NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

JÁN MAZÁK

prednesené 14. apríla 2011 ( )

Vec C‑2/10

Azienda Agro-Zootecnica Franchini sarl

a

Eolica di Altamura Srl

proti

Regione Puglia

[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia (Taliansko)]

„Životné prostredie – Smernica 92/43/EHS – Ochrana prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a voľne rastúcich rastlín – Smernica 79/409/EHS – Ochrana voľne žijúceho vtáctva – Natura 2000 – Smernica 2001/77/ES – Obnoviteľné zdroje energie – Vnútroštátne predpisy – Zákaz umiestňovania veterných elektrární, ktoré nie sú určené na vlastnú spotrebu, v lokalitách, ktoré sú súčasťou ekologickej sústavy Natura 2000 – Neposúdenie vplyvov projektu na lokalitu“

I – Úvod

1. Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu smernice č. 2001/77/ES Európskeho parlamentu a Rady z 27. januára 2001 o podpore elektrickej energie vyrábanej z obnoviteľných zdrojov energie na vnútornom trhu s elektrickou energiou,( ) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/28/ES z 23. apríla 2009 o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov energie a o zmene a doplnení a následnom zrušení smerníc 2001/77/ES a 2003/30/ES,( ) smernice Rady 79/409/EHS z 2. apríla 1979 o ochrane voľne žijúceho vtáctva (ďalej len „smernica o vtáctve“)( ) a smernice Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (ďalej len „smernica o biotopoch“).( )

2. Tento návrh bol podaný v konaní medzi spoločnosťami Azienda Agro‑Zootecnica Franchini sarl a Eolica di Altamura srl (ďalej len „žalujúce spoločnosti“) na jednej strane a Regione Puglia na druhej strane, ktoré sa týka zamietnutia žiadosti o povolenie na umiestnenie veterných elektrární na pozemku, ktorý je súčasťou národného parku Alta Murgia, ktorý je chráneným územím klasifikovaným ako lokalita európskeho významu a územie osobitnej ochrany „pSIC/ZPS IT 9120007 Murgia Alta“. Vnútroštátne predpisy zakazujú okrem iného umiestňovanie veterných elektrární, ktoré nie sú určené na vlastnú spotrebu, v lokalitách európskeho významu (LEV) a v územiach osobitnej ochrany (ÚOO), ktoré sú súčasťou ekologickej sústavy Natura 2000.

II – Právny rámec

A – Právo Európskej únie

3. Článok 191 ZFEÚ (predtým článok 174 ZES) stanovuje:

„1. Politika Únie v oblasti životného prostredia prispieva k uskutočňovaniu nasledujúcich cieľov:

– udržiavanie, ochrana a zlepšovanie kvality životného prostredia,

– ochrana ľudského zdravia,

– rozvážne a racionálne využívanie prírodných zdrojov,

– podpora opatrení na medzinárodnej úrovni na riešenie regionálnych alebo celosvetových problémov životného prostredia, a to predovšetkým na boj proti zmene klímy.

2. Politika životného prostredia Únie sa zameriava na vysokú úroveň jeho ochrany, pričom prihliada na rozmanité situácie v jednotlivých regiónoch Únie. Vychádza zo zásady predchádzania škodám a prevencie, zo zásady nápravy škôd na životnom prostredí prioritne pri zdroji a zo zásady, že náhradu škody hradí znečisťovateľ. …“

4. Článok 192 ods. 1 ZFEÚ (predtým článok 175 ZES) stanovuje:

„Európsky parlament a Rada v súlade s riadnym legislatívnym postupom a po porade s Hospodárskym a sociálnym výborom a Výborom regiónov rozhodnú o postupoch, ktoré má Únia prijať na dosiahnutie cieľov uvedených v článku 191.“

5. Článok 193 ZFEÚ (predtým článok 176 ES) stanovuje, že „ochranné opatrenia podľa článku 192 nebránia členskému štátu udržiavať alebo zavádzať prísnejšie ochranné opatrenia. Tieto opatrenia musia byť zlučiteľné so zmluvami. Oznamujú sa Komisii.“

6. Článok 194 ods. 1 ZFEÚ stanovuje:

„V rámci vytvorenia a fungovania vnútorného trhu a so zreteľom na potrebu zachovávať a zlepšovať životné prostredie sleduje politika Únie v oblasti energetiky v duchu solidarity medzi členskými štátmi tieto ciele:

a) zabezpečovať fungovanie trhu v oblasti energetiky;

b) zabezpečovať bezpečnosť dodávok energie v Únii;

c) presadzovať energetickú účinnosť, úsporu a vývoj nových a obnoviteľných zdrojov energie a

d) podporovať prepojenie energetických sietí.“

1. Smernica 2001/77

7. Odôvodnenia č. 1 až 3 smernice 2001/77 stanovujú:

„(1) Potenciál pre využívanie obnoviteľných zdrojov energie sa v súčasnosti v Spoločenstve nevyužíva v dostatočnom rozsahu. Spoločenstvo uznáva potrebu podporovať obnoviteľné zdroje energie, ako prioritné opatrenie za predpokladu, že ich využívanie prispieva k ochrane životného prostredia a k trvalo udržateľnému rozvoju. Okrem toho môže viesť aj k vytváraniu miestnych pracovných príležitostí, mať kladný vplyv na sociálnu previazanosť [sociálnu súdržnosť – neoficiálny preklad], prispievať k bezpečnosti zásobovania a umožňovať rýchlejšie splnenie cieľov z Kyóta [z Kjóta – neoficiálny preklad]. Je preto nevyhnutné zabezpečiť, aby sa tento potenciál v rámci vnútorného trhu s elektrickou energiou využíval lepšie.

