Spojené veci T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 a T‑456/04

Francúzska republika a i.

proti

Európskej komisii

„Štátna pomoc – Finančné opatrenia v prospech France Télécom – Návrh akcionárskej pôžičky – Verejné vyhlásenia člena francúzskej vlády – Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom a ktoré nenariaďuje jej vrátenie – Žaloba o neplatnosť – Záujem na konaní – Prípustnosť – Pojem štátna pomoc – Výhoda – Štátne prostriedky – Povinnosť odôvodnenia“

Abstrakt rozsudku

1. Žaloba o neplatnosť – Žaloba členských štátov – Žaloba proti rozhodnutiu Komisie konštatujúcemu nezlučiteľnosť štátnej pomoci so spoločným trhom – Prípustnosť nepodmienená preukázaním záujmu na konaní

2. Žaloba o neplatnosť – Fyzické alebo právnické osoby – Záujem na konaní – Rozhodnutie Komisie konštatujúce nezlučiteľnosť pomoci so spoločným trhom

3. Pomoc poskytovaná štátmi – Pojem – Verejné vyhlásenia člena vlády členského štátu vyjadrujúce vôľu tohto štátu prijať vhodné opatrenia na vyriešenie finančných problémov podniku – Výhoda poskytnutá bez prevodu verejných prostriedkov – Vylúčenie – Plánované poskytnutie úverovej linky podniku

(Článok 87 ods. 1 ES)

4. Pomoc poskytovaná štátmi – Pojem – Poskytnutie výhody prostredníctvom štátnych zdrojov, ktoré je pripísateľné štátu – Verejné vyhlásenia člena vlády členského štátu vyjadrujúce vôľu tohto štátu prijať vhodné opatrenia na vyriešenie finančných problémov podniku – Výhoda poskytnutá bez prevodu verejných prostriedkov – Vylúčenie

(Článok 87 ods. 1 ES)

5. Pomoc poskytovaná štátmi – Rozhodnutie Komisie – Súdne preskúmanie

6. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah

(Článok 253 ES)

1. Zmluva ES jasne rozlišuje medzi právom inštitúcií Spoločenstva a členských štátov podať žalobu o neplatnosť na jednej strane a právom fyzických osôb a právnických osôb podať takúto žalobu na druhej strane, pričom každý členský štát má právo napadnúť zákonnosť rozhodnutí Komisie žalobou o neplatnosť bez toho, aby bol výkon tohto práva podmienený preukázaním záujmu na konaní. Preto na to, aby bola žaloba členského štátu prípustná, nemusí tento štát preukazovať, že akt Komisie, ktorý napáda, má vo vzťahu k nemu právne účinky. Záujem na konaní sa týka len žalôb podaných fyzickými alebo právnickými osobami a nie tých, ktoré podali inštitúcie alebo členské štáty.

Navyše pojem záujem na konaní nemožno zamieňať s konceptom napadnuteľného aktu, podľa ktorého akt musí byť spôsobilý vyvolať nepriaznivé právne účinky, aby mohol byť predmetom žaloby o neplatnosť, čo treba vymedziť v závislosti od jeho podstaty.

Rozhodnutie Komisie konštatujúce nezlučiteľnosť štátnej pomoci so spoločným trhom má takéto právne záväzné účinky, a teda predstavuje pre členský štát akt, ktorý možno napadnúť žalobou.

(pozri body 118, 119)

2. Prípustnosť žaloby o neplatnosť je podmienená tým, že fyzická alebo právnická osoba, ktorá ju podala, má skutočný a trvajúci záujem na zrušení napadnutého aktu. Tento záujem predpokladá, že zrušenie tohto aktu má samo osebe právne následky, alebo inými slovami, že žaloba môže v prípade úspešného výsledku priniesť prospech osobe, ktorá ju podala. Preto akt, ktorým sa tejto osobe úplne vyhovuje, jej zo svojej podstaty nemôže spôsobovať ujmu a táto osoba nemá záujem na tom, aby navrhovala jeho zrušenie.

Pokiaľ však ide o rozhodnutie Komisie konštatujúce nezlučiteľnosť štátnej pomoci so spoločným trhom, podnik, ktorý je konkurentom príjemcu pomoci, odôvodní skutočný a trvajúci záujem na dosiahnutí zrušenia tohto rozhodnutia, pokiaľ tvrdí, že štát prijal ďalšie podporné opatrenia, ktoré zahŕňajú iné výhody pre podnik príjemcu a ktoré ešte viac narušujú jeho postavenie na trhu.

Existencia pomoci a jej nezlučiteľnosť so spoločným trhom totiž vopred nevylučuje existenciu iných nezlučiteľných podporných oparení, ktoré, hoci nie sú uvedené v rozhodnutí Komisie, sú takisto predmetom správneho konania, ktorého výsledkom bolo prijatie uvedeného rozhodnutia a ktoré navyše môžu podstatne narušiť postavenie niektorých konkurentov príjemcu pomoci na trhu.

Navyše, ak žalobca tvrdí, že napadnutý akt, aj keď je preňho prípadne čiastočne priaznivý, náležite nechráni jeho právne postavenie, musí sa mu priznať záujem na konaní, aby tak mohol dať prostredníctvom súdu preskúmať zákonnosť tohto rozhodnutia.

(pozri body 116, 127, 128, 130, 131)

3. Na to, aby mohlo byť opatrenie kvalifikované ako štátna pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES, je okrem iného potrebné, aby jednak obsahovalo výhodu, ktorá môže mať rôzne podoby („akoukoľvek formou“), a jednak aby táto výhoda priamo alebo nepriamo plynula z verejných prostriedkov (poskytovaná „členským štátom alebo… zo štátnych prostriedkov“). Pojem výhoda vyžaduje, aby mal zásah štátu za následok zlepšenie hospodárskej a/alebo finančnej situácie príjemcu, ba až jeho obohatenie, napríklad znížením nákladov, ktoré bežne zaťažujú jeho rozpočet.

Pokiaľ ide o vplyv verejných vyhlásení člena vlády členského štátu, ktorými vyjadruje vôľu tohto štátu prijať vhodné opatrenia na vyriešenie finančných problémov podniku, treba konštatovať, že tieto vyhlásenia môžu viesť k významnej výhode v prospech uvedeného podniku, lebo umožňujú znovu získať dôveru zo strany finančných trhov, umožňujú a uľahčujú jeho prístup k novým úverom potrebným na refinancovanie jeho dlhov s krátkou dobou splatnosti a znižujú náklady na ne a napokon prispievajú k stabilizácii jeho veľmi slabej finančnej situácie. Také vyhlásenia totiž môžu mať rozhodujúci vplyv na reakciu ratingových agentúr, čím prispievajú k prehodnoteniu postavenia podniku z pohľadu investorov a veriteľov, a môžu byť rozhodujúce pre konanie subjektov na finančnom trhu, ktorí sa neskôr zúčastnia na refinancovaní predmetného podniku.

Okrem toho na základe zásad upravujúcich poskytovanie úverov a refinancovanie na kapitálových trhoch je úroveň hodnotenia podniku, a teda riziko nesplatenia spojené s úvermi, ktoré mu boli poskytnuté, rozhodujúca pre výpočet nákladov refinancovania, ktoré musí tento podnik znášať, najmä vo forme splatných úrokov na emisiu nových dlhopisov. Z toho vyplýva, že čím menšie je toto riziko nesplatenia, o to je ľahšie a menej nákladné refinancovanie daných úverov na kapitálových trhoch. Inak povedané, každý kladný vplyv na hodnotenie podniku, čo len vďaka verejným vyhláseniam, ktoré môžu vytvoriť alebo posilniť dôveru investorov, má priamy vplyv na výšku nákladov, ktoré musí tento podnik znášať, aby sa mohol na kapitálových trhoch refinancovať.

Navyše na to, aby bolo opatrenie kvalifikované ako štátna pomoc, je Komisia povinná na základe objektívnych skutočností stanoviť, že kumulatívne podmienky pojmu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES, vrátane existencie výhody, sú splnené s prihliadnutím na ekonomické účinky dotknutého opatrenia.

Pokiaľ ide o jednostrannú ponuku štátu poskytnúť podniku úverovú linku v určitej výške, ktorá nebola nikdy vykonaná, Komisia sa nemôže len na tomto základe domnievať, že táto ponuka má výhodné hospodárske účinky pre jej príjemcu, bez toho, aby zohľadnila podmienky upravujúce vykonanie dotknutej zmluvy o úvere a osobitne podmienky súvisiace s poskytnutím a so splatením uvedeného úveru, a to ešte menej v prípade, že príjemca túto ponuku neprijal, ale uprednostnil refinancovanie za podmienok existujúcich na trhu. Ak by to bolo inak, aj zmluvu o úvere obsahujúcu objektívne nevýhodné podmienky, akými sú vyššia úroková sadzba a prísnejšie lehoty splatnosti, než sú tie, ktoré ponúka trh, by bolo treba kvalifikovať ako výhodu v zmysle článku 87 ods. 1 ES, a to len preto, že verejný veriteľ vyhlásil, že je pripravený príjemcovi poskytnúť určitú sumu.

(pozri body 215, 231, 234, 237, 238, 253, 255)

4. Len výhody poskytnuté priamo alebo nepriamo zo štátnych prostriedkov sa považujú za pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES. V tomto ustanovení totiž rozlíšenie medzi „pomocou poskytovanou štátom“ a pomocou poskytovanou „zo štátnych prostriedkov“ neznamená, že všetky výhody priznané štátom predstavujú pomoc bez ohľadu na to, či sú alebo nie sú financované zo štátnych prostriedkov, ale má do tohto pojmu začleniť len výhody, ktoré sú poskytované priamo štátom, ako aj tie, ktoré poskytuje verejná alebo súkromná inštitúcia, ktorú na tento účel daný štát zriadil alebo poveril.

V tomto kontexte si uplatnenie kritéria súkromného investora nevyhnutne vyžaduje, aby opatrenia prijaté štátom v prospech podniku poskytovali výhodu pochádzajúcu zo štátnych prostriedkov.

Navyše, pokiaľ ide o rozsah preskúmania súdom, ktoré sa má vykonať, treba pripomenúť, že pojem pomoc je objektívnym pojmom, a preto kvalifikovanie opatrenia ako štátnej pomoci, ktoré podľa Zmluvy prislúcha tak Komisii, ako aj súdu, v zásade nemôže odôvodniť, pokiaľ neexistujú osobitné okolnosti súvisiace najmä so zložitou povahou predmetných štátnych zásahov, uznanie širokej miery voľnej úvahy Komisie. Len v prípade uplatnenia článku 87 ods. 3 ES, ktorý predpokladá, že Komisia prihliada na globálne hospodárske, sociálne, regionálne a sektorové posúdenie v rámci jej preskúmania prípadnej zlučiteľnosti niektorých štátnych opatrení so spoločným trhom, je jej totiž skutočne priznaná široká miera voľnej úvahy. Pojem štátna pomoc, ako je definovaný v Zmluve, má totiž právnu povahu a musí sa vykladať na základe objektívnych skutočností. Z tohto dôvodu musí súd v zásade a s prihliadnutím tak na konkrétne okolnosti sporu, o ktorom rozhoduje, ako aj na technickú alebo komplexnú povahu posúdení uskutočnených Komisiou vykonať úplné preskúmanie, pokiaľ ide o otázku, či opatrenie patrí do pôsobnosti článku 87 ods. 1 ES.

Výhoda musí pochádzať z prevodu štátnych prostriedkov. Predpokladom uvedenej požiadavky spojitosti medzi zistenou výhodou a záväzkom poskytnutia štátnych zdrojov v zásade je, aby uvedená výhoda úzko súvisela so zodpovedajúcim záväzkom zaťažujúcim štátny rozpočet alebo s vytvorením ekonomického rizika dostatočne konkrétneho pre tento rozpočet na základe právne záväzných záväzkov, ktoré štát prijal.

Pokiaľ ide o verejné vyhlásenia člena vlády členského štátu, ktorými vyjadruje vôľu tohto štátu prijať vhodné opatrenia na vyriešenie finančných problémov podniku, presný, nepodmienený a neodvolateľný záväzok poskytnúť štátne prostriedky zo strany členského štátu v zmysle článku 87 ods. 1 ES by predpokladal, že verejné vyhlásenia výslovne spresnia buď presnú výšku investície, alebo konkrétne dlhy, na ktoré poskytuje záruku, alebo prinajmenšom predbežne stanovený finančný rámec, akým je úverová linka v určitej výške, ako aj podmienky poskytnutia plánovanej pomoci.

Samotná skutočnosť, že členský štát sa odvolával na svoju dobrú povesť na finančných trhoch, však nestačí na preukázanie toho, že jeho prostriedky boli vystavené riziku, ktoré možno považovať za prevod štátnych prostriedkov v zmysle článku 87 ods. 1 ES, ktorý by mal dostatočnú spojitosť s výhodou priznanou podniku verejnými vyhláseniami člena vlády členského štátu. Nie je totiž postačujúce, že členský štát namiesto priameho alebo nepriameho záväzku poskytnúť štátne prostriedky využije osobitné pravidlá fungovania finančných trhov, aby tak krátkodobo stabilizoval hospodárske postavenie podniku, a to najmä v záujme splnenia podnikových a finančných podmienok nevyhnutných na prijatie konkrétnejších podporných opatrení, ktoré sa majú prijať neskôr.

(pozri body 214, 217 – 219, 262, 280, 282, 297)

5. V rámci právnej úpravy sporového konania Spoločenstva v oblasti štátnej pomoci patrí posúdenie skutočností a dôkazov do úplne slobodného posúdenia Všeobecného súdu. Navyše za týchto okolností otázka, či a do akej miery sa v prejednávanej veci uplatní alebo neuplatní pravidlo vnútroštátneho práva, je skutkovým posúdením súdu a riadi sa pravidlami o dôkazoch a rozdelenia dôkazného bremena.

(pozri bod 269)

6. Odôvodnenie vyžadované článkom 253 ES musí byť prispôsobené povahe dotknutého aktu a musia z neho jasne a jednoznačne vyplývať dôvody inštitúcie, ktorá akt prijala, umožňujúce dotknutým osobám pochopiť odôvodnenie prijatého opatrenia a príslušnému súdu preskúmať ho. Okrem toho povinnosť odôvodniť rozhodnutia je podstatnou formálnou náležitosťou, ktorú je potrebné odlišovať od otázky dôvodnosti odôvodnenia, ktorá súvisí s legálnosťou sporného aktu z meritórneho hľadiska. Odôvodnenie rozhodnutia je totiž formálnym vyjadrením dôvodov, na ktorých toto rozhodnutie spočíva. Pokiaľ sú tieto dôvody chybné, je nimi postihnutá zákonnosť rozhodnutia z vecného hľadiska, ale nie jeho odôvodnenie, ktoré môže byť dostatočné, aj keď obsahuje chybné dôvody.

