Vec T‑446/05

Amann & Söhne GmbH & Co. KG

a Cousin Filterie SAS

proti

Európskej komisii

„Hospodárska súťaž – Kartely – Európsky trh s priemyselnými niťami – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES a článku 53 Dohody EHP – Pojem jediné porušenie – Definícia trhu – Pokuty – Horná hranica pokuty – Závažnosť a dĺžka trvania porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Spolupráca – Proporcionalita – Rovnosť zaobchádzania – Právo na obhajobu – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút“

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Kartely – Zákaz – Porušenia – Dohody a zosúladené postupy, ku ktorým možno pristupovať ako k jedinému porušeniu – Pojem

(Článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

2. Žaloba o neplatnosť – Rozhodnutie Komisie prijaté na základe článku 81 ES alebo článku 82 ES – Komplexné ekonomické posúdenie – Súdne preskúmanie – Hranice

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

3. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Voľná úvaha Komisie – Súdne preskúmanie – Neobmedzená právomoc súdu Spoločenstva

(Články 81 ES, 82 ES, 229 ES a 253 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2 a 3 a článok 31)

4. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Voľná úvaha priznaná Komisii článkom 15 ods. 2 nariadenia č. 17 – Porušenie zásady zákonnosti trestov – Neexistencia

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

5. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Viaceré porušenia

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

6. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

7. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Meranie efektívnej kapacity spôsobiť ujmu na dotknutom trhu

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

8. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Rozdelenie dotknutých podnikov do kategórií so zhodnou osobitnou východiskovou sumou

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

9. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Nevyhnutnosť zohľadniť obraty dotknutých podnikov a zabezpečiť proporcionalitu pokút s týmito obratmi – Neexistencia

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 3; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

10. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Rozdelenie dotknutých podnikov do kategórií so zhodnou osobitnou východiskovou sumou

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A šiesty odsek)

11. Hospodárska súťaž – Pokuty – Rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah

(Článok 253 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

12. Hospodárska súťaž – Kartely – Účasť na stretnutiach podnikov s protisúťažným cieľom – Okolnosť, ktorá pri nedištancovaní sa vo vzťahu k prijatým rozhodnutiam umožňuje dospieť k záveru o účasti na neskoršom karteli

(Článok 81 ods. 1 ES)

13. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Dĺžka trvania porušenia – Strednodobé a dlhodobé porušenia – Zvýšenie východiskovej sumy o 10 % ročne

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 3; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 B)

14. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Poľahčujúce okolnosti

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3 tretia zarážka)

15. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Obrat, ktorý sa má zohľadniť pri výpočte pokuty

(Oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

16. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Zohľadnenie následkov porušenia

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15)

17. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Dôkazy, ktoré možno prijať

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 27 ods. 1)

18. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Žiadosť o informácie – Právo na obhajobu

(Nariadenie Rady č. 17, článok 11 ods. 5)

19. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Spolupráca podniku počas správneho konania

(Nariadenie Rady č. 17, článok 11 ods. 4 a 5)

1. Pojem jediné porušenie sa týka takej situácie, keď sa viaceré podniky zúčastnili na porušení pozostávajúcom z nepretržitého správania sledujúceho jediný ekonomický cieľ, ktorým je skresliť hospodársku súťaž, alebo tiež z individuálnych porušení vzájomne spojených rovnakým cieľom (rovnaký účel všetkých súčastí) a rovnakými subjektmi (tie isté dotknuté podniky, ktoré sú si vedomé, že sa podieľajú na spoločnom cieli). Porušenie článku 81 ods. 1 ES môže vyplývať nielen z jednotlivého aktu, ale aj zo skupiny aktov alebo z nepretržitého správania. Proti tomuto výkladu nemožno namietať, že jeden alebo viaceré z tejto skupiny aktov, resp. jedna alebo viaceré súčasti tohto nepretržitého správania by samy osebe, brané jednotlivo, tiež mohli predstavovať porušenie tohto ustanovenia. Pokiaľ rôzne činnosti spadajú do „spoločného plánu“ vzhľadom na ich rovnaký cieľ skresľujúci hospodársku súťaž vnútri spoločného trhu, Komisia je oprávnená vyvodzovať zodpovednosť za tieto činnosti v závislosti od účasti na porušení ako celku. Okrem toho pojem jediné porušenie môže vzťahovať na právnu kvalifikáciu určitého protisúťažného správania spočívajúceho v dohodách, zosúladených postupoch a v rozhodnutiach združení podnikov.

Pojem jediný cieľ nemožno vymedziť všeobecným odkazom na narušenie hospodárskej súťaže na trhu dotknutom porušením, pretože ovplyvnenie hospodárskej súťaže, či už ako predmet alebo účinok, je spoločnou základnou zložkou každého správania spadajúceho do pôsobnosti článku 81 ods. 1 ES. Takáto definícia pojmu jediný cieľ môže pojem jediné a nepretržité porušenie pripraviť o časť jeho zmyslu, keďže by mala za následok, že viaceré správania týkajúce sa určitého hospodárskeho odvetvia, ktoré článok 81 ods. 1 ES zakazuje, by sa mali systematicky kvalifikovať ako súčasti jediného porušenia. Preto je na účely kvalifikácie rôznych porušení ako jediného a nepretržitého porušenia potrebné overiť, či sa navzájom doplňujú v tom zmysle, že účelom každého z nich bolo čeliť dôsledkom riadnej hospodárskej súťaže, pričom všetky na základe vzájomného pôsobenia prispievali k uskutočneniu súhrnu protisúťažných účinkov plánovaných zúčastnenými subjektmi v rámci spoločného plánu sledujúceho jediný cieľ. V tomto ohľade je namieste zohľadniť všetky okolnosti, ktoré by mohli takúto väzbu preukázať alebo spochybniť, ako napríklad dobu uplatnenia, obsah a zároveň cieľ rôznych dotknutých konaní. Z objektívnych dôvodov môže preto Komisia začať samostatné konania, konštatovať viacero samostatných porušení a uložiť viacero samostatných pokút.

Kvalifikácia určitých protiprávnych konaní ako konaní tvoriacich jediné a to isté porušenie alebo viacero porušení má v zásade vplyv na sankciu, ktorú možno uložiť. Zistenie viacerých porušení môže totiž spôsobiť uloženie viacerých samostatných pokút, a to vždy v medziach stanovených článkom 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článkom 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 ES a 82 ES.

(pozri body 89 – 94, 133, 134)

2. Pokiaľ ide o platnosť článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 ES a 82 ES s ohľadom na zásadu zákonnosti trestov, ako ju uznal súd Spoločenstva v súlade s vysvetlením podaným Dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd a ústavnými tradíciami členských štátov, Komisia nemá neobmedzenú mieru voľnej úvahy po prvé pri konštatácii existencie porušení pravidiel hospodárskej súťaže, po druhé pri stanovení, či rôzne porušujúce akty predstavujú jediné a nepretržité porušenie alebo viacero samostatných porušení, a po tretie pri stanovení výšky pokút za tieto porušenia.

V prvom rade porušeniami pravidiel hospodárskej súťaže, za ktoré môže Komisia podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 ukladať pokuty, sú výlučne porušenia ustanovení článkov 81 ES alebo 82 ES. Otázka, či sú podmienky uvedené v článkoch 81 ES a 82 ES splnené, je v zásade predmetom úplného preskúmania súdom Spoločenstva. Okrem toho, ak je pravda, že v prípade, že by toto konštatovanie bolo podmienené komplexnými hospodárskymi a technickými posúdeniami, judikatúra priznáva Komisii určitú mieru voľnej úvahy, ktorá však v žiadnom prípade nie je neobmedzená. Z existencie takejto miery voľnej úvahy však nevyplýva, že sa Všeobecný súd v rámci žaloby o neplatnosť musí zdržať preskúmania výkladu údajov takejto povahy uskutočneného Komisiou. Súd Spoločenstva musí totiž nielen overiť vecnú správnosť uplatnených dôkazov, ich spoľahlivosť a koherentnosť, ale musí preskúmať aj to, či tieto dôkazy obsahujú všetky relevantné údaje, ktoré treba zohľadniť pri posúdení komplexnej situácie, a či sú spôsobilé podporiť závery, ktoré sa z nich vyvodili.

(pozri body 130, 131)

3. Komisia pri stanovovaní pokút za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže nedisponuje neobmedzenou voľnou úvahou. Hoci objektívne kritérium hornej hranice pokuty a subjektívne kritériá závažnosti a doby trvania porušenia ponechávajú Komisii širokú mieru voľnej úvahy, nič to nemení na skutočnosti, že ide o kritériá umožňujúce Komisii prijímať sankcie s ohľadom na mieru nezákonnosti predmetného správania. Je teda potrebné zastávať názor, že článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článok 23 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 ES a 82 ES stanovujú kritériá a hranice, ktoré Komisiu viažu pri výkone jej právomoci v oblasti pokút, pričom jej zároveň ponechávajú určitú mieru voľnej úvahy. Okrem toho pri stanovení pokút podľa uvedených ustanovení má Komisia povinnosť dodržiavať všeobecné právne zásady, osobitne zásadu rovnosti zaobchádzania a zásadu proporcionality, ako ich vymedzila judikatúra Súdneho dvora a Všeobecného súdu.

Podľa článku 229 ES a článku 31 nariadenia č. 1/2003 majú Súdny dvor a Všeobecný súd neobmedzenú právomoc rozhodovať o žalobách proti rozhodnutiam, ktorými Komisia uložila pokuty, a môžu tak nielen zrušiť rozhodnutie, ktoré Komisia prijala, ale tiež uloženú pokutu zrušiť, znížiť alebo zvýšiť. Správna prax Komisie teda podlieha plnému preskúmaniu súdom Spoločenstva.

V súlade s článkom 253 ES má Komisia v rozhodnutí o uložení pokuty napriek všeobecne známemu kontextu tohto rozhodnutia povinnosť uviesť odôvodnenie, a to najmä pokiaľ ide o výšku uloženej pokuty a zvolenú metódu jej stanovenia. Z tohto odôvodnenia musia jasne a jednoznačne vyplývať úvahy Komisie, aby mohli dotknuté osoby rozpoznať dôvody, ktoré viedli k prijatému opatreniu, a posúdiť možnosť začať konanie pred súdom Spoločenstva, prípadne aby mohol tento súd vykonať preskúmanie.

(pozri body 140, 142 – 144, 148)

4. Kvalifikácia určitých protiprávnych konaní ako konaní tvoriacich jediné a to isté porušenie alebo viacero porušení má v zásade vplyv na sankciu, ktorú možno uložiť, keďže zistenie viacerých porušení môže spôsobiť uloženie viacerých samostatných pokút, a to vždy v medziach stanovených článkom 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článkom 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 ES a 82 ES, ktoré stanovujú, že pokuta uložená každému podniku alebo združeniu podnikov podieľajúcich sa na porušení nesmie presiahnuť 10 % jeho celkového obratu v predchádzajúcom obchodnom roku. Z toho vyplýva, že keď Komisia uloží dve pokuty, ktorých súčet súm presahuje hornú hranicu 10 % obratu, nedopúšťa sa vôbec porušenia zásady nulla poena sine lege.

(pozri body 150, 151)

5. Odstrašujúci cieľ, ktorý Komisia oprávnene sleduje pri stanovení výšky pokuty, sa týka zabezpečenia toho, aby podniky pri uskutočňovaní svojich aktivít v rámci Európskeho spoločenstva alebo Európskeho hospodárskeho priestoru dodržiavali pravidlá hospodárskej súťaže stanovené Zmluvou. Za predpokladu, že došlo k viacerým porušeniam, sa môže Komisia oprávnene domnievať, že takýto cieľ nemožno dosiahnuť len uložením sankcie za jedno z porušení.

(pozri bod 160)

6. Zásada proporcionality vyžaduje, aby akty inštitúcií Spoločenstva neprekračovali hranice toho, čo je primerané a nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného cieľa. V kontexte výpočtu pokút sa závažnosť porušení musí stanoviť v závislosti od početných faktorov, pričom žiadnemu z týchto faktorov nemožno pripísať neprimeranú dôležitosť v porovnaní s inými kritériami posúdenia. Zásada proporcionality má v tomto kontexte za následok, že Komisia musí pokutu stanoviť proporcionálne k faktorom, ktoré zohľadnila pri posúdení závažnosti porušenia, a tieto faktory musí v tejto súvislosti uplatňovať koherentným a objektívne odôvodneným spôsobom.

Komisia je povinná pri posudzovaní závažnosti porušenia zohľadniť veľké množstvo skutočností, ktorých povaha a význam sa líšia v závislosti od typu sporného porušenia a konkrétnych okolností dotknutého porušenia. Nemožno vylúčiť, že medzi tieto skutočnosti preukazujúce závažnosť porušenia môže v závislosti od konkrétneho prípadu patriť aj veľkosť trhu dotknutého výrobku. Aj keď teda veľkosť trhu môže predstavovať skutočnosť, ktorú treba zohľadniť pri určovaní závažnosti porušenia, jej význam sa líši v závislosti od konkrétnych okolností dotknutého porušenia.

Horizontálne obmedzenie typu „cenový kartel“ v zmysle usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO sú „veľmi závažné“ už svojou povahou. V takomto kontexte má obmedzená veľkosť dotknutého trhu len malú dôležitosť v pomere k ostatným skutočnostiam svedčiacim o závažnosti porušenia.

