STANOVISKO 1/94

z 15. novembra 1994

„Právomoc Spoločenstva uzatvárať medzinárodné dohody v oblasti služieb a ochrany duševného vlastníctva – Konanie podľa článku 228 ods. 6 Zmluvy ES“

Návrhom podaným na základe článku 228 ods. 6 Zmluvy ES požiadala Komisia Súdny dvor o stanovisko o právomoci Európskeho spoločenstva uzavrieť Dohodu o založení Svetovej obchodnej organizácie a najmä Všeobecnú dohodu o obchode so službami (ďalej len „Dohoda GATS“) a Dohodu o aspektoch práv duševného vlastníctva, ktoré sa dotýkajú obchodu, vrátane obchodu s falšovanými tovarmi (ďalej len „Dohoda TRIPs“).





Obsah





Vysvetlenie žiadosti

I – Dohody, ktoré sú výsledkom Uruguajského kola rokovaní

II – Postavenie Európskych spoločenstiev v rámci WTO

III – Rokovanie a podpísanie Dohody o WTO

IV – Otázky Komisie a konanie

A – Otázky Komisie

B – Konanie

V – O prípustnosti návrhu

VI – O formulácii otázok

VII – Podstata sporu

VIII – Zhodné body

IX – Mnohostranné dohody o obchode s tovarom

X – Analýza dohôd GATS a TRIPs

A – Dohoda GATS

1. Zmysel existencie Dohody GATS

2. Podstata GATS

3. Definícia služieb a spôsobov ich dodávania

4. Dvojitá „univerzálnosť“ Dohody GATS

5. Povaha prevzatých záväzkov

a) Všeobecné záväzky

b) Osobitné záväzky

6. Dynamickosť dohody

B – Dohoda TRIPs

1. Ciele a zmysel existencie

2. Pole pôsobnosti a prostriedky prijaté s cieľom uskutočnenia sledovaných cieľov

3. Osobitné vecné ustanovenia

a) Autorské právo a príbuzné práva

b) Priemyselné vlastníctvo

i) Ochranné známky

ii) Zemepisné označenia

iii) Priemyselné vzory

iv) Patenty

v) Topografie integrovaných obvodov

vi) Ochrana nezverejnených technických informácií

vii) Kontrola protisúťažných praktík v zmluvných licenciách

4. Osobitné procesné ustanovenia (prostriedky na vymáhanie práv duševného vlastníctva)

a) Nápravné opatrenia

b) Procesné záruky

XI – Spoločná obchodná politika, Dohody GATS a TRIPs: stanoviská účastníkov konania

A – Dohoda GATS

B – Dohoda TRIPs

XII – GATS, TRIPs a implicitné právomoci

A – Všeobecné úvahy o implicitných právomociach

B – GATS

1. Stanovisko Komisie

a) O existencii vnútorných právomocí

i) O právomociach odvodených od osobitných ustanovení Zmluvy ES

ii) O právomociach odvodených od všeobecných ustanovení (články 100a a 235 Zmluvy ES)

b) O nevyhnutnosti vonkajšieho konania Spoločenstva

2. Pozície účastníkov konania, ktorí predložili pripomienky

i) O právomociach odvodených od osobitných ustanovení Zmluvy ES

ii) Právomoci, ktoré by mohli byť odvodené od všeobecných ustanovení Zmluvy (články 100a a 235 Zmluvy ES)

C – Dohoda TRIPs

1. Stanovisko Komisie

a) O existencii vnútorných právomocí

i) O právomociach odvodených od sekundárneho práva

ii) O právomociach, ktoré môžu byť odvodené od ustanovení Zmluvy všeobecnej povahy (články 100a a 235 Zmluvy ES)

b) O nevyhnutnosti vonkajšieho postupu Spoločenstva

2. Stanoviská účastníkov konania, ktorí predložili pripomienky

XIII – Problém zastúpenia niektorých území závislých na členských štátoch, ale nepatriacich do Spoločenstva

XIV – Dopad otázky právomoci na podmienky vyjadrenia stanovísk v rámci Dohody o WTO

XV – Otázky rozpočtovej a finančnej povahy

XVI – Odpovede navrhnuté Komisiou, Radou a štátmi, ktoré predložili pripomienky, na otázky položené v návrhu na vydanie stanoviska

XVII – Otázky položené Súdnym dvorom Komisii, Rade a členským štátom a odpovede na tieto otázky

A – Prvá otázka

B – Druhá otázka

C – Tretia otázka

D – Štvrtá otázka

E – Piata otázka

F – Šiesta otázka

G – Siedma otázka

H – Ôsma otázka

I – Deviata otázka

J – Desiata otázka

K – Jedenásta otázka

ZAUJATIE STANOVISKA SÚDNEHO DVORA

I – Úvod

II – O prípustnosti návrhu

III – O znení otázok Komisie

IV – O zastúpení niektorých území závislých na členských štátoch

V – O otázke rozpočtu a financovania

VI – O mnohostranným dohodám o obchode s tovarmi

VII – O článku 113 Zmluvy ES, GATS a TRIPs

A – GATS

B – TRIPs

VIII – O implicitných vonkajších právomociach Európskeho spoločenstva, GATS a TRIPs

A – GATS

B – TRIPs

IX – O povinnosti spolupráce medzi členskými štátmi a inštitúciami Spoločenstva





Vysvetlenie žiadosti





I – Dohody, ktoré sú výsledkom Uruguajského kola rokovaní

Hospodárske rokovania, „najzložitejšie v svetovej histórii“ (podľa vyjadrenia Rady), boli ukončené 15. apríla 1994 v Marakéši podpísaním Záverečného aktu, ktorý preberá výsledky mnohostranných obchodných rokovaní Uruguajského kola. Tieto rokovania trvali sedem rokov: východiskovým bodom bolo ministerské vyhlásenie v Punta del Este 20. septembra 1986. Zástupcovia vlád a Európskych spoločenstiev, ktorí vyhotovili Záverečný akt, sa dohodli, že by bolo žiaduce, aby nadobudol účinnosť 1. januára 1995 alebo čo najskôr po tomto dni.

Záverečný akt obsahuje Dohodu o založení Svetovej obchodnej organizácie (ďalej len „Dohoda o WTO“). Vytvoril sa tak spoločný inštitucionálny rámec pre vedenie obchodných vzťahov medzi členmi. Táto dohoda neobsahuje ustanovenia vecnej povahy. Tie sa nachádzajú v prílohách, ktoré zahŕňajú rôzne „mnohostranné obchodné dohody“, ktoré tvoria súčasť Dohody o WTO.

V tomto ohľade ide o:

– Mnohostranné dohody o obchode s tovarom, ktorým je Dohoda GATT 1994 (príloha 1A),

– Všeobecná dohoda o obchode so službami (GATS, príloha 1B)( ),

– Dohoda o obchodných aspektoch práv duševného vlastníctva (TRIPs, príloha 1C)( ),

– Dohovor o pravidlách a postupoch pri urovnávaní sporov (príloha 2),

– Mechanizmus preskúmavania obchodnej politiky (príloha 3).

Dohoda o WTO a jej prílohy tvoria jednotný „balík“. Štát, ktorý sa uchádza o členstvo vo Svetovej obchodnej organizácii, musí prijať všetky mnohostranné dohody dohodnuté v rámci Uruguajského kola. Postup urovnávania sporov platí pre všetky mnohostranné dohody. Tento postup umožňuje, na poslednom stupni, opatrenia nazývané opatrenia „krížovej odvety“. Porušenie jediného prvku celku (či už v odvetví tovarov, služieb alebo ochrany duševného vlastníctva) môže byť nahradené pozastavením koncesií alebo iných záväzkov v iných sektoroch podľa tej istej dohody [článok 22 ods. 3 písm. b) dohovoru o pravidlách a postupoch pri urovnávaní sporov] alebo v oblasti inej dohody [článok 22 ods. 3 písm. c) dohovoru]. Okrem iného, ako sa vyjadrila Komisia, „náhrada môže byť ponúknutá rovnakým spôsobom v inom odvetví alebo v rámci inej dohody ako dohody, v rámci ktorej došlo k porušeniu“.

Tento systém jednotného „balíka“ skoncoval s tým, čo bolo nazývané Dohoda GATT à la carte. Jednotlivé dohody, ktoré boli výsledkom Tokijského kola, zahŕňali rôznorodú účasť. Okrem iného bola každá dohoda vybavená svojím vlastným postupom pri urovnávaní sporov.

V prílohe Dohody o WTO sa tiež nachádzajú štyri mnohostranné dohody (ktoré sa týkajú verejného obstarávania, obchodu s civilnými lietadlami, mliekarenstva a hovädzieho mäsa). V týchto oblastiach sa pripúšťa výnimka zo zásady jednotného „balíka“: dohody zaväzujú len členov Dohody o WTO, ktorí k nim pristúpili. Konanie o urovnávaní sporov sa však uplatní na vzťahy medzi účastníkmi konania, ktorí k nemu pristúpili.