(2) Podpora elektrickej energie, vyrábanej z obnoviteľných zdrojov energie, je hlavnou prioritou Spoločenstva, ako je uvedené v Bielej knihe o obnoviteľných zdrojoch energie (ďalej len ‚Biela kniha‘), z dôvodov zabezpečenia a diverzifikácie dodávok energie, ochrany životného prostredia a sociálnej a hospodárskej previazanosti [sociálnej a hospodárskej súdržnosti – neoficiálny preklad]. To potvrdila aj Rada vo svojej rezolúcii z 8. júna 1998 o obnoviteľných zdrojoch energie a Európsky parlament vo svojej rezolúcii o Bielej knihe.

(3) Rastúce využívanie elektrickej energie, vyrábanej z obnoviteľných zdrojov energie, predstavuje dôležitú súčasť balíka opatrení, ktorý je potrebný na splnenie Kjótskeho protokolu k Rámcovému dohovoru Organizácie Spojených národov o klimatických zmenách a politického balíčka na splnenie ďalších záväzkov.“

8. Článok 6 ods. 1 smernice 2001/77 stanovuje:

„Členské štáty alebo príslušné orgány určené členskými štátmi vyhodnotia existujúci zákonný a iný právny rámec týkajúci sa povoľovacích konaní alebo ostatných konaní ustanovených v článku 4 smernice 96/92/ES, ktoré sú uplatniteľné na zariadenia, ktoré vyrábajú elektrickú energiu z obnoviteľných zdrojov energie, s cieľom:

– odstraňovať právne a iné prekážky zvyšovania výroby elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov energie,

– usmerňovať a urýchľovať konania na príslušnej administratívnej úrovni a

– zabezpečiť, aby boli pravidlá objektívne, transparentné a nediskriminačné a brať v plnej miere do úvahy [a v plnej miere zohľadňovali – neoficiálny preklad] osobitosti rôznych technológií obnoviteľných zdrojov energie.“

9. Článok 13 smernice 2009/28 nazvaný „Administratívne postupy a predpisy“ stanovuje:

„1. Členské štáty zabezpečia, aby akékoľvek vnútroštátne predpisy vzťahujúce sa na postupy schvaľovania a vydávania osvedčení a povolení, ktoré sa uplatňujú vo vzťahu k zariadeniam a súvisiacim infraštruktúram prenosových a distribučných sústav na výrobu elektriny a tepla alebo chladu z obnoviteľných zdrojov energie a na procesy premeny biomasy na biopalivá alebo na iné energetické produkty, boli primerané a nevyhnutné.

Členské štáty prijmú najmä vhodné opatrenia na zabezpečenie toho, aby:

…

c) správne postupy boli efektívne a rýchle na príslušnom správnom stupni;

d) pravidlá upravujúce schvaľovanie, ako aj vydávanie osvedčení a povolení boli objektívne, transparentné, primerané, nerobili rozdiely medzi žiadateľmi a úplne zohľadňovali špecifiká jednotlivých technológií výroby energie z obnoviteľných zdrojov energie;

…

f) pre menšie projekty, a ak je to vhodné aj pre decentralizované zariadenia na výrobu energie z obnoviteľných zdrojov energie, boli vytvorené zjednodušené a menej náročné schvaľovacie postupy vrátane jednoduchého oznámenia, ak to umožňuje uplatniteľný regulačný rámec.

…“

2. Smernica o vtáctve

10. Článok 2 smernice o vtáctve stanovuje, že „členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zachovanie populácie druhov uvedených v článku 1 na úrovni, ktorá zodpovedá najmä ekologickým, vedeckým a kultúrnym požiadavkám, berúc do úvahy aj hospodárske a rekreačné požiadavky, alebo na prispôsobenie populácie týchto druhov tejto úrovni“.

11. Článok 3 ods. 1 smernice o vtáctve stanovuje, že v zmysle požiadaviek uvedených v článku 2 členské štáty majú prijať opatrenia nevyhnutné na ochranu, zachovanie a obnovu dostatočnej rôznorodosti a rozlohy biotopov pre všetky druhy voľne žijúceho vtáctva prirodzene sa vyskytujúceho na európskom území členských štátov, pre ktoré platí zmluva ES. Podľa článku 3 ods. 2 písm. a) opatrenia na ochranu, zachovanie a obnovu biotopov a biotopov druhov majú zahŕňať najmä vytváranie chránených území.

12. Podľa článku 4 ods. 1 a 2 smernice o vtáctve majú členské štáty klasifikovať územia zodpovedajúce ornitologickým kritériám uvedeným v týchto ustanoveniach ako ÚOO.

13. Článok 4 ods. 4 smernice o vtáctve stanovuje:

„Čo sa týka ochrany oblastí [území ochrany – neoficiálny preklad] uvedených vyššie v odsekoch 1 a 2, členské štáty podniknú náležité kroky na zabránenie znečistenia alebo poškodzovania biotopov alebo akýchkoľvek rušivých vplyvov pôsobiacich na vtáctvo, pokiaľ by boli vážne vzhľadom na ciele tohto článku. Členské štáty sa takisto budú snažiť zabrániť znečisteniu alebo poškodzovaniu biotopov mimo týchto chránených území [území ochrany – neoficiálny preklad].“

14. Článok 14 smernice o vtáctve stanovuje, že „členské štáty môžu zaviesť prísnejšie ochranné opatrenia, ako sú uvedené v tejto smernici.“

3. Smernica o biotopoch

15. Článok 3 ods. 1 smernice o biotopoch upravuje vytvorenie súvislej európskej ekologickej sústavy osobitne chránených území nazývanej Natura 2000, ktorá zahŕňa aj ÚOO klasifikované členskými štátmi podľa smernice o vtáctve.

