ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Odôvodenia 79, 81, 83, 85 a 87 smernice o audiovizuálnych mediálnych službách stanovujú: „(79) … Napriek tomu by všetky audiovizuálne komerčné oznamy mali dodržiavať nielen pravidlá identifikácie, ale aj základný stupeň kvalitatívnych pravidiel, aby sa splnili ciele jasného verejného záujmu. … (81) Komerčný a technologický rozvoj dáva používateľom audiovizuálnych mediálnych služieb možnosť väčšieho výberu a väčšiu zodpovednosť. Smernica by mala pripustiť istý stupeň flexibility, pokiaľ ide o televízne vysielanie, aby zostala úmerná cieľom všeobecného záujmu. Zásada oddeľovania by sa mala obmedziť na televíznu reklamu a telenákup a umiestňovanie produktov by sa malo za istých okolností povoliť, pokiaľ členský štát nerozhodne inak. Ak je však umiestňovanie produktov skryté, malo by sa zakázať. Zásada oddeľovania by nemala brániť používaniu nových reklamných techník. … (83) Aby sa zabezpečilo, že záujmy spotrebiteľov ako televíznych divákov sú plne a riadne chránené, je dôležité pre televíznu reklamu, aby podliehala určitému počtu minimálnych pravidiel a noriem a aby si členské štáty zachovali právo na stanovenie podrobnejších a prísnejších pravidiel a za určitých okolností na ustanovenie podmienok pre prevádzkovateľov televízneho vysielania, na ktorých sa vzťahuje ich právomoc. … (85) Vzhľadom na väčšie možnosti vyhnúť sa reklame, ktoré majú diváci vďaka využívaniu nových technológií, ako napríklad digitálne osobné videorekordéry a väčší výber kanálov, podrobná regulácia týkajúca sa vkladania reklamných spotov, ktorej cieľom je ochrana divákov, už nie je odôvodnená. Keďže prípustné hodinové množstvo reklamy by nemalo byť zvýšené a vysielateľom by táto smernica mala ponechať pružnosť, pokiaľ ide o jej vkladanie, ak to neprimerane nenarúša integritu programov. … (87) Malo by sa ustanoviť obmedzenie televíznych reklamných a telenákupných spotov na 20 % v rámci jednej hodiny, a to aj počas hlavného vysielacieho času. Pojem televízny reklamný spot by sa mal chápať ako televízna reklama v zmysle článku 1 ods. 1 bodu i), s trvaním najviac 12 minút.“
26

V tejto súvislosti sa vnútroštátny súd domnieva, že vzhľadom na to, že zmluvy, o aké ide vo veci samej, sa týkajú poskytovania služieb patriacich do služby verejného zdravotníctva a štruktúra týchto zmlúv striktne rešpektuje zásadu náhrady nákladov, dobrovoľnícke združenia vykonávajú predmetné činnosti na základe týchto zmlúv mimo oblasti obchodovania, čo podľa všeobecného súdu odôvodňuje výnimku z povinnosti vykonať verejné obstarávanie. Podľa vnútroštátneho súdu je to tak a fortiori preto, lebo normotvorca pri prijímaní smernice 2014/24 konštatoval, že zachovanie osobitnej povahy neziskových organizácií je len ťažko zlučiteľné s účasťou na výberovom konaní v rámci verejného obstarávania a že vzhľadom na využitie dobrovoľníckej práce by bola ponuka dobrovoľníckej organizácie ťažko porovnateľná s ponukou tradičného hospodárskeho subjektu.
20

Vo svojej žalobe Komisia tvrdí, že Portugalská republika si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 4 smernice 91/271 v súvislosti s čistením komunálnych odpadových vôd v nasledujúcich 52 aglomeráciách: Alvalade, Odemira, Loriga, Pereira do Campo, Vila Verde (PTAGL 420), Mação, Paço, Pontével, Vila Nova de São Bento, Castro Daire, Arraiolos, Cercal, Vale de Santarém, Castro Verde, Almodôvar, Ferreira do Alentejo, Vidigueira, Amares/Ferreiras, Alcácer do Sal, Amareleja, Gonsundeira, Salvaterra de Magos, Mogadouro, Melides, Vila Verde (PTAGL 421), Santiago do Cacém, Serpa, São Bartolomeu de Messines, Monchique, Montemor‑o‑Novo, Grândola, Estremoz, Maceira, Vendas Novas, Lousada, Felgueiras, Riachos, Tolosa, Meda, Alter do Chão, Tábua, Portel, Viana do Alentejo, Cinfães, Vila de Prado, Ponte de Reguengo, Canas de Senhorim, Repeses, Mangualde, Nelas, Vila Viçosa, Santa Comba Dão.
22