II – Postavenie Európskych spoločenstiev v rámci WTO

Dve ustanovenia Dohody o WTO sa výslovne vzťahujú na Európske spoločenstvá.

Článok IX, ktorý sa zaoberá prijímaním rozhodnutí, ustanovuje, že v prípade rozhodnutia prijatého hlasovaním „na zasadnutiach Konferencie ministrov a Generálnej rady bude mať každý člen WTO jeden hlas“ a že „v prípadoch, keď bude Európske spoločenstvo vykonávať svoje hlasovacie právo, bude mať taký počet hlasov, aký je počet ich členských štátov, ktoré sú členmi WTO“.

Okrem iného článok XI ods. 1, ktorý upravuje pôvodných členov Dohody o WTO, stanovuje, že:

„Pôvodnými členmi WTO sa stanú krajiny, ktoré v čase nadobudnutia platnosti tejto dohody sú zmluvnými stranami GATT 1947, a Európske spoločenstvá, ktoré prijmú túto dohodu a mnohostranné obchodné dohody a pre ktoré sú v prílohe GATT 1994 pripojené Listiny koncesií a záväzkov a v prílohe GATS [v prílohe 1B] pripojené Listiny špecifických záväzkov.“

III – Rokovanie a podpísanie Dohody o WTO

Deklarácia v Punta del Este, ktorá predstavuje východiskový bod rokovaní, bola schválená Radou a zástupcami vlád členských štátov „pokiaľ sa na ne vzťahuje“. Rokovania boli vedené v mene Spoločenstva a členských štátov samotnou Komisiou. Rada uvádza, že „s cieľom zaručiť maximum koherencie vo vedení rokovaní sa rozhodlo, že Komisia bude konať ako jediný vyjednávač Spoločenstva a členských štátov“. Zápisnica zo zasadania, počas ktorého Rada schválila deklaráciu v Punta del Este, však uvádza, že „toto rozhodnutie [povoliť Komisii začať rokovania stanovené v deklarácii] nie je na ujmu otázke právomoci Spoločenstva a členských štátov v jednotlivých veciach“.

Dohoda o WTO bola podpísaná na jednej strane predsedom Rady a Sirom Leonom Brittanom, členom Komisie, v mene Rady Európskej únie a, na druhej strane zástupcami štátov v mene ich vlád. Toto konanie bolo dodržané pri výkone rozhodnutia prijatého Radou a zástupcami členských štátov počas zasadnutia, ktoré sa konalo 7. a 8. marca 1994. Z vyjadrenia Rady vyplýva, že Komisia nechala zo svojej strany zaznamenať v zápisnici z tohto zasadania, že Záverečný akt, ako aj dohody, ktoré sú k nemu pripojené, patria do výlučnej právomoci Európskeho spoločenstva.

IV – Otázky Komisie a konanie

A – Otázky Komisie

Dňa 6. apríla 1994, teda niekoľko dní pred dňom stanoveným na podpis Dohody o WTO v Marakéši, ale niekoľko týždňov po schválení záverečného aktu Výborom pre obchodné rokovania (založeným konferenciou v Punta del Este s cieľom viesť rokovania Uruguajského kola), podala Komisia na Súdny dvor žiadosť o vydanie stanoviska na základe článku 228 ods. 6 Zmluvy ES.

Otázky sú nasledujúce:

„Vzhľadom na výsledky obchodných rokovaní Uruguajského kola GATT obsiahnuté v záverečnom akte z 15. decembra 1993:

1. Má Európske spoločenstvo právomoc uzavrieť všetky časti Dohody o založení WTO, ktoré sa vzťahujú na obchod so službami (Dohoda GATS) a na aspekty práv duševného vlastníctva, ktoré sa dotýkajú obchodu, vrátane obchodu s falšovanými tovarmi (Dohoda TRIPs), na základe Zmluvy ES, a osobitne na základe článku 113 alebo spolu s článkom 100a a/alebo 235 uvedenej Zmluvy?

2. Má Európske spoločenstvo právomoc uzavrieť len tie časti Dohody o WTO, ktoré sa vzťahujú na tovary a/alebo služby, ktoré patria do pôsobnosti Zmluvy ESUO a Zmluvy ESAE?

3. Ak je odpoveď na predchádzajúce otázky kladná, je tým dotknutá spôsobilosť členských štátov uzavrieť Dohodu o WTO, hoci už bolo dohodnuté, že sa stanú pôvodnými členmi Dohody o WTO?“

B – Konanie

V súlade s článkom 107 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora bola žiadosť o stanovisko úradne oznámená Rade Európskej únie (ďalej len „Rada“) a členským štátom. Písomné pripomienky boli predložené Radou, ako aj dánskou nemeckou, gréckou, španielskou, francúzskou, holandskou, portugalskou vládou a vládou Spojeného kráľovstva. Na jeho žiadosť bolo Európskemu parlamentu priznané právo predložiť pripomienky.

V – O prípustnosti návrhu

Rada bez toho aby formálne namietla neprípustnosť návrhu, pripomína, že v každom prípade, keď bolo použité konanie podľa článku 228 ods. 6, „bol návrh predložený pred podpísaním dohody“. Podľa Rady „sa môžeme vážne zaoberať otázkou, či bolo konanie o vydaní predbežného stanoviska (vo vzťahu k zamýšľanej dohode)… začaté po tom, čo vznikli povinnosti na medzinárodnej úrovni“. Holandská vláda zdieľa tieto pochybnosti.

Španielska vláda formálne namietla neprípustnosť žiadosti. Konanie o vydaní predbežného stanoviska možno začať až v okamihu, keď Európske spoločenstvo ešte nepristúpilo k medzinárodnému záväzku. Španielska vláda zdôrazňuje, že cieľom podpísania bolo overiť texty, ktoré boli výsledkom rokovaní a obsahovali záväzok predložiť ich na schválenie príslušným orgánom.

Francúzska vláda preložila Komisii viac politickú výčitku. Bez toho, aby sa zmienila o neprípustnosti žiadosti, vysvetľuje, že čakaním na posledný okamih, vzhľadom na podpis a uzavretie dohody o WTO, keď sa nezhoda v otázke existencie vnútroštátnych právomocí objavila už pred rokom 1992, Komisii chýbal zmysel pre spoluprácu a prijala postoj, ktorý sa prieči koherencii postupu Spoločenstva a členských štátov. Členské štáty nemôžu predložiť Dohodu o WTO na schválenie svojim parlamentom, kým nie je vyriešená otázka právomoci. Pokiaľ ide o Radu, tá sa sotva môže obrátiť na Európsky parlament s návrhom rozhodnutia uzavrieť Dohodu, kým sú právne základy tohto rozhodnutia a takisto otázka právomoci neisté.

VI – O formulácii otázok

Rada kritizuje spôsob formulácie otázok Komisiou.

Podľa nej, ak sa konanie vzťahuje na dohodu, ktorá bola podpísaná Spoločenstvom a jeho členskými štátmi v súlade s ich právomocami, nejde o to, či je samotné Spoločenstvo oprávnené uzavrieť túto dohodu (teoretický predpoklad podľa nej), ale o to, či je „spoločné uzavretie dohôd, ktoré sú výsledkom Uruguajského kola, Spoločenstvom a členskými štátmi zlučiteľné s rozdelením právomocí podľa zmlúv o založení Európskych spoločenstiev“.

Podľa portugalskej vlády zodpovedajú otázky formulované Komisiou už prekonanej fáze uzavretia Dohody. V skutočnosti je dôležité určiť, či schéma zmiešanej dohody je alebo nie je zlučiteľná so zásadami a pravidlami Zmluvy ES a Zmluvy ESUO, ktoré sa vzťahujú na rozdelenie právomocí medzi Spoločenstvom a členskými štátmi.

Vláda Spojeného kráľovstva skúma otázky v inom poradí ako Komisia. Najprv vysvetľuje právomoc Spoločenstva v súlade s teóriou implicitných právomocí, podčiarkujúc paralelnú právomoc členských štátov, a napokon uvádza, prečo nemôže byť článok 113 základom na uzavretie dohôd.

VII – Podstata sporu

Problémy, ktoré musia byť vyriešené, sa netýkajú všetkých mnohostranných dohôd pripojených k Dohode o WTO a dokonca ani Dohody o založení WTO.

Ako zdôrazňuje Rada, predovšetkým ide o vecné ustanovenia. Inštitucionálne ustanovenia nepredstavujú z pohľadu právomoci žiadny osobitný problém: právomoc zúčastniť sa na inštitucionálnych úpravách nevyhnutne vyplýva z právomoci, ktorá existuje vo vzťahu k vecným ustanoveniam: inštitucionálne úpravy sú určené na zabezpečenie „riadenia“ vecných úprav. Preto nie je nevyhnutné pristúpiť k opisu týchto inštitucionálnych úprav.

Rada vysvetľuje, že medzi vecnými ustanoveniami sú to práve tri veľké dohody o tovaroch (verzia Dohody GATT z roku 1994) a službách (Dohoda GATS) a duševnom vlastníctve (Dohoda TRIPs), ktoré treba vziať do úvahy.