(pozri body 171, 175, 176, 178)

7. V rámci analýzy uskutočnenej s cieľom stanoviť výšku pokuty za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva, ktorá sa týkala skutočnej hospodárskej schopnosti porušujúcich spoločností spôsobiť značnú škodu hospodárskej súťaži a zahŕňala posúdenie skutočného významu týchto podnikov na dotknutom trhu, teda ich vplyvu naň, predstavuje celkový obrat iba neúplný pohľad na veci. Nemožno totiž vylúčiť, že silný podnik s množstvom rozličných aktivít je na špecifickom trhu výrobkov prítomný iba v malej miere. Rovnako nemožno vylúčiť, že podnik s významným postavením na geografickom trhu mimo Spoločenstva má iba slabé postavenie na trhu Spoločenstva alebo Európskeho hospodárskeho priestoru. V takých prípadoch samotná skutočnosť, že dotknutý podnik dosahuje významný celkový obrat, nevyhnutne neznamená, že na dotknutom trhu uplatňuje rozhodujúci vplyv. Preto hoci je pravda, že obraty jedného podniku dosiahnuté na relevantných trhoch nemôžu byť rozhodujúce na dosiahnutie záveru, že podnik patrí silnému hospodárskemu subjektu, sú naopak relevantné na účely stanovenia vplyvu, ktorý mohol na trhu uplatňovať.

Časť obratu, ktorá pochádza z predaja tovaru, na ktorý sa porušenie vzťahuje, je však spôsobilá správne naznačiť rozsah tohto porušenia na relevantnom trhu. Tento obrat je totiž spôsobilý správne poukázať na zodpovednosť každého podniku na uvedených trhoch, keďže predstavuje objektívne kritérium, ktoré udáva skutočnú mieru škodlivosti tohto postupu pre normálnu hospodársku súťaž, a teda predstavuje vhodný ukazovateľ schopnosti každého dotknutého podniku spôsobiť ujmu.

(pozri body 187, 188)

8. Pokiaľ ide o stanovenie výšky pokút uložených rôznym účastníkom kartelu, metódu spočívajúcu v rozdelení členov kartelu do viacerých kategórií, čo spôsobuje paušalizáciu východiskovej sumy pokuty stanovenej pre podniky patriace do tej istej kategórie, hoci dochádza k ignorovaniu veľkostných rozdielov medzi podnikmi jednej kategórie, nemožno odsúdiť, pokiaľ sa dodržujú zásady proporcionality a rovnosti zaobchádzania. Všeobecnému súdu neprináleží, aby sa vyjadroval k vhodnosti takéhoto systému, a to ani za predpokladu, že by znevýhodňoval podniky menšej veľkosti. Všeobecný súd sa v rámci svojho preskúmania zákonnosti výkonu voľnej úvahy, ktorou Komisia disponuje v tejto oblasti, musí obmedziť na preskúmanie toho, či je rozdelenie členov kartelu na kategórie koherentné a objektívne odôvodnené, bez toho, aby svojím posúdením nahrádzal posúdenie Komisie.

(pozri bod 196)

9. Článok 23 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 ES a 82 ES nevyžaduje, aby v prípade, ak sa ukladajú pokuty viacerým podnikom zapojeným do toho istého porušenia, suma pokuty uloženej podniku malej alebo strednej veľkosti nebola z hľadiska percentuálneho podielu na obrate vyššia ako suma pokút uložených väčším podnikom. Z tohto ustanovenia totiž vyplýva, že tak pri podnikoch malej alebo strednej veľkosti, ako aj pri veľkých podnikoch sa pri stanovení sumy pokuty posudzuje závažnosť a dĺžka trvania porušenia. Pokiaľ Komisia uloží podnikom zapojeným do toho istého porušenia pokuty, ktoré sú pre každý z nich odôvodnené vzhľadom na závažnosť a dĺžku trvania porušenia, nemožno jej vytýkať, že pre niektoré z nich je suma pokuty v pomere k obratu vyššia ako pre iné podniky. Komisia totiž nie je povinná znížiť výšku pokút, pokiaľ dotknuté podniky patria medzi malé a stredné podniky. Veľkosť podniku je totiž už zohľadnená hornou hranicou pokuty, ktorú stanovuje článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17, článok 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 a ustanovenia usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO. Okrem týchto úvah o veľkosti neexistuje nijaký dôvod, aby sa s malými a so strednými podnikmi zaobchádzalo odlišne ako s ostatnými podnikmi. Skutočnosť, že dotknuté podniky patria medzi malé a stredné podniky, ich nezbavuje povinnosti dodržiavať pravidlá hospodárskej súťaže.

(pozri body 199, 200)

10. V rámci usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, ktoré v bode 1 A šiestom odseku stanovujú, že najmä značná disparita medzi veľkosťou podnikov, ktoré sa dopúšťajú tých istých porušení, môže odôvodňovať rozlišovanie na účely posúdenia závažnosti porušenia, rozhodnutie Komisie neporušuje zásadu rovnosti zaobchádzania, ak do tej istej skupiny zaradí viacero podnikov, z ktorých jeden má celkový obrat jasne, respektíve „citeľne“ nižší ako obraty ostatných podnikov, a to na základe ich obratov na relevantnom trhu a ich veľmi podobných trhových podielov, a ak na ne uplatní rovnakú osobitnú východiskovú sumu pokuty.

(pozri body 202, 205)

11. Pri stanovení výšky pokuty v prípade porušenia predpisov hospodárskej súťaže sú požiadavky týkajúce sa podstatných formálnych náležitostí, medzi ktoré patrí aj povinnosť odôvodnenia, splnené vtedy, keď Komisia vo svojom rozhodnutí uvedie posudzované skutočnosti, ktoré jej umožnili vymedziť závažnosť a dĺžku trvania porušenia. Tieto požiadavky však Komisii neukladajú povinnosť, aby vo svojom rozhodnutí uviedla číselné údaje o spôsobe výpočtu pokút, pričom ale treba v každom prípade zdôrazniť, že Komisia sa nemôže pripraviť o svoju voľnú úvahu tým, že by výlučne a mechanicky využívala len aritmetické vzorce. Pokiaľ ide o rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty viacerým podnikom, rozsah povinnosti odôvodnenia sa musí posudzovať v duchu toho, že závažnosť porušení sa musí určiť v závislosti od veľkého počtu skutočností, ako sú najmä osobitné okolnosti veci, jej kontext a odstrašujúci dosah pokút, a to bez toho, aby sa vyhotovil kogentný a taxatívny zoznam kritérií, ktoré sa musia obligatórne zohľadniť.

(pozri bod 226)

12. Skutočnosť, že podnik sa nezúčastnil na mnohostrannom stretnutí a že prestal poskytovať informácie ostatným členom kartelu, nemôže stačiť na preukázanie toho, že sa vzdal účasti na karteli, keďže sa verejne nedištancoval od jeho obsahu.

(pozri body 240, 241, 244)

13. V súlade s článkom 23 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 ES a 82 ES predstavuje dĺžka trvania porušenia jedno z kritérií, ktoré sa musia zohľadniť pri určení výšky pokuty, ktorá sa má uložiť podnikom zodpovedným za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže.

Hoci ustanovenia bodu 1 B usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO nestanovujú žiadne zvýšenie v prípade krátkodobých porušení, vo všeobecnosti s dĺžkou trvania menej ako jeden rok, zvýšenie sa uplatňuje v prípade strednodobých porušení, vo všeobecnosti s dĺžkou trvania od jedného do piatich rokov, pričom môže byť stanovené napríklad až na 50 % východiskovej sumy pokuty. Pokiaľ ide o dlhodobé porušenia, vo všeobecnosti s dĺžkou trvania viac ako päť rokov, je stanovené iba to, že suma pokuty môže byť zvýšená o 10 % ročne. Tieto zvýšenia nie sú automatické, uvedené usmernenia ponechávajú Komisii mieru voľnej úvahy.

(pozri body 237, 247, 249)

14. Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO neuvádzajú taxatívny výpočet poľahčujúcich okolností, ktoré by Komisia musela zohľadniť na účely zníženia východiskovej sumy pokuty. V dôsledku toho si Komisia ponechala určitú mieru voľnej úvahy na posúdenie celkového významu prípadného zníženia sumy pokút na základe poľahčujúcich okolností. Komisia nemôže byť nijakým spôsobom povinná priznať v rámci svojej voľnej úvahy zníženie pokuty za skončenie zjavného porušovania, či už k skončeniu došlo pred zásahmi Komisie alebo po nich.

Skončenie porušovania predpisov hospodárskej súťaže po prvých zásahoch Komisie, ktoré je upravené bodom 3 treťou zarážkou usmernení, logicky môže predstavovať poľahčujúcu okolnosť len vtedy, ak existujú dôvody predpokladať, že dotknuté podniky boli motivované skončiť svoje protisúťažné správania práve predmetnými zásahmi. Cieľom tohto ustanovenia je totiž podnietiť podniky, aby ihneď skončili svoje protisúťažné správania v prípade, že Komisia začne v tomto ohľade vyšetrovanie. Zníženie pokuty z tohto dôvodu sa môže uplatniť len vtedy, ak tieto podniky už prijali pevné rozhodnutie skončiť porušovanie ešte pred dátumom prvých zásahov Komisie alebo ak sa porušovanie skončilo už pred týmto dátumom. Tento posledný predpoklad je dostatočne zohľadnený v rámci výpočtu dĺžky trvania obdobia porušenia.

(pozri body 259, 260)

15. Pokiaľ ide o subjektívne okolnosti, ktoré treba zohľadniť pri stanovovaní východiskovej sumy pokuty, usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO stanovujú, že je potrebné zohľadniť aj skutočnú hospodársku schopnosť pôvodcu porušenia spôsobiť značnú škodu iným hospodárskym subjektom, predovšetkým spotrebiteľom, a tiež je nevyhnutné stanoviť pokutu na úroveň, ktorá zabezpečí jej dostatočne odstrašujúci účinok. Podľa týchto usmernení v prípadoch, ktoré predpokladajú účasť niekoľkých podnikov, ako sú kartely, môže byť vhodné zvážiť všeobecnú východiskovú sumu, pričom sa zohľadní osobitná váha, a teda skutočný dopad protiprávneho správania každého podniku na hospodársku súťaž, najmä ak existuje značný rozdiel vo veľkosti podnikov pôvodcov porušenia rovnakej povahy, a prispôsobiť v dôsledku toho všeobecnú východiskovú sumu podľa špecifickej povahy každého z podnikov.

Usmernenia nebránia tomu, aby sa celkový obrat alebo obrat, ktorý podniky dosiahli na relevantnom trhu, zohľadnil pri určení výšky pokuty, ak sú dodržané všeobecné zásady práva Spoločenstva a ak si to vyžadujú okolnosti.

Rozdelenie podnikov do dvoch kategórií v závislosti od ich obratu teda nie je neproporcionálny spôsob zohľadnenia ich relatívneho významu na trhu na účely stanovenia východiskovej sumy pokuty, pokiaľ to nevedie k hrubo skreslenému obrazu dotknutého trhu.

(pozri body 273 – 275, 280)

16. V oblasti hospodárskej súťaže je dôkazné bremeno týkajúce sa existencie účinkov porušenia na dotknutý trh, ktoré spočíva na Komisii, pokiaľ tieto účinky zohľadňuje v rámci výpočtu pokuty v závislosti od závažnosti porušenia, menšie ako dôkazné bremeno, ktoré na nej spočíva, ak musí preukázať samotnú existenciu porušenia v prípade kartelu. Na zohľadnenie konkrétneho dopadu kartelu na trh totiž postačuje, aby Komisia predložila „dobré dôvody na jeho zohľadnenie“.

(pozri bod 301)

17. K porušeniu práv na obranu dochádza z dôvodu nesúladu medzi oznámením o výhradách a konečným rozhodnutím len pod podmienkou, že v ňom uvedená výhrada nebola rozvinutá dostatočným spôsobom na to, aby adresátom umožnila brániť sa.

Ak dokumenty neboli spomenuté v oznámení o výhradách, môže sa dotknutý podnik oprávnene domnievať, že na účely veci nie sú dôležité. Ak Komisia podnik neinformuje, že určité dokumenty budú použité v rozhodnutí, bráni mu včas predložiť svoje stanovisko o dôkaznej hodnote týchto dokumentov. Z toho vyplýva, že tieto dokumenty nemožno vo vzťahu k tomuto podniku považovať za platné dôkazné prostriedky.

Dokument, ktorý Komisia použije na podporu výhrady v konečnom rozhodnutí, hoci aj bol použitý v oznámení o výhradách na preukázanie inej výhrady, možno použiť v rozhodnutí proti dotknutému podniku len vtedy, ak tento podnik mohol z oznámenia o výhradách a z obsahu tohto dokumentu rozumne vyvodiť závery, ku ktorým Komisia zamýšľala dospieť.

(pozri body 313 – 315)

18. Absolútne právo odoprieť výpoveď nemožno uznať podniku, ktorý je adresátom žiadosti o poskytnutie informácií v zmysle článku 11 ods. 5 nariadenia č. 17. Uznanie takéhoto práva by totiž prekračovalo hranice toho, čo je potrebné na zachovanie práva na obhajobu podnikov, a predstavovalo by pre Komisiu neopodstatnenú prekážku pri plnení úlohy dbať na dodržiavanie pravidiel hospodárskej súťaže na spoločnom trhu. Právo odoprieť výpoveď možno uznať iba v rozsahu, v akom by bol dotknutý podnik nútený poskytnúť odpovede, ktoré by ho viedli k tomu, aby priznal existenciu porušenia, ktoré má preukázať Komisia.

Na zabezpečenie potrebného účinku článku 11 nariadenia č. 17 je teda Komisia oprávnená ukladať podnikom povinnosť poskytnúť všetky potrebné informácie o skutočnostiach, ktoré im môžu byť známe, a poskytnúť jej v prípade potreby súvisiace dokumenty, ktoré majú v držbe, aj keď tieto dokumenty môžu slúžiť na preukázanie existencie protisúťažného správania. Táto právomoc Komisie získavať informácie neodporuje ani článku 6 ods. 1 a 2 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, ani judikatúre Európskeho súdu pre ľudské práva.