Vnútroštátny súd v tejto súvislosti zdôrazňuje, že v prejednávanej veci predstavuje hlavný dôkaz zakladajúci konštatovanie porušenia iba domnienka, podľa ktorej dotknuté cestovné kancelárie čítali alebo mali čítať oznámenie dotknuté v konaní vo veci samej a mali chápať všetky účinky obsiahnuté v rozhodnutí o obmedzení výšky zliav na ponúkané zájazdy. V tejto súvislosti uvádza, že prezumpcia neviny sa použije v rámci potlačovania porušovaní práva hospodárskej súťaže a predstavuje časť jeho pochybností o možnosti odsúdiť cestovné kancelárie dotknuté v konaní vo veci samej iba na základe prvej z týchto domnienok, a to o to viac, že niektoré z uvedených kancelárií popreli, že by o oznámení dotknutom v konaní vo veci samej mali vedomosť, zatiaľ čo iné predali svoj prvý zájazd až po vykonaní technických zmien, alebo dokonca zatiaľ prostredníctvom rezervačného systému E‑TURAS žiadny zájazd nepredali.
34

Zdá sa, že iné jazykové verzie tohto ustanovenia, najmä anglické znenie, naopak obmedzujú jeho rozsah na žaloby podané proti tretej osobe („a person domiciled in a Member State may also be sued:… as a third party“).
27

Pri dopravnej nehode, ku ktorej došlo v Nemecku 21. januára 2011, ťahač s návesom spôsobil škodu na cudzom majetku. Ťahač bol pre prípad zodpovednosti za škodu poistený v litovskej pobočke Gjensidige Baltic. Náves bol poistený v rámci zmluvy o poistení zodpovednosti za škodu, uzavretej s PZU Lietuva. 28 Po predložení nárokov, ktoré v Nemecku podali osoby poškodené pri tejto dopravnej nehode, Gjensidige Baltic vyplatila náhradu škody vo výške 4331,05 LTL (približne 1254 eur). Gjensidige Baltic zastáva názor, že keďže táto náhrada škody pokrýva celú škodu, ktorú utrpeli títo poškodení, mohla podať regresnú žalobu voči PZU Lietuva s cieľom získať náhradu polovice uvedenej sumy, teda 2165,53 LTL (približne 629 eur). 29 Rozsudkom z 2. januára 2013 Vilniaus miesto apylinkės teismas (Okresný súd mesta Vilnius) vyhovel žalobe, ktorú podala Gjensidige Baltic. Zaviazal PZU Lietuva na zaplatenie vyplatenej náhrady škody do výšky 2165,53 LTL v prospech Gjensidige Baltic spolu s úrokmi so sadzbou 6 % ročne. Tento súd uviedol, že v súlade s článkom 4 ods. 1 nariadenia Rím II sa na mimozmluvný záväzok vyplývajúci z civilného deliktu uplatňuje nemecké právo. Podľa nemeckého práva je potrebné rozdeliť zodpovednosť za škodu vyplývajúcu z dopravnej nehody spôsobenej vozidlom s návesom. Ak je škoda nahradená jedným z poistiteľov, tento poistiteľ má právo žiadať polovicu sumy od druhého poistiteľa. 30 Rozsudkom z 8. novembra 2013 Vilniaus apygardos teismas (Krajský súd vo Vilniuse) zrušil rozsudok, ktorý vyhlásil Vilniaus miesto apylinkės teismas (Okresný súd mesta Vilnius), a zamietol regresnú žalobu, ktorú podala Gjensidige Baltic. Odvolací súd konštatoval, že v prejednávanej veci sa musia otázky spojené so zodpovednosťou za škodu vyplývajúcu z prevádzky vozidla rozhodnúť na základe zmluvy o povinnom poistení zodpovednosti za škodu vyplývajúcu z prevádzky vozidla a že ustanovenia nariadenia Rím II neboli uplatniteľné. Keďže v konaní vo veci samej bola uzavretá zmluva o povinnom poistení, predmetná situácia nemohla patriť do oblasti občianskoprávnej zodpovednosti. Zastávajúc názor, že povinnosť PZU Lietuva vyplývala zo zmluvy o povinnom poistení, tento súd prijal záver o uplatnení litovského práva.
18