Pokiaľ ide o obchod s tovarom (ktorý je predmetom Dohody GATT 1994 a rôznych výkladových memoránd), Rada a vlády, ktoré predložili pripomienky, a Európsky parlament sa zhodujú na tom, že Spoločenstvo má právomoc. Jediné výhrady sa týkajú tovarov ESUO (výhrady vyjadrené Radou a všetkými vládami, ktoré predložili pripomienky), dohody o technických prekážkach obchodu (jedine výhrada holandskej vlády) a nevyhnutnosti použiť ako doplnkový právny základ článok 43 Zmluvy ES pre poľnohospodárstvo (avšak táto posledná výhrada, ktorú vyjadrila Rada, Spojené kráľovstvo a Európsky parlament, nespochybňuje výlučnú právomoc Spoločenstva).

V jadre nezhody sú práve služby a duševné vlastníctvo. Komisia sa stavia proti ôsmim členským štátom (okrem Belgického kráľovstva, Luxemburského veľkovojvodstva, Írska a Talianskej republiky) a Európskemu parlamentu. Rozpor je stručne povedané nasledujúci.

Podľa Komisie je právomoc Spoločenstva výlučná (buď na základe spoločnej obchodnej politiky alebo alternatívne na základe implicitných právomocí alebo presnejšie paralely medzi vnútornými a vonkajšími právomocami). Podľa členských štátov, ktoré predložili pripomienky, sa právomoc delí medzi členské štáty a Spoločenstvo. V každom prípade členské štáty, ktoré predložili pripomienky, a Parlament nepripúšťajú právomoc na základe spoločnej obchodnej politiky. Parlament formálne nezaujíma stanovisko k dôvodnosti alternatívnej tézy Komisie.

VIII – Zhodné body

Pred vysvetlením bodov nezhody a odôvodnení uvádzaných na podporu obhajovaných stanovísk jednej alebo druhej strany, treba poukázať na body, v ktorých sa hľadiská zdajú byť zhodné.

– Z toho, že Rada a všetky členské štáty podpísali dohodu o WTO a jej prílohy, vyplýva, že existuje zhoda v otázke vhodnosti alebo dokonca nevyhnutnosti jej uzavretia.

– Existuje dohoda o tom, že uzavretie Dohody o WTO vyžaduje podľa článku 228 ods. 3 druhého pododseku Zmluvy ES súhlasné stanovisko Európskeho parlamentu, pretože táto Dohoda stanovuje vytvorenie osobitného inštitucionálneho rámca.

– Komisia zdôraznila, že „z politických ak nie právnych dôvodov sa vyžaduje pre uzavretie Uruguajského kola jednomyseľnosť v celom rozsahu“. Ani Rada, ani členské štáty, ktoré predložili pripomienky, jej neprotirečili.

IX – Mnohostranné dohody o obchode s tovarom

Mnohostranné dohody o obchode s tovarom v podstate zahŕňajú Dohodu GATT z roku 1994, ktorých výklad spresňujú rôzne protokoly o dohode, dohody o niektorých tovaroch (poľnohospodárstvo a textile a odevoch) a dohody o používaní reštriktívnych predpisov ako technických prekážok obchodu, uplatňovaní sanitárnych a fytosanitárnych opatrení, a Dohody TRIMs („Trade related investment measures“).

Komisia sa domnieva, že všetky dohody „týkajúce sa obchodu s tovarmi a zameriavajúce sa na rozšírenie medzinárodného obchodu elimináciou prekážok obchodu a narušení obchodu“ patria do pôsobnosti článku 113 Zmluvy ES.

Rada pripúšťa, že „výlučná právomoc Spoločenstva pokrýva takmer všetky ustanovenia Dohody GATT a jej prílohy“ a že táto právomoc „v zásade vyplýva z článku 113“. Zdôrazňuje však, že použitie článku 43 bude nutné na dohody o poľnohospodárstve a sanitárnych a fytosanitárnych opatreniach, pretože sa „týkajú nielen obchodných opatrení uplatniteľných na medzinárodný obchod v poľnohospodárskymi výrobkami, ale predovšetkým schémy vnútornej organizácie poľnohospodárskych trhov“.

Pokiaľ ide o poľnohospodárstvo, vláda Spojeného kráľovstva sa pripája k stanovisku Rady a podporuje ju odôvodnením založeným na konkrétnych príkladoch.

Uvádza „dva príklady dopadu dohôd obsiahnutých v prílohe 1A Dohody o WTO o vnútornej schéme Spoločenstva v oblasti poľnohospodárskych výrobkov. Po prvé, ustanovenia dohody o poľnohospodárstve, ktoré obmedzujú „vnútornú podporu“, majú priamy dopad na výšku pomoci, ktorú obdržia poľnohospodári a spracovatelia poľnohospodárskych výrobkov od spoločných organizácií poľnohospodárskych trhov, ktoré boli zriadené na základe článku 43 Zmluvy, a preto budú mať priamy dopad na fungovanie týchto organizácií. Po druhé, ustanovenia dohody o poľnohospodárstve a záväzkoch na zníženie subvencií na vývoz zasiahnu komunitárny systém vývozných náhrad komunitárnych poľnohospodárskych výrobkov, ktorý bol zriadený a spravuje sa v súlade s článkom 43. Prakticky všetky spoločné organizácie trhu obsahujú ustanovenia týkajúce sa vývozných náhrad a systém sa spravuje podľa vykonávacích nariadení Rady a Komisie prijatých v súlade s ustanovenia upravujúcimi spoločné organizácie“.

Spojené kráľovstvo zdôrazňuje, že tieto opatrenia sa týkajú poľnohospodárskych výrobkov pochádzajúcich zo Spoločenstva, zatiaľ čo sa obvyklé nástroje obchodnej politiky (kvantitatívne obmedzenia, tarifné opatrenia) týkajú dovážaných tovarov a nie tuzemských tovarov. Z toho vyvodzuje, že tieto opatrenia patria do pôsobnosti článku 43.

Tieto úvahy o poľnohospodárstve nespochybňujú výlučnú právomoc Spoločenstva.

Európsky parlament tiež zastáva názor, že sa musí uplatniť článok 43 Zmluvy vzhľadom na značný význam dohody o poľnohospodárstve. Upozorňuje, že všeobecný systém preferencií je založený tak na článku 113, ako aj na článku 43 Zmluvy [nariadenie Rady (EHS) č. 3917/92 z 21. decembra 1992 (Ú. v. ES L 396, s. 1), a nariadenie Rady (ES) č. 3668/93 z 20. decembra 1993 (Ú. v. ES L 338, s. 22)].

Holandská vláda venuje osobitnú pozornosť dohode o technických prekážkach obchodu. Na rozdiel od Komisie, ktorá si nárokuje výlučnú právomoc Spoločenstva pre túto novú dohodu, holandská vláda sa domnieva, že „Spoločenstvo v značnom rozsahu nadobudlo výlučnú právomoc v oblasti technických prekážok obchodu“, ale že „členské štáty majú aj vlastnú právomoc vzhľadom na povahu niektorých smerníc, ale tiež na skutočnosť, že ešte nebola v tejto oblasti uskutočnená ani zamýšľaná úplná harmonizácia“.

V oblasti obchodu s tovarom skutočnú príčinu nezhody medzi Komisiou na jednej strane a Radou a vládami, ktoré predložili pripomienky, na druhej strane predstavujú tovary ESUO.

Podľa Komisie nevyžadujú mnohostranné dohody o obchode s tovarom žiadny iný právny základ okrem článku 113, a to ani vtedy, keď sa vzťahujú na tovary ESUO alebo tovary ESAE.

Komisia sa snaží znížiť význam, ktorý iní účastníci konania pripisujú článku 71 Zmluvy ESUO. Táto doložka o nepoužití článku 71 by nevyhradzovala členským štátom žiadne právo v zmysle článku 232 ods. 1 Zmluvy ES.

Komisia sa odvoláva na stanovisko 1/75 z 11. novembra 1975 (Zb. s. 1355, a osobitne s. 1365), podľa ktorého:

„Je vylúčené, aby (článok 71 Zmluvy ESUO) mohol spôsobiť neúčinnosť článkov 113 a 114 Zmluvy EHS a dotknúť sa zverenia právomoci Spoločenstvu rokovať a uzavrieť medzinárodné dohody v oblasti spoločnej obchodnej politiky.“

Komisia sa napokon domnieva, že iný zákonný spôsob na uzavretie obchodných dohôd podľa Zmluvy ESUO je uplatniť ustanovenia článku 95.

Rada sa naopak domnieva, že „uzavretie GATT a jej príloh členskými štátmi v rozsahu, v akom ich ustanovenia patria do právomoci v oblasti obchodnej politiky, ktoré im vyhradzuje článok 71 Zmluvy ESUO, je v každom prípade zlučiteľné so Zmluvou“.

Španielska vláda trvá na výlučnej právomoci členských štátov pre tovary ESUO. Helénska republika zdieľa toto stanovisko. To platí aj pre portugalskú vládu.