16. Článok 6 ods. 2 až 4 smernice o biotopoch stanovuje:

„2. Členské štáty podniknú primerané kroky, aby sa na osobitne chránených územiach predišlo poškodeniu prirodzených biotopov a biotopov druhov, ako aj rušeniu druhov, pre ktoré boli územia označené za chránené, pokiaľ by takéto rušenie bolo podstatné vo vzťahu k cieľom tejto smernice.

3. Akýkoľvek plán alebo projekt, ktorý priamo nesúvisí so správou lokality alebo nie je potrebný pre ňu, ale môže pravdepodobne významne ovplyvniť túto lokalitu, či už samotne [samostatne – neoficiálny preklad], alebo v spojení s inými plánmi alebo projektmi, podlieha primeranému odhadu jeho dosahov [primeranému posúdeniu jeho vplyvov – neoficiálny preklad] na danú lokalitu z hľadiska cieľov ochrany lokality. Na základe výsledkov zhodnotenia dosahov na lokalitu [posúdenia vplyvov na lokalitu – neoficiálny preklad] a podľa ustanovení odseku 4 príslušné vnútroštátne orgány súhlasia s plánom alebo projektom iba po presvedčení sa [odsúhlasia plán alebo projekt až po tom, čo sa presvedčia – neoficiálny preklad], že nepriaznivo neovplyvní integritu príslušnej lokality, a v prípade potreby po získaní stanoviska verejnosti.

4. Ak sa aj napriek negatívnemu odhadu dosahov [negatívnemu posúdeniu vplyvov – neoficiálny preklad] na lokalitu a pri neexistencii alternatívnych riešení plán alebo projekt musí realizovať z dôvodov vyššieho verejného záujmu [z naliehavých dôvodov prevažujúceho verejného záujmu – neoficiálny preklad], vrátane záujmov sociálnej a ekonomickej povahy, členský štát prijme všetky kompenzačné opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, že celková koherencia sústavy Natura 2000 bude ochránená. O prijatých kompenzačných opatreniach informuje Komisiu.

Ak sa v príslušnej lokalite vyskytuje prioritný biotop a/alebo prioritný druh, jediné dôvody, ktoré môžu prichádzať do úvahy, sú tie, ktoré sa týkajú zdravia alebo bezpečnosti ľudí, priaznivých dôsledkov primárneho významu na životné prostredie alebo tiež stanoviska Komisie k ďalším nevyhnutným dôvodom vyššieho verejného záujmu [alebo na základe stanoviska Komisie aj iných naliehavých dôvodov prevažujúceho verejného záujmu – neoficiálny preklad].“

17. Článok 7 smernice o biotopoch stanovuje, že „záväzky vyplývajúce z článku 6 ods. 2, 3 a 4 tejto smernice nahradia akékoľvek záväzky vyplývajúce z prvej vety článku 4 ods. 4 [smernice o vtáctve], pokiaľ ide o územia klasifikované podľa článku 4 ods. 1 alebo podobne uznané podľa článku 4 ods. 2 uvedenej smernice, a to odo dňa vykonania tejto smernice alebo oznámenia, alebo uznania členským štátom podľa [smernice o vtáctve], ak je tento druhý dátum neskorší.“

B – Vnútroštátne ustanovenia

18. Článok 1 ods. 1226 zákona č. 296 z 27. decembra 2006 (ďalej len „finančný zákon na rok 2007“) (Legge 27 dicembre 2006, n. 296, legge finanziaria per il 2007)( ) stanovuje, že s cieľom zabrániť ďalšiemu konaniu o nesplnenie povinnosti regióny a autonómne provincie Trento a Bolzano prijmú opatrenia uvedené v článkoch 4 a 6 nariadenia prijatého dekrétom prezidenta republiky č. 357 z 8. septembra 1997 v znení neskorších zmien a doplnení alebo dokončia ich prijímanie do troch mesiacov odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto zákona na základe jednotných minimálnych kritérií stanovených vyhláškou ministra životného prostredia a ochrany pevniny a mora.

19. Článok 5 ods. 1 vyhlášky ministerstva životného prostredia a ochrany pevniny a mora zo 17. októbra 2007, ktorou sa stanovujú jednotné minimálne kritériá na vymedzenie ochranných opatrení týkajúcich sa osobitne chránených území (OCHÚ) a území osobitnej ochrany (ÚOO) [Decreto del Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare 17 ottobre 2007, recante criteri minimi uniformi per la definizione di misure di conservazione relative a Zone speciali di conservazione (ZSC) e a Zone di protezione speciale (ZPS)]( ) (ďalej len „vyhláška ministerstva“), stanovuje, že regióny a autonómne provincie musia prijať vo vzťahu k všetkým ÚOO tieto zákazy:

„…

l) výstavba nových veterných elektrární okrem tých, pre ktoré ku dňu prijatia tohto zákona už začalo povoľovacie konanie na základe predloženia projektu. Príslušné orgány musia po porade s INFS (Národný inštitút pre voľne žijúce živočíchy) vyhodnotiť účinky projektu s prihliadnutím na biologické cykly druhov, pre ktoré bola lokalita vyhlásená za chránenú. Od zákazu sú oslobodené aj výmenné a modernizačné práce vrátane technologických prác, ktoré nezvyšujú vplyv na lokalitu z hľadiska ochranných cieľov ÚOO, ako aj veterné elektrárne určené na vlastnú výrobu s celkovým výkonom do 20 kW.“