V každom prípade povinnosť odpovedať na výlučne vecné otázky položené Komisiou a vyhovieť jej žiadosti o predloženie existujúcich dokumentov nemôže porušiť základnú zásadu dodržiavania práva na obhajobu ani základnú zásadu práva na spravodlivý proces, ktoré v oblasti práva hospodárskej súťaže ponúkajú ochranu rovnocennú ochrane zaručenej článkom 6 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. Nič totiž nebráni príjemcovi takejto žiadosti o informácie, aby neskôr v správnom konaní alebo v konaní pred súdom Spoločenstva preukázal, že skutočnosti uvedené v jeho odpovediach alebo v oznámených listinách majú iný význam, ako im pripisuje Komisia.

Nakoniec, ak Komisia v žiadosti o poskytnutie informácií podľa článku 11 nariadenia č. 17 žiada podnik okrem čisto vecných otázok a žiadostí o predloženie existujúcich dokumentov aj o opísanie účelu a priebehu niekoľkých rokovaní, na ktorých sa zúčastnil, ako aj výsledkov alebo záverov takýchto rokovaní, pričom je jasné, že Komisia má podozrenie, že účelom uvedených rokovaní bolo obmedzenie hospodárskej súťaže, takáto žiadosť núti opýtaný podnik k priznaniu účasti na porušovaní pravidiel Spoločenstva pre hospodársku súťaž, takže uvedený podnik na takýto druh otázok nie je povinný odpovedať. V takom prípade skutočnosť, že podnik predsa len poskytne informácie v tejto súvislosti, musí byť považovaná za spontánnu spoluprácu podniku, ktorá môže odôvodniť zníženie výšky pokuty podľa oznámenia o spolupráci. Za toho istého predpokladu podniky nemôžu tvrdiť, že ich právo neprispieť k vlastnému obvineniu bolo porušené z dôvodu, že na takúto žiadosť dobrovoľne odpovedali.

(pozri body 326 – 329)

19. V rámci správneho konania začatého z dôvodu zakázaného kartelu dotknutému podniku jeho spolupráca pri preskúmaní nedáva právo na nijaké zníženie pokuty, ak táto spolupráca neprekročila rámec povinností, ktoré mu vyplývajú z článku 11 ods. 4 a 5 nariadenia č. 17. Naproti tomu v prípade, keď podnik v odpovedi na žiadosť o poskytnutie informácií podľa článku 11 poskytne informácie, ktoré výrazne prekračujú rámec informácií, ktoré môže Komisia na základe tohto článku požadovať, podniku pokuta môže byť znížená.

(pozri bod 340)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (piata komora)

z 28. apríla 2010 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Európsky trh s priemyselnými niťami – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES a článku 53 Dohody EHP – Pojem jediné porušenie – Definícia trhu – Pokuty – Horná hranica pokuty – Závažnosť a dĺžka trvania porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Spolupráca – Proporcionalita – Rovnosť zaobchádzania – Právo na obhajobu – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút“

Vo veci T‑446/05,

Amann & Söhne GmbH & Co. KG, so sídlom v Bönnigheime (Nemecko),

Cousin Filterie SAS, so sídlom vo Wervicq-Sud (Francúzsko),

v zastúpení: A. Röhling, M. Dietrich a C. Horstkotte, advokáti,

žalobcovia,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: F. Castillo de la Torre a K. Mojzesowicz, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci G. Eickstädt, advokát,

žalovanej,

ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2005) 3452 zo 14. septembra 2005 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 81 [ES] a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/38.337 PO/Thread), zmeneného a doplneného rozhodnutím Komisie K(2005) 3765 z 13. októbra 2005, a subsidiárne návrh na zníženie pokuty uloženej žalobcom týmto rozhodnutím,

VŠEOBECNÝ SÚD (piata komora),

v zložení: predseda komory M. Vilaras, sudcovia M. Prek (spravodajca) a V. M. Ciucă,

tajomník: T. Weiler, referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 17. decembra 2008,

vyhlásil tento

Rozsudok

Okolnosti predchádzajúce sporu

A – Predmet sporu

1 Rozhodnutím K(2005) 3452 zo 14. septembra 2005 týkajúcim sa konania o uplatnení článku 81 [ES] a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/38.337 PO/Thread, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), v znení rozhodnutia Komisie K(2005) 3765 z 13. októbra 2005, ktorého zhrnutie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie z 26. januára 2008 (Ú. v. EÚ C 21, s. 10), Komisia Európskych spoločenstiev konštatovala, že žalobcovia Amann & Söhne GmbH & Co. KG (ďalej len „Amann“) a Cousin Filterie SAS (ďalej len „Cousin“) sa zúčastnili na skupine dohôd a zosúladených postupov na trhu s priemyselnými niťami pre automobilový priemysel (ďalej len „nite pre automobilový priemysel“) v Európskom hospodárskom priestore (EHP) v období od mája/júna 1998 do 15. mája 2000 a že Amann sa tiež zúčastnil na skupine dohôd a zosúladených postupov na trhu s priemyselnými niťami s výnimkou nití pre automobilový priemysel (ďalej len „priemyselné nite“) v Beneluxe, v Dánsku, vo Fínsku, v Nórsku a vo Švédsku (ďalej len „Škandinávia“) v období od januára 1990 do septembra 2001.

2 Na jednej strane Komisia uložila Amann a Cousin solidárne pokutu vo výške 4,888 milióna eur za ich účasť na kartely týkajúcom sa nití pre automobilový priemysel v EHP, a na druhej strane uložila Amann pokutu vo výške 13,09 milióna eur za jeho účasť na kartely týkajúcom sa priemyselných nití v Beneluxe a v Škandinávii.

B – Správne konanie

3 Dňa 7. a 8. novembra 2001 Komisia uskutočnila kontroly na základe článku 14 ods. 3 nariadenia Rady (EHS) č. 17 zo 6. februára 1962, prvého nariadenia implementujúceho články [81 ES] a [82 ES] zmluvy (Ú. v. ES 1962, 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3) v priestoroch viacerých výrobcov nití. K týmto kontrolám došlo na základe informácií, ktoré v auguste 2000 poskytla spoločnosť The English Needle & Tackle Co. (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 78).

4 Dňa 26. novembra 2001 Coats Viyella plc (ďalej len „Coats“) podal žiadosť o zhovievavosť na základe oznámenia Komisie o neuložení alebo znížení pokút vo veci kartelov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 207, 1996, s. 4, ďalej len „oznámenie o spolupráci“), ktorej prílohu tvorili písomnosti predložené s cieľom preukázať existenciu týchto kartelov: po prvé kartelu na trhu s niťami pre automobilový priemysel v Európskom hospodárskom priestore (EHP), po druhé kartelu na trhu s priemyselnými niťami v Spojenom kráľovstve a po tretie kartelu na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a v Škandinávii (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 82).

5 Na základe dokumentov získaných počas inšpekcií a dvoch oznámení spoločnosti Coats, Komisia zaslala dotknutým podnikom v marci a auguste 2003 žiadosti o informácie podľa článku 11 nariadenia č. 17 (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 83).

6 Dňa 18. marca 2004 Komisia prijala oznámenie o výhradách, ktoré zaslala viacerým podnikom z dôvodu ich účasti na jednom alebo na viacerých karteloch uvedených v bode 4 vyššie, vrátane kartelu na trhu priemyselných nití v Beneluxe a v Škandinávii.

7 Všetky podniky, ktorým bolo zaslané oznámenia o výhradách, predložili písomné pripomienky (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 90).

8 Účastníci konania boli vypočutí 19. a 20. júla 2004 (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 92).

9 Dňa 24. septembra 2004 sa účastníkom konania poskytol prístup k nedôvernej verzii odpovedí na oznámenie o výhradách a k pripomienkam účastníkov vyjadreným v rámci ich vypočutia, a stanovila sa im lehota na predloženie ďalších pripomienok (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 93).

10 Dňa 14. septembra 2005 Komisia prijala napadnuté rozhodnutie.

C – Napadnuté rozhodnutie

1. Relevantné trhy

a) Trh výrobkov

11 V napadnutom rozhodnutí Komisia uvádza, že odvetvie výroby nití možno rozdeliť na dva segmenty, jednak na odvetvie priemyselných nití používaných na šitie a vyšívanie rôznych druhov oblečenia alebo iných výrobkov, ako sú kožené výrobky, textilné poťahy pre automobily a matrace, a jednak na odvetvie domácich nití používaných jednotlivcami na šitie alebo na opravu vecí a pri činnostiach vo voľnom čase (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 9).

12 Čo sa týka segmentu priemyselných nití, možno ho rozdeliť na tri kategórie v závislosti od ich použitia: niť na šitie určená pre konfekciu, ktorá sa používa pre rôzne typy oblečenia, niť na vyšívanie, ktorá sa používa v priemyselných informatizovaných vyšívacích strojoch na skrášľovanie oblečenia, športovej obuvi a textílií používaných v domácnostiach, a špeciálna niť, ktorá sa používa v rôznych oblastiach ako sú oblasť obuvi, kožených výrobkov a automobilov (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 11).

13 Z toho tiež vyplýva, že priemyselné nite možno tiež rozdeliť na viacero kategórií v závislosti od druhu vlákna a štruktúry nite (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 12).

14 Komisia sa v napadnutom rozhodnutí domnieva, že trh s priemyselnými vláknami možno považovať z hľadiska ponuky za jeden trh výrobkov, keďže neexistuje striktné spojenie medzi konečným použitím a druhom vlákna a/alebo štruktúrou nite. Komisia spresňuje, že podľa Coats niektorí zákazníci z oblasti konfekcie používajú špeciálne nite a že niektorí zákazníci z oblasti vyšívania používajú konfekčné nite. Ďalej uvádza, že Coats zdôraznil, že postupy výroby konfekčných nití, vyšívacích nití a rôznych druhov špeciálnych nití môžu byť rovnaké alebo ľahko zastupiteľné (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 13).

15 Komisia však v napadnutom rozhodnutí rozlišuje medzi na jednej strane niťami pre automobilový priemysel, a na druhej strane niťami určenými ostatným priemyselným odvetviam. Komisia sa totiž domnieva, že hoci sú postupy výroby týchto dvoch druhou nití podobné alebo ľahko zastupiteľné, dopyt automobilového priemyslu pochádza od veľkých zákazníkov, ktorí pre určité výrobky, ktoré používajú, stanovujú špecifické vlastnosti vyššej úrovne – napríklad niť používaná na výrobu bezpečnostných pásov – a ktorý dbajú na zhodnosť výrobkov v rôznych krajinách, v ktorých ich potrebujú pre svoju výrobu (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 14).

16 V týchto veciach sú trhmi výrobkov, vo vzťahu ku ktorým sa skúma porušenie vytýkané žalobcom, trh s niťami pre automobilový priemysel, a pokiaľ ide o porušenie vytýkané Amann, aj trh s priemyselnými niťami.

b) Geografické trhy

17 Komisia v napadnutom rozhodnutí uvádza, že trh s niťami pre automobilový priemysel sa musí z dôvodu špecifických vlastností vyššej úrovne spomenutých vyššie, ktoré si vyžadujú jednotnosť v rámci EHP, odlíšiť od trhu s priemyselnými niťami. Domnieva sa preto, že trhom s niťami pre automobilový priemysel je celé územie EHP. Komisia totiž konštatuje, že len niekoľko dodávateľov môže poskytovať štandardnú ponuku týchto výrobkov na celom území EHP. Dôvodom je to, že kupujúci potrebujú rovnaké nite pre zjednodušenie svojej výroby v rôznych krajinách, že tieto nite musia spĺňať špecifické kvalitatívne normy (napríklad nite používané na výrobu bezpečnostných pásov), a tiež to, že na účely kvality výrobkov a zodpovednosti je možnosť zistenia výrobného pôvodu týchto nití zásadnou požiadavkou (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenia č. 21 a 22).

18 Naopak, čo sa týka priemyselných nití, Komisia konštatuje, že podľa informácií poskytnutých účastníkmi konania má relevantný geografický trh regionálnu veľkosť. Ďalej uvádza, že regióny môžu v závislosti od prípadu pokrývať viacero štátov EHP, napríklad štáty Beneluxu alebo Škandinávie, alebo jediný štát, napríklad Spojené kráľovstvo (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 17).

19 Z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že geografickým trhom dotknutým porušením týkajúcim sa priemyselných nití, ktoré je vytýkané Amann, je trh štátov Beneluxu a Škandinávie, kým geografickým trhom dotknutým porušením týkajúcim sa nití pre automobilový priemysel, ktoré je vytýkané obom žalobcom, je trh celého EHP.

2. Veľkosť a štruktúra relevantných trhov

20 Komisia v napadnutom rozhodnutí spresňuje, že obrat týkajúci sa priemyselných nití v Beneluxe a Škandinávii predstavoval približne 50 miliónov eur v roku 2000 a približne 40 miliónov v roku 2004, obrat týkajúci sa nití pre automobilový priemysel predstavoval približne 20 miliónov eur v roku 1999 (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 28 a 35).

21 Tiež sa zdá, že na konci 90. rokov boli hlavnými dodávateľmi priemyselných nití v Beneluxe a Škandinávii najmä Amann, Barbour Threads Ltd (ďalej len „Barbour“), kým ho nekúpil Coats, Belgian Sewing Thread NV (ďalej len „BST“), Coats, Gütermann AG a Zwicky & Co. AG (ďalej len „Zwicky“), a že hlavnými dodávateľmi nití pre automobilový priemysel boli najmä žalobcovia, Coats, Oxley Threads Ltd (ďalej len „Oxley“), Gütermann a Zwicky.

3. Opis porušení

22 Komisia v napadnutom rozhodnutí uvádza, že k porušeniam vytýkaným žalobcom týkajúcim sa kartelu na trhu s niťami pre automobilový priemysel v EHP došlo od mája/júna 1998 do mája 2000.

23 Hlavným cieľom účastníkov kartelu na trhu s niťami pre automobilový priemysel v EHP bolo zachovať ceny na vysokej úrovni (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 214).