Vláda Spojeného kráľovstva taktiež vychádza z článku 71 Zmluvy ESUO pri vyvodení záveru o právomoci členských štátov, ale pripúšťa, že, ako uviedla Komisia, uplatnenie článku 95 Zmluvy ESUO by bolo iným zákonným spôsobom pre uzavretie dohody.

Pokiaľ ide o francúzsku vládu, tá sa domnieva, že „uzavretie dohody týkajúcej sa obchodného režimu tovarov ESUO prostredníctvom ESUO na základe článku 95 zmluvy by nemalo za následok prevedenie právomocí priznaných členským štátom článkom 71 tejto zmluvy“ na ESUO a že „sa teda členské štáty môžu rozhodnúť o tom, že sami uzavrú Dohodu GATT s prílohami, pokiaľ ide o ustanovenia vzťahujúce sa na obchod s tovarmi ESUO podliehajúce právomoci, ktorú im vyhradzuje článok 71 Zmluvy ESUO“.

X – Analýza dohôd GATS a TRIPs

A – Dohoda GATS

1. Zmysel existencie Dohody GATS

Prečo všeobecná dohoda o obchode so službami? V niektorých rozvinutých krajinách sa stalo odvetvie služieb dominantným odvetvím hospodárstva. Podľa Komisie niektorí ekonómovia vidia v tomto vývoji „predzvesť zásadnej reštrukturalizácie svetového hospodárstva a čím viac zreteľnejší presun jednoduchého priemyslu smerom k hospodárstvam rozvojových krajín, ktoré by sa týmto stali hlavnými vývozcami priemyselných výrobkov“. „Vyspelé hospodárstva by vyvážali hlavne služby a tovary s vysokou pridanou hodnotou (s veľkým podielom know-how).“ „Rozširovanie medzinárodného obchodu so službami sa oneskorilo oproti rastu tohto odvetvia národných hospodárstiev v dôsledku skutočnosti, že žiadne medzinárodné pravidlá nedokázali zabezpečiť hospodárskym subjektom nepostrádateľnú istotu a predvídateľnosť. Odtiaľ pochádza myšlienka vytvorenia rámca, ktorý by umožnil zavedenie liberalizácie prostredníctvom prerokovania nových pravidiel.“

2. Podstata GATS

Dohoda GATS je pokusom o prevedenie zásad Dohody GATT do oblasti služieb, v ktorej prekážky obchodu nepredstavujú clá alebo dovozné kvóty, ale právna úprava vzťahujúca sa na prístup na trhy a odbornú spôsobilosť poskytovateľov služieb. Odbory, ktoré treba ešte stále brať do úvahy, nie sú všetky definované. Ako zdôraznila francúzska vláda na všeobecnejšej úrovni vo vzťahu k Dohode o WTO, Dohoda GATS vytvára priestor pre rokovanie s cieľom prehĺbiť už dohodnuté odbory a uzavrieť dohody v nových oblastiach.

3. Definícia služieb a spôsobov ich dodávania

Pojem služba je veľmi široký, lebo zahŕňa „všetky služby vo všetkých odvetviach s výnimkou služieb dodávaných pri výkone vládnej moci“. Pokiaľ ide o „službu dodávanú pri výkone vládnej moci“, za tú sa považuje „každá služba, ktorá nie je dodaná na obchodnom základe alebo v rámci súťaže s viacerými dodávateľmi služby“ [článok 1 ods. 3 písm. b) a c) Dohody GATS].

Podľa článku 1 ods. 2 Dohody GATS zahŕňa obchod so službami štyri druhy alebo spôsoby dodávania služby:

– „cross-border supply“ (alebo „cezhraničné dodávky“) je to dodávka služby pôvodom z členského štátu a určená akémukoľvek inému členskému štátu. Rada uvádza nasledujúci príklad: kancelária architektov so sídlom v štáte A dodá projekt elektrických inštalácií inžinierskej kancelárii so sídlom v štáte B,

– „consumption abroad“ (alebo „spotreba v zahraničí“) je dodávka služby na území členského štátu v prospech spotrebiteľa služby z akéhokoľvek iného členského štátu. Príklad: služby poskytované v štáte A turistom, ktorí prišli zo štátu B,

– „commercial presence“ („obchodná prítomnosť“ alebo „prítomnosť právnických osôb“) je dodávka služby dodávateľom služby z iného členského štátu prostredníctvom obchodnej prítomnosti na jeho území. „Obchodná prítomnosť“ je podľa článku XXVIII písm. d) „akýkoľvek typ obchodnej firmy alebo firmy poskytujúcej tzv. profesionálne služby vrátane formy:

i) ustanovenia, získania alebo udržiavania právnickej osoby;

ii) vytvorenia alebo udržiavania filiálky alebo zastupiteľského úradu na území člena na účely dodania služby“.

Preto ide, ako uvádza Rada, o prípad usadenia sa a poskytovania služieb v štáte B podnikmi alebo podnikateľmi zo štátu A. S týmto spôsobom poskytovania sa napríklad stretávame pri bankových službách.

– „movement of persons“ („pohyb osôb“, „prítomnosť fyzických osôb“) je dodávka služby poskytovateľom služieb z jedného členského štátu prostredníctvom prítomnosti fyzických osôb tohto členského štátu na území iného členského štátu. Podľa Rady je to prípad, keď podnik zo štátu A poskytuje svoje služby v štáte B prostredníctvom pracovníkov pochádzajúcich zo štátu A. Prirodzene sa tým myslí výkon stavebných prác.

4. Dvojitá „univerzálnosť“ Dohody GATS

Rada zdôrazňuje že Dohoda GATS má dvojitú univerzálnosť. Na jednej strane zastrešuje všetky odvetvia služieb (pozri definíciu služby uvedenú pod bodom X. A. 3.): inými slovami, týka sa dopravy, finančných a poisťovacích služieb, telekomunikácií, informačných a audiovizuálnych služieb, odvetvia cestovného ruchu, hotelierstva a reštauračných služieb, stavebníctva, slobodných povolaní a tiež vzdelávania a zdravotnej starostlivosti, atď. Na druhej strane Dohoda GATS zastrešuje všetky aspekty usadenia sa a činnosti poskytovateľov služieb. Dohoda GATS sa uplatňuje „na opatrenia členov pôsobiacich v obchode so službami [na opatrenia členských štátov, ktoré zasahujú obchod so službami – neoficiálny preklad]“, v súlade s jeho definíciou. Preto zahŕňa:

– všetky podmienky súvisiace s usadením sa (so založením alebo nadobudnutím spoločnosti alebo zriadením pobočky),

– všetky podmienky režimu výkonu týchto činností (od režimu konkurzu až po daňový režim alebo zamestnanecký režim).

5. Povaha prevzatých záväzkov

Treba odlíšiť všeobecné záväzky od osobitných záväzkov.

a) Všeobecné záväzky

Najdôležitejším záväzkom je zaobchádzanie podľa doložky najvyšších výhod (článok II ods. 1). Napriek tomu počas doby, ktorá by nemala prekročiť desať rokov (pozri prílohu), môže štát zachovávať opatrenie, ktoré vytvára diskrimináciu medzi jeho obchodnými partnermi do tej miery, v akej toto opatrenie figuruje v prílohe k zoznamu výnimiek a spĺňa v ňom uvedené podmienky. Článok V okrem iného stanovuje trvalú výnimku zo zásady zaobchádzania podľa doložky najvyšších výhod v prospech oblastných integrácií a to podľa vzoru článku XXIV Dohody GATT.

Ďalší všeobecný záväzok je transparentnosť: každý členský štát je najmä povinný zverejňovať opatrenia alebo predpisy vzťahujúce sa na služby (článok III ods. 1), čo Dohoda nazýva „príslušnými všeobecne platnými opatreniami, ktoré sa týkajú alebo zasahujú do fungovania tejto dohody“.

Treba tiež poukázať na záväzok ustanoviť konania (súdne, arbitrážne alebo správne) o opravných prostriedkoch proti rozhodnutiam správnych orgánov, ktoré zasahujú obchod so službami (článok VI ods. 2).

Je vhodné ešte zdôrazniť záväzok každého členského štátu zabrániť tomu, aby monopolný poskytovateľ služby na jeho území konal spôsobom, ktorý je v rozpore so zásadou zaobchádzania podľa doložky najvyšších výhod alebo jeho osobitnými záväzkami (článok VIII ods. 1).

Nakoniec, sú prijaté záväzky, pokiaľ ide o uznávanie povolení, licencií alebo osvedčení dodávateľom služieb (článok VII).

b) Osobitné záväzky

Osobitné záväzky, ktoré sa nachádzajú v častiach III a IV Dohody a jej príloh, spočívajú v záväzku členského štátu poskytnúť prístup na trhy službám a poskytovateľom služieb zo všetkých ostatných členských štátov a v jeho rámci priznať službám a poskytovateľom služieb zo všetkých ostatných členských štátov, pokiaľ ide o opatrenia týkajúce sa poskytovania služieb, zaobchádzania nie menej výhodné ako zaobchádzanie, ktoré poskytuje vlastným obdobným službám a svojim vlastným poskytovateľom obdobných služieb (zásada národného zaobchádzania).