20. Článok 2 regionálneho zákona Apúlie č. 31 z 21. októbra 2008, ktorým sa stanovujú pravidlá v oblasti výroby elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov a na zníženie znečisťujúcich emisií a v oblasti životného prostredia) (Legge regionale della Puglia 21 ottobre 2008, No 31, recante norme in materia di produzione di energia da fonti rinnovabili e per la riduzione di immissioni inquinanti e in materia ambientale) (ďalej len „regionálny zákon č. 31“), stanovuje:

„…

6. V súlade s článkami 6 a 7 smernice 92/43/EHS v spojení s článkami 4 a 6 nariadenia prijatého na prebratie tejto smernice dekrétom prezidenta republiky č. 357 z 8. septembra 1997 v znení neskorších predpisov… je zakázané umiestňovať veterné elektrárne, ktoré nie sú určené na vlastnú spotrebu, v LEV a ÚOO, ktoré sú súčasťou ekologickej sústavy Natura 2000…

…

8. Zákaz uvedený v [odsekoch] 6 a 7 vyššie sa vzťahuje aj na hraničnú zónu v šírke 200 metrov.“

III – Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

21. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že spoločnosť Eolica di Altamura získala práva na výstavbu veternej farmy, ktorá nie je určená na vlastnú spotrebu (čiže je určená na výrobu elektrickej energie na komerčné účely) a mala sa postaviť na pozemku spoločnosti Azienda Agro-Zootecnica Franchini. Tento pozemok je súčasťou národného parku Alta Murgia, ktorý je chráneným územím klasifikovaným ako lokalita európskeho významu a územie osobitnej ochrany „pSIC/ZPS IT 9120007 Murgia Alta“. Orgán príslušný pre tento park a Regione Puglia (región Apúlia) zamietli rozhodnutiami z 1. septembra 2006 a zo 4. júla 2007 žiadosti o povolenie výstavby veternej farmy. Zamietavé rozhodnutie regiónu Apúlia bolo založené na článku 6 ods. 3 písm. a) regionálneho nariadenia č. 16 zo 4. októbra 2006, ktorý v súvislosti s umiestňovaním veterných elektrární stanovuje, že lokality európskeho významu a územia osobitnej ochrany podľa smernice o biotopoch a smernice o vtáctve sa považujú za úplne „neprimerané“, a na článku 14 ods. 2 písm. a) tohto regionálneho nariadenia, ktorý stanovuje, že pokiaľ nebol vypracovaný regulačný plán pre veterné elektrárne, tieto lokality sa považujú za „nevhodné“. Žalujúce spoločnosti napadli na vnútroštátnom súde, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, zamietavé rozhodnutia a regionálne nariadenie, o ktoré sa tieto rozhodnutia opierali, pričom súd ich návrhom najprv vyhovel. Počas konania však bolo prijaté regionálne nariadenie č. 15/2008, a preto museli žalujúce spoločnosti napadnúť toto nariadenie ďalšou žalobou o zrušenie.

22. V konaní vo veci samej na vnútroštátnom súde sa žalujúce spoločnosti domáhajú zrušenia článku 5 ods. 1 písm. n), článku 5 ods. 4 a článku 5 ods. 4a regionálneho nariadenia č. 15/2008. Článok 5 ods. 1 písm. n) zakazuje okrem iného výstavbu nových veterných elektrární v lokalitách, ktoré sú súčasťou sústavy Natura 2000. Žalujúce spoločnosti okrem iného namietajú porušenie zásad obsiahnutých v smernici 2001/77. Regione Puglia tvrdí, že žalobu treba vyhlásiť za neprípustnú alebo nedôvodnú.

23. Počas konania vo veci samej nadobudol účinnosť regionálny zákon č. 31. Vnútroštátny súd zastáva názor, že zákaz výstavby veterných elektrární, ktoré nie sú určené na vlastnú spotrebu, podľa článku 2 ods. 6 regionálneho zákona č. 31 sa vzťahuje na žiadosť o povolenie a posúdenie zlučiteľnosti s ochranou životného prostredia, ktorú podali žalujúce spoločnosti, odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto zákona (čiže od 8. novembra 2008) bez ohľadu na akékoľvek osobitné posúdenie vplyvu alebo účinku na životné prostredie.

24. Na základe týchto úvah Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia rozhodnutím z 23. septembra 2009, ktoré bolo doručené Súdnemu dvoru 4. januára 2010, rozhodol o prerušení konania a o položení tejto otázky Súdnemu dvoru na vydanie prejudiciálneho rozhodnutia:

„Je ustanovenie článku 1 ods. 1226 zákona č. 296 z 27. decembra 2006 v spojení s ustanovením článku 5 ods. 1… vyhlášky ministerstva životného prostredia a ochrany pevniny a mora zo 17. októbra 2007 a s ustanovením článku 2 ods. 6 regionálneho zákona Apúlie č. 31 z 21. októbra 2008 zlučiteľné s právom [Únie] a najmä so zásadami vyplývajúcimi zo smerníc 2001/77/ES a 2009/28/ES (týkajúcich sa obnoviteľných zdrojov energie) a zo smerníc 79/409/EHS a 92/43/ES (týkajúcich sa ochrany vtáctva a prirodzených biotopov) v rozsahu, v akom namiesto vykonania príslušného posúdenia vplyvov na životné prostredie, ktoré by analyzovalo vplyv konkrétneho projektu na konkrétnu lokalitu dotknutú daným projektom, absolútne a bez rozdielu zakazujú umiestňovať v rámci lokalít európskeho významu (LEV) a území osobitnej ochrany (ÚOO) tvoriacich ekologickú sústavu ‚Natura 2000‘ veterné elektrárne, ktoré nie sú určené na vlastnú spotrebu?“

IV – Konanie pred Súdnym dvorom

25. Písomné podania predložili žalujúce spoločnosti a Komisia. Dňa 10. februára 2011 sa konalo pojednávanie, na ktorom boli vypočuté žalujúce spoločnosti, Regione Puglia a Komisia.