(pozri bod 315)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (tretia rozšírená komora)

z 21. mája 2010 ( )

„Štátna pomoc – Finančné opatrenia v prospech France Télécom – Návrh akcionárskej pôžičky – Verejné vyhlásenia člena francúzskej vlády – Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom a ktoré nenariaďuje jej vrátenie – Žaloba o neplatnosť – Záujem na konaní – Prípustnosť – Pojem štátna pomoc – Výhoda – Štátne prostriedky – Povinnosť odôvodnenia“

V spojených veciach T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 a T‑456/04,

Francúzska republika, v zastúpení: pôvodne G. de Bergues, R. Abraham a S. Ramet, neskôr E. Belliard, G. de Bergues a S. Ramet, a napokon E. Belliard, G. de Bergues, A.‑L. Vendrolini a J.‑C. Niollet, splnomocnení zástupcovia,

žalobkyňa vo veci T‑425/04,

France Télécom SA, so sídlom v Paríži (Francúzsko), v zastúpení: pôvodne A. Gosset‑Grainville a S. Hautbourg, neskôr S. Hautbourg, advokáti,

žalobkyňa vo veci T‑444/04,

Bouygues SA, so sídlom v Paríži,

Bouygues Télécom SA, so sídlom v Boulogne‑Billancourt (Francúzsko),

v zastúpení: J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile a J. Blouet Gaillard, advokáti,

žalobkyne vo veci T‑450/04,

Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom), so sídlom v Paríži, v zastúpení: O. Fréget, F. Herrenschmidt, M. Struys a L. Eskenazi, advokáti,

žalobkyňa vo veci T‑456/04,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: pôvodne C. Giolito a J. Buendía Sierra, neskôr C. Giolito a D. Grespan, splnomocnení zástupcovia,

žalovanej,

ktorú v konaní podporujú:

Francúzska republika, v zastúpení: vo veci T‑450/04 E. Belliard, G. de Bergues, A.‑L. Vendrolini a J.‑C. Niollet a vo veci T‑456/04 G. de Bergues, splnomocnení zástupcovia,

vedľajší účastník konania vo veciach T‑450/04 a T‑456/04,

Bouygues SA, so sídlom v Paríži,

a

Bouygues Télécom SA, so sídlom v Boulogne-Billancourt,

v zastúpení: J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile a J. Blouet Gaillard, advokáti,

vedľajší účastníci konania vo veci T‑444/04,

France Télécom SA, so sídlom v Paríži, v zastúpení: pôvodne A. Gosset‑Grainville a S. Hautbourg, neskôr S. Hautbourg, advokáti,

vedľajší účastník konania vo veciach T‑450/04 a T‑456/04,

ktorých predmetom sú návrhy na zrušenie rozhodnutia Komisie 2006/621/ES z 2. augusta 2004 o štátnej podpore, ktorú Francúzsko poskytlo spoločnosti France Télécom (Ú. v. EÚ L 257, s. 11),

VŠEOBECNÝ SÚD (tretia rozšírená komora),

v zložení: predseda komory J. Azizi (spravodajca), sudcovia E. Cremona, I. Labucka, S. Frimodt Nielsen a K. O’Higgins,

tajomník: E. Coulon,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 21. apríla 2009,

vyhlásil tento

Rozsudok

Okolnosti predchádzajúce sporu

I – Finančná situácia spoločnosti France Télécom od roku 2001 do roku 2004

1 Až do roku 1990 spadala činnosť spoločnosti France Télécom SA (ďalej len „FT“) pod riaditeľstvo francúzskeho ministerstva pôšt a telekomunikácií. FT bola v roku 1991 založená ako verejnoprávna právnická osoba a od 31. decembra 1996 má postavenie akciovej spoločnosti. Od októbra 1997 je FT kótovaná na burze. V čase prijatia rozhodnutia, ktoré je predmetom tohto sporu, vyvíjala FT aktívnu činnosť v oblasti dodávky sietí a poskytovania telekomunikačných služieb hlavne vo Francúzsku, predovšetkým v odvetví fixných hlasových liniek, ako aj v odvetví mobilných telefónov, internetu, dátových a iných služieb z oblasti informatiky prostredníctvom svojich dcérskych spoločností Orange, Wanadoo a Equant. V roku 2002 účasť Francúzskej republiky na základnom imaní FT dosahovala 56,54 %.

2 Dňa 31. decembra 2001 FT vo zverejnení ročnej účtovej závierky za rok 2001 uviedla čisté zadĺženie vo výške 63,5 miliardy eur a stratu vo výške 8,3 miliardy eur.

3 K 30. júnu 2002 dosahovalo čisté zadĺženie spoločnosti FT výšku 69,69 miliardy eur, z toho dlh na dlhopisoch so splatnosťou v rokoch 2003 až 2005 predstavoval 48,9 miliárd eur. Tento dlh na dlhopisoch sa vytvoril predovšetkým v dôsledku nákupov, ktoré FT uskutočnila od roku 1999 s cieľom rozvíjať svoje činnosti v odvetví mobilných telefónov, a to odkúpením britského operátora Orange a nadobudnutím časti základného imania nemeckého operátora Mobilcom.

4 Vzhľadom na finančnú situáciu spoločnosti FT francúzsky minister hospodárstva, financií a priemyslu (ďalej len „minister hospodárstva“) v rozhovore uverejnenom 12. júla 2002 v denníku Les Echos (ďalej len „vyhlásenie z 12. júla 2002“) vyhlásil:

„Sme väčšinovým akcionárom s 55 % základného imania… Štát, ktorý je akcionárom, sa bude správať ako uvedomelý investor [obozretný investor – neoficiálny preklad] a keby [FT] mala ťažkosti, urobili by sme adekvátne opatrenia… Opakujem, keby [FT] mala finančné ťažkosti, čo v súčasnosti nie je aktuálne, štát by urobil opatrenia nutné na ich vyriešenie. Oživujete povesti o zvýšení imania… Nie, istotne nie! Iba tvrdím, že v príhodnom okamihu urobíme adekvátne opatrenia. Ak to bude potrebné…“

5 Podľa polročného finančného výkazu zverejneného 12. septembra 2002, obrat spoločnosti FT vykazoval vzrast o 10 % v porovnaní s rovnakým posudzovaným obdobím v roku 2001, pričom prevádzkový zisk pred započítaním amortizácie (ďalej len „Ebitda“) predstavoval 6,87 miliardy eur, teda vzrast o 13,3 % podľa existujúcich údajov a o 9,8 % podľa približných údajov, a zisk z operácií predstavoval 3,18 miliardy eur s nárastom podľa približných údajov o 15 %. Zisk po odpočítaní finančných nákladov (1,75 miliardy eur), avšak ešte pred započítaním daní, akcií a menšinových podielov, okrem mimoriadnych položiek, bol 718 miliónov eur oproti 271 miliónom k 30. júnu 2001. Voľný prevádzkový tok peňažných prostriedkov predstavoval 3,6 miliardy eur s nárastom o 15 % v porovnaní s prvým polrokom 2001. FT v tom istom čase potvrdila, že jej vlastné imanie sa k 30. júnu 2002 dostalo do záporu vo výške 440 miliónov eur.

6 Dňa 12. septembra 2002 francúzske orgány zverejnili, že prijali demisiu predsedu predstavenstva a generálneho riaditeľa FT (ďalej len „bývalý PPGR FT“).

7 Vo svojej tlačovej správe o finančnej situácii FT z 13. septembra 2002, francúzske orgány vyhlásili:

„Po mimoriadnych stratách konštatovaných v prvom polroku naráža [FT] na problém nedostatku vlastného imania. Takáto finančná situácia oslabuje potenciál [FT]. [Francúzska] vláda je teda odhodlaná prevziať svoju zodpovednosť v plnom rozsahu… Berúc do úvahy novú situáciu vzniknutú následkom výrazného zhoršenia stavu účtov, [bývalý PPGR FT] navrhol [francúzskej] vláde svoje odstúpenie, pričom vláda s tým súhlasila. Odstúpenie nadobudne účinnosť na zasadnutí predstavenstva, ktoré sa bude konať v najbližších týždňoch a počas ktorého bude predstavený nový predseda predstavenstva… Nový predseda bezodkladne navrhne predstavenstvu plán oživenia účtov, ktorý by umožnil oddlženie [FT] a obnovu [jej] finančnej štruktúry so zreteľom na strategické ciele. [Francúzsky] štát podporí [FT] pri realizácii tohto plánu a prispeje k veľmi výraznému zvýšeniu vlastného imania [FT] v časovom rozpätí a za podmienok, ktoré sa určia so zreteľom na trhové podmienky. Od tohto okamihu urobí [Francúzsky] štát v prípade potreby opatrenia, ktoré [FT] umožnia vyhnúť sa akémukoľvek problému s financovaním…“

8 Nový predseda predstavenstva a generálny riaditeľ FT bol vymenovaný 2. októbra 2002 (ďalej len „nový PPGR FT“). Tlačová správa, ktorá o tomto vymenovaní informovala, znie:

„Na základe návrhu predstavenstva [FT] sa Rada ministrov rozhodla vymenovať… [nového PPGR FT]. Nový predseda ihneď zabezpečí výkon auditu [FT], ktorého výsledky budú predstavenstvu oznámené v nadchádzajúcich týždňoch a z ktorého bude vychádzať plán finančného oživenia a strategického rozvoja na zníženie dlhu [FT] so zreteľom na jej strategické ciele. V tomto ohľade získa [nový PPGR FT] podporu akcionára štátu, ktorý je pripravený prevziať svoju zodpovednosť v plnom rozsahu. [Francúzsky] štát poskytne pomoc pri realizácii akcií na oživenie a prispeje k zvýšeniu vlastného imania [FT] podľa pravidiel, ktoré sa určia v úzkej spolupráci s predsedom predstavenstva [FT] a predstavenstvom. Ako už bolo uvedené, [Francúzsky] štát urobí v medziobdobí opatrenia, ktoré [FT] umožnia vyhnúť sa akémukoľvek problému s financovaním.“

9 Dňa 19. novembra 2002 francúzske orgány zaslali Komisii „oznámenie“, ktoré jednak opisuje aktuálnu finančnú situáciu FT zdôrazňujúc, že „jej operačné výkony sú výborne“ a jednak informuje o ich úmysle zúčastniť sa na obnovení kapitálu FT za trhových podmienok, pričom vysvetľujú, akým spôsobom prispejú k realizácii plánu oživenia FT. V tomto oznámení francúzske orgány najmä spresnili, že:

„s cieľom poskytnúť [FT] potrebnú úroveň riadenia, aby sa čo najlepšie a v čo najvýhodnejšom čase presadila na trhu, [francúzsky] štát je pripravený čo najskôr sa podieľať na zvýšení základného imania formou akcionárskej pôžičky, ktorá v okamihu predaja nových akcií bude mať podobu základného imania. Výška tejto pôžičky bude zodpovedať úplnej alebo čiastočnej účasti [francúzskeho] štátu na budúcom zvýšení základného imania a môže dosiahnuť 9 [miliárd eur]. Tento úver bude dočasný a jeho konverzia sa musí uskutočniť prostredníctvom akcií. Použije sa len v prípade potreby [FT]. Tento úver bude navyše taxatívne vymedzený aktuálne platnými trhovými podmienkami a úroky budú zahrnuté do základného imania.

[Francúzsky] štát na svoju účasť na pláne oživenia [FT] hodlá využiť ERAP, [francúzsky] verejný priemyselný a obchodný podnik, ktorý poskytne [FT] akcionársku pôžičku a predpokladá sa, že po tom, čo bude táto pôžička zmenená na základné imanie, sa stane dôležitým akcionárom [FT]. Keďže verejná účasť tohto verejného inštitútu v [FT] bude predstavovať jeho aktíva, dlhy z dlhopisov budú jeho pasíva. Výber ERAP-u odráža vôľu [francúzskeho] štátu jasne určiť schválené úsilie týkajúce sa štátneho majetku tým, že ho zadelí poverenej organizácii.“

10 Na zasadnutí predstavenstva FT 4. decembra 2002, nové vedenie FT predstavilo akčný plán pod názvom „Ambition FT 2005“ (ďalej len „plán Ambition 2005“) predovšetkým s cieľom vyvážiť bilanciu FT na základe zvýšenia jej imania až do výšky 15 miliárd eur.

11 Predloženie plánu Ambition 2005 sprevádzala tlačová správa ministra hospodárstva, ktorá znie:

„Minister hospodárstva… potvrdzuje, že [francúzsky] štát bude podporovať akčný plán schválený predstavenstvom [FT] 4. decembra [2001]. 1) Skupina [FT] je súdržnou priemyselnou skupinou, ktorej výkonnosť je pozoruhodná. V súčasnosti však [FT] musí riešiť problém nevyváženej finančnej štruktúry, nedostatku vlastného kapitálu a nedostatku strednodobých zdrojov. Takáto situácia je výsledkom neúspešných, zle spravovaných investícií realizovaných v minulých obdobiach, spľasnutia telekomunikačnej ‚bubliny‘ a vo všeobecnosti sú výsledkom obratu na trhoch. Túto situáciu ešte zhoršila skutočnosť, že [FT] nemala inú možnosť financovania svojho rozvoja než zadĺžením. 2) [Francúzsky] štát, ktorý je väčšinovým akcionárom, požiadal nové vedenie podniku, aby obnovilo finančnú rovnováhu [FT] pri zachovaní integrity skupiny… 3) So zreteľom na akčný plán vypracovaný vedením podniku a perspektívy návratnosti investície sa [francúzsky] štát bude podieľať na zvýšení vlastného kapitálu z 15 miliárd eur v pomere zodpovedajúcom jeho podielu na kapitále, čo predstavuje investíciu 9 miliárd eur. [Francúzsky] štát ako akcionár mieni takýmto spôsobom konať ako uvedomelý investor [obozretný investor – neoficiálny preklad]. [FT] musí stanoviť pravidlá a časový harmonogram zvýšenia svojho vlastného imania. [Francúzska] vláda má záujem na tom, aby táto operácia prebehla s maximálnym možným ohľadom na situáciu akcionárov jednotlivcov a akcionárov zamestnancov [FT]. S cieľom umožniť [FT] uskutočniť operáciu na trhu v čo najpríhodnejšom okamihu, je štát pripravený uvažovať o svojej účasti na zvýšení vlastného kapitálu poskytnutím [FT] dočasného úveru úročeného za trhových podmienok. 4) Celý podiel [francúzskeho] štátu v ERAP-e, verejnom priemyselnom a obchodnom podniku, sa prevedie do [FT]. Tento podnik sa zadĺži na finančných trhoch kvôli financovaniu podielu [francúzskeho] štátu na zvýšení vlastného kapitálu [FT].“

12 V dňoch 11. a 12. decembra 2002 FT začala s dvomi následnými emisiami dlhopisov v celkovej výške 2,9 miliardy eur.

13 Dňa 20. decembra 2002 Výskumný a naftársky podnik (ERAP) zaslal FT parafovaný a podpísaný návrh zmluvy o akcionárskej pôžičke. FT tento návrh nepodpísala a akcionárska pôžička nebola nikdy poskytnutá.

