17

Za týchto podmienok Juzgado de Primera Instancia no 4 de Castelló de la Plana (Súd prvého stupňa č. 4 Castelló de la Plana) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. a) V súlade so zásadou ‚prednosti‘ práva Únie v oblastiach, ktoré patria do právomoci Európskej únie, najmä v rámci úpravy spotrebiteľských úverov a úverových zmlúv uzavretých so spotrebiteľmi, má vnútroštátny súd ex offo posúdiť súlad judikatúry Tribunal Supremo (Najvyšší súd) týkajúcej sa [zákona o úžere] ako ustanovenia vnútroštátneho práva s právom Únie (pokiaľ sa pôsobnosť tejto judikatúry nedotýka len neplatnosti uzavretej zmluvy, ale aj vymedzenia ‚hlavného predmetu‘ zmluvy o spotrebiteľskom úvere poskytnutom formou revolvingového úveru, ako aj primeranosti pomeru ‚kvalita/cena‘ poskytovanej služby), alebo treba prijať stanovisko Tribunal Supremo (Najvyšší súd), ktorý zastáva názor, že táto povinnosť overiť súlad s právom Únie a so smernicami Únie je podmienená a závislá od žalobného návrhu žalobcu (dispozičná zásada), a teda ak je žaloba podaná podľa vnútroštátneho práva založená ‚jedine a hlavne‘ na neplatnosti spotrebiteľského úveru ‚z dôvodu jeho úžerníckej povahy‘, treba konštatovať, že ‚sa neuplatní‘ prednosť práva Únie a jeho harmonizačný dosah, hoci judikatúra tohto Najvyššieho súdu týkajúca sa výkladu a uplatňovania uvedeného zákona o úžere sa dotýka vymedzenia hlavného predmetu a primeranosti pomeru kvalita/cena spotrebiteľského úveru, o ktorom má vnútroštátny súd rozhodnúť? b) V každom prípade vzhľadom na: zásadu prednosti a harmonizačný dosah práva Únie v rámci úpravy spotrebiteľských úverov a úverových zmlúv uzavretých so spotrebiteľmi; vzhľadom na to, že Tribunal Supremo (Najvyšší súd) v mnohých svojich rozsudkoch opakovane rozhodol, že ‚vylúčenie‘ stanovené v článku 4 ods. 2 smernice [93/13] ako harmonizovanom predpise bolo v plnom rozsahu prebrané do španielskeho právneho poriadku, a preto nie je prípustné, aby vnútroštátny súd vykonal súdne preskúmanie cien; keďže v španielskom právnom poriadku neexistuje ustanovenie, ktoré by dovoľovalo alebo všeobecne upravovalo uvedené súdne preskúmanie cien, vrátane [zákona o úžere]; a keďže sa neposudzovala možná netransparentnosť podmienky, ktorá stanovuje cenu spotrebiteľského úveru, je v rozpore s článkom 4 ods. 2 smernice 93/13, aby vnútroštátny súd uplatnil uvedený zákon o úžere tým, že by jeho pôsobnosť rozšíril mimo jeho prirodzeného uplatnenia v rámci určenia neplatnosti zmluvy a na základe ‚novej‘ právomoci vykonal ‚súdne preskúmanie‘ týkajúce sa hlavného predmetu zmluvy, ktorým sa všeobecne stanoví buď cena spotrebiteľského úveru (odkazom na jeho bežnú úrokovú sadzbu alebo nominálnu úrokovú sadzbu), alebo náklady spojené s týmto úverom (odkazom na jeho [RPMN])? c) Napokon v súlade s vyššie uvedeným a vzhľadom na právny a harmonizačný rámec stanovený Zmluvou o FEÚ, najmä v oblasti právomoci Únie týkajúcej sa fungovania vnútorného trhu, je preskúmanie zo strany vnútroštátneho súdu na účely všeobecného stanovenia ceny spotrebiteľského úveru alebo nákladov, ktoré sú s ním spojené, hoci neexistuje vnútroštátny predpis, ktorý by výslovne túto právomoc preskúmania upravoval, zlučiteľné s článkom 120 ZFEÚ, pokiaľ ide o otvorené trhové hospodárstvo a zásadu zmluvnej slobody zmluvných strán? 2. Vzhľadom na zásadu prednosti práva Únie v harmonizovanej oblasti, ktorá patrí do právomoci Únie, najmä v rámci smerníc, ktoré upravujú spotrebiteľské úvery a úverové zmluvy uzavreté so spotrebiteľmi, a vzhľadom na to, že zásada právnej istoty je nevyhnutným predpokladom správneho a efektívneho fungovania vnútorného trhu so spotrebiteľskými úvermi, je v rozpore s uvedenou zásadou právnej istoty obmedzenie [RPMN] v zmluvách o spotrebiteľskom úvere, ktoré možno všeobecne uložiť spotrebiteľovi, s cieľom bojovať proti úžere, o ktorom rozhodol Tribunal Supremo (Najvyšší súd), a to na základe kritérií, ktoré nie sú objektívne a presné, ale len na základe približného odkazu, a teda sa necháva na každý vnútroštátny súd, aby pri rozhodovaní sporu, ktorý prejednáva, v rámci svojej voľnej úvahy konkrétne stanovil toto obmedzenie?“