Predseda vlády spolkovej krajiny Vorarlbersko dvoma rozhodnutiami z 10. decembra 2013 znížil výšku príspevkov pána Knauera a pána Mathisa do systému zdravotného poistenia s odôvodnením, že do pôsobnosti nariadenia č. 883/2004 patrí len časť profesijného dôchodkového systému, konkrétne časť týkajúca sa minimálnych dávok vyplývajúcich zo zákona, a tým sa v zmysle § 73a zákona o sociálnom poistení na ňu vzťahuje povinnosť prispievať. Naproti tomu doplnková časť stanovená v zákone o zamestnaneckých dávkach a zodpovedajúca vyšším dávkam, ktoré idú nad rámec minimálnych dávok, nepatrí do pôsobnosti uvedeného nariadenia. To isté platí pre časť lichtenštajnského profesijného dôchodkového systému zodpovedajúcu dávkam vyplácaným na základe príspevkov, ktoré boli zaplatené pred nadobudnutím účinnosti zákona o zamestnaneckých dávkach t. j. pred 1. januárom 1989. Na túto časť sa má vzťahovať rovnaký režim ako na doplnkovú časť.
47

Treba okrem toho pripomenúť, že oslobodenia od dane upravené v článku 13 A ods. 1 šiestej smernice predstavujú autonómne pojmy práva Európskej únie a že podľa neho musia byť aj definované (rozsudok Kingscrest Associates a MontecelloC‑498/03, EU:C:2005:322, bod 22). Definovanie služieb uvedených v článku 13 A ods. 1 písm. g) šiestej smernice v závislosti od finančnej účasti z verejných zdrojov v prospech prevádzkovateľa alebo od úhrady nákladov služieb orgánmi sociálneho zabezpečenia, by viedlo k tomu, že tento pojem by závisel od osobitostí právnej úpravy členských štátov v tejto oblasti, čo by mohlo ohroziť autonómny výklad, ktorý treba podať v súvislosti s týmto pojmom a mohlo by viesť k jeho odlišnému uplatneniu v rámci Únie.
5

Článok 26A (doplňujúceho) zákona 31 (I)/2012 o dôchodkovom zabezpečení stanovuje, že úradníci, ktorí zastávajú miesto zakladajúce nárok na dôchodok vo verejnej službe, opustia toto miesto, aby vykonávali službu ako zamestnanci v inštitúcii Únie, majú nárok na to, aby cyperská vláda zaplatila Únii sumu zodpovedajúcu kapitálovej hodnote dávok, ktoré získali podľa dôchodkového režimu úradníkov, aktualizovaného do dátumu, keď došlo k prevodu. Článok 26B tohto zákona stanovuje podobné právo, pokiaľ ide o prevod práv na dôchodok z dôchodkového režimu Únie do dôchodkového režimu vnútroštátnej verejnej služby, ak je úradník Únie, ktorý nadobudol dôchodkové práva, vymenovaný do funkcie vo verejnej službe zakladajúcej nárok na dôchodok. Tieto ustanovenia, ktorými sa menia a dopĺňajú ustanovenia zákona 97(I)/1997, nadobúdajú účinnosť so spätným účinkom od 1. mája 2004.
4