14 Dňa 15. januára 2003 si FT vo forme dlhopisov požičala celkovú sumu 5,5 miliardy eur. Na tieto pôžičky dlhopisov sa nevzťahovala žiadna štátna ochrana ani záruka.

15 Dňa 10. februára 2003 FT predĺžila splatnosť časti združenej pôžičky vo výške 15 miliárd eur.

16 Dňa 4. marca 2003 sa začalo so zvyšovaním základného imania podľa plánu Ambition 2005. Dňa 24. marca 2003 FT uskutočnila zvýšenie základného imania o 15 miliárd eur. Francúzska republika na túto operáciu prispela sumou 9 miliárd eur pomerne na základe svojho podielu na základnom imaní FT. Sumu vo výške 6 miliárd eur zabezpečilo bankové odborové združenie zložené z 21 bánk. Táto operácia sa skončila 11. apríla 2003.

17 FT uzavrela účtovné obdobie 2002 so stratou približne 21 miliárd eur a čistým finančným dlhom takmer 68 miliárd eur. Zisk za rok 2002, ktoré FT zverejnila 5. marca 2003, vykazoval zvýšenie obratu o 8,4 %, prevádzkového zisku pred započítaním amortizácie o 21,1 % a prevádzkového zisku o 30,9 %. K 14. aprílu 2003 Francúzska republika vlastnila 58,9 % základného imania FT, z toho 28,6 % prostredníctvom ERAP-u.

18 Francúzska vláda 31. júla 2003 prijala v Rade ministrov návrh zákona, ktorý stanovil zrušenie povinnosti štátneho väčšinového podielu na základnom imaní FT. Tento návrh zákona bol schválený francúzskym národným zhromaždením a nadobudol účinnosť 31. decembra 2003.

19 Francúzska republika sa 1. septembra 2004 vzdala 10 % základného imania FT zodpovedajúcich 5,2 miliardám eur, čím znížila svoj podiel na základnom imaní FT na 42,25 %.

II – Správne konanie

20 Francúzska republika 4. decembra 2002 zaslala Komisii Európskych spoločenstiev podľa článku 88 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [88 ES] (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339) finančné opatrenia stanovené plánom Ambition 2005, vrátane návrhu akcionárskej pôžičky.

21 Dňa 22. januára 2003 spoločnosti Bouygues SA a Bouygues Télécom SA (spolu ďalej len „spoločnosti Bouygues“), dve spoločnosti založené podľa francúzskeho práva, pričom Bouygues Télécom SA vykonáva aktívnu činnosť na francúzskom trhu mobilných telefónov, podali Komisii sťažnosť týkajúcu sa pomoci, ktorú Francúzska republika v rámci vyrovnávania dlhov FT udelila spoločnostiam FT a Orange. Táto sťažnosť sa týkala jednak najmä oznámenia o poskytnutí investície zo strany Francúzskej republiky vo výške 9 miliárd eur a jednak verejných vyhlásení francúzskych orgánov prijatých od júla 2002 v prospech FT (ďalej len „vyhlásenia prijaté od júla 2002“).

22 Komisia listom z 31. januára 2003 informovala francúzske orgány o svojom rozhodnutí začať konanie vo veci formálneho zisťovania podľa článku 88 ods. 2 ES v súvislosti s finančnými opatreniami plánovanými v prospech FT.

23 Rozhodnutie Komisie o začatí konania bolo 12. marca 2003 uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie (Ú. v. EÚ C 57, s. 5). Komisia vyzvala dotknuté strany, aby k daným opatreniam predložili svoje pripomienky.

24 Francúzske orgány listom zo 4. apríla 2002 predložili svoje pripomienky k začatiu konania a namietali proti dôvodnosti pochybností, ktoré vyjadrila Komisia.

25 Vyjadrením z 11. apríla 2003 spoločnosti Bouygues predložili Komisii svoje pripomienky, pričom pripomenuli, že ich sťažnosť z 22. januára 2003 treba v tomto konaní považovať za súčasť ich stanoviska. Komisia okrem toho dostala pripomienky zo strany viacerých iných dotknutých osôb, vrátane francúzskeho združenia prevádzkovateľov sietí a telekomunikačných služieb (AFORS Télécom, ďalej len „AFORS“) a FT. Predovšetkým FT a spoločnosti Bouygues predložili počas správneho konania viaceré štúdie ekonomických expertov a právne stanoviská.

26 Dňa 30. mája 2003 Komisia zverejnila oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania na „poskytovanie asistenčných služieb na posúdenie súladu finančnej podpory, ktorú poskytla Francúzska republika FT, so zásadou súkromného investora v trhovom hospodárstve a prípadnej analýzy plánu oživenia FT“. Dňa 24. septembra 2003 bola táto zákazka zadaná poradcovi, ktorý 28. apríla 2004 predložil svoju správu o hospodárení (ďalej len „správa z 28. apríla 2004“).

27 K správe z 28. apríla 2004 bolo pripojené právne stanovisko z 22. marca 2004 (ďalej len „stanovisko z 22. marca 2004“). Komisia listom z 3. mája 2004 zaslala tieto dve stanoviská francúzskym orgánom, pričom ich vyzvala, aby predložili svoje pripomienky.

III – Napadnuté rozhodnutie

A – Doručenie napadnutého rozhodnutia

28 Dňa 3. augusta 2004 Komisia doručila francúzskym orgánom rozhodnutie 2006/621/ES z 2. augusta 2004 o štátnej podpore, ktorú Francúzsko poskytlo spoločnosti France Télécom (Ú. v. EÚ L 257, s. 11, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).

29 Dňa 30. augusta 2004 Komisia zaslala kópiu napadnutého rozhodnutia FT a spoločnostiam Bouygues.

30 Dňa 3. septembra 2004 Komisia zaslala kópiu napadnutého rozhodnutia AFORS‑u.

B – Výrok napadnutého rozhodnutia

31 Článok 1 napadnutého rozhodnutia stanovuje, že „akcionárska pôžička, ktorú [francúzsky] štát poskytol [FT] v decembri 2002 vo forme úverovej linky vo výške 9 miliárd eur v spojitosti s vyhláseniami… od júla 2002, je štátnou pomocou, ktorá nie je zlučiteľná so spoločným trhom“.

32 Podľa článku 2 napadnutého rozhodnutia „vrátenie pomoci uvedenej v článku 1 nemožno požadovať“.

C – Konštatovania Komisie v súvislosti s finančnou situáciou FT v období od júna 2002 do marca 2003

33 Komisia v časti 3 napadnutého rozhodnutia nazvanej „Chronologický opis faktov a finančnej situácie [FT]“ vykonala najmä nasledujúce konštatovanie.

34 Po prvé, pokiaľ ide o finančnú situáciu FT, Komisia konštatovala, že od júna 2002 bola FT „podnikom s vážnymi štrukturálnymi ťažkosťami a nevyváženou bilanciou“ (odôvodnenie č. 17 napadnutého rozhodnutia). V tejto súvislosti Komisia hovorila jednak o rýchlom znížení ratingu FT v priebehu prvého polroka 2002, pričom toto zníženie bolo potvrdené v oznámeniach ratingových agentúr, akými sú Standard & Poor’s (ďalej len „s & P“), Moody’s a Fitch Ratings (odôvodnenia č. 20 až 27 napadnutého rozhodnutia) a jednak v nadväznosti na analýzu „credit spreads“ (marža na sadzbu obligácie) FT o „spread inversion“, t. j. o zvýšení nebezpečenstva v súvislosti s jej krátkodobým zadĺžením, najmä na začiatku júla 2002 v porovnaní s rizikom v súvislosti s jej strednodobým a dlhodobým zadĺžením. „Spreads“ týkajúce sa zadĺženia podniku totiž odrážajú hodnotenie jednotlivými trhmi rizika spojeného so schopnosťou danej spoločnosti plniť si záväzky, ako je platenie úrokov a splatenie dlhu v termíne splatnosti a normálne sú vyššie v prípade dlhodobého zadĺženia, než krátkodobého. Uvedené „spreads“ majú vplyv na hodnotenie dlhopisov, ako aj na výšku úroku z emisie nových dlhopisov. Podľa Komisie toto vysoké riziko potvrdzuje pokles ceny dlhopisov FT v júni a v júli 2002, čo odráža priemernú hodnotu dlhu FT z dôvodu narastajúceho rizika neschopnosti splácania z pohľadu trhov (odôvodnenia č. 28 až č. 31 napadnutého rozhodnutia). Komisia okrem toho poukázala na značný pokles kurzu akcií FT v prvom polroku 2002, keďže tento kurz dosiahol svoju najnižšiu úroveň najprv 27. júna 2002 (7,79 eur) a potom 30. septembra 2002 (6,01 eur) (odôvodnenie č. 35 napadnutého rozhodnutia).

35 Po druhé Komisia v podstate konštatovala, že ku dňu vyhlásenia z 12. júla 2002, každé dodatočné zníženie ratingu dlhu FT spôsobilo stratu jej bezpečnej investičnej úrovne (investment grade), a že ratingové agentúry S & P a Moody’s boli pripravené znížiť tento rating na úroveň „junk bond“ (špekulatívne dlhopisy) (odôvodnenie č. 37 napadnutého rozhodnutia).

36 S & P však vo svojej tlačovej správe z 12. júla 2002 uviedla (odôvodnenie č. 37 a 38 napadnutého rozhodnutia):

„FT by mohla mať isté ťažkosti s refinancovaním dlhov splatných v roku 2003. Vyjadrenie [Francúzskeho] štátu však podporuje zaradenie FT do [istého] investičného radu… „Francúzsky štát, ktorý vlastní v [FT] 55 %, sa pre [S & P] jasne vyslovil, že sa bude správať ako uvedomelý investor [obozretný investor – neoficiálny preklad] a keď bude mať FT ťažkosti, prijme adekvátne opatrenia. Dlhodobý rating [FT] znížený na BBB-…“

37 V odôvodnení č. 212 napadnutého rozhodnutia Komisia spresnila, že už 24. júna 2002 Moody’s okamžite znížila rating FT hneď nad úroveň „junk bond“. Okrem toho v odôvodnení č. 221 a v poznámke pod čiarou 142 uvedeného rozhodnutia sa Komisia opierala o správu Deutsche Bank z 22. júla 2002, z ktorej citovala a komentovala tieto časti:

„Dňa 12. júla 2002 S & P znížil[a] rating [FT] na BBB-…Táto agentúra už neočakáva, že [FT] dosiahne v roku 2003 svoj cieľ 3,5 x čistý dlh/Ebitda za rok 2003, ale oznámila perspektívu stability nízkeho ratingu BBB. Perspektívu stability podporilo [podľa tlačovej správy S & P] aj vyhlásenie: ‚Francúzsky štát – ktorý vlastní v [FT] 55 % – sa jasne vyjadril pre [S & P], že sa bude správať ako uvedomelý investor [obozretný investor – neoficiálny preklad], a ak bude mať FT ťažkosti, prijme adekvátne riešenia‘. Treba uviesť, že S & P na začiatku povedal[a], že mimoriadnu podporu od francúzskej vlády nezohľadní v ratingu [FT] po tom, čo ho znížil[a] v júni na BBB. Odvtedy agentúra zmenila názor vyhlasujúc, že závery creditwatch status sledujú ‚analýzu likvidných prostriedkov spoločnosti na konci roka 2003 a revíziu potenciálnej účasti francúzskeho štátu na francúzskom telekomunikačnom trhu‘ (s. 19). ‚[FT] vyťažil z rastúcej dôvery trhu v to [v presvedčení – neoficiálny preklad], že vláda podporí tým či oným spôsobom úver‘ (s. 20). ‚Nemôžeme ignorovať skutočnosť, že majoritným vlastníkom FT je francúzsky štát a [že] nedávne komentáre francúzskeho ministerstva financií uistili investorov o zabezpečení likvidity‘ (s. 54). ‚… nazdávame sa, že [FT] nakoniec zoženie voľné finančné prostriedky, ktoré potrebuje, cez tzv. «implicitnú štátnu podporu» [Francúzskeho] štátu. Mohla by ich zohnať vo forme pôžičiek, podmienok na trhu, ktoré by poskytli banky alebo vláda‘ (s. 21). ‚Aká je však trhová cena povedzme nového dlhu 10 miliárd na základe cenných papierov s bonitným hodnotením BBB- ? Aká je reálna cena dlhu 10 miliárd eur spoločnosti, ktorá nie je naozaj hodnotená známkou BBB- a ktorá je daným spôsobom posudzovaná iba kvôli podpore od vlády?… Domnievame sa, že na tieto otázky neexistuje správna odpoveď, pretože keby FT pôsobila v reálnom svete, podľa nás by nebola v situácii refinancovania sa bez konverzie dlhu na kapitál‘ (s. 33, v tom istom zmysle pozri s. 54). Nakoniec ešte spomeňme, že ‚v tlači sa objavilo vyjadrenie, že francúzska vláda podporí [FT], ktorá súhlasí s tým, že [táto vláda] bude pre spoločnosť «požičiavajúcim subjektom v poslednej inštancii». Toto vyjadrenie výrazne zvýšilo cenu dlhopisov a akcií, pričom akcie sa zvýšili o 90 % a dlhopisy [o] 137 [základných bodov] v priebehu 2 týždňov, najmä preto, lebo špekulanti uzavreli [kryli – neoficiálny preklad] svoje pozície‘ (s. 28). Zdôraznime, že S & P sa počas nedávnej telefonickej konferencie vyjadril[a] k zníženiu kreditu FT, že ako podnik tvoriaci cash flow a s koeficientom dlh/EBITDA [že ako podnik s vytvoreným cash flow, ktorého pomer dlhu a Ebitda – neoficiálny preklad] sa rovná štyrom, mala byť hodnotená známkou BBB-, a teda by mala byť zaradená do posledného [istého] investičného stupňa. Aktuálny rating [FT] BBB-, je ako sa zdá, viac založený na prísľube podpory [francúzskej] vlády vo veci zabezpečenia likvidity, než na jej vlastných základných prostriedkoch.“

Podľa prepočtov Deutsche Bank bol pomer dlh/Ebitda [FT] 4,9 v druhom polroku 2002 a 5,20 k 31. decembru 2002.