24 Na tento účel bolo zorganizovaných päť stretnutí, v priebehu ktorých účastníci kartelu najskôr stanovili dva druhy orientačných cien pre základné výrobky predávané v európskom automobilovom odvetví, jedny pre existujúcich zákazníkov, druhé pre nových zákazníkov. Následne došlo k výmene informácií o cenách uplatňovaných vo vzťahu k určitým zákazníkom a o orientačných minimálnych cenách. Účastníci kartelu na následne zaviazali zabrániť tomu, aby vzájomne súťažili cenami pre etablovaných dodávateľov (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenie č. 215).

25 Pokiaľ ide o správania týkajúce sa kartelu na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a Škandinávii, Komisia konštatuje, že k nim došlo v priebehu rokov 1990 až 2001.

26 Podľa Komisie, pokiaľ ide o kartel na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a Škandinávii, dotknuté podniky sa stretli aspoň raz za rok a tieto stretnutia sa organizovali na dvoch sedeniach, jednom venovanom trhu v štátoch Beneluxu a druhom venovanom štátom Škandinávie, pričom ich hlavným cieľom bolo zachovať ceny na vysokej úrovni na každom z týchto dvoch trhov.

27 Účastníci kartelu si vymenili cenníky a informácie o zľavách, zvyšovaní katalógových cien, znižovaní zliav a zvyšovaní špeciálnych cien uplatňujúcich sa na určitých zákazníkov. Tiež boli uzavreté dohody o budúcich cenníkoch, o úrovniach maximálnych zliav, o znížení zliav a zvýšení špeciálnych cien uplatňujúcich sa na určitých zákazníkov, ako aj dohody o vylúčení hospodárskej súťaže prostredníctvom výhodnejších cien vo vzťahu k etablovaným dodávateľom a o rozdelení zákazníkov (napadnuté rozhodnutie, odôvodnenia č. 99 až 125).

4. Výrok napadnutého rozhodnutia

28 V článku 1 ods. 3 napadnutého rozhodnutia Komisia konštatovala, že šesť podnikov vrátane žalobcov porušilo článok 81 ods. 1 ES a článok 53 ods. 1 Dohody EHP tým, že sa podieľali na skupine dohôd a zosúladených postupov na trhu s niťami pre automobilový priemysel v EHP, a to, čo sa týka žalobcov, v období od mája/júna 1998 do mája 2000. Rovnako v článku 1 ods. 1 napadnutého rozhodnutia Komisia konštatovala, že osem podnikov vrátane Amann porušilo článok 81 ES a článok 53 Dohody EHP tým, že sa zapojili do dohôd a zosúladených postupov na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a Škandinávie, a to pokiaľ ide o Amann v období od januára 1990 do septembra 2001.

29 V zmysle článku 2 prvého odseku napadnutého rozhodnutia sa ukladajú tieto pokuty:

a) za kartel na trhu s niťami pre automobilový priemysel v EHP:

– žalobcom spoločne a nerozdielne: 4,888 milióna eur,

– Coats: 0,65 milióna eur,

– Oxley: 1,271 milióna eur,

– Barbour a Hicking Pentecost plc spoločne a nerozdielne: 0,715 milióna eur;

b) za kartel na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a v Škandinávii najmä:

– Coats: 15,05 milióna eur,

– Amann: 13,09 milióna eur,

– BST: 0,979 milióna eur,

– Gütermann: 4,021 milióna eur,

– Zwicky: 0,174 milióna eur.

Konanie a návrhy účastníkov konania

30 Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 22. decembra 2005 podali žalobcovia žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

31 Vzhľadom na to, že zloženie komôr Súdu prvého stupňa bolo zmenené, sudca spravodajca bol pridelený k piatej komore, ktorej bola z tohto dôvodu táto vec pridelená.

32 Žalobcovia navrhujú, aby Všeobecný súd:

– zrušil napadnuté rozhodnutie v časti, ktorá sa ich týka,

– subsidiárne znížil primerane výšku pokuty,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

33 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– zaviazal žalobcov na náhradu trov konania.

Právny stav

34 V prvom rade uvádzajú žalobný dôvod smerujúci k zrušeniu napadnutého rozhodnutia založený na porušení článku 7 ods. 1 prvej vety nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205).

35 V druhom rade sa žalobcovia odvolávajú na skupinu žalobných dôvodov smerujúcich k zrušeniu pokuty. Na jednej strane vytýkajú Komisii, že im uložila pokutu, ktorej výška presahuje hornú hranicu 10 % ich obratu. Na druhej strane žalobcovia uvádzajú sedem žalobných dôvodov založených jednak na porušení zásad rovnosti zaobchádzania a proporcionality pri ukladaní pokuty, na nesprávnom určení východiskovej sumy pokuty uloženej za kartel týkajúci sa priemyselných nití, na nesprávnom výpočte dĺžky trvania porušenia na trhu s priemyselnými niťami, na nezohľadnení určitých poľahčujúcich okolností v súvislosti s porušením na trhu s priemyselnými niťami, na nesprávnom výpočte východiskovej sumy pokuty uloženej za porušenie na trhu s niťami pre automobilový priemysel, na nezohľadnení skutočnosti, že nedošlo k realizácii kartelu týkajúceho sa nití pre automobilový priemysel a na porušení práva byť vypočutý a práv na obhajobu.

A – O žalobnom dôvode uvádzanom žalobcami, ktorý sa týka zrušenia napadnutého rozhodnutia z dôvodu porušenia článku 7 ods. 1 prvej vety nariadenia č. 1/2003

1. Tvrdenia účastníkov konania

36 Žalobcovia tvrdia, že vytýkané porušenia predstavujú jediné porušenie v zmysle článku 7 ods. 1 prvej vety nariadenia č. 1/2003 z dôvodu, že trh s niťami pre automobilový priemysel a trh s priemyselnými niťami nie sú odlišnými trhmi výrobkov či geografickými trhmi, že existuje jeden spoločný subjektívny prvok medzi týmito kartelmi a že kritériá používané Komisiou na účely konštatácie neexistencie jediného porušenia nie sú platné.

37 Pokiaľ ide po prvé o existenciu jediného trhu výrobkov, žalobcovia namietajú, že by výslovne potvrdili, že nite určené na odev a nite určené pre automobilový priemysel patrili na dva rôzne trhy. Odpoveď Amann na žiadosť o informácie, v ktorej trh s niťami pre automobilový priemysel označil za svetový trh, nijako neimplikuje, že by uznal údajnú samostatnú povahu tohto trhu. Navyše potom, ako predložil odhady týkajúce sa šiestich rôznych segmentov nití, Amann nebol schopný tak urobiť pre segment nití určených pre automobilové odvetvie.

38 Podľa žalobcov ani vyhlásenia ostatných hospodárskych subjektov, ako sú Coats a Gütermann, nemohli umožniť, aby sa dospelo k záveru o existencii rozlišovania medzi trhom s niťami pre automobilový priemysel a trhom s priemyselnými niťami.

39 Stanovisko žalobcov, pokiaľ ide o jednotnosť trhu, potvrdzuje prezentácia výrobkov uskutočnená všetkými podnikmi. To platí najmä pre prípad segmentácie uskutočnenej Gütermann, Amann a Coats. Je z nej zrejmé, že v rôznych oblastiach možno používať tú istú niť.

40 Ani existencia prísnejších špecifických noriem vyžadovaných dôležitými zákazníkmi z automobilového odvetvia neodôvodňuje rozlišovanie medzi priemyselnými niťami a niťami určenými pre automobilový priemysel. Nite sa vo všeobecnosti vyrábajú v súlade s požiadavkami automobilového priemyslu a sú v takejto kvalite dodávané dôležitým zákazníkom z ostatných priemyselných odvetví. Výroba dvoch druhov nití rôznej kvality by nebola obhájiteľná ani z hospodárskeho hľadiska. Preto sú technické špecifikácie nití pre automobilový priemysel v podstate identické s technickými špecifikáciami priemyselných nití. Tieto nite sú teda vzájomne zastupiteľné, pričom ich predaj sa navyše neuskutočňuje v závislosti od zákazníkov, ale od výrobkov.

41 Po druhé žalobcovia vytýkajú Komisii, že nepreskúmala, či rôzne vytýkané správania zjednocoval určitý spoločný subjektívny prvok a či teda predstavovali jediné porušenie. Komisia samotná konštatovala, že všetky porušenia smerovali k narušeniu normálneho vývoja cien na relevantnom trhu.

42 Skutočnosť, že ide o dohody o cenách a že rozhodnutia prijaté pre dotknuté regióny sú prakticky rovnaké, podopiera tézu o jednotnosti zistených porušení. Žalobcovia ďalej uvádzajú, že vo väčšine členských štátov by bol subjektívny prvok určujúcim kritériom pre konštatovanie jediného porušenia.

43 Tvrdia tiež, že vzhľadom na priemernú veľkosť väčšiny dotknutých podnikov, museli ich riaditelia a spoločníci nevyhnute vedieť o rôznych porušeniach. Pokiaľ ide o nich samých, spresňujú, že subjektívny prvok vyplýva navyše z absencie rozdelenia vnútorných právomocí v oblasti predaja priemyselných nití a nití pre automobilový priemysel.

44 Navyše v podstate poukazujú na nekoherentnosť v postupe Komisie, ktorá vychádzala zo zásady jediného porušenia v prípade po sebe nasledujúcich porušení spôsobených v rámci každého kartelu, v prípade vzájomného vzťahu medzi kartelmi však týmto spôsobom nepostupovala. V tomto ohľade napadnuté rozhodnutie obsahuje vo svojich odôvodneniach č. 266 až 270 viacero rozporov, ktorými by bolo možné preukázať, že stanovisko Komisie, pokiaľ ide o existenciu samostatných porušení, nie je možné obhájiť.

45 Po tretie žalobcovia namietajú proti kritériám uplatneným Komisiou na účely stanovia existencie či neexistencie jediného porušenia.

46 V prvom rade tvrdia, že tieto kritériá nie sú uplatniteľné. V tomto ohľade na jednej strane uvádzajú, že Komisia je sama osebe nerozhodná pri používaní kritérií na stanovenie existencie jediného porušenia, pretože odôvodňuje existenciu dvoch samostatných porušení tak, že odkazuje na rôznych účastníkov porušenia, na iný spôsob fungovania a na absenciu globálnej koordinácie a následne vychádza z rozdielu na úrovni relevantných trhov, pričom následne deklaruje, že dohody týkajúce sa Beneluxu a Škandinávie sa musia skúmať spoločne vzhľadom na to, že sú prepojené organizáciou, spôsobom fungovania a rovnakými účastníkmi porušenia. Žalobcovia preto konštatujú, že kritérium globálnej koordinácie už nemá žiadny význam pre uznanie, že v Beneluxe a Škandinávii došlo k jedinému porušeniu.

47 Na druhej strane sa domnievajú, že kritérium vymedzenia trhu výrobkov, v tomto prípade príbuzných výrobkov, je irelevantné. Použitie tohto kritéria s výnimkou jednoznačných prípadov, v ktorých výrobky jednoznačne nespadajú na ten istý trh, by znamenalo, že by sa Komisii poskytla skoro nekontrolovateľná miera voľnej úvahy v rámci postihovania porušení práva hospodárskej súťaže. Kritérium týkajúce sa absencie identity účastníkov porušenia je taktiež irelevantné. Žalobcovia totiž zdôrazňujú, že to, kým sa zúčastnené podniky dajú zastupovať, je bezpredmetné, pretože účasť na porušení sa pripisuje dotknutému podniku.

48 V druhom rade Amann a Cousin tvrdia, že uplatnenie týchto kritérií malo Komisiu v každom prípade viesť k tomu, aby dospela k záveru o existencii jediného porušenia.

49 Na jednej strane odkazujú na skutočnosť, že Komisia nevie oprávnene odôvodniť existenciu samostatných porušení tak, že by vychádzala z neexistencie koordinácie medzi kartelmi, pokiaľ sama zdôrazňuje, pričom preberá vyhlásenia Coats, že z dôvodu existencie trhov výrobkov, ktoré skôr ohraničené štátmi, nie je nevyhnutné pristúpiť ku koordinácii medzi dotknutými regiónmi. Rovnako snaha Komisie rozlišovať medzi koordináciou geografických trhov a koordináciou trhov rôznych výrobkov je irelevantná, keďže v prípade rôznych geografických trhov nemá koordinácia medzi trhmi s rôznymi výrobkami žiaden zmysel. Práve preto žalobcovia tvrdia, že treba posudzovať dotknuté správania tak, že sa pripustí, že stretnutia venované rôznym regiónom boli súčasťou spoločného plánu schváleného ich vedeniami a potvrdeného dokumentmi, ktoré preukazujú časté kontakty medzi zástupcami Coats a Amann, ktorých predmetom boli otázky „hlavnej stratégie“ v Európe. Takéto dokumenty svedčia o existencii spoločného subjektívneho prvku. Žalobcovia v tomto ohľade vytýkajú Komisii, že neanalyzovala otázku, či tento druh kontaktov neexistoval aj medzi Coats a inými konkurentmi.

50 Na druhej strane neexistuje určujúci rozdiel na úrovni účastníkov dohôd a ich organizácie. V tomto ohľade žalobcovia uvádzajú, že podľa judikatúry nemožno vylúčiť existenciu jediného porušenia v právnom zmysle slova len na základe skutočnosti, že každý podnik sa zúčastňuje na porušení spôsobom jemu vlastným, keďže podnik sa môže takto zúčastniť na jedinom karteli bez toho, aby sa podieľal na všetkých súčastiach tvoriacich toto porušenie.