Obmedzenia, ktoré pokrýva záväzok poskytnúť prístup na trhy, sú spresnené v článku XVI ods. 2: ide v podstate o vzdanie sa práva ukladať kvantitatívne obmedzenia na činnosť poskytovateľov služieb z iných členských štátov. Rada uvádza ako príklad tieto obmedzenia:

– maximálny počet televíznych alebo dopravných podnikov kontrolovaných podnikmi alebo štátnymi príslušníkmi tretích krajín,

– maximálny počet „zahraničných“ lekárov,

– maximálne percento „zahraničnej“ účasti na kapitále televíznych alebo dopravných podnikov atď.,

– zákaz niektorých činností bánk alebo poisťovní pod zahraničnou kontrolou,

– zavádzanie „kvót“ v audiovizuálnom odvetví pre výrobu tretích krajín.

Tieto záväzky, ktoré nie sú bezpodmienečné alebo absolútne, sú obsiahnuté v zoznamoch podľa štátov. Členský štát môže uviesť vo svojom zozname, že nesprístupňuje úplne svoj trh, ukladá podmienky (napríklad obchodnú prítomnosť) alebo aj obmedzenia. Tieto podmienky a obmedzenia sú špecifikované v jeho zozname. To isté platí pre záväzok národného zaobchádzania.

Pre Európske spoločenstvo bol zoznam predložený Spoločenstvom a členskými štátmi: v ňom uvedené záväzky sa však menovite týkajú každého členského štátu a podmienky a obmedzenia nie sú totožné pre všetky členské štáty.

Tieto osobitné záväzky sú výsledkom mnohostranných rokovaní, v ktorých reciprocita nebola hľadaná v jednotlivých odvetviach, ale z globálneho hľadiska.

6. Dynamickosť dohody

Dohoda GATS, ktorá má určiť rámec rokovania, je, ako zdôrazňuje Rada, dynamickej povahy. Rada poukazuje na článok XIX Dohody GATS, ktorý sa týka povinnosti začať série následných rokovaní s cieľom postupne zvyšovať úroveň liberalizácie. Tiež treba poznamenať, že článok X predpokladá mnohostranné rokovania založené na zásade zákazu diskriminácie v oblasti naliehavých ochranných opatrení. Možno tiež zdôrazniť článok XIII, ktorý predpokladá neuplatniteľnosť zásady doložky najvyšších výhod, osobitné záväzky poskytnutia prístupu na trh a poskytnutie národného zaobchádzania pri verejnom obstarávaní služieb, stanovuje, že v určitej lehote sa uskutočnia mnohostranné rokovania na túto tému. Nakoniec je vhodné poukázať na článok XV, ktorý stanovuje záväzok rokovania s cieľom vypracovať mnohostranné pravidlá potrebné na zabránenie rušivým účinkom v dôsledku subvencií.

B – Dohoda TRIPs

1. Ciele a zmysel existencie

Hlavným cieľom Dohody TRIPs je, ako zdôraznila francúzska vláda, posilnenie a harmonizácia ochrany duševného vlastníctva vo svetovom meradle.

Francúzska vláda vysvetľuje, že úsilie vyvinuté na tento účel v rámci iných úloh, a najmä preto, že práce vykonávané v rokoch 1980 až 1984 pri preskúmavaní Parížskym úniovým dohovorom na ochranu priemyselného vlastníctva boli neúspešné, trvali vyspelé štáty na tom, aby duševné vlastníctvo bolo začlenené do Uruguajského kola takým spôsobom, aby bolo možné využiť prospech z dynamiky celej Dohody GATT (prostredníctvom jeho rokovacích prostriedkov) a jeho mechanizmu pre urovnávanie sporov.

Podľa vysvetlenia Komisie spôsobuje obchod s falšovaným tovarom v niektorých tretích štátoch (zneužívanie ochrannej známky, napodobeniny tovarov, tovary alebo postupy chránené falošným patentom alebo tiež pirátske kópie kníh, diskov a videokaziet) priemyslu Spoločenstva značnú ujmu. Neexistencia účinnej ochrany duševného vlastníctva v niektorých tretích štátoch bola považovaná za skutočnosť, ktorá má rovnaký účinok na „tovary, ktoré sú predmetom práv duševného vlastníctva“ ako akékoľvek iné obmedzenie dovozov.

Komisia poukazuje, že odvetné obchodné opatrenia boli uplatnené tak Spojenými štátmi, ako aj Spoločenstvom vo vzťahu k štátom, ktoré buď nezaručujú dostatočnú ochranu duševného vlastníctva alebo vytvárajú diskrimináciu medzi ich obchodnými partnermi. Tieto opatrenia prispeli k tomu, že rozvojové krajiny prijali myšlienku posilnenia duševného vlastníctva, zatiaľ čo dovtedy mali tendenciu vidieť v tomto odvetví práva nástroj vykorisťovania v rukách priemyselne vyspelých štátov. Okrem toho si rozvojové krajiny, ako vysvetľuje Komisia, čím ďalej tým viac uvedomujú možné výhody posilnenej ochrany duševného vlastníctva cestou podnecovania miestnej inovácie.

2. Pole pôsobnosti a prostriedky prijaté s cieľom uskutočnenia sledovaných cieľov

Dohoda TRIPs má veľmi široké pole pôsobnosti, lebo pokrýva tak literárne a umelecké vlastníctvo (autorské právo a príbuzné práva), ako aj priemyselné vlastníctvo (ochranné známky označenia pôvodu a pôvodných označení, patenty, výkresy a vzory, know‑how), s výnimkou odrôd rastlín (článok 1 ods. 2 Dohody TRIPs).

Časť I Dohody TRIPs (články 1 až 8) obsahuje všeobecné ustanovenia a základné zásady. Časť II (články 9 až 40) stanovuje normy týkajúce sa existencie, rozsahu a výkonu práv duševného vlastníctva. Časť III (články 41 až 61) formuluje prostriedky vymáhania práv duševného vlastníctva. Časť IV (článok 62) definuje konania týkajúce sa nadobudnutia a zachovania práv duševného vlastníctva. Časť V (články 63 a 64) upravuje urovnávanie sporov. V časti VI (články 65 až 67) sú prechodné ustanovenia a v časti VII (články 68 až 73) inštitucionálne a záverečné ustanovenia.

Ochrana duševného vlastníctva, ktorú sa Dohoda TRIPs snaží stanoviť, je minimálnej povahy. Dohoda TRIPs ponecháva svojim členom slobodu zaviesť rozsiahlejšiu ochranu a zvoliť primeranejšie prostriedky na vykonanie jej ustanovení (článok 1 ods. 1 Dohoda TRIPs).

Uplatniteľnosť dohody je určená osobným kritériom (právo uplatniteľné na niektoré fyzické osoby a právnické osoby, ktoré sú štátnymi príslušníkmi tretích krajín; článok 1 ods. 3 Dohody TRIPs).

Dohoda TRIPs stanovuje zásadu národného zaobchádzania (článok 3) a zaobchádzania podľa doložky najvyšších výhod (článok 4). Tieto dve zásady obsahujú aj výnimky. Takisto zásada národného zaobchádzania platí len s výhradou výnimiek už stanovených Parížskym úniovým dohovorom na ochranu priemyselného vlastníctva, Bernským dohovorom na ochranu literárnych a umeleckých diel, Rímskym dohovorom na ochranu umelcov, výkonných umelcov, výrobcov zvukových záznamov a záznamov rozhlasových organizácií a Washingtonskou zmluvou o ochrane duševného vlastníctva v oblasti integrovaných obvodov. Okrem iného, pokiaľ ide o výkonných umelcov, výrobcov zvukových záznamov a záznamov rozhlasových organizácií, povinnosť národného zaobchádzania sa obmedzuje na práva, ktoré sú uvedené v samotnej Dohode TRIPs (článok 3 ods. 1 Dohody TRIPs).

Ako vysvetľuje Rada, ciele Dohody TRIPs sú sledované dvojakým spôsobom: najprv odkazom na medzinárodné dohovory, ktoré podľa vyjadrenia Komisie „(požívali) relatívne vysokú mieru akceptácie“, a to Parížsky dohovor o duševnom vlastníctve a Bernský dohovor o literárnom a umeleckom vlastníctve, čo sú dohovory ktoré sa, pokiaľ sa ich to týka, tiež vzťahujú na harmonizáciu práva, ako aj poskytovanie národného zaobchádzania v neharmonizovaných oblastiach; napokon prostredníctvom osobitných vecných ustanovení („najzákladnejších“) „v oblastiach“, ako zdôrazňuje Komisia, „duševného vlastníctva, v ktorých účastnícke štáty pociťovali bezprostrednú potrebu širšej ochrany“.