38 Komisia dospela k záveru, že v júli 2002 FT prechádzala krízou dôvery.

39 Bývalý PPGR FT 16. septembra 2002 totiž v tlači oznámil, že „zníženie ratingu bráni plánovanému refinancovaniu“ spoločnosťou FT, a že „oslabenie udelenej hodnoty na úroveň dlhu FT… agentúrou Moody’s na konci júna [2002] jej uzavrelo prístup na trh“ (poznámka pod čiarou 131 zodpovedajúca odôvodneniu č. 212 napadnutého rozhodnutia; pozri tiež odôvodnenie č. 248 uvedeného rozhodnutia). Z poznámky pod čiarou 176 zodpovedajúcej odôvodneniu č. 252 napadnutého rozhodnutia okrem toho vyplýva, že bývalý PPGR FT na vypočúvaní audítorov FT pred vyšetrovacou komisiou tvrdil:

„Pravdou je, že v čiernom scenári sa nikdy nepočítalo s tým, že prístup na kapitálový trh bude pre nás uzavretý. Nikdy sme o tejto možnosti nehovorili, pretože sme považovali za samozrejmé, že prítomnosť [francúzskeho] štátu ako väčšinového akcionára zabráni trhu pomýšľať na úpadok [FT] a nebude ani nutné, aby [francúzsky] štát vyjadril svoju podporu. Tento názor zdieľali takmer všetky subjekty trhu [hospodárske subjekty na trhu – neoficiálny preklad], až kým jedna z troch ratingových agentúr – a jediná – nerozhodla, že [FT] je na pokraji platobnej neschopnosti a upravila jej rating, čím jej doslova zo dňa na deň úplne uzavrela prístup na trh… Keď tá istá ratingová agentúra v júni [2002] vydala svoje stanovisko, a keď bol pre nás uzavretý prístup na trh, vedel som, že ak si [FT] nebude môcť znova požičať, ocitne sa o rok neskôr koncom prvého polroka 2003 v platobnej neschopnosti.“

40 Túto krízu dôvery potvrdil jednak nový PPGR FT 11. decembra 2002 počas vypočúvania pred komisiou pre hospodárske veci národného zhromaždenia, ktorého zápisnica uvádza (poznámka pod čiarou 32 zodpovedajúca odôvodneniu č. 39 napadnutého rozhodnutia):

„[Nový PPGR FT] zistil, že zavedený plán financovania nebol dodržaný a že jeho realizácia sa skomplikovala začiatkom roka 2001, takže sa dal predpokladať vznik krízy likvidity v lete 2003… [V]yhlásil, že keď hrozilo [FT] zastavenie platieb, ocitol sa v stave šoku… vzhľadom na výšku svojho zadĺženia, pretože potreboval získať likvidné prostriedky na platenie 15 miliárd eur v roku 2003 a neskôr v roku 2004, a 20 miliárd eur v roku 2005…“

41 V odôvodnení č. 248 napadnutého rozhodnutia je spresnené, že nový PPGR FT pri vypočúvaní pred finančnou komisiou francúzskeho senátu 5. decembra 2002 uviedol, že „napriek obrovskému zadĺženiu [FT] nepreskúmal[a] situáciu skupiny, ktorej rating sa znížil, a ktorá už nemala prístup na kapitálové trhy“.

42 Okrem toho Francúzsky senát v stanovisku predloženom 21. novembra 2002 v mene komisie pre hospodárske veci a plánovanie konštatoval, že pokles ratingu FT na nižšiu úroveň by zhoršil krízu splácania krátkodobého dlhu (odôvodnenie č. 39 napadnutého rozhodnutia):

„A do júna 2003 by sa problémy s financovaním FT mohli stať rozhodujúcimi, ba dokonca ‚veľmi komplikovanými‘… Ak sa [FT] doteraz nepodarilo znova vstúpiť na trh (kvôli zníženému ratingu), [francúzsky] štát bude musieť nájsť nástroje, ktorými by [FT] pomohol refinancovať sa.“

43 Z odôvodnení č. 245 a 246 napadnutého rozhodnutia takisto vyplýva, že podľa správy JP Morgan z 2. decembra 2002 by [FT] bez štátnej podpory nebola schopná získať nový kapitál na trhu na splatenie svojho dlhu. V tejto súvislosti táto správa spresňuje:

„I naďalej posudzujeme profil FT z hľadiska rizika/výnosnosti ako neatraktívny v očakávaní výsledku strategickej revízie… Hoci veríme v schopnosť FT znížiť náklady a vytvoriť veľmi vysoký zisk, a aj keď má predseda predstavenstva a generálny riaditeľ dobrú povesť, úloha [francúzskej] vlády má kľúčový význam pre flexibilitu FT, ktorú FT potrebuje. V tomto období riziko likvidity pretrváva a podľa nás je zvýšenie imania iba otázkou času… Úloha [francúzskej] vlády má kľúčový význam aj pre splácanie a zníženie dlhu. Vzhľadom na blížiace sa termíny splatnosti dlhov v roku 2003 sa FT a ratingové agentúry krátkodobo zamerali na riziká likvidity a refinancovania [FT]. Bez intervencie [francúzskej] vlády by to nebolo možné – uznala to aj samotná [FT] počas telekonferencie v treťom štvrťroku.“

44 Napriek tejto situácii ratingové agentúry zachovali rating FT na bezpečnej investičnej úrovni, pričom zohľadnili vyhlásenia francúzskych orgánov (odôvodnenie č. 39 napadnutého rozhodnutia). Z odôvodnenia č. 222 napadnutého rozhodnutia navyše vyplýva, že podľa jednej z podmienok protokolu dohody podpísanej 11. a 12. septembra 2002 medzi Francúzskou republikou a skupinou bánk, ktoré sa podieľali na obnovení kapitálu, „Zachovanie na minime aktuálnych ratingov ([bezpečný] investičný rad) dlhodobého dlhu [FT] ratingovými agentúrami Moody’s a [S & P]… [bude znovu uvedené ako podmienka] v zmluve o záruke a investovaní.“ Napokon jedna z podielových bánk Morgan Stanley 12. septembra 2002 v súvislosti s jej záväzkom na zvýšení základného imania FT vyhlásila (poznámka pod čiarou 147 zodpovedajúca odôvodneniu č. 222 napadnutého rozhodnutia):

„Nazdávame sa, že plánovaná operácia bude za súčasných podmienok obtiažna a že pozitívna reakcia trhov na vyhlásenia a tlačové správy, ktoré budú uverejnené koncom týždňa, bude kľúčovým predpokladom na vytvorenie podmienok nutných na uskutočnenie tejto operácie.“

45 Po tretie vzhľadom na finančnú situáciu FT v septembri 2002 (odôvodnenia č. 40 až 49 napadnutého rozhodnutia) a najmä na tlačové správy francúzskych orgánov z 13. septembra (pozri bod 7 vyššie) a z 2. októbra 2002 (pozri bod 8 vyššie), ratingové agentúry v súvislosti so splácaním dlhu FT zmenili svoje hodnotenie a zvýšili dôveru na trhu.

46 Agentúra Moody’s v tlačovej správe z 13. septembra 2002 tak zmenila perspektívu dlhu FT z negatívnej na stabilnú, pretože Francúzska republika potvrdila svoj záväzok podporiť FT (odôvodnenie č. 52 a poznámka pod čiarou 45 napadnutého rozhodnutia). Táto správa znie:

„Dôvera Moody’s sa posilnila vďaka vyhláseniu [francúzskej] vlády, ktorá znova potvrdila svoju silnú podporu [FT]. Aj keď obava Moody’s čo sa týka celkovej úrovne finančného rizika a predovšetkým nízkej likvidity pretrváva, Moody’s začal[a] viac veriť tomu, že francúzska vláda podporí [FT] v prípade, že sa tento podnik dostane do ťažkostí v súvislosti so splatením svojho dlhu.“

47 Takisto 17. decembra 2002 S & P spresnila, že od júla 2002 bola podpora francúzskych orgánov jedným z kľúčových faktorov pre udržanie hodnotenia FT na bezpečnej investičnej úrovni. Okrem toho oznámenie francúzskych orgánov o akcionárskej pôžičke a ich záväzok zúčastniť sa na obnovení kapitálu spoločnosti vo výške 15 miliárd eur sumou zodpovedajúcou ich kapitálovej účasti bolo dôkazom potvrdzujúcim túto podporu a dostatočnej ochrany veriteľov FT (odôvodnenie č. 58 a poznámky pod čiarou č. 25 a 53 na padnutého rozhodnutia).

48 Komisia okrem toho konštatovala, že zvýšením základného imania FT vo februári a v marci 2003 ratingové agentúry prestali podporu Francúzskej republiky považovať za kľúčový prvok hodnotenia FT, pričom táto podpora bola podľa vyjadrení S & P zo 17. decembra 2002 a Moody’s z februára 2003 veľmi dôležitá. Moody’s vyhlásila (odôvodnenie č. 61 a poznámka pod čiarou 54 napadnutého rozhodnutia):

„Francúzska vláda dôsledne potvrdzovala svoju podporu [FT] a ochotu poskytnúť jej v prípade potreby finančnú podporu na vyriešenie potenciálnych problémov likvidity. Táto podpora sa stala reálnou, keď ERAP poskytol [FT] úverovú linku vo výške 9 miliárd eur na 18 mesiacov, ktorá je úročená, ale je splatná výhradne v akciách [FT]. Moody’s zohľadnil[a] [francúzsku] štátnu podporu stanovením ratingu Baa3… Finančné riziko spojené so značným zadĺžením [FT] nezodpovedá jeho investičnému zaradeniu (ktoré je vykompenzované jej dobrými operačnými výkonmi [a] implicitnou podporou francúzskej vlády).“

49 Okrem toho hodnotenie FT dané agentúrou S & P 14. mája 2003, t. j. po zvýšení jej základného imania, sa jasne zakladalo na finančných údajoch FT (odôvodnenie č. 61 a poznámka pod čiarou 54 napadnutého rozhodnutia).

50 Podľa odôvodnenia č. 247 napadnutého rozhodnutia predovšetkým správa Global Equity Research z 20. februára 2003 potvrdzuje skutočnosť, že až po vyhláseniach francúzskych orgánov kapitálový trh umožnil FT refinancovať sa za vhodných podmienok. Podľa tejto správy „naliehavé problémy s likviditou boli vyriešené: od anticipácie svojej účasti na zvýšení imania o 15 miliárd eur formou úverovej linky 9 miliárd eur mohla FT opäť vstúpiť na trh s dlhopismi a tým odstrániť svoje akútne problémy s likviditou“.

D – Predmet napadnutého rozhodnutia

51 V časti 6 napadnutého rozhodnutia nazvanej „Predmet tohto rozhodnutia“ Komisia v prvom rade pripomenula predmet oznámenia zo strany Francúzskej republiky o návrhu akcionárskej pôžičky, ktorá bola určená na uskutočnenie plánu Ambition 2005. ďalej uviedla, že „s cieľom rozhodnúť o zhode predmetných opatrení so zmluvou preskúmala Komisia udalosti spojené s oznámením tohto návrhu, medzi nimi vyhlásenia vlády z obdobia júl – december 2002“, a že „oznámené opatrenia nemožno analyzovať bez zohľadnenia [uvedených] vyhlásení vlády“. Týmito vyhláseniami totiž francúzske orgány vyjadrili svoju vôľu prijať vhodné opatrenia na vyriešenie finančných problémov FT. Návrh akcionárskej pôžičky je uskutočnením ich vopred zamýšľaného zámeru. Z vecného hľadiska totiž neexistuje žiadny právny dôvod na to, aby sa skúmanie právne relevantných skutočností obmedzilo iba na skutočnosti, ktoré sa Francúzska republika rozhodla uviesť v oznámení. Pojem pomoc je objektívny pojem založený na hospodárskej realite. Z toho vyplýva, že ak Komisia pozná skoršie skutočnosti, ktoré sú objektívne právne relevantné, musí ich do svojej analýzy zahrnúť (odôvodnenie č. 185 napadnutého rozhodnutia). Komisia dodala, že v odôvodnení č. 70 a v poznámke pod čiarou 40 napadnutého rozhodnutia uviedla, že vyhlásenia prijaté od júla 2002 môžu byť náležitosťami, ktoré musí vo svojom vyšetrovaní zohľadniť (poznámka pod čiarou 105 napadnutého rozhodnutia).

52 V odôvodnení č. 186 a nasl. napadnutého rozhodnutia Komisia zhrnula svoje stanovisko takto:

„(186) V tomto prípade Komisia konštatuje, že opatreniam z decembra 2002, ktorých sa oznámenie týka, predchádzalo viacero vyhlásení a opatrení francúzskych orgánov z obdobia od júla [2002]. Tieto vyhlásenia a opatrenia umožňujú na jednej strane lepšie pochopiť dôvody a dosah opatrení z decembra [2002]. Na druhej strane mali predchádzajúce oznámenia a opatrenia istotne dopad na to, ako trhy a hospodárske subjekty vnímali situáciu FT v mesiaci december [2002]. Keďže samotné správanie hospodárskych subjektov bolo zasa ovplyvnené správaním štátu, nie je objektívnym parametrom vhodným na posúdenie správania štátu. Preto je teda potrebné vziať tieto predchádzajúce intervencie do úvahy pri analýze existencie podpôr v decembrových opatreniach.

(187) Je totiž možné analyzovať vyhlásenia a postupné opatrenia francúzskych orgánov od júla 2002 ako celok, ktorého okamihom konkretizovania sú vraj decembrové opatrenia [ktorých výsledkom sú opatrenia z decembra 2002 – neoficiálny preklad] (poskytnutie akcionárskej pôžičky), ktoré boli oznámenými opatreniami…

(188) Analýza tohto prípadu napovedá na prvý pohľad o časovom posune medzi výhodami pre firmu, ktoré boli osobitne naznačené v mesiaci júl [2002] a potenciálnym vynaložením štátnych zdrojov, ktorý bol jasnejšie naznačený v mesiaci december [2002]. Vyhlásenia ministra hospodárstva… by sme totiž mohli kvalifikovať ako pomoc vtedy, keby mali nepochybne účinok na trhy a poskytli by [FT] zvýhodnenie. Nebude však jednoduché jednoznačne určiť, či vyhláseni[e] z [12.] júla 2002 mohl[o] byť aspoň potenciálne záväzkom na poskytnutie štátnych zdrojov. Z tohto pohľadu Komisia dobre rozanalyzovala mnohé právne argumenty s cieľom dokázať jednak to, že také verejné vyhlásenia boli z právneho hľadiska ekvivalentom štátnej záruky a jednak to, že štát dal týmito vyhláseniami v stávku [že štát týmito vyhláseniami ohrozil – neoficiálny preklad] svoju dobrú povesť s hospodárskymi dôsledkami v prípade ich nedodržania. Tieto okolnosti zakladajú vcelku riziko, pretože skutočne môžu ohroziť štátne zdroje (buď domáhaním sa zodpovednosti štátu voči investorom, alebo zvýšením nákladov na budúce transakcie štátu). Téza, že vyhláseni[e] z [12.] júla 2002 [predstavuje] [pomoc], je teda novátorskou tézou, ale pravdepodobne nepodloženou [podloženou – neoficiálny preklad].

(189) V tomto prípade však Komisia nemá k dispozícii dostatok základných informácií, aby mohla nevyvrátiteľne dokázať existenciu podpory na základe novátorskej tézy. Na druhej strane sa nazdáva, že môže dokázať existenciu prvkov podpory tradičnejším prístupom, vychádzajúc z decembrových vyhlásení, ktoré boli úradne oznámené.

