Keywords

Summary



Keywords

1. Odvolanie – Dôvody – Prípustnosť – Podmienky

[Článok 225 ES; štatút Súdneho dvora, článok 58 prvý odsek; Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 112 ods. 1 písm. c)]

2. Odvolanie – Dôvody – Dôvod uvedený prvýkrát v konaní o odvolaní – Neprípustnosť

3. Žaloba o náhradu škody – Právomoc Súdu Spoločenstva – Žaloba v rámci hlavy VI Zmluvy o Európskej únii – Vylúčenie

(Články 235 ES a 288 ods. 2 ES; článok 35 EÚ, článok 41 ods. 1 EÚ a článok 46 EÚ)

4. Európska únia – Policajná a súdna spolupráca v trestných veciach – Právo na účinnú súdnu ochranu

(Články 34 EÚ a 35 ods. 1 EÚ a článok 6 EÚ)

5. Európska únia – Akty Európskej únie – Výklad

Summary

1. Z článku 225 ES, článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora a článku 112 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora vyplýva, že odvolanie musí presne označovať napádané prvky rozsudku, ktorého zrušenia sa domáha, ako aj právne tvrdenia, o ktoré sa tento návrh osobitne opiera.

(pozri bod 22)

2. Ak by sa účastníkovi konania v konaní pred Súdnym dvorom umožnilo po prvýkrát uviesť žalobný dôvod, ktorý neuviedol v konaní pred Súdom prvého stupňa, umožnilo by sa mu tým predložiť Súdnemu dvoru, ktorý má obmedzené právomoci v konaní o odvolaní, spor so širším rozsahom ako ten, ktorý prejednával a rozhodoval Súd prvého stupňa. V konaní o odvolaní je právomoc Súdneho dvora obmedzená na posúdenie zákonného rozhodovania o žalobných dôvodoch prejednávaných pred Súdom prvého stupňa.

(pozri bod 30)

3. Z článku 46 EÚ vyplýva, že ustanovenia Zmlúv o ES a Euratom o právomoci Súdneho dvora možno uplatniť na hlavu VI Zmluvy EÚ iba za podmienok uvedených v článku 35 EÚ. Tento posledný uvedený článok však Súdnemu dvoru nepriznáva žiadnu právomoc konať a rozhodovať o akejkoľvek žalobe o náhradu škody. Okrem toho článok 41 ods. 1 EÚ neuvádza medzi článkami Zmluvy o ES, ktoré sú uplatniteľné v oblastiach uvedených v hlave VI Zmluvy o EÚ, článok 288 druhý odsek ES, podľa ktorého v prípade nezmluvnej zodpovednosti Spoločenstvo v súlade so zásadami spoločnými pre právne poriadky členských štátov napraví akékoľvek škody spôsobené vlastnými orgánmi alebo pracovníkmi pri výkone ich funkcií, ani článok 235 ES, podľa ktorého má Súdny dvor právomoc rozhodovať spory o náhrade škody podľa článku 288 ods. 2 ES.

Z toho vyplýva, že žiadna žaloba o zodpovednosť nie je upravená v rámci hlavy VI Zmluvy EÚ. Vyhlásenie Rady o práve na náhradu škody, uvedené v prílohe zápisnice pri prijatí aktu Európskej únie, nepostačuje na vznik právneho prostriedku, ktorý nie je upravený právne uplatniteľnými predpismi, a teda nemôže stačiť na to, aby bol Súdny dvor príslušný konať v tejto súvislosti.

(pozri body 44, 46 – 48, 60, 61)

4. Pokiaľ ide o Európsku úniu, Zmluvy stanovili sústavu žalôb, v ktorej sú právomoci Súdneho dvora podľa článku 35 EÚ menej rozsiahle vo vzťahu k hlave VI Zmluvy o Európskej únii ako podľa Zmluvy o ES. Hoci sústava žalôb a najmä systém mimozmluvnej zodpovednosti iné ako tie, ktoré sú upravené Zmluvami, je určite predstaviteľný, je prípadne úlohou členských štátov podľa článku 48 EÚ zlepšiť systém, ktorý je práve účinný.

Žalobcovia, ktorí chcú pred súdom spochybniť zákonnosť spoločnej pozície prijatej na základe článku 34 EÚ, však nie sú pozbavení akejkoľvek súdnej ochrany. Neupravením možnosti vnútroštátnych súdov predložiť Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku týkajúcu sa spoločnej pozície, ale iba otázku týkajúcu sa aktov uvedených v článku 35 ods. 1 EÚ, tento článok považuje za akty spôsobilé byť predmetom takéhoto návrhu na začatie prejudiciálneho konania všetky ustanovenia prijaté Radou, ktoré majú právne účinky vo vzťahu k tretím osobám. Keďže konanie, ktoré umožňuje Súdnemu dvoru konať a rozhodovať o prejudiciálnych otázkach, zabezpečuje dodržiavanie práva pri výklade a uplatňovaní Zmluvy, je v rozpore s týmto cieľom zužujúco vykladať článok 35 ods. 1 EÚ. Možnosť predložiť Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku musí byť preto prístupná vo vzťahu k všetkým ustanoveniam prijatým Radou, ktoré majú právne účinky voči tretím osobám bez ohľadu na ich povahu alebo formu. V dôsledku toho spoločná pozícia, ktorá má pre svoj obsah dosah presahujúci ten, ktorý stanovuje Zmluva o EÚ pre tento druh aktu, musí podliehať kontrole Súdneho dvora. Vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o spore vyvolávajúcom tiež otázku platnosti alebo výkladu spoločnej pozície prijatej na základe článku 34 EÚ a ktorý má vážne pochybnosti o otázke, či táto spoločná pozícia má skutočne právne účinky vo vzťahu k tretím osobám, sa môže obrátiť na Súdny dvor, aby rozhodol o prejudiciálnej otázke za podmienok stanovených v článku 35 EÚ. Preto je úlohou Súdneho dvora prípadne konštatovať, že spoločná pozícia má právne účinky vo vzťahu k tretím osobám, vyložiť jej skutočné určenie a rozhodnúť o prejudiciálnej otázke.

Súdny dvor má tiež právomoc preskúmať zákonnosť takýchto aktov, ak bola podaná žaloba členským štátom alebo Komisiou za podmienok stanovených v článku 35 ods. 6 EÚ.

Nakoniec, je úlohou členských štátov a najmä ich súdov vykladať a uplatňovať vnútorné pravidlá konania upravujúce podávanie žalôb spôsobom, ktorý umožňuje fyzickým osobám a právnickým osobám napadnúť na súde zákonnosť každého rozhodnutia alebo každého iného vnútroštátneho opatrenia týkajúceho sa vypracovania alebo uplatnenia aktu Európskej únie vo vzťahu k nim a domáhať sa prípadne náhrady škody, ktorá im bola spôsobená.

(pozri body 50, 51, 53 – 56)

5. Vyhlásenie Rady o práve na náhradu škody, uvedené v prílohe zápisnice pri prijatí aktu Európskej únie, nemá žiadnu právnu silu, ani ho nemožno použiť na výklad práva upraveného Zmluvou o EÚ, ak sa jeho obsah nenachádza v texte dotknutého ustanovenia.

(pozri bod 60)