Podľa článku 29 ods. 1 a 2 colného kódexu: „1. Colnou hodnotou dovážaného tovaru je jeho prevodná hodnota, t. j. cena skutočne zaplatená alebo ktorá sa má zaplatiť za tovar predávaný na vývoz na colné územie spoločenstva, podľa potreby upravená podľa článku 32 a 33, a to za podmienky že: … d) kupujúci a predávajúci nie sú v spojení alebo, ak sú v spojení, je prevodná hodnota prijateľná pre colné účely podľa odseku 2. a) Pri určovaní, či je prevodná hodnota prijateľná na účely odseku 1, nie je skutočnosť, že kupujúci a predávajúci sú v spojení, sama o sebe dostatočným dôvodom na to, aby prevodná hodnota bola považovaná na neprijateľnú. Pokiaľ je to potrebné, budú preskúmané okolnosti predaja a prevodná hodnota bude prijatá, ak spojenie neovplyvnilo cenu. Ak na základe informácií poskytnutých deklarantom alebo iným spôsobom majú colné orgány dôvody na to, aby považovali cenu za ovplyvnenú spojením, oznámia svoje dôvody deklarantovi a poskytnú mu primeranú možnosť na vyjadrenie. Ak o to požiada deklarant, budú mu tieto dôvody oznámené písomnou formou. b) Pri predaji medzi osobami, ktoré sú v spojení, bude prevodná hodnota uznaná a tovar bude ohodnotený v súlade s odsekom 1, ak deklarant preukáže, že je táto hodnota veľmi blízka niektorej z nasledujúcich hodnôt z rovnakého obdobia alebo približne z rovnakého obdobia: i) prevodnej hodnote z predaja rovnakého alebo podobného tovaru na vývoz do spoločenstva medzi kupujúcimi a predávajúcimi, ktorí nie sú v žiadnom konkrétnom prípade v spojení; ii) colnej hodnote rovnakého alebo podobného tovaru určenej na základe článku 30 odsek 2 písmeno c); iii) colnej hodnote rovnakého alebo podobného tovaru určenej na základe článku 30 odsek 2 písmeno d). Pri použití predchádzajúcich kritérií je treba prihliadnuť k preukázaným rozdielom v stupňoch predaja, množstve, v prvkoch uvedených v článku 32 a k nákladom, ktoré predávajúci nesie pri predajoch, pri ktorých predávajúci a kupujúci nie sú v spojení a ktoré nenesie pri predajoch, pri ktorých sú predávajúci a kupujúci v spojení. c) Kritériá ustanovené v písmene b) sa použijú na podnet deklaranta, a to iba na účely porovnania. Náhradné hodnoty podľa uvedeného písmena nie je možné určiť.“
88

Ako to totiž Komisia tvrdí vo vyjadrení k žalobe, keby sa zohľadnili len predaje v EHP, Toshiba by unikla pokute, keďže táto spoločnosť nerealizovala predaj v EHP v priebehu referenčného roka použitého Komisiou. Okrem toho, aj keby sa zohľadnil predaj v Japonsku, takýto prístup by nezohľadnil to, že účastníci džentlmenskej dohody sú výrobcami výkonových transformátorov aktívnymi na celosvetovej úrovni. Ako totiž uviedol Všeobecný súd v bode 275 napadnutého rozsudku, „džentlmenská dohoda spôsobila, že celosvetový konkurenčný potenciál dotknutých podnikov nebol využitý v prospech trhu EHP“. Preto obmedzenie dotknutého geografického sektora na tieto dve územia by neodzrkadľovalo vhodným spôsobom význam podniku v karteli a nezabezpečilo by odstrašujúcu povahu pokuty.
77

Ako bolo totiž uvedené v bode 44 predmetného rozsudku, nástroje prijaté v rámci ESHS, predovšetkým jej vzorový program zhovievavosti, nemajú záväzný účinok vo vzťahu k vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže. Účinkom tejto neexistencie záväzného charakteru je na jednej strane to, že členské štáty nemajú povinnosť začleniť do svojich režimov zhovievavosti ustanovenia vzorového programu zhovievavosti ESHS, a na druhej strane to, že sa im nezakazuje na vnútroštátnej úrovni prijať pravidlá, ktoré v tomto vzorovom programe chýbajú alebo ktoré sa od tohto vzorového programu líšia, pokiaľ sa pri výkone tejto právomoci dodržiava právo Únie, predovšetkým článok 101 ZFEÚ a nariadenie č. 1/2003.
17