(190) Existencia záväzku poskytnutia štátnych zdrojov je totiž v mesiaci decembri [2002] jasná. V decembri je evidentná aj existencia zvýhodnenia [FT], ak sa zohľadní dopad vyhlásení a predbežných opatrení na trhy.

(191) Z tohto hľadiska nemožno ‚zásadou súkromného investora v trhovej ekonomike‘ odôvodňovať uvedenú intervenciu [z decembra 2002], ako to majú v úmysle francúzske orgány, pretože správanie hospodárskych subjektov bolo v decembri jasne ovplyvnené predbežnými praktikami a vyhláseniami vlády od júla [2002]. Ak aj možno pochybovať o tom, či boli vyhlásenia [od júla 2002] dosť konkrétne, aby mohli byť ako také podporami, niet žiadnych pochybností o tom, že uvedené vyhlásenia stačili na ‚nakazenie‘ vnímania zo strany trhov a na ovplyvnenie neskoršieho správania hospodárskych subjektov [že uvedené vyhlásenia stačili na to, aby ‚nakazili‘ vnímanie zo strany trhov a ovplyvnili neskoršie správanie hospodárskych subjektov – neoficiálny preklad]. Ak platí práve tento prípad, takéto správanie hospodárskych subjektov nemožno považovať za neutrálne východisko pri posudzovaní správania [francúzskeho] štátu. Predpoklad založený na zásade ‚súkromného investora v trhovej ekonomike‘ sa teda nemôže opierať o situáciu na trhu, aká bola v decembri [2002], ale logicky musí vychádzať zo situácie na trhu, ktorá nebola ovplyvnená dopadom predbežných vyhlásení.“

E – Uplatnenie článku 87 ods. 1 ES a zásady obozretného súkromného investora v trhovom hospodárstve

53 V časti 7 napadnutého rozhodnutia nazvanej „Posúdenie predmetného opatrenia podľa článku 87 ods. 1 [ES]“ Komisia predovšetkým uviedla (odôvodnenie č. 194 napadnutého rozhodnutia):

„Akcionárskou pôžičkou (ktorá je anticipáciou [predpokladom – neoficiálny preklad] účasti [francúzskeho] štátu na rekapitalizácii [FT]) sa FT poskytuje výhoda, pretože jej umožňuje zvýšiť finančné prostriedky a uistiť trh o jej platobnej schopnosti. Aj keď [zmluva] o [akcionárskej] pôžičke nebola nikdy podpísaná, samotná potenciálna existencia tejto pôžičky môže FT zvýhodniť, pretože na jej základe trh usúdil, že [FT] je finančne spoľahlivejš[ia]. To by mohlo mať vplyv na podmienky pôžičky FT.“

54 Komisia následne konštatovala (odôvodnenie č. 195 napadnutého rozhodnutia), že:

„Pokiaľ ide o podmienky týkajúce sa štátnych zdrojov, podľa Komisie skutočnosť, že výhoda vyplýva zo štátneho záväzku, ktorého predmetom je potenciálny, nie okamžitý, prevod štátnych zdrojov, nevylučuje, že táto výhoda bude poskytnutá zo štátnych zdrojov. ‚Z tohto hľadiska treba… uviesť, že podľa stálej judikatúry nie je potrebné k tomu, aby mohla byť výhoda poskytnutá jednému alebo viacerým podnikom považovaná za štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 Zmluvy o ES, dokázať vo všetkých prípadoch, že k prevodu štátnych zdrojov došlo‘ [poznámka pod čiarou 113: rozsudok Súdneho dvora zo 16. mája 2002, Francúzsko/Komisia, C‑482/99, Zb. s. I‑4397, bod 36; pozri tiež rozsudky Súdneho dvora z 15. marca 1994, Banco Exterior de España, C‑387/92, Zb. s. I‑877, bod 14 a z 19. mája 1999, Taliansko/Komisia, C‑6/97, Zb. s. I‑2981, bod 16]. Štátnou pomocou je za týchto okolností aj výhoda poskytnutá formou potenciálneho dodatočného štátneho výdavku, keď naruší hospodársku súťaž a trh medzi členskými štátmi [poznámka pod čiarou 114: rozsudok Súdneho dvora z 1. decembra 1998, Ecotrade, C‑200/97, Zb. s. I‑7907, bod 43, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. júna 2000, EPAC/Komisia, T‑204/97 a T‑270/97, Zb. s. II‑2267, bod 80].“

55 Uvedený „potenciálny dodatočný výdavok“ zo štátnych prostriedkov „vznikol oznámením o poskytnutí akcionárskej pôžičky spolu s vytvorením podmienok na poskytnutie tejto pôžičky…, čo vyvolalo na trhu zdanie, že k poskytnutiu pôžičky naozaj došlo… a takisto aj doručením FT zmluvy o pôžičke parafovanej a podpísanej ERAP‑om“. Aj keby FT túto zmluvu nikdy nepodpísala, neznamená to, že nevznikne prípadný záväzok podpory zo štátnych prostriedkov. Podľa Komisie jednak, „ak by bol totiž tento dokument zmluvnou ponukou a keďže táto ponuka nebola odvolaná počas tak dlhej doby, FT by ho mohla kedykoľvek podpísať, čím by okamžite dosiahla vyplatenie sumy 9 miliárd eur“, a jednak „[francúzsky] štát, ktorý by to nemohol ignorovať, by následne musel vyplatiť FT prostredníctvom ERAP-u príslušnú sumu finančných prostriedkov“ (odôvodnenie č. 196 napadnutého rozhodnutia). Preto musí Komisia preskúmať, či je výhoda poskytnutá FT v zhode so zásadou obozretného súkromného investora a či narúša hospodársku súťaž a trh medzi členskými štátmi (odôvodnenie č. 197 napadnutého rozhodnutia).

56 Komisia po tom, čo konštatovala, že zvýhodnenie poskytnuté FT narušilo alebo hrozilo narušením hospodárskej súťaže a mohlo by narušiť obchod medzi členskými štátmi (odôvodnenia č. 198 až 201 napadnutého rozhodnutia), v časti 8 napadnutého rozhodnutia nazvanej „Zásada uvedomelého [obozretného – neoficiálny preklad] súkromného investora“ preskúmala otázku, či táto zásada bola dodržaná s prihliadnutím na všetky vyhlásenia francúzskych orgánov v mesiacoch, ktoré predchádzali predloženiu návrhu akcionárskej pôžičky (odôvodnenie č. 202 a nasl. napadnutého rozhodnutia).

57 S prihliadnutím na vyhlásenie z 12. júla 2002 (pozri bod 4 vyššie) a tlačové správy francúzskych orgánov z 13. septembra, 2. októbra 2002 a 4. decembra 2002 (pozri body 7, 8 a 11 vyššie). Komisia dospela v podstate k záveru, že „tieto vyhlásenia možno vcelku považovať za zverejňujúce zámer [francúzskeho] štátu urobiť v prípade, keby mala [FT] problémy s financovaním alebo finančné ťažkosti, všetko potrebné na ich prekonanie“ a vyjadrujúce jeho záväzok v tejto súvislosti. Tieto opakované, podobné a Francúzskej republike pripísateľné verejné vyhlásenia, sú dostatočne jasné, presné a jednoznačné, aby mohli byť dôkazom o vierohodnom záväzku tohto štátu, najmä vo vzťahu k finančnej a priemyselnej obci, ktorá ich takto pochopila (odôvodnenia č. 206 až 213 a 217 napadnutého rozhodnutia). Navyše čo sa týka týchto verejných vyhlásení, francúzske orgány sa tiež obrátili na „hlavné hospodárske subjekty na trhu“, akým je agentúra S & P (pozri body 35 a 37 vyššie), aby ich informovali o svojich zámeroch a čo najrýchlejšie uistili trh, aby sa zamedzilo poklesu hodnotenia dlhu FT na úroveň „junk bond“ (odôvodnenie č. 212 napadnutého rozhodnutia).

58 Takéto vyhlásenia môže trh chápať ako plne vierohodné a v dôsledku toho očakáva, že Francúzska republika „urobí všetko potrebné na vyriešenie finančných ťažkostí FT“. Podľa Komisie „keby [francúzsky] štát toto očakávanie nesplnil, malo by to dopad na jeho dobrú povesť ako vlastníka, akcionára alebo správcu kótovaných alebo nekótovaných firiem a takisto ako emitenta dlhopisov na financovanie verejného dlhu“. Tieto vyhlásenia vyjadrujú teda stratégiu založenú na dobrej povesti štátu (odôvodnenie č. 217 napadnutého rozhodnutia). Tieto skutočnosti“ možno preto chápať ako „rizikové v tom zmysle, že ohrozujú štátne zdroje“ a „téza, že vyhlásenia… od júla 2002 sú podporami je… novátorská, ale pravdepodobne nepodložená [podložená – neoficiálny preklad]“(odôvodnenie č. 218 napadnutého rozhodnutia).

59 V odôvodnení č. 219 napadnutého rozhodnutia Komisia však dospela k záveru, že „by na tomto základe [ne]mohla nezvratne dokázať existenciu podpôr“. Na druhej strane konštatovala, „že bude môcť dokázať existenciu prvkov pomoci tradičnejším spôsobom na základe opatrení z decembra 2002, ktoré boli uvedené v oznámení“. V tejto súvislosti stačí „dokázať, že predbežné vyhlásenia skutočne ovplyvnili v decembri trhy a nebude potrebné kvalifikovať tieto… vyhlásenia ako zakladajúce štátne podpory“.

60 Opierajúc sa najmä o správu z 28. apríla 2004, ktorá konštatovala neprirodzený a nie zanedbateľný nárast hodnoty akcií (od 37,8 % do 43,8 %) a dlhopisov FT (od 3,2 % do 9,7 %) v nadväznosti na vyhlásenie z 12. júla 2002, o tlačovú správu S & P z toho istého dňa (pozri bod 35 vyššie), ako aj správu Deutsche Bank z 22. júla 2002 (pozri bod 37 vyššie), Komisia dospela k záveru, že „trh považoval tieto vyhlásenia za stratégiu dôveryhodného záväzku [francúzskeho] štátu podporiť FT“ (odôvodnenia č. 220 až 222 napadnutého rozhodnutia).

61 Vyhlásenia francúzskych orgánov boli totiž rozhodujúce na udržanie stabilného hodnotenia FT na bezpečnej investičnej úrovni, pretože v dôsledku hodnotenia na úroveň „junk bond“ by bola akcionárska pôžička menej pravdepodobná a určite nákladnejšia (odôvodnenie č. 225 in fine napadnutého rozhodnutia). V tomto zmysle je rozhodnutie francúzskych orgánov predvídať obnovenie kapitálu FT na základe poskytnutia úverovej linky v konečnom dôsledku výsledkom ich vyhlásení (odôvodnenie č. 226 napadnutého rozhodnutia).

62 Podľa Komisie nie je rozhodujúce, že operácia obnovenia kapitálu FT, ktorá sa uskutočnila v apríli 2003, bola úspešná a že akcionárska pôžička nebola nikdy poskytnutá. Pri uplatnení kritéria obozretného súkromného investora treba vychádzať z informácií, ktoré má investor k dispozícii v okamihu prijímania rozhodnutia investovať. Pri posudzovaní konania Francúzskej republiky v decembri 2002 nemožno preto brať do úvahy úspešnosť operácie v apríli 2003. Vzhľadom na to, že vyhlásenia francúzskych orgánov ovplyvnili trh a správanie hospodárskych subjektov, Komisia „nemôže pri posudzovaní správania štátu vychádzať zo správania ostatných hospodárskych subjektov a takto uplatniť kritérium spoluúčasti“. Podľa Komisie totiž „júlové vyhlásenia [francúzskeho] štátu, že urobí všetko pre to, aby [FT] prekonal[a] svoje problémy s financovaním, ktoré neskôr zopakoval, skresľujú moment spoluúčasti, pretože k súkromným investorom nemožno ešte pristupovať tak, ako keby sa rozhodovali iba na základe situácie [FT] a to nezávisle od toho, či tieto vyhlásenia [zahŕňajú] štátnu pomoc alebo nie“. Uplatnenie zásady obozretného súkromného investora nemôže vychádzať zo situácie na trhu v decembri 2002, ale logicky sa musí opierať o „situáciu na trhu neovplyvnenom skoršími vyhláseniami a verejnými oznámeniami“ (odôvodnenie č. 227 napadnutého rozhodnutia).

63 Pritom „je zrejmé“, že ak sa tieto vyhlásenia posudzujú z hľadiska situácie, ktorá predchádzala júlu 2002, t. j. vzhľadom na finančnú krízu a stratu dôvery FT v tomto čase a vzhľadom na neexistenciu akéhokoľvek opatrenia a vyhlásenia francúzskych orgánov, dotknuté rozhodnutia o investovaní nerešpektujú zásadu obozretného súkromného investora (odôvodnenie č. 228 napadnutého rozhodnutia). Za týchto okolností je „nepravdepodobné, že by súkromný investor urobil od júla 2002 podobné vyhlásenia ako vyhlásenia francúzskej vlády, ktorými vláda z čisto ekonomického hľadiska vystavila skúške svoju dôveryhodnosť a dobrú povesť a z právneho hľadiska sa vtedy v každom prípade zaviazala finančne podporiť [FT]“. Takýto investor by zobral na seba veľmi veľké riziko vo vzťahu k FT a bez akejkoľvek náhrady. Pritom ani hlavný akcionár, ktorý by mal vtedy rovnaké informácie ako francúzske orgány, by v júli 2002 neurobil vo vzťahu k FT takéto vyhlásenia bez uskutočnenia hĺbkového auditu jej finančnej situácie a prijatia nutných opatrení na ozdravenie podniku, aby mohol posúdiť riziko, ktoré takýto záväzok prináša. Takýto hlavný akcionár by bol býval potreboval účasť finančných trhov na to, aby mohol ozdraviť situáciu FT. Uvedené trhy však „neboli vtedy ochotné investovať alebo poskytnúť FT veľký úver“ (odôvodnenie č. 229 napadnutého rozhodnutia).

64 Zo všetkého čo bolo vyššie uvedené, vyplýva, že „[kritérium] uvedomelého [obozretného – neoficiálny preklad] súkromného investora v trhovom hospodárstve nebol[o] splnen[é]“, a že „výhoda poskytnutá FT formou návrhu akcionárskej pôžičky – ktorý bol preskúmaný z hľadiska predbežných vyhlásení a intervencií francúzskych orgánov – [bola] štátnou pomocou, hoci rozsah výhody [bolo možné] len ťažko vyčísliť“ (odôvodnenie č. 230 napadnutého rozhodnutia).