Odkaz na Parížsky úniový dohovor zahŕňa všetky vecné ustanovenia tohto dohovoru: vylúčené sú jedine inštitucionálne záverečné a prechodné ustanovenia (článok 2 ods. 1 Dohody TRIPs). Odkaz na Bernský dohovor sa tiež týka všetkých vecných ustanovení Dohovoru s výnimkou tých, ktoré sa vzťahujú na autorské morálne práva (článok 9 ods. 1 Dohody TRIPs).

Osobitné vecné ustanovenia sú zoskupené v častiach II, III a IV Dohody TRIPs.

Z oblasti týchto osobitných vecných ustanovení je vyňatý dôležitý problém: ide o ustanovenie o vyčerpaní práv. Článok 6 všeobecných ustanovení Dohody TRIPs spresňuje:

„Na účely urovnávania sporov v rámci tejto dohody, s výhradou ustanovení článkov 3 [národné zaobchádzanie] a 4 [zaobchádzanie podľa doložky najvyšších výhod], nebude žiadne ustanovenie tejto dohody použité na riešenie otázky vyčerpania práv priemyselného vlastníctva.“

Na pripomenutie, zásada vyčerpania je zásada, ktorá odopiera držiteľom práv duševného vlastníctva možnosť dovolávať sa ich s cieľom kontrolovať obeh tovarov, ktoré sami uviedli na trh alebo ktoré boli uvedené na trh s ich súhlasom. Podľa Komisie z článku 6 Dohody TRIPs vyplýva, že „ak členský štát uplatňuje zásadu ‚národného‘ vyčerpania (alebo ‚oblastného‘ pre colné alebo oblastné únie), nemôže sa dovolávať ustanovení Dohody TRIPs, ktoré sa vzťahujú na urovnávanie sporov (vrátane sťažnosti o porušení a bez toho, aby došlo k porušeniu)“.

Štáty Spoločenstva, povinné uplatňovať zásadu vyčerpania vo vzťahoch v rámci Spoločenstva, môžu slobodne vylúčiť dovezený tovar, ktorý pochádza z tretej krajiny: to isté bude platiť pre samotné Spoločenstvo.

Ak však štát uplatňuje na svojich štátnych príslušníkov zásadu vyčerpania, bez obmedzenia sa na prípady uvádzania na trh v štáte Spoločenstva, bude ju musieť takým istým spôsobom uplatňovať aj na štátnych príslušníkov tretích krajín podľa zásady národného zaobchádzania. Takisto zásada zaobchádzania podľa doložky najvyšších výhod bráni každému členskému štátu Dohody TRIPs uplatňovať odlišné pravidlo podľa toho, či ide o štátnych príslušníkov tej tretej krajiny alebo inej tretej krajiny.

Podľa Komisie článok 6 Dohody TRIPs umožňuje členskému štátu „sa naďalej stavať proti paralelným dovozom tovarov… predávaných v zahraničí (t. j. v tretích krajinách) držiteľom práva duševného vlastníctva alebo s jeho súhlasom“. Komisia sa domnieva, že obmedzenie zásady vyčerpania na vzťahy v rámci Spoločenstva „je nevyhnutné pre dodržiavanie ustanovení práva Spoločenstva a pre umožnenie držiteľom práv Spoločenstva podmaniť si zahraničné trhy (t. j. trhy tretích krajín) pri zachovaní určitej kontroly nad dovozom (alebo spätným dovozom) tovarov na základe technológie v Spoločenstve“.

3. Osobitné vecné ustanovenia

a) Autorské právo a príbuzné práva

Ochrana autorského práva sa vzťahuje na formy, prejavy a nevzťahuje sa na myšlienky, metódy fungovania alebo matematické pojmy ako také (článok 9 ods. 2 Dohody TRIPs). Je stanovená minimálna doba trvania ochrany (článok 12).

Počítačové programy sú chránené ako literárne diela v súlade s Bernským dohovorom (článok 10 ods. 1 Dohody TRIPs).

Súvisiace práva, ktorými sú práva výkonných umelcov, výrobcov zvukových záznamov a záznamov rozhlasových organizácií, sú upravené a definované (článok 14 Dohody TRIPs).

Autorom počítačových programov musí byť poskytnuté právo na nájom. Toto právo sa pre autorov kinematografických diel predpokladá len vtedy, ak by nájom a) „viedol k široko rozšírenej realizácii kópií týchto diel, ktorá by značne ohrozila výlučné právo na reprodukciu priznané v (príslušnom členskom štáte) autorom a ich nástupcom“.

b) Priemyselné vlastníctvo

i) Ochranné známky

Ochrana priznaná ochranným známkam platí tak pre ochranné známky tovarov, ako aj pre ochranné známky služieb.

Sú určené označenia spôsobilé tvoriť ochrannú známku a sú definované práva priznané ochrannou známkou (článok 15 ods. 1 a článok 16 ods. 1 Dohody TRIPs).

Spôsobilosť na zápis ochrannej známky môže byť podriadená jej používaniu, ale nie podaniu prihlášky (článok 15 ods. 3). Je stanovená minimálna doba zápisu a jeho obnovy (článok 18). V prípade zavedenia povinnosti používania stanovuje Dohoda TRIPs minimálnu dobu nepoužívania, ktorá môže spôsobiť výmaz ochrannej známky (článok 19).

Ochrana všeobecne známych ochranných známok v zmysle článku 6 Parížskeho úniového dohovoru je rozšírená na ochranné známky služieb (článok 16 ods. 2) a nad rámec okruhu podobných tovarov (článok 16 ods. 3).

Členovia Dohody TRIPs majú možnosť určiť podmienky udeľovania licencií a postúpenia. Povinné udeľovanie licencií je však vylúčené a postúpenie ochrannej známky sa môže uskutočniť bez súčasného prevodu podniku, ktorému patrí ochranná známka.

ii) Zemepisné označenia

Oddiel 3 časti II Dohody TRIPs stanovuje presné ustanovenia, pokiaľ ide o zabezpečenie ochrany zemepisných označení, považovaných za „označenia, ktoré označujú tovar ako pochádzajúci z územia člena alebo z oblasti, alebo z lokality na tomto území, ak danú kvalitu, povesť a iné charakteristické znaky tovaru možno v podstate pripísať jeho zemepisnému pôvodu“ (článok 22 ods. 1 Dohody TRIPs).

Všeobecne pôjde o zabránenie:

„a) použitia akéhokoľvek spôsobu označovania alebo prezentácie tovaru, ktorý uvádza alebo naznačuje, že príslušný tovar pochádza z inej zemepisnej oblasti, ako je skutočné miesto jeho pôvodu, spôsobom, ktorý uvádza verejnosť do omylu, pokiaľ ide o zemepisný pôvod tovaru;

b) akéhokoľvek používania, ktoré predstavuje akt nekalej súťaže v zmysle článku 10 bis Parížskeho dohovoru (1967)“ (článok 22 ods. 2 Dohody TRIPs).

Treba posilniť ochranu v prospech zemepisných označení pre vína a liehoviny: prostriedky, ktoré zabránia používaniu zemepisných označení identifikujúcich vína alebo liehoviny, ktoré nemajú pôvod na označenom mieste, musia byť použité rovnako „aj v prípadoch, keď sa skutočný pôvod výrobkov uvádza, alebo sa použije zemepisné označenie v preklade, alebo je sprevádzané výrazmi, ako sú ‚druh‘, ‚typ‘, ‚štýl‘, ‚kópia‘, alebo podobne“ (článok 23 ods. 1 Dohody TRIPs).

Tieto pravidlá však platia len do budúcna. Totiž

„žiadne ustanovenie tejto sekcie nebude vyžadovať od člena, aby zabránil pokračujúcemu a podobnému používaniu určitého zemepisného označenia iného člena označujúceho vína alebo liehoviny v súvislosti s tovarmi alebo so službami dodávanými ktorýmkoľvek jeho občanom alebo osobou, ktorá má uňho sídlo a ktorá používa toto zemepisné označenie nepretržite v súvislosti s rovnakými alebo príbuznými tovarmi alebo službami na území tohto člena buď a) aspoň počas 10 rokov pred 15. aprílom 1994, alebo b) v dobrej viere pred týmto dátumom“ (článok 24 ods. 4 Dohody TRIPs).

iii) Priemyselné vzory

Oblasť priemyselnej estetiky je tiež pokrytá Dohodou TRIPs. Musí byť zabezpečená ochrana nových alebo pôvodných priemyselných vzorov (článok 25 ods. 1). Je definovaný rozsah ochrany a je stanovená minimálna doba (článok 26).