Za týchto okolností Finanzgericht Hamburg (Finančný súd v Hamburgu) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku: „Je skutková podmienka stanovená v článku 74 ods. 1 prvej vete [nariadenia č. 2454/93], podľa ktorej výrobky deklarované na prepustenie do voľného obehu v Európskej únii musia byť totožné s výrobkami vyvezenými zo zvýhodnenej krajiny, ktorá sa pokladá za krajinu ich pôvodu, splnená v prípade, akým je prejednávaný prípad, v ktorom sa vyviezlo niekoľko fyzicky neoddelených čiastočných množstiev surového oleja z palmových jadier z rôznych krajín vývozu s VSP, ktoré sa považujú za krajiny ich pôvodu, a doviezlo do Európskej únie, keďže pri vývoze boli tieto množstvá vždy naplnené do tej istej nádrže nákladnej lode a v tejto nádrži sa zmiešané doviezli do Európskej únie, pričom možno vylúčiť, že počas prepravy týchto výrobkov až do ich prepustenia do voľného obehu sa do nádrže transportnej lode dostali iné výrobky – predovšetkým výrobky, ktoré nie sú predmetom preferenčného zaobchádzania?“
3

Odôvodnenie 19 nariadenia REACH znie: „… by sa v ustanoveniach o registrácii malo vyžadovať od výrobcov a dovozcov, aby vypracovali údaje o látkach, ktoré vyrábajú alebo dovážajú, aby tieto údaje používali na hodnotenie rizík súvisiacich s týmito látkami a aby vytvorili a odporučili príslušné opatrenia na manažment rizík. S cieľom zabezpečiť skutočné splnenie týchto povinností, ako aj z dôvodov transparentnosti by sa od nich pri registrácii malo vyžadovať, aby [Európskej chemickej] agentúre [ECHA] predložili dokumentáciu obsahujúcu všetky tieto informácie. Registrovaným látkam by sa mal umožniť obeh na vnútornom trhu.“
69

Ako tvrdí Komisia, jednoduchým zrušením napadnutého nariadenia by sa spochybnili tak ročné a viacročné pracovné programy založené na tomto nariadení, ako aj výzvy na predkladanie návrhov na výber projektov spoločného záujmu začatých na základe týchto programov, ktoré by sa tak automaticky stali neplatnými. Zrušenie by teda ohrozilo uskutočnenie NPE a spôsobilo by značnú škodu všetkým zúčastneným subjektom.
26

Pokiaľ ide o otázku, či je posúdenie Všeobecného súdu, podľa ktorého je sporné rozhodnutie dostatočne odôvodnené, uvedené v bode 43 napadnutého rozhodnutia, z právneho hľadiska nesprávne, treba v prvom rade uviesť, že Všeobecný súd v bode 42 uvedeného rozsudku zdôraznil, že odôvodnenie sporného rozhodnutia je „formulované všeobecne, pričom by si zaslúžilo spresnenie, a teda [podlieha] kritike“, no možno „však konštatovať, že odkaz na obmedzenia dovozu do Európskom hospodárskom priestore (EHP), rozdelenie trhov, ako aj na koordináciu cien na trhu s cementom a na trhoch s výrobkami súvisiacimi s cementom, v spojení s rozhodnutím o začatí konania, [zodpovedá] minimálnemu stupňu objasnenia umožňujúcemu dospieť k záveru, že požiadavky vyplývajúce z článku 18 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 boli splnené“.
64

Ak by to tak nebolo, bolo by na vnútroštátnom súde, či vyloží svoje procesné pravidlá v tom zmysle, že mu umožňujú splniť uvedené požiadavky, alebo či určí, ako to vnútroštátny súd sám navrhol, súd vecne príslušný rozhodnúť podľa riadneho občianskeho súdneho konania o pohľadávke, akou je pohľadávka v spore vo veci samej, v postavení miestne príslušného súdu, a má v takom prípade vzhľadom na kritériá uvedené v nariadení č. 44/2001 prípadne rozhodnúť o svojej vlastnej medzinárodnej právomoci.
7