V – Posúdenie

A – Úvodná úvaha

26. Je zrejmé, že vnútroštátny súd svojím návrhom žiada Súdny dvor, aby rozhodol o zlučiteľnosti vnútroštátnych predpisov s právom Únie. V tejto súvislosti stačí pripomenúť, že aj keď Súdny dvor v rámci prejudiciálneho konania nemá právomoc rozhodnúť o zlučiteľnosti vnútroštátneho opatrenia s právom Únie, má právomoc poskytnúť vnútroštátnemu súdu rozhodnutie o výklade tohto práva, aby tento súd mohol posúdiť túto zlučiteľnosť a rozhodnúť spor, ktorý prejednáva.( )

B – Podstata

27. Podstatou otázky vnútroštátneho súdu podľa môjho názoru je, či smernica o vtáctve, smernica o biotopoch, smernica 2001/77 a smernica 2009/28 bránia tomu, aby členský štát prijal vnútroštátne opatrenia, ktoré za určitých okolností pozostávajú zo zákazu výstavby veterných elektrární v lokalitách, ktoré sú súčasťou ekologickej sústavy Natura 2000, bez analýzy vplyvu jednotlivého projektu na konkrétnu lokalitu.

28. Zo spisu predloženému Súdnemu dvoru sa zdá, čo však musí overiť vnútroštátny súd, že predmetný zákaz má obmedzenú pôsobnosť, lebo sa v súčasnosti vzťahuje iba na veterné elektrárne, a nie na iné spôsoby výroby elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov.( )

29. Okrem toho sa zdá, čo však musí overiť vnútroštátny súd, že tento zákaz je vo vzťahu k veterným elektrárniam obmedzený, keďže sa vzťahuje iba na výstavbu nových veterných elektrární, a nie na existujúce veterné elektrárne.( ) Tento zákaz sa nevzťahuje ani na veterné elektrárne určené na vlastnú spotrebu s celkovým výkonom do 20 kW.( ) Komisia a Regione Puglia na pojednávaní zdôraznili obmedzenú pôsobnosť predmetného zákazu.

30. Podľa môjho názoru vnútroštátny súd, žalujúce spoločnosti a Komisia správne uvádzajú, že vyhlásenie územia za lokalitu európskeho významu( ) alebo územie osobitnej ochrany( ), ktoré je súčasťou ekologickej sústavy Natura 2000, nemá za následok zákaz akejkoľvek výstavby na tomto území podľa smernice o vtáctve a smernice o biotopoch.

31. Článok 6 ods. 2 smernice o biotopoch v spojení s článkom 7( ) tejto smernice ukladá členským štátom povinnosť podniknúť primerané kroky, aby sa v lokalitách európskeho významu a v územiach osobitnej ochrany predišlo poškodeniu biotopov a podstatnému rušeniu druhov, pre ktoré boli tieto územia označené za chránené. Článok 6 ods. 3 smernice o biotopoch stanovuje, že príslušné vnútroštátne orgány môžu plán alebo projekt, ktorý priamo nesúvisí so správou lokality alebo nie je pre ňu nevyhnutný, ale môže významne ovplyvniť túto lokalitu, schváliť, až keď sa na základe primeraného posúdenia vplyvov tohto plánu alebo projektu na lokalitu presvedčia, že nepriaznivo neovplyvní integritu lokality. Toto ustanovenie teda upravuje konanie, v ktorom sa prostredníctvom predbežnej kontroly zabezpečuje, aby plány a projekty, ktoré priamo nesúvisia so správou lokality alebo pre ňu nie sú potrebné, ale môžu ju významne ovplyvniť, boli odsúhlasené iba v rozsahu, v akom nepriaznivo neovplyvnia integritu tejto lokality.( )

32. Na schválenie plánu alebo projektu pre lokality európskeho významu a územia osobitnej ochrany je teda potrebné vopred vykonať primerané individuálne posúdenie tohto plánu alebo projektu v súlade s článkom 6 ods. 3 smernice o biotopoch.

33. V prejednávanej veci vnútroštátne predpisy za určitých okolností zakazujú výstavbu veterných elektrární v predmetnej lokalite bez vykonania predchádzajúceho individuálneho posúdenia plánu alebo projektu týkajúceho sa tejto výstavby podľa článku 6 ods. 3 smernice o biotopoch a bez konkrétneho zistenia nepriaznivého vplyvu na lokalitu. Preto zastávam názor, že na zodpovedanie položenej otázky je potrebné určiť, či, a ak áno, za akých podmienok, právo Únie pripúšťa zavedenie vnútroštátnych ochranných opatrení, ktoré sú prísnejšie ako ochranné opatrenia stanovené v článku 6 ods. 3 smernice o biotopoch a ktoré za určitých okolností zakazujú výstavbu veterných elektrární v lokalitách, ktoré sú súčasťou sústavy Natura 2000, bez vykonania individuálneho posúdenia plánu alebo projektu v súvislosti s touto výstavbou a bez zistenia nepriaznivého vplyvu.