F – Zlučiteľnosť dotknutej pomoci so spoločným trhom

65 V časti 9 napadnutého rozhodnutia nazvanej „Účtovná evidencia podpory“ Komisia uviedla jednak, že FT treba považovať za podnik v ťažkostiach v zmysle bodov 4 až 6 oznámenia Komisie o usmerneniach Spoločenstva o štátnej pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu podnikov ťažkostiach [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 288, 1999, s. 2) a jednak, že dotknuté podporné opatrenia nemožno považovať za pomoc na záchranu a reštrukturalizáciu podnikov v ťažkostiach, lebo nespĺňajú podmienky na ich povolenie stanovené týmito usmerneniami (odôvodnenia č. 231 a 255 napadnutého rozhodnutia). Podľa článku 87 ods. 3 písm. c) ES a už citovaných usmernení Komisia teda dospela k záveru, že tieto opatrenia boli nezlúčiteľné so spoločným trhom (odôvodnenie č. 256 napadnutého rozhodnutia).

G – Vrátenie dotknutej pomoci

66 V časti 10 napadnutého rozhodnutia nazvanej „Vrátenie podpory“ Komisia vyhlásila, že v danom štádiu nie je schopná určiť presnú výšku dotknutej pomoci, aby bolo možné ju vymáhať v súlade s článkom 14 nariadenia č. 659/1999 (odôvodnenia č. 257 až 259 napadnutého rozhodnutia).

67 Podľa Komisie „napriek všetkému úsiliu [by] Komisia [nebola] schopná primerane posúdiť ‚čistý‘ finančný dopad oznámených opatrení, ktorý by mal byť určený pomocou teoretického výpočtu izolujúceho účinky vyhlásení a krokov [francúzskeho] štátu od akejkoľvek inej udalosti, ktorá mohla ovplyvniť situáciu FT alebo vnímanie tejto situácie trhmi“. Dodala, že „do [napadnutého] rozhodnutia teda nie je možné začleniť parametre pre výpočet, ktoré by boli dostatočne presné na to, aby sa počas fázy realizácie [napadnutého] rozhodnutia dalo dospieť k definitívnemu výsledku“. Komisia dospela k záveru, že „za takýchto špecifických okolností môže byť dodržiavanie práv členského štátu na obhajobu prekážkou vrátenia podpory v zmysle článku 14 ods. 1 nariadenia… č. 659/1999, v ktorom ‚Komisia nepožaduje vrátenie finančnej pomoci vtedy, keď by tým išla proti všeobecnému princípu práva spoločenstva‘“ (odôvodnenie č. 261 napadnutého rozhodnutia).

68 Podľa Komisie tento záver je tiež odôvodnený z hľadiska zásady ochrany legitímnej dôvery prijímateľov pomoci (odôvodnenie č. 262 napadnutého rozhodnutia). V tejto súvislosti v odôvodneniach č. 263 a 264 napadnutého rozhodnutia spresnila, že:

„(263) Komisia zohľadnila vyhlásenia [francúzskej] vlády pri posudzovaní zhody predmetného opatrenia s predpismi o štátnej pomoci. Návrh akcionárskej pôžičky by sám osebe bol býval považovaný za nezakladajúci štátnu pomoc z hľadiska zmluvy. Komisia však dospela k názoru, že vyhlásenia mali za následok opätovné získanie dôvery trhov v [FT], čím sa vylúčilo uplatnenie zásady uvedomelého [obozretného – neoficiálny preklad] súkromného investora a návrh pôžičky sa zhmotnil v pomoc poskytnutú FT. Komisia uznáva, že je to prvýkrát, čo musí skúmať otázku, či je tento druh správania štátnou pomocou. Keďže však pomoc závisí od krokov, ktoré boli urobené pred oznámením návrhu [akcionárskej] pôžičky, príčinlivý operátor [obozretný hospodársky subjekt – neoficiálny preklad] mohol veriť v legitimitu správania daného členského štátu, ktorý náležitým spôsobom oznámil návrh pôžičky. Ako uviedol generálny advokát Darmon vo svojich návrhoch [v rozsudku Súdneho dvora z 20. septembra 1990, Komisia/Nemecko, C‑5/89, Zb. s. I‑3437], ‚nemôžeme pohŕdať rozpakmi, ktoré môžu v niektorých podnikoch vyvolať «netypické» formy pomoci, nehľadiac na to, či ich treba alebo netreba oznámiť‘.

(264) Záver Komisie je taký, že FT sa mohla oprávnene domnievať, že správanie [Francúzskej republiky] nie je štátnou pomocou. Na základe uvedených ustanovení je Komisia toho názoru, že v tomto prípade by nariadenie vrátenia pomoci bolo v rozpore so všeobecnými princípmi práva spoločenstva.“

Konanie a návrhy účastníkov konania

I – Veci T‑425/04 a T‑444/04

69 Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 13. októbra 2004 Francúzska republika podala žalobu, ktorá bola zapísaná do registra pod číslom T‑425/04.

70 Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 5. novembra 2004 FT podala žalobu, ktorá bola zapísaná do registra pod číslom T‑444/04.

71 Francúzska republika a FT navrhujú, aby Všeobecný súd:

– zrušil napadnuté rozhodnutie,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

72 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žaloby ako neprípustné,

– subsidiárne, zamietol žaloby ako nedôvodné,

– zaviazal Francúzsku republiku a FT na náhradu trov konania.

73 Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 25. októbra 2007 spoločnosti Bouygues podali návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania vo veci T‑444/04 na podporu návrhov Komisie.

74 Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 20. novembra 2007 Komisia uviedla, že súhlasí, aby bol spoločnostiam Bouygues povolený vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu jej návrhov. Spresnila však, že pokiaľ ide o tvrdenia spoločností Bouygues, v rámci tohto vedľajšieho účastníctva si vyhradzuje, aby boli tieto tvrdenia v súlade s tými, ktoré predložili na podporu svojich žalôb vo veci T‑450/04 (pozri bod 78 a nasl.).

75 Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 21. novembra 2007 FT navrhla, aby Všeobecný súd vyhlásil uvedený návrh na vedľajšie účastníctvo za neprípustný a zaviazal spoločnosti Bouygues na náhradu trov konania a, subsidiárne, obmedzil toto vedľajšie účastníctvo na ústnu časť konania.

76 Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 4. decembra 2007 FT požiadala o dôverné zaobchádzanie vo vzťahu k spoločnostiam Bouygues pokiaľ ide o niektoré skutočnosti obsiahnuté v žalobe a replike podanej v konaní vo veci T‑444/04.

77 Uznesením z 30. januára 2008 predseda tretej komory Všeobecného súdu povolil spoločnostiam Bouygues vstúpiť do konania vo veci T‑444/04 v rámci jeho ústnej časti ako vedľajší účastníci na podporu návrhov Komisie a nariadil, aby bolo vedľajším účastníkom konania zaslané predbežné nedôverné znenie správy pre pojednávanie, a to v súlade s rozhodnutím o dôvodnosti žiadosti dôverného zaobchádzania FT. Žiadny z účastníkov konania nenamietal proti obsahu tohto nedôverného znenia správy pre pojednávanie.

II – Vec T‑450/04

78 Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 9. novembra 2004 spoločnosti Bouygues podali žalobu, ktorá bola zapísaná do registra pod číslom T‑450/04.

79 Spoločnosti Bouygues navrhujú, aby Všeobecný súd:

– zrušil napadnuté rozhodnutie,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

80 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol návrh na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia ako neprípustný a subsidiárne ako nedôvodný,

– zamietol návrh na zrušenie článku 2 napadnutého rozhodnutia ako nedôvodný,

– zaviazal spoločnosti Bouygues na náhradu trov konania.

81 Podaniami doručenými do kancelárie Všeobecného súdu 25. a 29. marca 2005 FT a Francúzska republika podali návrh na vstup do konania vo veci T‑450/04 ako vedľajší účastníci na podporu návrhov Komisie. Uzneseniami z 25. mája 2005 predseda tretej komory Všeobecného súdu povolil tieto vedľajšie účastníctva. Vedľajší účastníci konania predložili svoje vyjadrenia vedľajšieho účastníka konania, rovnako ako aj spoločnosti Bouygues a Komisia predložili v stanovených lehotách svoje pripomienky k týmto vyjadreniam v stanovených lehotách.

82 Francúzska republika navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol návrh na zrušenie článku 2 napadnutého rozhodnutia ako nedôvodný,

– zaviazal spoločnosti Bouygues na náhradu trov konania.

83 FT navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu ako nedôvodnú,

– zaviazal spoločnosti Bouygues na náhradu trov konania.

III – Vec T‑456/04

84 Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 12. novembra 2004 AFORS podal žalobu, ktorá bola zapísaná do registra pod číslom T‑456/04.

85 AFORS navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zrušil článok 2 napadnutého rozhodnutia,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

86 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol návrh na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia ako neprípustný,

– zamietol návrh na zrušenie článku 2 napadnutého rozhodnutia ako nedôvodný,

– zaviazal AFORS na náhradu trov konania.

87 Podaniami doručenými do kancelárie Všeobecného súdu 25. a 29. marca 2005 FT a Francúzska republika podali návrh na vstup do konania vo veci T‑456/04 ako vedľajší účastníci na podporu návrhov Komisie. Uzneseniami z 12. a 25. mája 2005 predseda tretej komory Všeobecného súdu povolil tieto vedľajšie účastníctva. Vedľajší účastníci konania predložili svoje vyjadrenia vedľajšieho účastníka konania a AFORS svoje pripomienky k týmto vyjadreniam v stanovených lehotách.

88 Francúzska republika navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– zaviazal AFORS na náhradu trov konania.

89 FT navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol návrh na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia ako neprípustný,

– zamietol návrh na zrušenie článku 2 napadnutého rozhodnutia ako nedôvodný,

– zaviazal AFORS na náhradu trov konania.

IV – Opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, postúpenie rozšírenej komore a spojenie vecí

90 Listom z 11. decembra 2007 na základe opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 64 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu v súvislosti s vecami T‑425/04, T‑444/04 a T‑450/04, Všeobecný súd jednak vyzval Komisiu, aby predložila niektoré písomnosti a jednak Francúzskej republike, FT a Komisii položil písomné otázky, pričom ich vyzval, aby na ne písomne odpovedali. Títo účastníci konania uvedeným opatreniam na zabezpečenie priebehu konania vyhoveli v stanovených lehotách.

91 Dňa 13. februára 2008 na základe článku 14 rokovacieho poriadku a na návrh tretej komory Všeobecný súd po vypočutí účastníkov konania v súlade s článkom 51 tohto rokovacieho poriadku rozhodol postúpiť vec rozšírenému rozhodovaciemu zloženiu.

92 Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 15. apríla 2008 spoločnosti Bouygues podali vo veci T‑450/04 návrh na spojenie vecí T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 a T‑456/04 podľa článku 50 ods. 1 rokovacieho poriadku. Ostatní účastníci konania v týchto veciach predložili svoje pripomienky k tomuto návrhu v stanovených lehotách.

93 Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 14. mája 2008 FT podala žiadosť podľa článku 50 ods. 2 rokovacieho poriadku o dôverné zaobchádzanie vo vzťahu k ostatným účastníkom konania vo veciach T‑425/04, T‑450/04 a T‑456/04 v súvislosti s niektorými skutočnosťami obsiahnutými v žalobe a replike, ako aj s niektorými prílohami priloženými k žalobe, ktoré boli podané v rámci konania vo veci T‑444/04 a poskytla nedôvernú verziu týchto procesných písomností.

94 Uznesením predsedu tretej rozšírenej komory Všeobecného súdu zo 17. februára 2009 boli veci T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 a T‑456/04 v súlade s článkom 50 rokovacieho poriadku spojené na účely ústnej časti konania a vyhlásenia rozsudku. Okrem toho predseda tretej rozšírenej komory v súlade s rozhodnutím o dôvodnosti žiadosti FT o dôvernom zaobchádzaní nariadil jednak, aby bolo nahliadnutie do spisov obmedzené len na nedôverné verzie písomností a jednak, aby bola predbežná nedôverná verzia správ pre pojednávanie zaslaná účastníkom konania. Žiadny z účastníkov konania nevzniesol v tejto súvislosti námietky.

V – Ústna časť konania

95 Na základe správy sudcu spravodajcu Všeobecný súd (tretia rozšírená komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania.

96 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní 21. apríla 2009.

97 Komisia na pojednávaní vzala späť svoj prvý návrh vo veci T‑456/04, ktorým navrhovala, aby Všeobecný súd zamietol návrh AFORS-u na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia ako neprípustný, čo bolo zaznamenané v zápisnici z pojednávania.

Právny stav

I – O návrhu na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia

A – O prekážkach konania namietaných vo veciach T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 a T‑456/04

1. Tvrdenia účastníkov konania

98 Komisia uvádza, že žaloby vo veciach T‑425/04 a T‑444/04, ako aj návrh na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑450/04 sú neprípustné z dôvodu nedostatku záujmu na konaní.

99 Pokiaľ ide o žaloby Francúzskej republiky a FT, Komisia tvrdí, že týmto žalobkyniam už bolo vyhovené a nemajú záujem na zrušení napadnutého rozhodnutia v plnom rozsahu, lebo aj keď toto rozhodnutie vyhlásilo dotknutú pomoc za nezlučiteľnú so spoločným trhom, nenariaďuje jej vrátenie.

100 Hoci v zmysle Zmluvy je členský štát zvýhodnený žalobca a nemusí preukázať, že sporný akt vyvoláva voči nemu právne účinky, mal by mať však skutočne existujúci záujem na zrušení tohto aktu. Členský štát preto môže podať žalobu len proti aktom, proti ktorým má výhrady, teda proti tým, ktoré môžu výrazne zmeniť jeho právnu situáciu. Okrem toho na určenie toho, či nejaký akt vyvoláva právne účinky, treba vychádzať z jeho podstaty. Tým viac, tieto podmienky platia takisto pre ostatných účastníkov konania, akými sú FT a spoločnosti Bouygues.

101 Pokiaľ ide o žalobu spoločností Bouygues, Komisia uvádza, že žalobkyne sa vo svojom prvom žalobnom návrhu na zrušenie stotožňujú s odôvodnením napadnutého rozhodnutia, najmä v časti po odôvodnenie č. 219 tohto rozhodnutia. V skutočnosti nenamietajú proti rozhodnutiu v rozsahu, v akom hodnotí oznámené opatrenia ako nezlučiteľnú pomoc, keďže toto posúdenie je v ich záujme a zodpovedá ich vôli. Proti rozhodnutiu namietajú len v rozsahu, v akom Komisia nekonštatovala, že vyhlásenia od júla 2002 predstavujú ako celok alebo samostatne štátnu pomoc. Článok 1 napadnutého rozhodnutia teda spoločnosti Bouygues uspokojuje a tieto nemôžu preukázať žiadny skutočne existujúci záujem na jeho zrušení.

102 Podľa Komisie len výrok aktu môže vyvolať právne účinky a preto byť predmetom výhrady. Posúdenia obsiahnuté v odôvodnení napadnutého rozhodnutia nemôžu byť ako také predmetom žaloby o neplatnosť a môžu spadať pod kontrolu zákonnosti súdu Spoločenstva len vtedy, ak v prípade, že ako odôvodnenie aktu spôsobujúceho ujmu, sú dôležitým pilierom výroku. Možno teda prijať, že rozhodnutie, ktoré uspokojuje žalobcu, mu nemôže spôsobovať ujmu, čo však nezbavuje dotknuté tretie osoby práva podať žalobu o neplatnosť proti tomuto rozhodnutiu.