51 V duchu týchto úvah žalobcovia uvádzajú, že len tri podniky sa zúčastnili len na jednej dohode, všetky ostatné sa podieľali na najmenej dvoch dohodách, čo predstavuje prelínanie na úrovni účastníkov porušenia, čo svedčí v prospech existencie jediného porušenia. Okrem toho porovnanie medzi stretnutiami týkajúcich sa kartelu na trhu s priemyselnými niťami a stretnutiami týkajúcimi sa kartelu na trhu s niťami pre automobilový priemysel nijako nepodopiera tézu týkajúcu sa existencie rôznych porušení. Stretnutia sa v oboch prípadoch konali nepravidelne.

52 Komisia tieto tvrdenia vyvracia.

2. Posúdenie Všeobecným súdom

a) O rozlíšení trhov výrobkov a geografických trhov

53 Z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia sa domnievala, že trh s niťami pre automobilový priemysel sa vzhľadom na svoju špecifickosť musí odlišovať od trhu s priemyselnými niťami, jednak z hľadiska výrobkov, a jednak z geografického hľadiska (pozri body 12 až 16 a 18 až 20 vyššie).

54 Na úvod je dôležité uviesť, že z dôvodu, že definícia tovarového trhu zahŕňa zložité ekonomické posúdenia zo strany Komisie, môže byť predmetom iba obmedzenej kontroly zo strany súdu Spoločenstva (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 30. marca 2000, Kish Glass/Komisia, T‑65/96, Zb. s. II‑1885, bod 64, a zo 6. júna 2002, Airtours/Komisia, T‑342/99, Zb. s. II‑2585, bod 26). Súd Spoločenstva sa však nemusí zdržať kontroly toho, ako Komisia vyložila údaje ekonomickej povahy. V tomto ohľade je jeho úlohou overiť, či Komisia založila svoje posúdenie na dôkazných prostriedkoch, ktoré sú správne, spoľahlivé a koherentné, ktoré obsahujú všetky relevantné údaje, ktoré treba zohľadniť pri posúdení komplexnej situácie, a ktoré sú spôsobilé podporiť závery, ktoré sa z nich vyvodili (pozri rozsudok zo 17. septembra 2007, Microsoft/Komisia, T‑201/04, Zb. s. II‑3601, bod 482).

55 Ďalej je potrebné pripomenúť, že trh, ktorý je potrebné zohľadniť, zahŕňa skupinu výrobkov, ktoré sú v závislosti od ich vlastností spôsobilé uspokojiť stále potreby a sú len ťažko zastupiteľné s inými výrobkami (rozsudok Súdneho dvora z 9. novembra 1983, Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin/Komisia, 322/81, Zb. s. 3461, bod 37). Súdny dvor konkrétnejšie rozhodol, že z pojmu trh výrobkov vyplýva, že účinná hospodárska súťaž môže existovať medzi výrobkami, ktoré sú jeho súčasťou, čo predpokladá dostatočný stupeň zastupiteľnosti medzi všetkými výrobkami tvoriacimi súčasť toho istého trhu (rozsudok Súdneho dvora z 13. februára 1979, Hoffmann-La Roche/Komisia, 85/76, Zb. s. 461, bod 28).

56 Pokiaľ ide o zastupiteľnosti, posudzuje sa v závislosti od súboru indícií, ako sú vlastnosti výrobkov, podmienky hospodárskej súťaže a štruktúra dopytu a ponuky na trhu (rozsudok Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin/Komisia, už citovaný v bode 55 vyššie, bod 37).

57 Hoci je z hospodárskeho hľadiska zastupiteľnosť na strane dopytu okamžitým a najúčinnejším hodnotiacim kritériom vo vzťahu k dodávateľom daného výrobku (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 4. júla 2006, easyJet/Komisia, T‑177/04, Zb. s. II‑1931, bod 99), zastupiteľnosť na strane ponuky možno tiež zohľadniť na účely vymedzenia relevantného trhu v prípade transakcií, pri ktorých má táto zastupiteľnosť, pokiaľ ide o okamžitosť a účinnosť, rovnaké účinky ako zastupiteľnosť na strane dopytu. Z kritéria zastupiteľnosti na strane ponuky vyplýva, že výrobcovia môžu na základe jednoduchej adaptácie vstúpiť na trh s dostatočnou silou na to, aby predstavovali vážnu protiváhu voči výrobcom, ktorí už na tomto trhu pôsobia (rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. septembra 2003, Atlantic Container Line a i./Komisia, T‑191/98, T‑212/98 až T‑214/98, Zb. s. II‑3275, bod 829).

58 Pokiaľ ide o samotné výrobky, treba uviesť, že môžu tvoriť jeden samostatný trh, ak sa individualizujú na základe osobitných vlastností výroby, ktoré ich robia osobitne vhodnými na tento účel, alebo keď sa individualizujú na základe ich použitia (rozsudok Súdneho dvora z 21. februára 1973, Europemballage a Continental Can/Komisia, 6/72, Zb. s. 215, bod 33).

59 Nakoniec treba pripomenúť, že Komisia prijala Oznámenie o definícii relevantného trhu na účely práva hospodárskej súťaže spoločenstva (Ú. v. ES C 372, 1997, s. 5; Mim. Vyd. 08/001, s. 155, ďalej len „oznámenie o definícii trhu“), v ktorom spresnila kritériá, ktoré je potrebné posúdiť na účely definície relevantného trhu výrobkov a na vymedzenie relevantného geografického trhu. Relevantný trh výrobkov je tam definovaný ako trh, ktorý „pozostáva zo všetkých výrobkov a/alebo služieb, ktoré sú považované za vzájomne zameniteľné alebo nahraditeľné z hľadiska spotrebiteľa, a to na základe ich vlastností, cien a zamýšľaného účelu použitia“. Pokiaľ ide o geografický trh, ten je definovaný ak trh, ktorý „zahŕňa oblasť, v ktorej sú dotknuté podniky zapojené do vzťahov dopytu a ponuky výrobkov alebo služieb, v ktorej sú súťažné podmienky dostatočne homogénne a ktorá sa od ostatných susedných oblastí výrazne odlišuje práve preto, že konkurenčné podmienky v nej sú zjavne odlišné od podmienok v týchto oblastiach“. Relevantný trh, v rámci ktorého treba posudzovať dané porušenie hospodárskej súťaže, je teda určený kombináciou trhu výrobkov a geografického trhu.

60 V duchu týchto úvah treba skúmať dôvodnosť návrhov Komisie uvedených v odôvodneniach č. 14 a 22 napadnutého rozhodnutia, pokiaľ ide o existenciu dvoch samostatných trhov výrobkov a geografických trhov, konkrétne trhu s niťami pre automobilový priemysel v EHP na jednej strane a trhu s priemyselnými niťami na v Beneluxe a Škandinávii na strane druhej. Na tento účel Komisia posudzovala zastupiteľnosť výrobkov jednak na strane dopytu a jednak na strane ponuky.

61 Po prvé, pokiaľ ide o zastupiteľnosť na strane ponuky, napadnuté rozhodnutie obsahuje skupinu dôkazov, ktorých cieľom je preukázať, že neexistuje.

62 V prvom rade z odôvodnení č. 14 a 22 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že dopyt automobilového priemyslu pochádza od významných zákazníkov a že títo zákazníci sú omnoho menej početní, ako ostatné podniky, ktoré sú zákazníkmi na trhu s priemyselnými niťami. Táto konštatácia nebola spochybnená žalobcami. Žalobcovia na pojednávaní potvrdili, že zákazníci z automobilového odvetvia boli najsilnejší vzhľadom na veľmi veľké množstvá, ktoré nakupujú.

63 V druhom rade z už citovaných odôvodnení napadnutého rozhodnutia vyplýva, že zákazníci z automobilového odvetvia kupujú nite pre svoje výrobne umiestnené v rôznych štátoch a že teda vyžadujú rovnaký výrobok v každom z týchto štátov. Táto potreba uniformity, ktorú žalobcovia nespochybňujú, sa dokonale vysvetľuje z hospodárskeho hľadiska. Je totiž rozumné pripustiť, že adaptácia výrobných strojov na druh používanej nite si vyžaduje výdavky. Podniky z automobilového odvetvia sa teda snažia znížiť tieto výdavky tak, že vo veľkých množstvách nakupujú jeden konkrétny druh nití, ktorým len raz prispôsobia svoje výrobné stroje umiestnené v rôznych štátoch.

64 Po tretie z odôvodnení č. 14 a 22 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že nite určené pre automobilový priemysel musia spĺňať osobitne prísne normy špecifické pre toto odvetvie a že možnosť zistenia ich pôvodu je zásadným faktorom, pokiaľ ide o kvalitu výrobkov a zodpovednosť vyplývajúcu z výrobkov. Toto zistenie bolo potvrdené žalobcami jednak v žalobe, ako aj na pojednávaní.

65 Pripustili totiž, že vo všeobecnosti práve zákazníci rozhodujú o nitiach nevyhnutných na ich výrobu a sami si teda vyberajú výrobok, ktorý zodpovedá im užívateľským potrebám. Pokiaľ ide najmä o zákazníkov z automobilového odvetvia, žalobcovia uznali, že títo zákazníci vyžadujú, aby kupované nite zodpovedali minimálne norme ISO 9002. Žalobcovia dokonca na pojednávaní spresnili, že na účely automobilového priemyslu existujú osobitné charakteristiky nazývané „TS950“ a že tieto skutočnosti zohľadňujú v rámci výroby.

66 Žalobcovia ďalej opísali spôsob certifikácie nití zákazníkmi z automobilového odvetvia. Najskôr žalobcovia vyvinú druh nite zodpovedajúci minimálne norme ISO 9002. Potom túto niť testuje automobilový výrobca, ktorý by ju chcel používať vo svojej výrobe, a nakoniec, ak je test úspešný, ju aj certifikuje.

67 Vzhľadom na tieto úvahy je potrebné pripustiť, že špecifickú niť vybratú automobilovým priemyslom nemožno zastúpiť inými priemyselnými niťami. Skutočnosť, že táto niť sa predáva aj iným zákazníkom, ako sú zákazníci z automobilového priemyslu, je v tomto ohľade irelevantná. Na rozdiel od iných prípadných kupujúcich tohto výrobku totiž podniky z automobilového odvetvia kupujú len také nite, ktoré majú svoje špecifické vlastnosti a ktoré boli certifikované týmito podnikmi z dôvodu ich osobitných vlastností. Žalobcovia preto nemôžu rozumne tvrdiť, že na strane dopytu existuje zastupiteľnosť.

68 Vyhlásenia Coats v odpovedi na žiadosť Komisie o informácie tiež smerujú k potvrdeniu neexistencie zastupiteľnosti na strane dopytu. Coats totiž zdôraznil, že určití zákazníci z odvetvia konfekcie používali niť na vyšívanie a niektorí zákazníci z odvetvia vyšívania používali niť určenú pre konfekciu. Na druhej strane však existencia takejto zastupiteľnosti na strane dopytu u zákazníkov z automobilového odvetvia nebola spomenutá.

69 Po druhé, hoci sa Komisia domnievala, že z hľadiska ponuky trh s priemyselnými niťami možno považovať za jediný trh výrobkov, vzhľadom na neexistenciu prísnej závislosti medzi konečným použitím a druhom nite a/alebo štruktúrou nite a na rovnakosť či zameniteľnosť postupov výroby uvedenej nite, v každom prípade dospela k záveru, že v prípade nití pre automobilový priemysel to neplatilo.

70 Na to, aby Komisia dospela k tomuto záveru, vychádzala zo špecifických vlastností nití pre automobilový priemysel, z nevyhnutnosti zabezpečenia štandardizovanej ponuky a zo schopnosti vyhovieť objednávkam dôležitých zákazníkov z tohto odvetvia. Tiež sa opierala o skutočnosť, že geografický trh s niťami pre automobilový priemysel sa rozkladá na celom území EHP na rozdiel od trhu s priemyselnými niťami, ktorý je len regionálnej povahy. Vzhľadom na tieto skutočnosti sa domnievala, že len niekoľko podnikov mohlo vyhovieť takémuto druhu dopytu (pozri odôvodnenie č. 22 napadnutého rozhodnutia).

71 Na to, aby v zmysle odseku 20 oznámenia o definícii trhu existovala zastupiteľnosť na strane ponuky, dodávatelia najskôr musia mať možnosť preorientovať svoju výrobu na dotknuté výrobky a uviesť ich na trh v krátkom časovom horizonte bez toho, aby znášali výrazné dodatočné náklady alebo riziká spojené s malými, ale trvalými zmenami cien. Následne v odseku 21 oznámenia o definícii trhu Komisia zdôrazňuje, že takáto zastupiteľnosť existuje často v prípadoch, keď podniky ponúkajú širokú kvalitatívnu, ako aj typovo pestrú škálu z jedného výrobku a že ak aj nie sú pre konečného spotrebiteľa alebo skupinu spotrebiteľov kvalitatívne odlišné výrobky plne zastupiteľné, všetky sa zahrnú do jedného trhu výrobkov. Priemyselné nite na prvý pohľad zodpovedajú druhu výrobku uvedenému v odseku 21 oznámenia o definícii trhu.

72 Nakoniec v odsekoch 22 a 23 oznámenia o definícii trhu Komisia potvrdzuje na základe konkrétnych príkladov, že dotknutí dodávatelia musia byť schopní ponúknuť a predávať tieto kvalitatívne rôzne výrobky okamžite a bez podstatného zvýšenia nákladov a že nemôžu existovať osobitné ťažkosti v štádiu distribúcie.

73 Práve v duchu týchto úvah treba určiť, či Komisia správne posúdila kritérium zastupiteľnosti na strane ponuky.

74 V prvom rade, ako to bolo poukázané v bode 63 a nasledujúce vyššie, výrobcovia nití pre automobilový priemysel musia svoje výrobné stroje, aby vyrobená niť zodpovedala špecifickým normám.