Prvá časť KN obsahuje súbor úvodných ustanovení. V tejto časti, v I. oddiele venovanom všeobecným ustanoveniam, pododdiel A nazvaný „Všeobecné pravidlá pre interpretáciu [KN]“ (ďalej len „všeobecné pravidlá“) stanovuje: „Zatrieďovanie tovaru do [KN] sa riadi nasledujúcimi zásadami. 1. Názvy tried, kapitol a podkapitol majú len orientačný charakter; na právne účely sa zatriedenie určuje podľa znenia položiek a príslušných poznámok k triedam alebo kapitolám, a ak tieto položky alebo poznámky nevyžadujú inak, podľa nasledujúcich ustanovení. … 3. Ak má byť tovar podľa pravidla 2 písm. b) alebo z nejakých iných dôvodov prima facie zatriedený do dvoch alebo viacerých položiek, zatriedenie sa vykoná takto: a) položka s najšpecifickejším opisom musí mať prednosť pred položkami so všeobecnejším opisom. Ak sa však dve alebo viac položiek, a to každá z nich, vzťahujú na časť materiálov alebo látok, ktoré tvoria zmiešaný alebo zložený výrobok, alebo len na časť výrobkov zo súboru dodávaného [časť tovaru baleného v súpravách – neoficiálny preklad] na predaj v malom, tieto položky sa považujú vo vzťahu k týmto výrobkom za rovnako špecifické, aj ak jedna z nich obsahuje úplnejší alebo presnejší opis tovaru; b) zmesi, tovar zložený z rôznych materiálov alebo skladajúci sa z rôznych komponentov a tovar dodávaný v súboroch [balený v súpravách – neoficiálny preklad] na predaj v malom, ktoré sa nemôžu zatriediť podľa pravidla 3 písm. a), sa zatriedia podľa materiálu alebo komponentu, ktorý im dáva podstatný charakter, ak je možné ho určiť; c) ak sa tovar nemôže zatriediť podľa pravidla 3 písm. a) alebo b), zatriedi sa do poslednej položky v numerickom poradí položiek, ktoré prichádzajú do úvahy. …“
55

Preto sa toto tvrdenie musí zamietnuť ako neprípustné. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora, ak by sa totiž účastníkovi konania povolilo po prvýkrát v konaní pred Súdnym dvorom predložiť dôvod, ktorý nebol predložený v konaní pred Všeobecným súdom, znamenalo by to možnosť predložiť Súdnemu dvoru, ktorý má v odvolacom konaní obmedzené právomoci, spor v širšom rozsahu ako pred Všeobecným súdom (pozri v tomto zmysle rozsudky Alliance One International a Standard Commercial Tobacco/Komisia a Komisia/Alliance One International a i., C‑628/10 P a C‑14/11 P, EU:C:2012:479, bod 111, ako aj Groupe Gascogne/Komisia, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, bod 35).
32

Maltská republika, podporovaná v tejto otázke Rakúskou republikou a Spojeným kráľovstvom, vo svojom vyjadrení k žalobe okrem iného uvádza, že je viazaná skutočnosťou, že britské dôchodkové systémy neboli nikdy uvedené vo vyhláseniach, ktoré Spojené kráľovstvo uskutočnilo na základe článku 5 nariadenia č. 1408/71 a článku 9 ods. 1 nariadenia č. 883/2004. Členské štáty nemôžu mať povinnosť nezávisle hodnotiť povahu dávok priznaných inými členskými štátmi, a ignorovať tak ich vyhlásenia uskutočnené na základe týchto ustanovení. V opačnom prípade by bol narušený právny význam a štatút týchto vyhlásení dotknutého členského štátu, spochybnil by sa celý systém koordinácie sociálneho zabezpečenia zavedený týmito nariadeniami a viedlo by to k praktickým a administratívnym ťažkostiam.
6