34. Podľa článku 14 smernice o vtáctve členské štáty môžu zaviesť prísnejšie ochranné opatrenia, než sú opatrenia uvedené v tejto smernici. Hoci článok 14 smernice o vtáctve výslovne nestanovuje nijaké podmienky, takéto prísnejšie ochranné opatrenia musia byť podľa môjho názoru v súlade so Zmluvou o Európskej únii a so Zmluvou o fungovaní Európskej únie.

35. Smernica o biotopoch neobsahuje ustanovenie podobné článku 14 smernice o vtáctve. Ako však uviedla Komisia vo svojich podaniach, vzhľadom na to, že právnym základom smernice o biotopoch bol článok 130s ES (zmenený na článok 175 ES, teraz článok 192 ZFEÚ), uplatňoval sa článok 130t ES (zmenený na článok 176 ES, teraz článok 193 ZFEÚ). Článok 193 ZFEÚ pripúšťa, aby členské štáty prijali prísnejšie vnútroštátne ochranné opatrenia, pokiaľ sú zlučiteľné so zmluvami, čiže so Zmluvou o Európskej únii a so Zmluvou o fungovaní Európskej únie,( ) a boli oznámené Komisii.

36. Zo spisu predloženému Súdnemu dvoru nevyplýva nijaká informácia o oznámení prísnejších vnútroštátnych ochranných opatrení Komisii.

37. Z portálu EUR-Lex však vyplýva, že vyhláška ministerstva bola oznámená Komisii ako vnútroštátne opatrenie prijaté na vykonanie smernice o biotopoch a smernice o vtáctve.( ) Preto sa zdá, čo však musí overiť vnútroštátny súd, že Komisia bola informovaná o povinnosti uloženej regiónom a autonómnym provinciám podľa článku 5 ods. 1 písm. l) predmetnej vyhlášky ministerstva zakázať za určitých podmienok výstavbu nových veterných elektrární v lokalitách, ktoré sú súčasťou sústavy Natura 2000.

38. V každom prípade podľa môjho názoru porušenie povinnosti oznámiť opatrenie Komisii podľa článku 193 ZFEÚ nepredstavuje podstatnú procesnú vadu, ktorá by spôsobovala neplatnosť predmetných prísnejších vnútroštátnych opatrení alebo ich neuplatniteľnosť vo vzťahu k jednotlivcom. Článok 193 ZFEÚ iba vyžaduje, aby členské štáty informovali Komisiu. Článok 193 ZFEÚ nestanovuje nijakú lehotu alebo postup monitorovania prísnejších vnútroštátnych ochranných opatrení zo strany Únie.( ) Článok 193 ZFEÚ navyše nepodmieňuje vykonávanie týchto opatrení súhlasom Komisie alebo nevznesením námietok zo strany Komisie. Preto má povinnosť, ktorá členským štátom vyplýva z článku 193 ZFEÚ, zabezpečiť, aby bola Komisia informovaná o vnútroštátnych ochranných opatreniach týkajúcich sa životného prostredia, ktoré sú prísnejšie ako predpisy Únie v tejto oblasti. Takéto oznámenie umožňuje Komisii posúdiť zlučiteľnosť vnútroštátnych ochranných opatrení s právom Únie a v prípade potreby prijať primerané opatrenia. Znenie ani cieľ článku 193 ZFEÚ však nenasvedčuje záveru, že nesplnenie povinnosti členského štátu oznámiť opatrenia Komisii samo osebe spôsobuje nezákonnosť predmetných vnútroštátnych ochranných opatrení.( )

39. Napriek miere voľnej úvahy, ktorú článok 14 smernice o vtáctve a článok 193 ZFEÚ priznávajú členským štátom pri prijímaní prísnejších ochranných opatrení, ako sú ochranné opatrenia prijaté Úniou, členské štáty musia vykonávať svoju voľnú úvahu po prvé v súlade s politikou Únie v oblasti životného prostredia a s politikou Únie v oblasti energetiky,( ) ktorých cieľom je podľa článkov 191 ZFEÚ a 194 ZFEÚ okrem iného udržiavanie, ochrana a zlepšovanie kvality životného prostredia, boj proti zmene klímy a podpora rozvoja nových a obnoviteľných zdrojov energie, a po druhé v súlade so všeobecnými zásadami práva Únie.

40. Podľa môjho názoru je predmetný zákaz v súlade s cieľmi politiky Únie v oblasti životného prostredia.

41. Vnútroštátny súd v návrhu na začatie prejudiciálneho konania uviedol, že vyhláška ministerstva, a teda aj zákaz obsiahnutý v článku 5 ods. 1 písm. l) tejto vyhlášky, bola prijatá na základe prenesenej právomoci podľa článku 1 ods. 1226 finančného zákona na rok 2007 s cieľom zabrániť pokračovaniu konania o nesplnenie povinnosti proti Talianskej republike po vydaní odôvodneného stanoviska Komisie proti Taliansku v konaní o nesplnenie povinnosti č. 2006/2131 okrem iného v súvislosti s článkami 2, 3 a 4 smernice o vtáctve, ktoré stanovujú, že je nutné prijať opatrenia na ochranu, zachovanie a obnovu dostatočnej rôznorodosti a rozlohy biotopov pre všetky druhy, ako aj osobitné ochranné opatrenia.( ) Súdnemu dvoru nebolo predložené nijaké iné vysvetlenie dôvodov, ktoré viedli k prijatiu predmetného zákazu.