75 V druhom rade odôvodnenie žalobcov, pokiaľ ide o nízke náklady výroby nití pre automobilový priemysel, nie je presvedčivé. Žalobcovia síce tvrdia, že nielen, že sa nite vo všeobecnosti vyrábajú v súlade s požiadavkami automobilového priemyslu, pričom sa v tejto kvalite dodávajú aj zákazníkom z iných priemyselných odvetví, ale navyše aj náklady na nastavenie výrobných liniek by boli príliš veľké, ak by bolo potrebné vyrábať jeden výrobok len pre automobilové odvetvie a následne meniť výrobnú linku a prispôsobovať ju výrobe výrobkov určených pre iné priemyselné odvetvia.

76 Pravdou tiež ostáva, že ak na účely racionalizácie výroby spoločnosť, ktorá už pôsobí na trhu s niťami pre automobilový priemysel, vyrába výlučne nite zodpovedajúce prísnejšej norme nezávisle od určenia výrobku, konala by tak len preto, že už pôsobí na automobilovom trhu, a to z dôvodu nákladov spojených s výrobou podľa špecifických noriem týkajúcich sa nití určených pre automobilový priemysel. Inými slovami spoločnosť, ktorej hlavná činnosť sa týka nití určených pre konfekciu alebo nití na vyšívanie, nebude mať žiaden záujem na výrobe špeciálnych nití určených pre automobilový priemysel len z dôvodu, že by potenciálne mohla predávať túto niť prípadným zákazníkom z automobilového odvetvia.

77 Tvrdenie žalobcov, podľa ktorého sú výrobné náklady nití pre automobilový priemysel tak nízke, že výroba sa vždy uskutočňuje podľa najprísnejšej špecifickej normy, nie je, pokiaľ ide o výrobcov priemyselných nití, preukázané.

78 V treťom rade malý rozdiel medzi dvoma trhmi z geografického hľadiska nebol žalobcami v priebehu správneho konania spochybnený. V odpovedi na žiadosť Komisie o informácie Amann dokonca kvalifikoval trh s niťami pre automobilový priemysel ako svetový. Coats tiež poukázal na to, že špecifické vlastnosti tohto trhu ho vyhradzujú „regionálnym“ a „globálnym“ dodávateľom, pričom tieto pojmy treba chápať v kontexte odpovede ako „pôsobiacim na území EHP“ a „pôsobiacim celosvetovo“.

79 Predpokladom zastupiteľnosti na strane ponuky teda je, aby väčšina výrobcov nití bola schopná vyrábať vo veľkých množstvách špecifickú a uniformnú niť pre každého zákazníka z oblasti automobilového priemyslu a distribuovať ju v krátkom čase na celom území EHP. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy však takéto tvrdenia nemožno obhájiť.

80 Komisia sa preto nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď dospela k záveru o existencii dvoch samostatných trhov výrobkov a geografických trhov z hľadiska ponuky.

81 V tomto ohľade treba spresniť, že Komisia správne posúdila a vykladala odpovede žalobcov a ostatných dotknutých podnikov, na základe ktorých dospela k záveru o existencii dvoch samostatných trhov výrobkov.

82 Komisia najskôr položila žalobcom otázku, či niť na šitie odevov na priemyselné použitie, niť na vyšívanie na priemyselné použitie, špeciálna niť na priemyselné použitie a niť na použitie v domácnostiach patria na rôzne trhy výrobkov v oblasti nití. Komisia tiež predložila tabuľku, ktorej cieľom bolo určiť relevantné geografické trhy pre každú z vyššie spomenutých kategórií nití, pričom stanovila jednu špecifickú rubriku „automobilová niť“. Spresnila, že táto posledná uvedená rubrika bola zahrnutá do kategórie špeciálna niť na priemyselné použitie, ale zdôraznila, že by chcela poznať stanovisko Amann a Cousin na relevantný geografický trh pre tento druh nite.

83 V odpovedi na vyššie uvedenú žiadosť o informácie Amann uviedol, že podrobné rozdelenie uskutočnené Komisiou bolo správne, keďže „existujú špecifikácie výrobkov a špecifických potrieb zákazníkov, ktorí sa v oblasti odevníckeho priemyslu jasne líšia od špecifikácií a potrieb dvoch ďalších oblastí, čo sa týka pestrosti farieb, atď.“. Cousin tiež úplne súhlasil s rozdelením predloženým Komisiou. Uviedol však, že je veľmi ťažké určiť trhy, najmä keď ide o špeciálne nite, vzhľadom na veľkú pestrosť dotknutých použití, pričom napočítal viac ako 80 povolaní.

84 Žalobcovia síce výslovne pripustili, že trh so špeciálnymi niťami predstavuje samostatný trh výrobkov, ale na rozdiel od toho, čo Komisia tvrdila vo svojich písomných vyjadreniach, žalobcovia výslovne neuznali, že trh s niťami pre automobilový priemysel zahrnutý v rámci trhu so špeciálnymi niťami je sám osebe samostatným trhom výrobkov.

85 Gütermann tiež potvrdil rozdelenie navrhnuté Komisiou, k trhu s niťami pre automobilový priemysel sa však výslovne nevyjadril. Pokiaľ ide o Coats, na otázku týkajúcu sa trhov výrobkov odpovedal, že si nemyslí, že rozdiely medzi výrobkami boli dostatočné na to, aby sa dospelo k záveru o existencii troch samostatných trhov, pričom však uznal špecifické vlastnosti trhu s niťami pre automobilový priemysel, tak ako je uvedené v bode 78 vyššie. Len Oxley priamo potvrdil a odôvodnil samostatnosť trhu s niťami pre automobilový priemysel.

86 Hoci sa výklad týchto skutočností, pokiaľ ide o existenciu samostatného trhu s niťami pre automobilový priemysel, nejaví taký jednoznačný, ako to tvrdí Komisia, pravdou tiež ostáva, že pri jej dedukciách nedošlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu, ani k skresleniu skutkových okolností.

87 Jej dedukcie navyše potvrdzujú aj ďalšie indície, ako sú internetové stránky podnikov, ktoré vo všeobecnosti obsahujú samostatnú rubriku týkajúcu sa nití pre automobilový priemysel. Všetky tieto podniky sú navyše vlastníkmi značiek nití špecificky vytvorených pre toto odvetvie.

88 Z predchádzajúceho vyplýva, že Komisia sa nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď sa v prejednávanej veci domnievala, že trh s niťami pre automobilový priemysel a trh s priemyselnými niťami sú rôzne trhy.

b) O údajnej existencii „spoločného plánu“

89 Najskôr je potrebné pripomenúť, že pojem jediné porušenie sa týka takej situácie, keď sa viaceré podniky zúčastnili na porušení pozostávajúcom z nepretržitého správania sledujúceho jediný ekonomický cieľ, ktorým je skresliť hospodársku súťaž, alebo tiež z individuálnych porušení vzájomne spojených rovnakým cieľom (rovnaký účel všetkých súčastí) a rovnakými subjektmi (tie isté dotknuté podniky, ktoré sú si vedomé, že sa podieľajú na spoločnom cieli) (rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. júla 2008, BPB/Komisia, T‑53/03, Zb. s. II‑1333, bod 257).

90 Ďalej treba uviesť, že porušenie článku 81 ods. 1 ES môže vyplývať nielen z jednotlivého aktu, ale aj zo skupiny aktov alebo z nepretržitého správania. Proti tomuto výkladu nemožno namietať, že jeden alebo viaceré z tejto skupiny aktov, resp. jedna alebo viaceré súčasti tohto nepretržitého správania by samy osebe, brané jednotlivo, tiež mohli predstavovať porušenie tohto ustanovenia. Pokiaľ rôzne činnosti spadajú do „spoločného plánu“ vzhľadom na ich rovnaký cieľ skresľujúci hospodársku súťaž vnútri spoločného trhu, Komisia je oprávnená vyvodzovať zodpovednosť za tieto činnosti v závislosti od účasti na porušení ako celku (rozsudok Súdneho dvora zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, bod 258).

91 Okrem toho sa podľa ustálenej judikatúry pojem jediné porušenie môže vzťahovať na právnu kvalifikáciu určitého protisúťažného správania spočívajúceho v dohodách, zosúladených postupoch a v rozhodnutiach združení podnikov (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 20. apríla 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Zb. s. II‑931, body 696 až 698; z 20. marca 2002, HFB a i./Komisia, T‑9/99, Zb. s. II‑1487, bod 186, a z 12. decembra 2007, BASF/Komisia, T‑101/05 a T‑111/05, Zb. s. II‑4949, bod 159).

92 Treba tiež spresniť, že pojem jediný cieľ nemožno vymedziť všeobecným odkazom na narušenie hospodárskej súťaže na trhu dotknutom porušením, pretože ovplyvnenie hospodárskej súťaže, či už ako predmet alebo účinok, je spoločnou základnou zložkou každého správania spadajúceho do pôsobnosti článku 81 ods. 1 ES. Takáto definícia pojmu jediný cieľ môže pojem jediné a nepretržité porušenie pripraviť o časť jeho zmyslu, keďže by mala za následok, že viaceré správania týkajúce sa určitého hospodárskeho odvetvia, ktoré článok 81 ods. 1 ES zakazuje, by sa mali systematicky kvalifikovať ako súčasti jediného porušenia. Preto je na účely kvalifikácie rôznych porušení ako jediného a nepretržitého porušenia potrebné overiť, či sa navzájom doplňujú v tom zmysle, že účelom každého z nich bolo čeliť dôsledkom riadnej hospodárskej súťaže, pričom všetky na základe vzájomného pôsobenia prispievali k uskutočneniu súhrnu protisúťažných účinkov plánovaných zúčastnenými subjektmi v rámci spoločného plánu sledujúceho jediný cieľ. V tomto ohľade je namieste zohľadniť všetky okolnosti, ktoré by mohli takúto väzbu preukázať alebo spochybniť, ako napríklad dobu uplatnenia, obsah (vrátane použitých metód) a zároveň cieľ rôznych dotknutých konaní (pozri v tomto zmysle rozsudok BASF/Komisia, už citovaný v bode 91 vyššie, body 179 až 181).

93 Z objektívnych dôvodov môže preto Komisia začať samostatné konania, konštatovať viacero samostatných porušení a uložiť viacero samostatných pokút (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. júna 2005, Tokai Carbon a i./Komisia, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 a T‑91/03, neuverejnený v Zbierke, ďalej len „rozsudok Tokai II“, bod 124).

94 Nakoniec treba tiež poukázať na to, že kvalifikácia určitých protiprávnych konaní ako konaní tvoriacich jediné a to isté porušenie alebo viacero porušení má v zásade vplyv na sankciu, ktorú možno uložiť. Zistenie viacerých porušení môže totiž spôsobiť uloženie viacerých samostatných pokút, a to vždy v medziach stanovených článkom 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článkom 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 (rozsudok BASF/Komisia, už citovaný v bode 91 vyššie, bod 158).

95 Práve v duchu týchto úvah je potrebné posudzovať existenciu „spoločného plánu“.

96 Na úvod treba poukázať na to, že žalobcovia predovšetkým tvrdia, že v prejednávanej veci spoločný subjektívny prvok spočíva v skutočnosti, že cieľom všetkých porušení bolo narušiť normálny vývoj cien. Cieľ spočívajúci v skreslení cien je vlastný každému kartelu a sám osebe nestačí na preukázanie existencie spoločného subjektívneho prvku. V tomto ohľade a na rozdiel od tvrdení žalobcov Komisia v napadnutom rozhodnutí vôbec nevychádzala z princípu existencie súvislosti medzi porušeniami. V odôvodnení č. 269 napadnutého rozhodnutia totiž len spomenula jediný protisúťažný cieľ a jediný hospodársky účel spočívajúci v skresľovaní normálneho vývoja, ktorý je vlastný tomuto druhu kartelu, pričom nástojila na skutočnosti, že tento cieľ a účel sú sledované v každom z troch rôznych porušení.

97 Ďalej s cieľom vyvrátiť existenciu jediného porušenia Komisia okrem poukázania na okolnosť, že trh s niťami pre automobilový priemysel a trh s priemyselnými niťami sú samostatnými trhmi, ako to bolo uvedené v bodoch 53 až 88 vyššie, vychádzala predovšetkým z neexistencie zhody vo väčšine účastníkov zapojených do kartelov a z neexistencie ich spoločnej koordinácie. Žalobcovia nemohli spochybniť tieto kritériá, a teda nepreukázali existenciu „úzkej súvislosti“ medzi rôznymi protisúťažnými konaniami.

98 Pokiaľ ide v prvom rade o kritérium týkajúce sa neexistencie zhody v účastníkoch kartelov, Komisia vymenovala v odôvodneniach č. 96 a 216 napadnutého rozhodnutia účastníkov kartelu na trhu s niťami pre automobilový priemysel a kartelu na trhu s priemyselnými niťami. Následne sa v odôvodnení č. 265 písm. a) napadnutého rozhodnutia domnievala, že väčšina podnikov sa zúčastnila len na jedinom porušení, pretože nepôsobili na trhoch dotknutých druhým kartelom.

99 Treba konštatovať, že z desiatich podnikov, ktoré sa podieľali na jednom a/alebo druhom z týchto kartelov, sa len tri zúčastnili na oboch. Ackermann Nähgarne GmbH & Co, Bieze Stork BV, BST, Cousin, Gütermann, Zwicky a Oxley boli dotknutí len jedným z kartelov. Len Coats, Barbour (až do jeho prevzatia Coats) a Amann sa zúčastnili na oboch karteloch. Samotná účasť týchto trhoch podnikov na dvoch karteloch nemôže sama osebe predstavovať indíciu spoločnej stratégie (pozri v tomto zmysle rozsudok Tokai II, už citovaný v bode 93 vyššie, bod 120). Treba navyše zdôrazniť, že okrem prípadu Barbour, zástupcovia podnikov zúčastnených na stretnutiach organizovaných v rámci kartelu na trhu s niťami pre automobilový priemysel a kartelu na trhu s priemyselnými niťami neboli tí istí počas obdobia prekrývania sa týchto kartelov (1998 – 2000).

