veľké meškanie, meškanie do nasledujúceho dňa alebo zrušenie jedného alebo viacerých letov takého lietadla dokonca aj vtedy, keď príslušný letecký dopravca uskutočnil všetky primerané opatrenia, aby zabránil meškaniu alebo zrušeniu.“
3

Odôvodnenia 27 a 49 smernice 2011/83 znejú takto: „(27) Dopravné služby zahŕňajú osobnú dopravu a prepravu tovaru. Osobná doprava by mala byť z rozsahu pôsobnosti tejto smernice vyňatá, keďže sa na ňu už vzťahujú iné právne predpisy Únie alebo – v prípade verejnej dopravy a taxislužieb – regulácia na vnútroštátnej úrovni. Ustanovenia tejto smernice na ochranu spotrebiteľov pred neprimeranými poplatkami za použitie platobných prostriedkov alebo pred skrytými nákladmi by sa však mali vzťahovať aj na zmluvy o osobnej doprave. Pokiaľ ide o prepravu tovaru a prenájom áut, ktoré medzi služby patria, mala by sa na spotrebiteľov vzťahovať ochrana vyplývajúca z tejto smernice s výnimkou práva na odstúpenie od zmluvy. … (49) Pre zmluvy uzavreté na diaľku a zmluvy uzavreté mimo prevádzkových priestorov by mali existovať určité výnimky z práva na odstúpenie od zmluvy…. Poskytnutie práva na odstúpenie od zmluvy spotrebiteľovi by … mohlo byť nevhodné v prípade niektorých služieb, pri ktorých uzatvorenie zmluvy vedie k rezervácii určitej kapacity, v prípade ktorej by pri uplatnení práva na odstúpenie od zmluvy mohol mať obchodník problémy s jej naplnením. …“
103

Poľská republika nemôže akceptovať ani stanovisko Komisie, podľa ktorého je irelevantné, že usmernenia z roku 2014 boli prijaté na základe iného ustanovenia Zmluvy, a to článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ, než jej oznámenie nazvané „Usmernenia Spoločenstva týkajúce sa financovania letísk a štátnej pomoci na začatie činnosti pre letecké spoločnosti s odletom z regionálnych letísk“ (Ú. v. EÚ C 312, 2005, s. 1, ďalej len „usmernenia z roku 2005“), ktoré bolo prijaté na základe článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ. Aj keď tieto dve ustanovenia Zmluvy majú spoločné to, že umožňujú schváliť pomoc určenú na rozvoj určitých oblastí, podľa nej stanovujú rôzne dodatočné podmienky zlučiteľnosti pomoci, keď konkrétne článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ vyžaduje, aby poskytnutá pomoc nepriaznivo neovplyvnila podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom. Podľa bodov 131 a 132 usmernení z roku 2014 Komisia pri posudzovaní zlučiteľnosti prevádzkovej pomoci zohľadňovala narušenie hospodárskej súťaže a účinky na obchod.
24

Podľa tohto súdu možno taktiež tvrdiť, že vrátenie dotknutej osoby do vykonávajúceho členského štátu hneď, ako rozhodnutie o uložení trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia nadobudne právoplatnosť, môže spochybniť cieľ, ktorým je v súlade s článkom 67 ods. 1 a 3 ZFEÚ zabezpečiť vysokú úroveň ochrany v rámci priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti prostredníctvom opatrení na predchádzanie trestnej činnosti. Vnútroštátny súd v tejto súvislosti uvádza, že pokiaľ by členský štát, ktorý vydal európsky zatykač na účely trestného stíhania, ako je členský štát, v ktorom bude rozsudok napokon vydaný, musel viesť konanie o konfiškácii bez účasti dotknutej osoby, tento členský štát by mohol čeliť praktickým problémom a dôkazom viazaným na túto neúčasť, čo by mohlo viesť k tomu, že by musel upustiť od vedenia takéhoto konania.