103 Komisia v tejto súvislosti pripomína uznesenie Súdneho dvora z 28. januára 2004, Holandsko/Komisia (C‑164/02, Zb. s. I‑1177, body 18 až 25), podľa ktorého je neprípustná z dôvodu nedostatku záujmu na konaní žaloba členského štátu, ktorému je určené rozhodnutie o štátnej pomoci, ktoré ho uspokojuje, pretože vyhlasuje niektoré opatrenia pomoci za zlučiteľné so spoločným trhom. Podľa Súdneho dvora výrok tohto rozhodnutia nevyvoláva právne účinky, ktoré majú nevyhnutne vplyv na záujmy žalobcu, lebo závažným a zjavným spôsobom nemení jeho právnu situáciu. Samozrejme situácia, v ktorej bolo vydané uvedené uznesenie je mierne odlišná od tej, na ktorej sa zakladá tento spor, pokiaľ ide o opatrenia v prospech FT, ktoré boli kvalifikované ako pomoc nezlučiteľná so spoločným trhom. To však neznamená, že konštatovaním nemožnosti vymáhať vrátenie tejto pomoci, napadnuté rozhodnutie vyhovovalo Francúzskej republike a FT a svojou povahou nemôže meniť ich právnu situáciu ani byť predmetom ich výhrad. Okrem toho, hoci článok 1 napadnutého rozhodnutia kvalifikoval opatrenia v prospech FT ako nezlučiteľnú pomoc, spoločnostiam Bouygues vyhovuje a teda nemôže meniť ich právnu situáciu alebo im spôsobovať ujmu. Spoločnosti Bouygues totiž nespochybňujú tento výrok, ale svoj návrh obmedzujú na zrušenie posúdenia, podľa ktorého len akcionárska pôžička v kontexte vyhlásení prijatých od júla 2002, predstavuje štátnu pomoc. Títo štyria žalobcovia v každom prípade nemajú skutočne existujúci záujem na vyriešení tohto sporu, pretože aj keby boli ich návrhy považované za dôvodné, ich právna situácia zostane po zrušení článku 1 nezmenená a to nezávislé od dôvodov odôvodňujúcich takéto zrušenie.

104 Komisia, ktorú podporuje Francúzska republika, dopĺňa, že hoci nespochybňuje záujem spoločnosti Bouygues na konaní o zrušení článku 2 napadnutého rozhodnutia, domnieva sa však, že ich stanovisko je kontradiktórne. V prípade dôvodnosti návrhu spoločností Bouygues týkajúceho sa zrušenia článku 1 napadnutého rozhodnutia, Všeobecný súd totiž nebude môcť rozhodnúť o ich návrhu na zrušenie článku 2 uvedeného rozhodnutia. V takomto prípade akcionárska pôžička nepredstavuje pomoc uvedenú v článku 1, ktorú je potrebné zohľadniť na účely uplatnenia článku 2 napadnutého rozhodnutia. Tento rozpor len posilňuje názor Komisie spočívajúci v tom, že spoločnosti Bouygues nie sú oprávnené namietať proti článku 1 uvedeného rozhodnutia.

105 Okrem toho prípadná povinnosť Francúzskej republiky, vyplývajúca z napadnutého rozhodnutia, oznámiť v budúcnosti každé opatrenie pomoci podobné tomu, o aké ide v predmetnej veci, nespôsobuje, hoci prináša určité procesné náklady, zmenu jej právnej situácie alebo právnej situácie FT, ktorá by stačila na potvrdenie ich skutočne existujúceho záujmu na konaní. Toto možno potvrdiť uznesením Holandsko/Komisia, už citované v bode 103 vyššie, v ktorom Súdny dvor neuznal skutočne existujúci záujem členského štátu, hoci tento štát uplatnil toto tvrdenie. Ak sa totiž záujem, na ktorý sa odvoláva žalobca, týka právnej situácie v budúcnosti, musí preukázať, že zásah do tejto situácie sa už s určitosťou ukazuje. Takisto v prípade, že vnútroštátny súd bude musieť zohľadniť napadnuté rozhodnutie a má pochybnosti o jeho rozsahu pôsobnosti, tento súd má možnosť obrátiť sa na Súdny dvor s prejudiciálnou otázkou na základe článku 234 ES tak, že žalobcovia nebudú v prípadnom spore v žiadnom prípade pozbavení možnosti domáhať sa svojich práv pred vnútroštátnym súdom.

106 Komisia odmieta tvrdenie FT spočívajúce v tom, že napadnutým rozhodnutím jej hrozí vrátenie spornej pomoci s prihliadnutím najmä na žaloby podané vo veciach T‑450/04 a T‑456/04. V predmetnej veci nemôže odvolanie sa na žaloby tretích osôb byť ako také odôvodnením záujmu na konaní tejto žalobkyne. Podľa Komisie, na jednej strane, prípadné žaloby na vnútroštátnej úrovni sú čisto hypotetické. Hoci uplatnenie podporných opatrení bolo pred prijatím napadnutého rozhodnutia neoprávnené, vrátane rozhodnutia nenariadiť vrátenie dotknutej pomoci, a vnútroštátne súdy majú chrániť práva osôb podliehajúcich súdnej právomoci, možno pritom potvrdiť, že v predmetnej veci takéto žaloby neboli podané pred vydaním napadnutého rozhodnutia. Na druhej strane, pokiaľ ide o žaloby podané vo veciach T‑450/04 a T‑456/04, Komisia spresňuje, že aj keby boli dôvodné, len nové rozhodnutie Komisie prijaté na účely vykonania rozsudku v súlade s článkom 233 ES, by mohlo mať nepriaznivé dôsledky pre FT. Pokiaľ však nové rozhodnutie neexistuje, uvedená žalobkyňa nie je povinná vrátiť prípadnú nezlúčiteľnú pomoc.

107 Komisia na základe toho usudzuje, že žaloby Francúzskej republiky a FT o zrušenie napadnutého rozhodnutia vo veciach T‑425/04 a T‑444/04 nemôžu byť prípustné. Vo veci T‑450/04 navrhuje vyhlásiť ako neprípustný návrh spoločností Bouygues na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia.

108 Francúzska republika, FT a spoločnosti Bouygues navrhujú, aby prekážky konania, na ktoré poukázala Komisia, boli zamietnuté.

109 Spoločnosti Bouygues sa domnievajú, že ich návrh na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia je prípustný, pretože tento článok v spojení s dôvodmi, ktoré sú jeho dôležitým pilierom, implicitne, ale nevyhnutne zahŕňa právne záväzné zamietnutie Komisie prijať tvrdenie spoločností Bouygues, podľa ktorého vyhlásenia od júla 2002 sú samé osebe štátnou pomocou.

110 Nakoniec, pokiaľ ide o žalobu, ktorú podal AFORS vo veci T‑456/04, FT navrhuje, aby bol prípadný návrh na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia zamietnutý ako neprípustný. AFORS v tejto súvislosti spresňuje, že jeho žaloba sa týka len článku 2 napadnutého rozhodnutia.

2. Posúdenie Všeobecným súdom

a) Úvodné pripomienky

111 V prvom rade treba konštatovať, že Komisia vo veciach T‑425/04 a T‑444/04 spochybňuje záujem Francúzskej republiky a FT na konaní proti napadnutému rozhodnutiu v jeho plnom rozsahu, pričom v tejto súvislosti nerobí rozdiel medzi článkom 1 a článkom 2 napadnutého rozhodnutia. Komisia naopak vo veci T‑450/04 tento rozdiel uvádza, pretože spochybňuje len záujem spoločností Bouygues na konaní proti napadnutému rozhodnutiu, ale nie ich záujem na konaní proti článku 2 tohto rozhodnutia.

112 Podľa Komisie články 1 a 2 napadnutého rozhodnutia teda predstavujú časti, ktoré možno na účely čiastočného zrušenia oddeliť.

113 Všeobecný súd sa domnieva, že o takýto prípad totiž ide v predmetnej veci.

114 Článok 2 napadnutého rozhodnutia, ktorý konštatuje, že pomoc vyhlásená v článku 1 za nezlúčiteľnú so spoločným trhom, nemusí byť vrátená, možno zrušiť oddelene bez toho, aby tým prišlo k zmene rozsahu pôsobnosti článku 1 alebo odôvodnenia, ktoré je jeho hlavnou podstatou (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 27. júna 2006, Parlament/Rada, C‑540/03, Zb. s. I‑5769, body 27 a 28 a tam citovanú judikatúru).

115 Okrem toho skutočnosť, že by prípadné úplné zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia na základne žalobných dôvodov Francúzskej republiky a FT nevyhnutne urobilo článok 2 neplatným, nespochybňuje oddeliteľný charakter tohto článku 2, pretože uvedená neplatnosť nemá vplyv na jeho obsah a nezávisí od toho, či tento článok nariaďuje alebo nenariaďuje vrátenie pomoci. Navyše, ako to uviedli spoločnosti Bouygues na pojednávaní, v prípade čiastočného zrušenia článku 1 napadnutého rozhodnutia na základe žalobných dôvodov spoločností Bouygues uvedených vo veci T‑450/04, ktorým by bolo ponechané v platnosti konštatovanie o pomoci nezlúčiteľnej so spoločným trhom, článok 2 možno stále zrušiť oddelene.

116 Ďalej, pokiaľ ide o záujem na konaní, treba pripomenúť ustálenú judikatúru, podľa ktorej prípustnosť žaloby o neplatnosť je podmienená tým, že fyzická alebo právnická osoba, ktorá ju podala, má skutočný a trvajúci záujem na zrušení napadnutého aktu. Tento záujem predpokladá, že zrušenie tohto aktu má samo osebe právne následky, alebo inými slovami, že žaloba môže v prípade úspešného výsledku priniesť prospech osobe, ktorá ju podala. Preto akt, ktorým sa tejto osobe úplne vyhovuje, jej zo svojej podstaty nemôže spôsobovať ujmu a táto osoba nemá záujem na tom, aby navrhovala jeho zrušenie (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. marca 2009, TF1/Komisia, T‑354/05, Zb. s. II‑471, body 84 a 85 a tam citovanú judikatúru).

117 Na základe týchto zásad preto treba preskúmať, či je v záujme Francúzskej republiky, FT a spoločností Bouygues zrušiť článok 1 napadnutého rozhodnutia.

b) O záujme Francúzskej republiky a spoločnosti FT na konaní proti článku 1 napadnutého rozhodnutia

118 Po prvé, pokiaľ ide o záujem Francúzskej republiky na konaní, treba pripomenúť, že Zmluva jasne rozlišuje medzi právom inštitúcií Spoločenstva a členských štátov podať žalobu o neplatnosť na jednej strane a právom fyzických osôb a právnických osôb podať takúto žalobu na druhej strane, pričom každý členský štát má právo napadnúť zákonnosť rozhodnutí Komisie žalobou o neplatnosť bez toho, aby bol výkon tohto práva podmienený preukázaním záujmu na konaní. Preto na to, aby bola žaloba členského štátu prípustná, nemusí tento štát preukazovať, že akt Komisie, ktorý napáda, má vo vzťahu k nemu právne účinky (uznesenie Súdneho dvora z 27. novembra 2001, Portugalsko/Komisia, C‑208/99, Zb. s. I‑9183, body 22 a 23; rozsudky Súdu prvého stupňa z 10. apríla 2008, Holandsko/Komisia, T‑233/04, Zb. s. II‑591, bod 37, a z 22. októbra 2008, TV 2/Danmark a i./Komisia, T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 a T‑336/04, Zb. s. II‑2935, bod 63). Toto konštatovanie vyplýva tiež z definície, ktorú priznala judikatúra záujmu na konaní (pozri bod 116 vyššie), a ktorá sa týka len žalôb podaných fyzickými alebo právnickými osobami a nie tých, ktoré podali inštitúcie alebo členské štáty.

119 Navyše na rozdiel od toho, čo sa zrejme domnieva Komisia, pojem záujem na konaní nemožno zamieňať s konceptom napadnuteľného aktu, podľa ktorého akt musí byť spôsobilý vyvolať nepriaznivé právne účinky, aby mohol byť predmetom žaloby o neplatnosť, čo treba vymedziť v závislosti od jeho podstaty (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 22. júna 2000, Holandsko/Komisia, C‑147/96, Zb. s. I‑4723, body 25 a 27; uznesenia Portugalsko/Komisia, už citované v bode 118 vyššie, bod 24, a Holandsko/Komisia, už citované v bode 103 vyššie, body 18 a 19; rozsudok TV 2/Danmark a i./Komisia, už citovaný v bode 118 vyššie, bod 63). V tejto súvislosti treba konštatovať, že vzhľadom na jeho podstatu je napadnuté rozhodnutie napadnuteľným aktom, ktorý má právne záväzné účinky.

120 V prejednávanej veci vzhľadom na ustanovenia Zmluvy a s prihliadnutím na judikatúru spomenutú v bodoch 118 a 119 vyššie, môže Francúzska republika už na základe svojho postavenia členského štátu podať žalobu o neplatnosť proti článku 1 napadnutého rozhodnutia bez toho, aby musela odôvodniť záujem konať v tejto súvislosti.

121 Po druhé, pokiaľ ide o záujem FT na konaní proti článku 1 napadnutého rozhodnutia, je v prvom rade potrebné konštatovať, že tento článok má takisto vyvolať právne záväzné účinky voči FT, pretože táto spoločnosť je jediným príjemcom podporného opatrenia, ktoré bolo v uvedenom článku vyhlásené za nezlúčiteľné so spoločným trhom.

122 V tejto súvislosti sa Komisia nesprávne odvoláva na judikatúru, podľa ktorej len výrok aktu môže mať právne účinky a teda spôsobovať ujmu (pozri rozsudok z 19. marca 2003, CMA CGM a i./Komisia, T‑213/00, Zb. s. II‑913, bod 186 a tam citovanú judikatúru). Z článku 1 napadnutého rozhodnutia totiž vyplýva, že Komisia kvalifikuje akcionársku pôžičku v kontexte vyhlásení prijatých od júla 2002 ako štátnu pomoc nezlúčiteľnú so spoločným trhom v zmysle článku 87 ES. Pritom práve proti tomuto konštatovaniu spolu s odôvodnením uvedeného rozhodnutia, ktoré je jeho nevyhnutnou podstatou, FT vo svojej žalobe namieta z dôvodu, že poškodzuje jej právne postavenie a spôsobuje jej ujmu. Takisto treba zamietnuť tvrdenie Komisie spočívajúce v tom, že napadnuté rozhodnutie uspokojuje FT, pretože toto tvrdenie zamieňa právne účinky článku 1 uvedeného rozhodnutia s účinkami jeho článku 2, v ktorom sa dospelo k záveru, že nie je potrebné nariadiť vrátenie dotknutej pomoci.