100 Z tohto dôvodu nedošlo v konštatácii uskutočnenej Komisiou v odôvodnení č. 265 písm. a) napadnutého rozhodnutia k zjavne nesprávnemu posúdeniu.

101 V druhom rade ani obsah kartelov nemôže slúžiť na odôvodnenie existencie spoločného plánu. Z napadnutého rozhodnutia totiž vyplýva, že jednotlivé obsahy kartelu na trhu s niťami pre automobilový priemysel a kartelu na trhu s priemyselnými niťami sa v tomto ohľade jasne líšia.

102 Pokiaľ ide o kartel na trhu s niťami pre automobilový priemysel, z odôvodnení č. 215, 220, 223, 224, 226, 228 až 230, 233 až 236 a 238 napadnutého rozhodnutia na jednej strane vyplýva, že informácie, ktoré si medzi sebou vymenili účastníci kartelu sa týkali cien uplatňovaných voči určitým zákazníkom, a na strane druhej, že uzavreté dohody spočívali v stanovení minimálnych cieľových cien pre základné výrobky predávané zákazníkom z automobilového odvetvia, dvoch druhov cieľových cien jednak pre existujúcich zákazníkov a jednak pre nových zákazníkov, a minimálnych cieľových cien pre určitých zákazníkov, ktorých sa týkala výmena informácií. Účastníci kartelu sa tiež dohodli, že sa budú vyhýbať súťaži prostredníctvom cien v prospech etablovaných dodávateľov.

103 Pokiaľ ide o kartel na trhu s priemyselnými niťami, z odôvodnení č. 99 až 153 napadnutého rozhodnutia jednak vyplýva, že vymenené informácie sa týkali cenníkov a zliav, uplatnenia zvýšení katalógových cien, znížení zliav a zvýšenia špeciálnych cien uplatňovaných voči niektorým zákazníkom, a jednak to, že účastníci kartelu sa dohodli na budúcich cenníkoch, na maximálnej úrovni zliav, na znížení zliav a na zvýšení špeciálnych cien uplatňujúcich sa voči určitým zákazníkom a dohodli sa, že si nebudú konkurovať vo vzťahu k etablovaným dodávateľom.

104 Vyššie uvedené odôvodnenia napadnutého rozhodnutia potvrdzujú, že pokiaľ ide o obsah, existuje medzi oboma kartelmi jasný rozdiel. Existencia určitých podobností medzi týmito dvoma kartelmi, ako to, že cieľom dohôd bolo zamedziť hospodárskej súťaži prostredníctvom cien vo vzťahu k etablovaným dodávateľom, však sama osebe nemôže spochybniť uvedené zistenie.

105 V treťom rade boli spôsoby fungovania každého z uvedených dvoch kartelov v značnej miere odlišné. Ako totiž Komisia uviedla v odôvodnení č. 218 napadnutého rozhodnutia, kartel na trhu s niťami pre automobilový priemysel bol organizovaný pomerne pružne prostredníctvom malých nepravidelných stretnutí doplnených častými bilaterálnymi kontaktmi. Z odôvodnení č. 96 až 99 a 149 až 153 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že kartel na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a Škandinávii sa ako taký konkretizoval uskutočnením stretnutí minimálne jedenkrát ročne, a že tieto stretnutia boli rozdelené na dve časti, konkrétne na zasadnutie venované trhu Škandinávie a zasadnutie týkajúce sa trhu Beneluxu. Z toho tiež vyplýva, že k bilaterálnym kontaktom dochádzalo pravidelne.

106 V duchu týchto skutočností sa teda Komisia nedopustila žiadneho zjavne nesprávneho posúdenia, keď v odôvodneniach č. 265 až 267 napadnutého rozhodnutia dospela k záveru, že kartel na trhu s niťami pre automobilový priemysel a kartel na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a v Škandinávii sa musia navzájom rozlišovať a že teda predstavovali dve samostatné porušenia.

107 V tomto ohľade treba zdôrazniť, že na rozdiel od kartelu na trhu s niťami pre automobilový priemysel, kartel na trhu s priemyselnými niťami v Beneluxe a kartel na trhu s priemyselnými niťami v Škandinávii sa považovali za jedno porušenie z dôvodu, že výrobky boli rovnaké, že účastníci kartelu boli tí istí, že obsah a spôsob fungovania kartelu boli podobné, že stretnutia sa uskutočňovali v ten istý deň a že zúčastnené podniky na nich boli zastúpené tými istými osobami.

108 Navyše tvrdenie založené na absencii rozdelenia právomocí medzi žalobcami v oblasti predaja priemyselných nití a nití pre automobilový priemysel, ako aj tvrdenie založené na skutočnosti, že riaditelia a spoločníci zúčastnených podnikov museli nevyhnutne vedieť o existencii rôznych kartelov, sú irelevantné. V ničom totiž nepredstavujú dôkaz existencie spoločného subjektívneho prvku.

109 Taktiež je potrebné zamietnuť tvrdenie žalobcov týkajúce sa existencie spoločnej koordinácie založené na častých kontaktoch medzi zástupcami Coats a riaditeľom Amann. Zo spisu vyplýva, že neobsahuje žiadne vyhlásenie, ktoré by bolo možné vykladať ako indíciu spoločnej koordinácie. Žalobcovia na pojednávaní pripustili, že nemohli Súdu prvého stupňa predložiť konkrétny dokument, ktorý by preukazoval snahu Amann a Coats o spoločnú koordináciu.

110 Nakoniec žalobcovia nesprávne tvrdia, že kritérium vymedzenia trhu výrobkov nemôže byť platným kritériom pre posúdenie, pretože by Komisii v prípade príbuzných výrobkov priznávalo nekontrolovateľnú mieru voľnej úvahy, ktorá by jej umožnila dospieť k záveru o existencii dvoch samostatných porušení. Na jednej strane však uvedená voľná úvahy Komisie nie je obmedzená, pričom Komisia naďalej podlieha preskúmaniu Všeobecným súdom, tak ako je uvedené v bode 54 vyššie. Na druhej strane kritérium týkajúce sa trhu výrobkov, bolo v prejednávanej veci len jedným z mnohých kritérií, na základe ktorých sa dospelo k záveru o existencii dvoch samostatných porušení.

111 Vzhľadom na predchádzajúce úvahy sa žalobný dôvod založený na porušení článku 7 ods. 1 prvej vety nariadenia č. 1/2003 musí zamietnuť ako nedôvodný.

B – O žalobných dôvodoch smerujúcich k zníženiu pokuty

1. O žalobnom dôvode uvádzanom žalobcami, ktorý sa zakladá na nedodržaní hornej hranice sankcie podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003

a) Tvrdenia účastníkov konania

112 Žalobný dôvod predložený žalobcami obsahuje tri výhrady.

113 V rámci prvej výhrady žalobcovia tvrdia, že dve porušenia predstavujú v skutočnosti len jediné porušenie, a preto im možno uložiť len jednu pokutu, ktorej výška nesmie presiahnuť hornú hranicu 10 % celkového obratu. Celková výška pokuty vyplývajúca z uvedené sčítania však presahuje uvedenú hornú hranicu, čím dochádza k porušeniu článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003.

114 Žalobcovia v tomto ohľade tvrdia, že zásada ústavného práva v rámci Spoločenstva, nulla poena sine lege, bola porušená. V podstate kritizujú skutočnosť, že Komisia si na základe rozdelenia trhov, na ktorých boli zistené súbežné porušenia, si osobovala neobmedzenú voľnú úvahu pre stanovenie pokút presahujúcich hornú hranicu 10 % celkového obratu. Domnievajú sa však, že zo zásady zákonnosti vyplýva nie len zákaz súdu ukladať tresty bez právneho základu, ale aj povinnosť normotvorcu vytvoriť presné a jasné znenie trestných noriem. Povinnosť jasnosti sa uplatňuje aj na jednotlivé zložky normy, ale aj na jej právne dôsledky. Tieto požiadavky platia, aj pokiaľ ide o vyššie citované ustanovenia upravujúce pokuty za porušenia pravidiel hospodárskej súťaže.

115 Žalobcovia na pojednávaní na základe výzvy o poskytnutie vysvetlenia k ich argumentácii spresnili, že ju treba chápať v tom zmysle, že spochybňuje zákonnosť samotnej normy, a teda že predkladajú námietku nezákonnosti článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003.

116 Žalobcovia navyše vyvracajú tvrdenie Komisie, pokiaľ ide o jej povinnosť rešpektovať zásadu non bis in idem, pričom táto zásada neposkytuje žiadnu záruku v súvislosti so správnosťou uznania, že ide o jedno alebo o viac porušení. V podstate tvrdia, že problém sa nachádza na vstupe, teda pri samotnom určení existencie jedného alebo viacerých porušení.

117 Svojou druhou výhradou žalobcovia tvrdia, že Komisia môže uložiť jednu pokutu za viacero porušení v prípade, keď je ich predmetom rovnaký druh konaní na rôznych trhoch a keď sú ich účastníkmi v širokej miere tie isté podniky. Tieto dve podmienky boli v prejednávanej veci splnené.

118 Žalobcovia konštatujú, že Komisia sa bezdôvodne odklonila od svojej predchádzajúcej praxe. Domnievajú sa totiž, že za predpokladu, že sa Komisia vzdá práva, ktorým disponuje, uložiť jednu pokutu za viacero porušení, je povinná v súlade so všeobecnými zásadami európskeho správneho práva odôvodniť neuplatnenie tohto práva. V prejednávanej veci teda Komisia porušila článok 253 ES.

119 Žalobcovia ďalej pristúpili k porovnaniu napadnutého rozhodnutia s rozhodnutím Komisie z 21. novembra 2001 o konaní podľa článku 81 [ES] a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/E-1/37.512 – Vitamíny) (Ú. v. ES L 6, 2003, s. 1, ďalej len „rozhodnutie Vitamíny“). Komisia v ňom spojila pokuty uložené za rôzne porušenia do jednej celkovej pokuty a následne považovala za nevyhnutné dodržať hornú hranicu 10 % celkového obratu. Kartely v tejto veci, tak ako v rozhodnutí Vitamíny, spája rovnaký vecný a „priestorovo-časový“ kontext.

120 Vo svojej tretej výhrade žalobcovia tvrdia, že odstrašujúci účinok sledovaný Komisiou bol už dosiahnutý uložením pokuty za porušenie spôsobené na trhu s priemyselnými niťami. Komisia to preto mala zohľadniť pri stanovovaní výšky pokuty za kartel týkajúci sa nití pre automobilový priemysel.

121 Komisia tieto tvrdenia vyvracia.

b) Posúdenie Všeobecným súdom

122 Tento žalobný dôvod predložený žalobcami obsahuje v podstate tri výhrady, z ktorých prvá sa zakladá na porušení zásady nulla poena sine lege, druhá na porušení povinnosti uložiť jednu pokutu za viacero porušení a tretia na nerešpektovaní zákonných cieľov sankcie.

O výhrade založenej na porušení zásady nulla poena sine lege a o námietke nezákonnosti článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003

123 Po prvé treba preskúmať námietku nezákonnosti článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 nariadenia č. 1/2003 predloženú žalobcami na troch úrovniach. V prvom rade v podstate tvrdia, že samotný koncept porušenia, tak ako je upravený v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, je nejasný. Po druhé uvádzajú, že ani koncept jediného a nepretržitého porušenia nie je jasne definovaný a že Komisia v dôsledku toho môže svojvoľne ovplyvňovať stanovenie výšky pokuty prostredníctvom rozdelenia trhov, na ktorých boli zistené súbežné porušenia. Po tretie uvádzajú, že aj sankcie stanovené týmto článkom sú nejasné.

124 Na úvod je potrebné pripomenúť, že podľa judikatúry Súdneho dvora je zásada zákonnosti trestov dôsledkom zásady právnej istoty predstavujúcej všeobecnú zásadu práva Spoločenstva, ktorá vyžaduje najmä jasnosť a presnosť všetkých predpisov Spoločenstva, osobitne pokiaľ tieto predpisy ukladajú alebo umožňujú ukladať sankcie, aby dotknuté osoby mohli jednoznačne poznať práva a povinnosti, ktoré z nich vyplývajú, a podľa toho konať (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 9. júla 1981, Gondrand a Garancini, 169/80, Zb. s. 1931, bod 17; z 13. februára 1996, Van Es Douane Agenten, C‑143/93, Zb. s. I‑431, bod 27 a rozsudok Súdu prvého stupňa z 5. apríla 2006, Degussa/Komisia, T‑279/02, Zb. s. II‑897, bod 66).

125 Táto zásada, ktorá je súčasťou ústavných tradícií spoločných pre členské štáty a ktorá bola zakotvená v rôznych medzinárodných zmluvách, najmä v článku 7 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (ďalej len „EDĽP“), platí tak pre normy trestnoprávnej povahy, ako aj pre osobitné správne nástroje, ktoré ukladajú alebo umožňujú ukladať správne sankcie (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 18. novembra 1987, Maizena a i., 137/85, Zb. s. 4587, bod 15). Uplatňuje sa nielen na normy, ktoré stanovujú znaky skutkovej podstaty porušenia, ale rovnako aj na tie normy, ktoré definujú následky vyplývajúce z porušenia prvých uvedených noriem (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 12. decembra 1996, X, C‑74/95 a C‑129/95, Zb. s. I‑6609, bod 25, a rozsudok Degussa/Komisia, už citovaný v bode 124 vyššie, bod 67).