42. Zdá sa teda, čo však musí overiť vnútroštátny súd, že zákaz výstavby nových veterných elektrární v lokalitách, ktoré sú súčasťou sústavy Natura 2000, za určitých okolností sleduje tie isté ciele ako smernica o vtáctve a smernica o biotopoch a najmä článok 6 ods. 1 až 3 smernice o biotopoch, čiže ochranu určitých biotopov a druhov a predchádzanie poškodzovaniu prirodzených biotopov a podstatnému rušeniu predmetných druhov. V tejto súvislosti poznamenávam, že na pojednávaní Komisia uviedla, čo však musí overiť vnútroštátny súd, že v predmetnej lokalite sa vyskytujú dva druhy vtákov, ktoré sú veľmi citlivé na veterné elektrárne. Regione Puglia navyše na pojednávaní uviedol, že veľký počet vtákov, ktoré sú symbolom predmetnej lokality, bol usmrtený veternými elektrárňami (umiestnenými mimo tejto lokality).

43. Okrem toho Komisia na pojednávaní poukázala na svoje usmernenie o rozvoji veternej energetiky v sústave Natura 2000 z roku 2010( ) a na riziká, ktoré veterné elektrárne predstavujú. Rozsiahly zoznam potenciálnych vplyvov rozvoja veternej energetiky na prírodu a voľne žijúce druhy uvedený v tomto usmernení zahŕňa riziko kolízií, rušenie a premiestnenie (skončenie používania biotopu), bariérové účinky (veterné farmy môžu donútiť vtáky alebo cicavce, aby zmenili smer) a stratu alebo degradáciu biotopu.

44. Tiež poznamenávam, že Súdny dvor opísal účinky na životné prostredie konkrétnej veternej farmy, ktorá bola postavená bez riadneho posúdenia jej účinkov na životné prostredie, vo veci Komisia/Írsko( ).

45. Zastávam názor, že predmetný zákaz je tiež v súlade s cieľmi politiky Únie v oblasti energetiky.

46. Vnútroštátny súd zastáva názor, že smernice 2001/77 a 2009/28 jasne uprednostňujú rozvoj využívania obnoviteľnej energie, keďže prispieva k ochrane životného prostredia, k ochrane ekosystémov pred nebezpečenstvami vyplývajúcimi zo zmeny klímy, k trvalo udržateľnému rozvoju a k rastu miestnych ekonomík. Podľa vnútroštátneho súdu osobitne článok 6 smernice 2001/77 ukladá členským štátom povinnosť odstraňovať právne a iné prekážky zvyšovania výroby elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov energie, usmerňovať a urýchľovať konania na príslušnej administratívnej úrovni a zabezpečiť, aby boli pravidlá objektívne, transparentné a nediskriminačné a v plnej miere zohľadňovali osobitosti rôznych technológií obnoviteľných zdrojov energie.

47. Podľa môjho názoru Zmluva o Európskej únii a Zmluva o fungovaní Európskej únie nestanovujú nijakú hierarchiu medzi politikou Únie v oblasti životného prostredia a politikou Únie v oblasti energetiky. Článok 194 ods. 1 ZFEÚ však stanovuje, že politika Únie v oblasti energetiky prihliada na potrebu zachovávať a zlepšovať životné prostredie.( ) Článok 191 ods. 1 ZFEÚ uvádza cieľ boja proti zmene klímy.

48. Odôvodnenia č. 1 a 2 smernice 2001/77 poukazujú na potrebu podporovať obnoviteľné zdroje energie ako prioritné opatrenie a na podporu elektrickej energie vyrábanej z obnoviteľných zdrojov energie ako na hlavnú prioritu Spoločenstva.( ) Podľa môjho názoru však na rozdiel od tvrdení žalujúcich spoločností nebolo cieľom normotvorcu EÚ uprednostniť tieto ciele pred všetkými ostatnými cieľmi (v oblasti životného prostredia), ale podporiť elektrickú energiu vyrábanú z obnoviteľných zdrojov energie s cieľom chrániť životné prostredie a dodržať Kjótsky protokol k Rámcovému dohovoru Organizácie Spojených národov o zmene klímy,( ) zabezpečiť energetickú bezpečnosť a diverzifikáciu dodávok, ako aj sociálnu a hospodársku súdržnosť.( ) Zásadné opatrenia na dosiahnutie týchto cieľov zahŕňajú stanovenie nezáväzných indikatívnych cieľov spotreby elektrickej energie vyrábanej z obnoviteľných zdrojov( ) smernicou 2001/77 a zjednodušenie správnych konaní týkajúcich sa povolení na výstavbu zariadení, ktoré vyrábajú elektrickú energiu z obnoviteľných zdrojov energie( ).

49. Napriek tvrdeniam žalujúcich spoločností, že územie „pSIC/ZPS IT 9120007 Murgia Alta“ je zo zemepisného hľadiska veľmi rozsiahle, Súdnemu dvoru nebol predložený nijaký dôkaz, že obmedzený zákaz výstavby určitých veterných elektrární v lokalitách, ktoré sú súčasťou sústavy Natura 2000, v Apúlii bráni výrobe elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov energie na národnej alebo regionálnej úrovni. Na pojednávaní Komisia uviedla, že Apúlia patrí medzi talianske regióny s najvyšším počtom veterných elektrární. Je prvým regiónom z hľadiska kapacity a po Sicílii druhým regiónom z hľadiska počtu zariadení.

50. Vzhľadom na dôkazy predložené Komisiou týkajúce sa množstva elektrickej energie vyrábanej v súčasnosti z obnoviteľných zdrojov energie na vnútroštátnej úrovni( ) a na veľký počet veterných elektrární v Apúlii sa na základe informácií poskytnutých na pojednávaní Súdnemu dvoru zdá, čo však musí overiť vnútroštátny súd, že predmetný zákaz nebráni budúcemu dosiahnutiu záväzného cieľa 17 % stanoveného pre Taliansko na rok 2020 smernicou 2009/28.