123 Navyše Komisia nemôže oprávnene tvrdiť, že FT nemá záujem na vyriešení tohto sporu z dôvodu, že jej právna situácia bude rovnaká, aj keby bola jej žaloba dôvodná. Jednak zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia na základe žalobných dôvodov, ktoré predložila FT, by malo za následok to, že konštatovanie nezákonnosti dotknutého podporného opatrenia, ktoré je individuálnym opatrením v prospech FT, by bolo neplatné, čo by malo ako právny následok zmenu jej právnej situácie a zvýhodňovalo ju. Okrem toho na rozdiel od tvrdenia Komisie, tento skutočne existujúci záujem FT na zrušení článku 1 napadnutého rozhodnutia potvrdzuje predpoklad, podľa ktorého by vo veciach T‑450/04 a T‑456/04 mali byť návrhy spoločností Bouygues a združenia AFORS na zrušenie článku 2 tohto rozhodnutia prijaté, pretože toto zrušenie by malo za následok, že Komisia bude musieť nariadiť na úkor FT vrátenie neoprávnenej pomoci uvedenej v článku 1.

124 Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že FT má skutočne existujúci záujem na zrušení článku 1 napadnutého rozhodnutia.

125 Prekážky konania, na ktoré Komisia vo veciach T‑425/04 a T‑444/04 poukázala, treba preto zamietnuť v rozsahu, v akom sa týkajú prípustnosti návrhov na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia podaných Francúzskou republikou a FT.

c) O záujme spoločností Bouygues na konaní proti článku 1 napadnutého rozhodnutia

126 V prvom rade je potrebné pripomenúť, že napadnuté rozhodnutie tak z hľadiska svojej formy, ako aj svojej podstaty, má mať právne záväzné účinky. Okrem toho, keďže článok 1 napadnutého rozhodnutia konštatuje existenciu pomoci v prospech FT a vyhlasuje ju za nezlučiteľnú so spoločným trhom, tento článok zodpovedá návrhu a záujmom spoločností Bouygues tak, ako ich vyjadrili vo svojej žiadosti z 22. jaguára 2003.

127 Konštatovanie existencie pomoci a jej nezlučiteľnosti so spoločným trhom v článku 1 napadnutého rozhodnutia však vopred nevylučuje existenciu iných nezlučiteľných podporných oparení, ktoré, hoci nie sú uvedené v tomto článku, sú takisto predmetom správneho konania, ktorého výsledkom bolo prijatie uvedeného rozhodnutia a ktoré navyše môžu podstatne narušiť postavenie niektorých konkurentov príjemcu pomoci na trhu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 13. decembra 2005, Komisia/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, C‑78/03 P, Zb. s. I‑10737, bod 37). O to by mohlo ísť v prípade postavenia spoločností Bouygues voči postaveniu FT na francúzskom trhu mobilných telefónov.

128 Komisia v tejto súvislosti znova nesprávne uvádza judikatúru, podľa ktorej len výrok aktu môže mať právne účinky a spôsobovať ujmu (pozri rozsudok CMA CGM a i./Komisia, už citovaný v bode 122 vyššie, bod 186 a tam citovanú judikatúru). V prejednávanej veci z článku 1 napadnutého rozhodnutia, ako aj z jeho odôvodnenia na jeho podporu nachádzajúceho sa v odôvodneniach č. 185 až 230 uvedeného rozhodnutia jasne vyplýva, že Komisia sa obmedzuje na kvalifikáciu samotnej akcionárskej pôžičky, ktorú preskúmala s prihliadnutím na vyhlásenia prijaté od júla 2002, ako štátnej pomoci nezlučiteľnej so spoločným trhom v zmysle článku 87 ES. Toto konštatovanie, ktoré je obsiahnuté tak vo výroku, ako aj v odôvodnení uvedeného rozhodnutia, je pritom presne to, proti ktorému spoločnosti Bouygues vo svojej žalobe namietajú, lebo narúša ich právne postavenie a spôsobuje im ujmu, lebo sa týka len jedného podporného opatrenia, hoci podľa nich Francúzska republika na základe vyhlásení prijatých od júla 2002 prijala ďalšie podporné opatrenia, ktoré zahŕňajú iné výhody pre FT a ktoré ešte viac narušujú ich postavenie na trhu. V tomto kontexte spoločnosti Bouygues oprávnene tvrdia, že celkový prístup Komisie, ako je vyjadrený najmä v odôvodneniach č. 187 až 191 a 203 až 228 napadnutého rozhodnutia, jednoznačne predstavuje jej odmietnutie kvalifikovať samotné vyhlásenia prijaté od júla 2002 ako podporné opatrenia. Komisia nemôže preto vedieť, že spoločnosti Bouygues v skutočnosti nenamietajú proti článku 1 napadnutého rozhodnutia a prikláňajú sa k odôvodneniu, ktoré je jeho základom.

129 Komisia takisto nemôže oprávnene tvrdiť, že článok 1 napadnutého rozhodnutia je pre spoločnosti Bouygues priaznivý a že tieto spoločnosti nemajú skutočný existujúci záujem na vyriešení tohto sporu z dôvodu, že aj keby bola ich žaloba dôvodná, ich právna situácia zostane nezmenená. Zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia na základe žalobných dôvodov, ktoré predložili spoločnosti Bouygues, by malo za následok neplatnosť určenia existencie podporného opatrenia nezlučiteľného so spoločným trhom, len ak sa týka vyhlásení od júla 2002 považovaných za súčasť tohto opatrenia namiesto ich kvalifikácie ako samostatných podporných opatrení, ktoré samé spĺňajú podmienky článku 87 ods. 1 ES. Ako uvádzajú spoločnosti Bouygues, takéto zrušenie článku 1 bude len čiastočné a ponechá v platnosti konštatovanie o existencii neoprávnenej pomoci, ktorou je akcionárska pôžička. Takéto čiastočné zrušenie môže pritom výrazne zmeniť právnu situáciu spoločností Bouygues.

130 Navyše judikatúra uznala, že ak žalobca tvrdí, že napadnutý akt, aj keď je preňho prípadne čiastočne priaznivý, náležite nechráni jeho právne postavenie, musí sa mu priznať záujem na konaní, aby tak mohol dať prostredníctvom súdu preskúmať zákonnosť tohto rozhodnutia (pozri v tomto zmysle rozsudok TF1/Komisia, už citovaný v bode 116 vyššie, bod 86).

131 Je teda potrebné dospieť k záveru, že spoločnosti Bouygues majú skutočný a trvajúci záujem na dosiahnutí čiastočného zrušenia článku 1 napadnutého rozhodnutia v rozsahu opísanom v bode 129 vyššie.

132 Nakoniec spoločnosti Bouygues správne uvádzajú, že neexistuje žiaden rozpor medzi ich návrhom na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia a návrhom na zrušenie jeho článku 2, pretože nemožno vylúčiť, že tieto články obsahujú dve rozdielne nezákonné skutočnosti, ktoré spočívajú jednak v tom, že nebolo nariadené vrátenie neoprávneného podporného opatrenia, ako bolo určené v článku 1, a jednak, že nebolo nariadené vrátenie prípadne iných podporných opatrení, akými sú vyhlásenia od júla 2002, ktoré v tomto článku 1 neboli uvedené.

133 Prekážku konania, na ktorú Komisia poukázala vo veci T‑450/04, treba preto zamietnuť.

d) O prípustnosti údajného návrhu AFORS-u na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia

134 Pokiaľ ide o prekážku konania, na ktorú poukázala FT vo veci T‑456/04 v prípade návrhu AFORS-u na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia, stačí konštatovať jednak, že AFORS v návrhu výslovne nenavrhuje zrušenie tohto článku a že okrem toho v replike potvrdil, že jeho žaloba sa týka len článku 2 uvedeného rozhodnutia. O tejto prekážke konania nie je preto potrebné rozhodnúť.

B – O zákonnosti článku 1 napadnutého rozhodnutia

1. Tvrdenia účastníkov konania

a) Zhrnutie žalobných dôvodov zrušenia

135 Vo veciach T‑425/04 a T‑444/04 Francúzska republika a FT na podporu svojho návrhu na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia uvádzajú štyri žalobné dôvody, a to po prvé porušenie podstatných náležitostí a práva na obranu, po druhé právne omyly pri uplatnení pojmu pomoci v zmysle článku 87 ods. 1 ES a najmä kritéria obozretného súkromného investora, po tretie zjavne nesprávne posúdenie obsahu a/alebo údajných účinkov vyhlásení od júla 2002 a po štvrté nedostatočné odôvodnenie v zmysle článku 253 ES.

136 Vo veci T‑450/04 spoločnosti Bouygues na podporu svojho návrhu na zrušenie článku 1 napadnutého rozhodnutia uvádzajú prvý žalobný dôvod založený na porušení článku 87 ods. 1 ES v rozsahu, v akom Komisia odmietla kvalifikovať ako štátnu pomoc vyhlásenia prijaté od júla 2002, a to ako celok alebo oddelene, a druhý žalobný dôvod založený na rozpornom a nedostatočnom odôvodnení v rozpore s článkom 253 ES.

137 Všeobecný súd považuje za vhodné najprv preskúmať druhý a tretí žalobný dôvod uvedený vo veciach T‑425/04 a T‑444/04, ako aj prvý a druhý žalobný dôvod uvedený proti článku 1 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑450/04, pretože tieto dôvody sa v podstate týkajú zákonnosti uplatnenia pojmu pomoci Komisiou v zmysle článku 87 ods. 1 ES.

b) Tvrdenia Francúzskej republiky a spoločnosti FT

Úvodné pripomienky

138 V prvom rade treba uviesť, že niektoré tvrdenia uvedené v nasledujúcich bodoch sú tvrdeniami, ktoré Francúzska republika a FT uviedli vo svojich vyjadreniach vedľajšieho účastníka konania vo veci T‑450/04.

O druhom žalobnom dôvode Francúzskej republiky a spoločnosti FT

139 Druhý žalobný dôvod uvedený vo veciach T‑425/04 a T‑444/04 je rozdelený na dve časti. V prvej časti Francúzska republika a FT tvrdia, že Komisia nesprávne použila kritérium obozretného súkromného investora v trhovom hospodárstve. V druhej časti tvrdia, že Komisia dospela k nesprávnemu záveru o existencii štátnej pomoci na základe dvoch rozdielnych skutočností, ktoré sa vyskytli v rozdielnom čase a pri ktorých ona sama uznala, že v prípade, že sa ponímajú samostatne, žiadna z týchto skutočností nepostačuje na odôvodnenie tohto záveru. Francúzska republika spresňuje, že hoci Komisia potvrdzuje, že zohľadnila všetky vyhlásenia od júla 2002 (odôvodnenia č. 203, 218 a 229 napadnutého rozhodnutia), preskúmala len prípadné účinky vyhlásenia z 12.júla 2002 na trhy, čo bolo potvrdené predovšetkým odvolaniami sa na správu z 28. apríla 2004 a v poznámkach finančných analytikov (odôvodnenie č. 221 napadnutého rozhodnutia).

O treťom žalobnom dôvode Francúzskej republiky a spoločnosti FT

140 Vo svojom treťom žalobnom dôvode uvedenom vo veciach T‑425/04 a T‑444/04 Francúzska republika a FT v podstate tvrdia, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď sa domnievala, že vyhlásenia prijaté od júla 2002 mohli byť trhmi vnímané ako záväzok Francúzskej republiky a že v decembri 2002 narušili situáciu na trhoch. FT navyše uvádza, že odôvodnenie Komisie spočívajúce v tom, že návrh akcionárskej pôžičky zvýhodní FT, pričom nerešpektuje kritérium obozretného súkromného investora, tiež predstavuje zjavne nesprávne posúdenie.

141 Francúzska republika a FT tvrdia, že v čase uskutočnenia vyhlásenia z 12. júla 2002 o povahe opatrení, ktoré mala Francúzska republika v úmysle prijať vo vzťahu k FT, nebolo ešte rozhodnuté a predovšetkým nebolo prijaté žiadne rozhodnutie o investovaní, ktoré by bolo možné kvalifikovať ako výslovný záväzok Francúzskej republiky. Toto veľmi všeobecné, podmienené a právne nezáväzné vyhlásenie, ktoré vyjadruje hlavne neskôr prijatú vôľu konať ako obozretný investor a vyvracia dohady o zvýšení základného imania FT, nemožno kvalifikovať ako jasný, presný a nevyvrátiteľný záväzok Francúzskej republiky, ktoré minister hospodárstva navyše nebol oprávnený prijať. Komisia sa preto dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď konštatovala, že vyhlásenie z 12. júla 2002 mohlo byť trhmi vnímané ako hodnoverný záväzok Francúzskej republiky.

142 Okrem toho Francúzska republika a FT namietajú proti tomu, že vyhlásenia prijaté od júla 2002 ovplyvnili v decembri 2002 vnímanie trhových subjektov a spôsobili neobvyklý a nezanedbateľný nárast hodnoty akcií a dlhopisov FT (odôvodnenia č. 217 až 222 a hlavne odôvodnenie č. 221 napadnutého rozhodnutia). Spochybňujú tiež, že tento vplyv sa prejavil hlavne zachovaním hodnotenia FT na úrovni bezpečnej investície až do decembra 2002, namiesto jeho zaradením do „junk bond“. FT z toho vyvodzuje, že je ešte nemožnejšie dospieť k záveru, že vyhlásenie z 12. júla 2002 zvýhodňuje FT (odôvodnenie č. 188 uvedeného rozhodnutia). Navyše závery správy z 28. apríla 2004 vychádzajú z nevhodnej analytickej metódy a sú zjavne nedostatočné, aby bolo možné určiť tak existenciu výrazne neobvyklého vývoja kurzu akcie FT v júli 2002, ako aj príčinnú súvislosť medzi vyhlásením z 12. júla 2002 a týmto vývojom. Komisia sa teda dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď konštatovala, že vyhlásenie z 12. júla 2002 ovplyvnilo situáciu na finančných trhoch a zvýhodnilo FT v tomto období.

143 Francúzska republika a FT v tejto súvislosti odmietajú tvrdenie, že správa z 28. apríla 2004 preukazuje, že „vyhlásenia [prijaté od júla 2002] skutočne ovplyvnili v decembri [2002] trhy“ (odôvodnenia č. 186 a 219 napadnutého rozhodnutia), keďže táto správa sa odvoláva len na údajné účinky vyhlásenia z 12. júla 2002 na trhy v júli 2002. Táto správa totiž samostatne a jednotlivo analyzuje vplyv každého z vyhlásení prijatých od júla 2002 na trhy v júli, septembri, októbri a v decembri 2002 a nie vplyv vyhlásení ako celku na trh v decembri 2002. Keďže podľa Francúzskej republiky Komisia nebola oprávnená dospieť k záveru, že vyhlásenie z 12. júla 2002 malo v tomto období vplyv na trhy a zahŕňalo