126 V tomto ohľade treba pripomenúť, že v zmysle znenia článku 7 ods. 1 EDĽP:

„Nikoho nemožno odsúdiť za konanie alebo opomenutie, ktoré v čase, keď bolo spáchané, nebolo podľa vnútroštátneho alebo medzinárodného práva trestným činom. Takisto nesmie byť uložený trest prísnejší, než aký bolo možné uložiť v čase spáchania trestného činu.“

127 Podľa Európskeho súdu pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“) z tohto ustanovenia vyplýva, že zákon musí jasne vymedzovať porušenia a tresty za ne. Táto podmienka je splnená, pokiaľ osoba podliehajúca súdnej právomoci môže zo znenia relevantného ustanovenia a v prípade potreby za pomoci výkladu, ktorý mu dávajú súdne orgány, zistiť, aké konania alebo opomenutia zakladajú jeho trestnú zodpovednosť (pozri rozsudok ESĽP Coëme a i. v. Belgicko z 22. júna 2000, Zbierka rozsudkov a rozhodnutí, 2000‑VII, s. 1, § 145) (rozsudok Degussa/Komisia, už citovaný v bode 124 vyššie, bod 69).

128 Z judikatúry ESĽP vyplýva, že na splnenie požiadaviek stanovených v článku 7 ods. 1 EDĽP sa nevyžaduje, aby znenie ustanovení, podľa ktorých sa tieto sankcie ukladajú, bolo natoľko presné, aby následky, ktoré môžu z porušenia uvedených ustanovení nastať, bolo možné predvídať s absolútnou istotou (rozsudok Degussa/Komisia, už citovaný v bode 124 vyššie, bod 71).

129 Podľa judikatúry ESĽP totiž existencia vágnych výrazov v ustanovení nespôsobuje nevyhnutne porušenie článku 7 EDĽP a skutočnosť, že zákon pripúšťa mieru voľnej úvahy, sama osebe neodporuje požiadavke predvídateľnosti pod podmienkou, že rozsah a spôsoby výkonu takejto právomoci sú dostatočne jasne definované so zreteľom na sledovaný legitímny cieľ, aby sa jednotlivcovi poskytovala primeraná ochrana proti svojvôli (pozri rozsudok ESĽP Margareta a Roger Andersson v. Švédsko z 25. februára 1992, séria A, č. 226, § 75). V tejto súvislosti bez ohľadu na samotný text zákona zohľadňuje ESĽP aj otázku, či použité neurčité pojmy boli spresnené v ustálenej a zverejnenej judikatúre (pozri rozsudok ESĽP G. v. Francúzsko z 27. septembra 1995, séria A, č. 325‑B, § 25) (rozsudok Degussa/Komisia, už citovaný v bode 124 vyššie, bod 72).

130 Pokiaľ ide o platnosť článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 s ohľadom na zásadu zákonnosti trestov, ako ju uznal súd Spoločenstva v súlade s vysvetlením podaným EDĽP a ústavnými tradíciami členských štátov, je nutné zdôrazniť, že na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobcovia, Komisia nemá neobmedzenú mieru voľnej úvahy po prvé pri konštatácii existencie porušení pravidiel hospodárskej súťaže, po druhé pri stanovení, či rôzne porušujúce akty predstavujú jediné a nepretržité porušenie alebo viacero samostatných porušení, a po tretie pri stanovení výšky pokút za tieto porušenia.

131 V prvom rade porušeniami pravidiel hospodárskej súťaže, za ktoré môže Komisia podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 ukladať pokuty, sú výlučne porušenia ustanovení článkov 81 ES alebo 82 ES. Žalobcovia však nesprávne tvrdia, že Komisia pri konštatácii týchto porušení disponuje neobmedzenou voľnou úvahou. Na jednej strane treba pripomenúť, že otázka, či sú podmienky uvedené v článkoch 81 ES a 82 ES splnené, je v zásade predmetom úplného preskúmania súdom Spoločenstva (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok Súdneho dvora z 28. mája 1998, Deere/Komisia, C‑7/95 P, Zb. s. I‑3111, bod 34 a tam citovanú judikatúru; a rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. júla 2008, AC‑Treuhand/Komisia, T‑99/04, Zb. s. II‑1501, bod 144). Na druhej strane, ak je pravda, že v prípade, že by toto konštatovanie bolo podmienené komplexnými hospodárskymi a technickými posúdeniami, judikatúra priznáva Komisii určitú mieru voľnej úvahy, ktorá však v žiadnom prípade nie je neobmedzená. Z existencie takejto miery voľnej úvahy však nevyplýva, že sa Všeobecný súd musí zdržať preskúmania výkladu údajov takejto povahy uskutočneného Komisiou. Súd Spoločenstva musí totiž nielen overiť vecnú správnosť uplatnených dôkazov, ich spoľahlivosť a koherentnosť, ale musí preskúmať aj to, či tieto dôkazy obsahujú všetky relevantné údaje, ktoré treba zohľadniť pri posúdení komplexnej situácie, a či sú spôsobilé podporiť závery, ktoré sa z nich vyvodili (pozri v tomto zmysle rozsudok Microsoft/Komisia, už citovaný v bode 54 vyššie, bod 88 a tam citovanú judikatúru).

132 Žalobcovia navyše netvrdia, že by im definícia jedného druhu porušení uvedených v článku 81 ES spočívajúceho v „dohodách medzi podnikateľmi…, ktoré môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a ktoré majú za cieľ alebo následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu, najmä tie, ktoré… priamo alebo nepriamo určujú nákupné alebo predajné ceny alebo iné obchodné podmienky…“, neumožnila pochopiť, že kartel na trh s priemyselnými niťami v Beneluxe a Škandinávii a kartel na trhu s niťami pre automobilový priemysel v EHP sú porušeniami v zmysle uvedeného článku 81 ES a že možno voči nim na tomto základe vyvodiť zodpovednosť.

133 V druhom rade, pokiaľ ide o údajnú absenciu kritérií umožňujúcich stanoviť, či existuje jediné a nepretržité porušenie alebo viacero samostatných porušení, je nutné pripustiť, že uvedené kritériá nie sú ako také upravené ani v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17, ani v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, ani v článku 81 ES. Pojem jediné a nepretržité porušenie bol však použitý a spresnený uverejnenou ustálenou judikatúrou. Kritériá, akými sú zhoda v predmete (rovnaký cieľ všetkých súčastí porušenia) a zhoda v subjektoch (rovnaké dotknuté podniky vedomé si účasti na dosahovaní spoločného cieľa), ktoré slúžia na určenie toho, či uskutočnené porušenia sú súčasťou „spoločného plánu“, a teda či spadajú pod jediné porušenie, sa počas rokov v judikatúre spresnili, tak ako je uvedené v bode 89 vyššie.

134 Komisia teda môže z objektívnych dôvodov začať samostatné konania, konštatovať samostatné porušenia a uložiť viacero samostatných pokút (pozri v tomto zmysle rozsudok Tokai II, už citovaný v bode 93 vyššie, bod 124).

135 V tomto ohľade jasne vyplýva z analýzy smerujúcej k zrušeniu napadnutého rozhodnutia (vyššie uvedený bod 53 a nasl.), že kritéria uplatnené Komisiou na účely vyvodenia záveru o existenciu dvoch rôznych porušení sú ustálenými kritériami vyplývajúcimi z judikatúry.

136 Hoci niektoré kritériá ponechávajú Komisii širokú mieru voľnej úvahy, pravdou tiež ostáva, že práve preskúmavanie tejto voľnej úvahy vykonávané súdmi Spoločenstva umožnilo prostredníctvom uverejnenej ustálenej judikatúry spresniť niektoré pojmy. To platí najmä pre prípad definície trhu výrobkov a geografického trhu, ktorá bola v prejednávanej veci uplatnená Komisiou a na účely ktorej musela Komisia pristúpiť ku komplexných hospodárskym posúdeniam. Ako sa uviedlo v rámci analýzy prvého žalobného dôvodu (vyššie uvedený bod 53 a nasl.), Komisia bola povinná držať sa pri výkone svojej voľnej úvahy kritérií stanovených judikatúrou, ako sú zastupiteľnosť na strane ponuky a zastupiteľnosť na strane dopytu.

137 Okrem toho Komisia v snahe o transparentnosť a na účely zvýšenia právnej istoty dotknutých podnikov uverejnila oznámenie o definícii trhu, v ktorom uviedla kritéria, ktoré uplatňuje na účely definovania relevantného trhu v každom jednotlivom prípade. V tomto ohľade sa Komisia prijatím takýchto pravidiel postupu a zverejnením oznámenia, že ich nabudúce uplatní na prípady nimi dotknuté, sama obmedzuje vo výkone svojej voľnej úvahy a nemôže sa od týchto pravidiel odchýliť bez toho, aby bola prípadne sankcionovaná z dôvodu porušenia všeobecných právnych zásad, ako sú zásady rovnosti zaobchádzania alebo ochrany legitímnej dôvery. Okrem toho, hoci oznámenie o definícii trhu nepredstavuje právny základ napadnutého rozhodnutia, všeobecným a abstraktným spôsobom stanovuje kritéria, ktoré si Komisia uložila na účely stanovenia existencie jedného alebo viacerých porušení, a v dôsledku toho zabezpečuje právnu istotu podnikov (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Zb. s. I‑5425, body 211 a 213). Z toho vyplýva, že oznámenie o definícii trhu prispelo k spresneniu hraníc výkonu voľnej úvahy Komisie, ktorá vyplýva z článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003.

138 V tomto ohľade z odsekov 4 a 5 oznámenia o definícii trhu vyplýva, že „Komisia očakáva zvýšenie transparentnosti svojej politiky a rozhodovania v oblasti práva hospodárskej súťaže“ a že „zvýšená transparentnosť bude mať za následok aj schopnosť lepšej anticipácie spoločností a ich poradcov v tých konkrétnych prípadoch, keď Komisia môže voči nim vzniesť námietky týkajúce sa hospodárskej súťaže. Podniky môžu vziať do úvahy takúto možnosť námietok týkajúcich sa hospodárskej súťaže napríklad vtedy, keď sa interne rozhodujú o… uzavretí určitých dohôd“.

139 Preto vzhľadom na skutočnosti uvedené vyššie môže obozretný hospodársky subjekt, prípadne za pomoci právneho poradcu, dostatočne presne predvídať metódu, ktorú Komisia uplatní na účely stanovenia, či v súvislosti s konkrétnymi správaniami podniku išlo o jediné a nepretržité porušenie alebo o viacero samostatných porušení.

140 V treťom rade, pokiaľ ide o tvrdenie týkajúce sa nejasnosti sankcií stanovených v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, je nutné konštatovať, že na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobcovia, Komisia pri stanovovaní pokút za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže nedisponuje neobmedzenou voľnou úvahou (pozri analogicky rozsudok Degussa/Komisia, už citovaný v bode 124 vyššie, bod 74).

141 Článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článok 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 obmedzujú voľnú úvahu Komisie. Na jednej strane tieto ustanovenia stanovujú objektívne kritérium, podľa ktorého pokuta uložená akémukoľvek podniku alebo združeniu podnikov nesmie presiahnuť 10 % jeho obratu. Pokuta, ktorú je možné uložiť, má teda vyčísliteľnú a maximálnu hornú hranicu, ktorá sa vypočítava v závislosti od jednotlivého podniku pre každý prípad porušenia, takže maximálna výška pokuty, ktorú možno uložiť danému podniku je stanoviteľná vopred. Na druhej strane článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článok 23 ods. 3 nariadenia č. 1/2003, ktorý dopĺňa článok 23 ods. 2 toho istého nariadenia, ukladá Komisii povinnosť stanovovať v jednotlivých prípadoch pokuty tak, že „sa zohľadní závažnosť a doba trvania porušovania“ (pozri analogicky rozsudok Degussa/Komisia, už citovaný v bode 124 vyššie, bod 75).

142 Hoci je pravda, že objektívne kritérium hornej hranice pokuty a subjektívne kritériá závažnosti a doby trvania porušenia ponechávajú Komisii širokú mieru voľnej úvahy, nič to nemení na skutočnosti, že ide o kritériá umožňujúce Komisii prijímať sankcie s ohľadom na mieru nezákonnosti predmetného správania. Je teda potrebné v tejto fáze zastávať názor, že článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článok 23 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1/2003 stanovujú kritériá a hranice, ktoré Komisiu viažu pri výkone jej právomoci v oblasti pokút, pričom jej zároveň ponechávajú určitú mieru voľnej úvahy (pozri analogicky rozsudok Degussa/Komisia, už citovaný v bode 124 vyššie, bod 76).

143 Okrem toho je potrebné poznamenať, že pri stanovení pokút podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 má Komisia povinnosť dodržiavať všeobecné právne zásady, osobitne zásadu rovnosti zaobchádzania a zásadu proporcionality, ako ich vymedzila judikatúra Súdneho dvora a Všeobecného súdu (pozri analogicky rozsudky Súdu prvého stupňa Degussa/Komisia, už citovaný v bode 124 vyššie, bod 77, a z 8. októbra 2008, Schunk a Schunk Kohlenstoff-Technik/Komisia, T‑69/04, Zb. s. II‑2567, bod 41).

144 Je tiež potrebné dodať, že podľa článku 229 ES a článku 31 nariadenia č. 1/2003 majú Súdny dvor a Všeobecný súd neobmedzenú právomoc rozhodovať o žalobách proti rozhodnutiam, ktorými Komisia uložila pokuty, a môžu tak nielen zrušiť rozhodnutie, ktoré Komisia prijala, ale tiež uloženú pokutu zrušiť, znížiť alebo zvýšiť. Správna prax Komisie teda podlieha plnému preskúmaniu súdom Spoločenstva (pozri analogicky rozsudok Schunk a Schunk Kohlenstoff-Technik/Komisia, už citovaný v bode 143 vyššie, bod 41). Na rozdiel od tvrdení žalobkyne toto preskúmanie nevedie súd Spoločenstva k prekračovaniu jeho právomocí a porušovaniu článku 7 ods. 1 ES vzhľadom na to, že na jednej strane je toto preskúmanie výslovne stanovené v uvedených ustanoveniach, ktorých platnosť nie je spochybňovaná, a na druhej strane ho súd Spoločenstva vykonáva v súlade s kritériami stanovenými v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17. Výk