51. Podľa môjho názoru treba tiež skúmať, či predmetný zákaz nie je v rozpore s pravidlami zjednodušenia konania stanovenými v článku 6 ods. 1 smernice 2001/77.

52. Vzhľadom na to, že v konaní pred Súdnym dvorom neboli uvedené nijaké opačné tvrdenia a s výhradou overenia vnútroštátnym súdom zastávam názor, že predmetný zákaz, ktorý je vymedzený zákonom, je dostatočne transparentný a objektívny. Okrem toho vzhľadom na zjavne obmedzenú pôsobnosť predmetného zákazu( ) Súdnemu dvoru nebol predložený nijaký dôkaz, že dochádza k mareniu cieľa spočívajúceho v odstraňovaní právnych a iných prekážok zvyšovania výroby elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov energie a v usmerňovaní a urýchľovaní konaní na regionálnej alebo vnútroštátnej úrovni.

53. Pokiaľ ide o otázku diskriminácie, podľa ustálenej judikatúry súlad so zásadou rovnosti zaobchádzania vyžaduje, aby sa porovnateľné situácie neposudzovali rozdielne a rozdielne situácie neposudzovali rovnako, ak takéto posudzovanie nie je objektívne odôvodnené.( )

54. V kontexte konania vo veci samej je predpokladom porušenia zásady rovnosti zaobchádzania z dôvodu rozdielneho zaobchádzania skutočnosť, že dané situácie sú porovnateľné vzhľadom na všetky okolnosti, ktoré ich charakterizujú. Pri posudzovaní otázky diskriminácie je potrebné vziať do úvahy zásady a ciele príslušných predpisov Únie, ktoré sú vo veci, ktorá je predmetom konania vo veci samej, založené na politike Únie v oblasti životného prostredia.( ) Politika Únie v oblasti životného prostredia sa podľa článku 191 ods. 2 ZFEÚ zameriava na vysokú úroveň ochrany a vychádza najmä zo zásady predchádzania škodám a zo zásady prevencie.( )

55. Žalujúce spoločnosti tvrdia, že priemyselná činnosť okrem výstavby veterných fariem v predmetnej lokalite nepodlieha rovnocennému zákazu, ale musí sa v prípade potreby posúdiť v súlade s článkom 6 ods. 3 smernice o biotopoch.( )

56. Súdnemu dvoru nebol predložený nijaký dôkaz, čo však musí overiť vnútroštátny súd, že po nadobudnutí účinnosti regionálneho zákona č. 31 boli v lokalite „pSIC/ZPS IT 9120007 Murgia Alta“ udelené povolenia na výstavbu komerčných veterných fariem iným subjektom ako žalujúcim spoločnostiam.

57. Vzhľadom na údajné nepriaznivé účinky, ktoré môže v lokalitách, ktoré sú súčasťou sústavy Natura 2000, a osobitne v predmetnej lokalite spôsobiť výstavba a prevádzkovanie veterných fariem,( ) sa navyše zdá, čo však musí overiť vnútroštátny súd, že možno konštatovať, že tento zákaz nie je diskriminačný. Z tohto hľadiska Súdnemu dvoru nebol predložený nijaký dôkaz, že iná priemyselná činnosť má všetky údajné potenciálne porovnateľné škodlivé účinky na tieto lokality( ) ako výstavba a prevádzkovanie veterných fariem. Túto skutočnosť však musí v konečnom dôsledku posúdiť vnútroštátny súd.

58. Podľa môjho názoru musí byť predmetný zákaz tiež v súlade so zásadou proporcionality, ktorá vyžaduje, aby prijaté opatrenia neprekračovali hranice toho, čo je primerané a nevyhnutné na dosiahnutie cieľov, ktoré legitímne sleduje predmetná právna úprava, pričom ak je možný výber medzi viacerými primeranými opatreniami, treba sa prikloniť k najmenej obmedzujúcemu z nich, a aby spôsobené znevýhodnenia neboli neproporcionálne v pomere k sledovaným cieľom.( ) Vnútroštátnemu súdu prislúcha, aby overil, či zákaz, o ktorý ide vo veci samej, nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného cieľa. V tejto súvislosti zastávam názor, že vnútroštátny súd by mal okrem iného prihliadnuť na zjavne obmedzenú pôsobnosť zákazu, ktorý sa vzťahuje na definovanú a obmedzenú zemepisnú oblasť, iba na jeden konkrétny obnoviteľný zdroj energie a iba na nové veterné farmy komerčnej povahy.( )

VI – Návrh

59. Preto navrhujem, aby Súdny dvor na otázku, ktorú položil Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia, odpovedal takto:

Smernica č. 2001/77/ES Európskeho parlamentu a Rady z 27. januára 2001 o podpore elektrickej energie vyrábanej z obnoviteľných zdrojov energie na vnútornom trhu s elektrickou energiou, smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/28/ES z 23. apríla 2009 o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov energie a o zmene a doplnení a následnom zrušení smerníc 2001/77/ES a 2003/30/ES, smernica Rady 79/409/EHS z 2. apríla 1979 o ochrane voľne žijúceho vtáctva a smernica Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín nebránia tomu, aby členský štát prijal prísnejšie vnútroštátne opatrenia zakazujúce výstavbu veterných elektrární, ktoré nie sú určené na vlastnú spotrebu, v lokalite, ktorá je súčasťou sústavy Natura 2000, pokiaľ je tento zákaz v súlade s politikou Únie v oblasti životného prostredia a s politikou Únie v oblasti energetiky, nie je v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania a nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného cieľa, pričom tieto otázky musí posúdiť vnútroštátny súd.