Odôvodnenia 3, 4, 6, 8, 9, 16, 23, 24, 33 a 39 smernice 2011/95 znejú takto: „(3) Európska Rada na svojom osobitnom zasadnutí v Tampere dňa 15. a 16. októbra 1999 súhlasila s postupom na vytvorenie spoločného európskeho azylového systému na základe plného a komplexného uplatňovania Ženevského dohovoru… (4) Ženevský dohovor… [predstavuje] základný kameň pre medzinárodný právny režim na ochranu utečencov. … (6) Závery z Tampere tiež ustanovujú, že pravidlá týkajúce sa postavenia utečenca by sa mali doplniť opatreniami o doplnkových formách ochrany zabezpečujúcimi primerané postavenie akejkoľvek osobe, ktorá potrebuje takúto ochranu. … (8) Európska rada v Európskom pakte o prisťahovalectve a azyle, ktorý bol prijatý 15. a 16. októbra 2008, poukázala na skutočnosť, že medzi členskými štátmi pretrvávajú výrazné rozdiely v poskytovaní ochrany, a vyzvala na prijatie nových iniciatív vrátane návrhu na vytvorenie jednotného azylového konania so spoločnými zárukami s cieľom zavŕšiť budovanie spoločného európskeho azylového systému stanoveného v Haagskom programe, a poskytnúť tak vyššiu úroveň ochrany. (9) V Štokholmskom programe Európska rada zopakovala svoj záväzok vytvoriť najneskôr do roku 2012 spoločný priestor ochrany a solidarity založený na spoločnom konaní o azyle a jednotnom postavení pre osoby pod medzinárodnou ochranou v súlade s článkom 78 [ZFEÚ]. … (16) Táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznávané najmä Chartou základných práv Európskej únie. … … (23) Mali by sa stanoviť normy pre vymedzenie postavenia utečenca a jeho obsah s cieľom usmernenia príslušných vnútroštátnych orgánov členských štátov pri uplatňovaní Ženevského dohovoru. (24) Je potrebné zaviesť spoločné kritériá pre uznanie žiadateľov o azyl ako utečencov v zmysle článku 1 Ženevského dohovoru. … (33) Mali by sa stanoviť tiež normy pre vymedzenie doplnkovej ochrany a jej obsahu. Doplnková ochrana by mala byť doplnková a dodatočná k ochrane utečenca ustanovenej v Ženevskom dohovore. … (39) Pri reagovaní na výzvu štokholmského programu týkajúcu sa zavedenia jednotného postavenia utečencov alebo osôb oprávnených na doplnkovú ochranu a s výnimkou odchýlok, ktoré sú nevyhnutné a objektívne odôvodnené, by sa mali osobám s postavením doplnkovej ochrany poskytnúť rovnaké práva a výhody, aké majú utečenci podľa tejto smernice, a mali by byť viazané na rovnaké podmienky oprávnenosti.“
(16)

pokiaľ sa užívatelia práva pobytu nestávajú neprimeranou záťažou pre systém sociálnej pomoci hostiteľského členského štátu, nemali by byť vyhostení. Preto opatrenie vyhostenia by nemalo byť automatickým dôsledkom využívania systému sociálnej pomoci. Hostiteľský členský štát by mal preskúmať, či ide o prípad dočasných ťažkostí, a zohľadniť dĺžku trvania pobytu, osobné okolnosti a čiastku udelenej pomoci, aby zvážil, či sa užívateľ stal neprimeranou záťažou pre jeho systém sociálnej pomoci a pristúpil k jeho vyhosteniu. V žiadnom prípade by sa opatrenie vyhostenia nemalo prijať voči pracovníkom, samostatne zárobkovo činným osobám alebo uchádzačom o prácu, ako sú definovaní Súdnym dvorom, okrem dôvodov verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti;
39

Na rozdiel od toho, čo tvrdí Európska komisia, zabezpečenie mzdových nárokov stanovené v smernici 80/987 sa musí uplatniť bez ohľadu na to, o aké morské vody ide (pobrežné vody alebo výhradná hospodárska zóna členského štátu alebo tretieho štátu alebo šíre more), na ktorých sa plavila loď, na ktorej boli odporcovia v konaní vo veci samej najatí do služby.
45

V prejednávanej veci treba konštatovať, že priebeh a osobitosti španielskeho konania o vydaní platobného rozkazu sú také, že pri neexistencii okolností, ktoré by spôsobovali účasť sudcu, pripomenutých v bode 24 tohto rozsudku, je toto konanie o vydaní platobného rozkazu ukončené bez možnosti, že by sa mohlo vykonať preskúmanie existencie nekalých podmienok v zmluve uzatvorenej medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom. Preto, ak súd rozhodujúci o výkone platobného rozkazu nie je príslušný posúdiť ex offo existenciu takých zmluvných podmienok, spotrebiteľ by mohol čeliť exekučnému titulu bez toho, aby mal v akomkoľvek štádiu konania záruku, že takéto posúdenie sa vykoná.