Zvlášť pre textilné výrobky nemôžu byť podmienky ochrany také, že neoprávnene ohrozujú možnosť ich získania (článok 25 ods. 2 Dohody TRIPs).

iv) Patenty

V oddiele 5 časti II o patentoch sa predovšetkým nachádzajú ustanovenia o patentovateľnosti (článok 27). Preto musí byť patentovateľný každý vynález tovaru alebo proces bez diskriminácie, pokiaľ ide o technologickú oblasť (ten istý článok). Rozvojovým krajinám je však priznaná možnosť odložiť na určitú dobu povinnosť rozšíriť patentovú ochranu do oblastí technológie, v ktorej je podľa ich práva vylúčená patentovateľnosť až do dátumu všeobecnej platnosti Dohody (článok 65 ods. 4). Práva priznané patentom sú definované (článok 28) a musia mať minimálne trvanie dvadsať rokov (článok 33). Článok 31 napokon zakotvuje ustanovenia určené na obmedzenie podmienok, za ktorých budú môcť byť udeľované povinné licencie.

v) Topografie integrovaných obvodov

Ustanovenia, ktoré sa vzťahujú na topografie integrovaných obvodov, sú určené na nápravu nedostatkov Washingtonskej zmluvy o duševnom vlastníctve vo veci integrovaných obvodov. Definujú tak rozsah práva, ktoré má byť priznané (článok 36), ako aj trvanie ochrany (článok 38).

vi) Ochrana nezverejnených technických informácií

Členovia Dohody TRIPs sú povinní chrániť pred nekalou súťažou nezverejnené informácie (článok 39 ods. 1). Oprávnení držitelia informácií musia mať možnosť zabrániť tomu, aby boli „zverejnené, získané alebo použité inými osobami bez ich súhlasu spôsobom, ktorý je v rozpore s čestnou obchodnou praxou“. Podmienkou tejto ochrany je, že tieto informácie sú tajné, majú obchodnú hodnotu z dôvodu svojho utajenia a majú byť zo strany osoby, ktorá ich má právoplatne pod kontrolou, predmetom ustanovení na účely zachovania ich tajnosti (článok 39 ods. 2).

vii) Kontrola protisúťažných praktík v zmluvných licenciách

Členovia súhlasia s tým, že niektoré licenčné praktiky alebo podmienky vzťahujúce sa na práva duševného vlastníctva, ktoré obmedzujú hospodársku súťaž, môžu mať nepriaznivé účinky na obchod a môžu prekážať pri prevode alebo rozšírení technológií (článok 40). Dohoda TRIP uznáva ich právo spresniť praktiky alebo podmienky, ktoré môžu predstavovať zneužitie práv duševného vlastníctva a prijať primerané opatrenia s cieľom predchádzať alebo kontrolovať tieto praktiky.

4. Osobitné procesné ustanovenia (prostriedky na vymáhanie práv duševného vlastníctva)

Na dosiahnutie cieľa jednotnej minimálnej ochrany duševného vlastníctva nestačí definovať obsah rôznych práv, ktoré musia byť priznané. Treba ustanoviť aj „účinné a primerané prostriedky“ na ich vymoženie (pozri odôvodnenie Dohody TRIPs). Práve táto skutočnosť vysvetľuje existenciu časti III Dohody TRIPs, týkajúcej sa konaní, ktoré musia zaviesť členské štáty tak, aby umožnili účinný postup proti každému činu, ktorý porušuje práva duševného vlastníctva upravené Dohodou TRIPs (článok 41 ods. 1). Táto časť III na jednej strane vymenúva opatrenia, na ktoré musia mať držitelia práv duševného vlastníctva nárok na strane súdnych, správnych a colných orgánov, tak proti porušeniu ich práv, ako aj proti nebezpečenstvu ich porušenia (a), a na druhej strane ukladá, aby konania, prostredníctvom ktorých môžu byť dosiahnuté tieto opatrenia, spĺňali určité požiadavky (b).

a) Nápravné opatrenia

Dohoda TRIPs stanovuje tak opatrenia určené na ukončenie alebo potlačenie porušovania práv duševného vlastníctva (príkaz ukončiť činnosť, náhrada škody, zhabanie alebo zničenie falšovaných predmetov, trestné sankcie), ako aj opatrenia určené na predchádzanie porušeniam práv duševného vlastníctva (dočasné opatrenia, pozastavenie uvádzania do obehu colnými orgánmi).

Súdne orgány musia mať oprávnenie nariadiť porušovateľovi, aby ukončil porušovanie práva duševného vlastníctva žalobcu (článok 44 ods. 1).

Súdne orgány musia mať právomoc odsúdiť porušovateľa na úhradu primeranej náhrady škody držiteľovi porušeného práva, ak porušovateľ vedel alebo mal rozumné predpoklady vedieť, že jeho činnosť porušovala právo duševného vlastníctva (článok 45 ods. 1).

Súdne orgány musia byť tiež oprávnené nariadiť, aby tovar, ktorý porušuje právo duševného vlastníctva, bol odstránený z obchodnej siete bez akejkoľvek náhrady alebo zničený, pokiaľ by to v poslednom uvedenom prípade nebolo v rozpore s platnými ústavnými predpismi (článok 46).

Trestné sankcie, ktoré môžu siahať až k odňatiu slobody, musia byť nariadené aj pre skutky úmyselného falšovania ochrannej známky alebo pirátstva, ktoré porušuje autorské právo, páchaného v obchodnom meradle (článok 61).

Pokiaľ ide o preventívne opatrenia, existujú dva druhy.

Súdne orgány musia byť predovšetkým oprávnené nariadiť účinné a rýchle dočasné opatrenia, ktoré zabránia spáchaniu činu, ktorý porušuje právo duševného vlastníctva (článok 50 ods. 1). V prípade potreby budú môcť byť tieto opatrenia prijaté bez vypočutia druhého účastníka (článok 50 ods. 2), ktorý však môže neskôr žiadať revíziu (tohto rozhodnutia) (článok 50 ods. 4).

Napokon členovia musia upraviť konania, ktoré umožnia držiteľovi, ktorý má platné dôvody na podozrenie, že môže dôjsť k dovozu tovarov pod falšovanou ochrannou známkou alebo pirátskych tovarov, ktoré porušujú autorské právo, predložiť príslušným správnym alebo súdnym orgánom písomnú žiadosť o pozastavenie prepustenia týchto tovarov do obehu colnými orgánmi. Členovia budú môcť ustanoviť podobné opatrenia na iné porušenie práv duševného vlastníctva (článok 51).

Tieto opatrenia o pozastavení prepustenia do voľného obehu tovarov majú tiež dočasnú povahu. Ich zachovanie podlieha podaniu návrhu na začatie konania vo veci samej (pozri článok 55).

b) Procesné záruky

Konania určené na vymoženie práv duševného vlastníctva musia byť spravodlivé a nestranné (článok 41 ods. 2). Požiadavka spravodlivosti a nestrannosti konaní je spresnená niekoľkými spôsobmi.

Držitelia práv musia mať prístup k občianskym súdnym konaniam určeným na vymoženie práv duševného vlastníctva a žalovaní musia byť v riadnom čase upovedomení na základe písomného dostatočne presného oznámenia, ktoré uvádza najmä podklady tvrdení (článok 42). Účastníci konania musia byť oprávnení nechať sa zastupovať nezávislým právnym poradcom a požiadavky týkajúce sa povinnej osobnej účasti nesmú byť neprimerané (článok 42). Všetci účastníci týchto konaní musia byť oprávnení odôvodniť svoje tvrdenia a predložiť všetky relevantné dôkazné prostriedky (článok 42), a musia disponovať právom žiadať protistranu o predloženie dôkazných prostriedkov, ktoré vlastní (článok 43). Rozhodnutia vo veci samej sa musia opierať výlučne o dôkazné prostriedky, ktoré mohli byť účastníkmi konania prejednané, a musia byť prednostne písomné a odôvodnené (článok 41 ods. 3).

Účastníci konania musia disponovať právom na opravný prostriedok pred súdnym orgánom proti konečnému rozhodnutiu správneho orgánu a proti rozhodnutiu súdu na prvom stupni (článok 41 ods. 4).

Musí byť stanovená možnosť náhrady škody proti držiteľom práv duševného vlastníctva, ktorí by mohli protiprávne alebo neodôvodnene zneužiť konania, ktoré im majú slúžiť (článok 48 ods. 1).

XI – Spoločná obchodná politika, Dohody GATS a TRIPs: stanoviská účastníkov konania

Ako už bolo uvedené, Komisia na jednej strane, Rada, štáty, ktoré predložili pripomienky, a Európsky parlament na druhej strane, sa vôbec nezhodujú v otázke začlenenia vecí upravených Dohodami GATS a TRIPs do spoločnej obchodnej politiky, vo vzťahu ku ktorej má podľa článku 113 Zmluvy ES Spoločenstvo výlučnú právomoc.

Stanoviská účastníkov konania k Dohodám GATS a TRIPs budú postupne preskúmané.

A – Dohoda GATS

Komisia sa v hlavnej téze domnieva, že služby upravené Dohodou GATS nepatria pod spoločnú obchodnú politiku. Táto sa neobmedzuje len na tovary. Hlavná myšlienka Komisie spočíva v tom, že každá dohoda, ktorá má tendenciu priamo alebo nepriamo ovplyvniť objem alebo štruktúru toku obchodných výmen, je dohodou obchodnej politiky a musí byť uzavretá na základe článku 113.

Aké sú hlavné argumenty?

– Predovšetkým judikatúra Súdneho dvora zdôraznila, že „pojem obchodná politika má rovnaký obsah bez ohľadu na to, či sa uplatňuje v medzinárodnej sfére činnosti štátu alebo Spoločenstva“ (stanovisko 1/75, už citované, osobitne s. 1362, štvrtý odsek). Takže podľa Komisie nemôže žiadny členský štát seriózne trvať na tom, že obchod so službami nie je obchod a že dohody, ktoré uzavrel v tejto oblasti, nepatria do obchodnej politiky.

– Ekonómami zdôrazňovaná súvislosť alebo podobnosť medzi tovarmi a službami, pričom tieto dve odvetvia sú zahrnuté do obchodnej bilancie.

– Právna doktrína, ktorá sa podľa svojho súčasného stavu domnieva prakticky jednomyseľne, že obchod so službami tvorí súčasť spoločnej obchodnej politiky. Komisia však pripúšťa, že niektorí predstavitelia „najumiernenejšej“ súčasnej doktríny vylučujú služby poskytnuté prostredníctvom ustanovizne usadenej v štáte, v ktorom sa služby poskytujú. Pre Komisiu nie je žiadny dôvod takto rozlišovať medzi priamym cezhraničným poskytnutím služieb, ktoré samo tvorí súčasť spoločnej obchodnej politiky, a dodávkou služieb prostredníctvom obchodnej prítomnosti, ktoré tvorí súčasť vonkajšej politiky ustanovizne.

– Účel Dohody GATS, ktorým je liberalizácia obchodu so službami.

– Používané nástroje (zaobchádzanie podľa najvyšších výhod, transparentnosť), ktoré sú tradičnými nástrojmi obchodnej politiky. To isté by platilo aj v prípade ustanovení vzťahujúcich sa na prístup na trhy a na národné zaobchádzanie. Zoznamy osobitných záväzkov, hoci sa v značnej miere týkajú právnych bariér, by boli porovnateľné so zoznamami colných sadzieb členov v odvetví tovarov.

Vo zvyšnej časti sa Komisia snaží preukázať, že ustanovenia Dohody GATS nachádzajú svoj náprotivok v porovnateľných ustanoveniach Dohody GATT.

Vzájomné prekrývanie sa tovarov a služieb by sa dalo preukázať ešte možnosťou použitia krížového odvetného opatrenia, a toto prekrývanie by potvrdilo, že tovary a služby tvoria súčasť tej istej obchodnej politiky.

Doložky týkajúce sa neskorších rokovaní (pozri X. A. 6. vyššie, Dynamická povaha Dohody GATS) „nie sú spôsobilé zmeniť právny základ teraz skúmanej dohody“. „Každá dohoda, ktorá bude výsledkom týchto ustanovení, musí byť neskôr predmetom osobitného posúdenia s cieľom určiť právny základ.“

Skutočnosť, že odvetvia služieb upravené Dohodou GATS nie sú vždy v práve Spoločenstva harmonizované a v niektorých prípadoch sú naďalej upravené vnútroštátnou právnou úpravou, nespochybňuje podľa názoru Komisie právomoc Spoločenstva. „Dohoda GATT, a najmä jej ustanovenie o národnom zaobchádzaní, pôsobí na vnútroštátne právne úpravy členských štátov (napríklad daňovú právnu úpravu) už mnoho rokov bez toho, aby sa uvádzalo, že patrí čiastočne do právomoci členských štátov.“

Na záver Komisia predkladá dve spresnenia, ktoré sa týkajú článkov 59 a 75 Zmluvy ES.

Nie je článok 59 druhý odsek Zmluvy ES, ktorý oprávňuje Radu rozšíriť výhody kapitoly o službách poskytovateľom služieb, štátnym príslušníkom tretích krajín so sídlom v Spoločenstve, v rozpore so začlenením obchodu so službami do článku 113 Zmluvy ES? Nie, odpovedá Komisia. Ide o vnútorné ustanovenie a nie o ustanovenie spoločnej obchodnej politiky. „Nemôže slúžiť ako právny základ konvenčnej politiky, na ktorú sa hľadí ako na právny rámec všetkých spôsobov medzinárodného poskytovania služieb, akým je Dohoda GATS.“

Spadá Dohoda GATS do pôsobnosti článku 75, ktorý priznáva inštitúciám vnútornú právomoc (pozri rozsudok z 31. marca 1971, Komisia/Rada, nazývaný „AETR“, 22/70, Zb. s. 263, o paralelnosti vnútorných a vonkajších právomocí) v rozsahu, v akom sa vzťahuje na dopravu? Odpoveď Komisie je záporná. Precedensu AETR je možné dovolávať sa pri uzavretí dohôd v odvetviach dopravnej politiky, ktoré nie sú obchodnej povahy. Okrem iného v odvetví dopravy prijala Rada určitý počet opatrení obmedzujúcich obchod, najmä hospodárske sankcie založené na článku 113, ktoré zahŕňajú prerušenie obchodu s dopravnými službami.

Všetci ostatní účastníci konania sú výslovne proti pohľadu obhajovanému Komisiou.

Podľa Rady by výklad pojmu spoločná obchodná politika, aký zastáva Komisia, viedol k jej transformácii na spoločnú politiku v oblasti vonkajších hospodárskych vzťahov. Vo svetovom hospodárstve ovplyvňujú výkyvy výmenných devízových kurzov alebo rozdiely medzi mzdovými nákladmi objem a toky medzinárodnej výmeny tovarov významnejšie ako napríklad zmeny colných sadzieb. „V prípade, že by sme sa pridŕžali tohto predpokladu Komisie, by sme nevyhnutne museli dospieť k záveru, že Spoločenstvo má na základe článku 113 výlučnú právomoc regulovať výmenný kurz devíz členských štátov alebo uplatňovať politiku stanovenia miezd. Takýto výklad by úplne zbavil obsahu právomoc členských štátov v oblasti hospodárskej politiky, prinajmenšom pokiaľ ide o vonkajšie vzťahy.“

Počas medzivládnej konferencie o Politickej únii navrhla Komisia takéto rozšírenie právomocí Spoločenstva. Pojem spoločnej obchodnej politiky by mal byť nahradený pojmom spoločná politika v oblasti vonkajších hospodárskych vzťahov, ktorý by obsahoval najmä „hospodárske a obchodné opatrenia v oblasti služieb, kapitálu, duševného vlastníctva, investícií, podnikania (usadenia sa) a súťaže“, pričom medze tejto oblasti by bolo možné rozšíriť. Táto politika by podliehala výlučnej právomoci Spoločenstva (článok Y 17 ods. 2 návrhu Komisie). Spoločenstvo by vo vzťahoch s tretími štátmi, medzinárodnými organizáciami a na medzinárodných konferenciách zastupovala výlučne Komisia.

Podľa Rady chcela Komisia vo svojej žiadosti o stanovisko potvrdiť prostredníctvom právneho výkladu návrhy, ktoré boli zamietnuté v priebehu medzivládnej konferencie o Politickej únii. Tento argument sa nachádza vo vyjadreniach francúzskej a dánskej vlády a vlády Spojeného kráľovstva.

Rada skutočne nerozlišuje argumenty, ktoré uvádza s cieľom vyňať služby z obchodnej politiky a argumenty, ktorých sa dovoláva pri skúmaní teórie paralelnosti vnútorných a vonkajších právomocí, pre vyvodenie záveru o spoločnej právomoci Spoločenstva.

Podľa Rady sa Dohoda GATS hlavne zameriava na dodávku služieb na základe obchodnej prítomnosti v štáte, ktorý je príjemcom týchto služieb. To súvisí so samotnou povahou služieb, ktoré sú spotrebúvané alebo využívané v tom istom čase, keď sú poskytované a nie sú uskladniteľné alebo prevážateľné; a preto musia byť spotrebované na tom istom mieste, na ktorom sú poskytnuté. Preto právne upraviť obchodnú prítomnosť znamená právne upraviť podmienky usadenia sa spoločností z tretích krajín, a právny režim, ktorý sa bude na ne po tomto usadení uplatňovať.

Podľa Rady sa režim primárneho usadenia sa spravuje vnútroštátnym právom a nespadá pod pojem spoločnej obchodnej politiky. Takisto vo vzťahu k spotrebe v zahraničí (napríklad turisti na návšteve vo Francúzsku) Rada upozorňuje, že právomoci v oblasti cestovného ruchu naďalej patria členským štátom a že návrh zveriť právomoci v tejto oblasti Spoločenstvu bol zamietnutý počas medzivládnej konferencie o Politickej únii. Pokiaľ ide o „pohyb osôb“, Rada poznamenáva, že vstup a pobyt fyzických osôb v štátoch Spoločenstva, štátnych príslušníkov tretích krajín, zamestnaných poskytovateľom služieb z tretieho štátu, podlieha vnútroštátnej právnej úprave a len právomoci jednotlivých členských štátov. Pokiaľ ide o cezhraničné služby, Rada zdôrazňuje, že právomoc členských štátov právne upraviť tieto „medzinárodné výmeny služieb“ nebola nikdy popretá. „Členský štát je oprávnený zaviesť ‚clonové kvóty‘ slúžiace na zaviazanie kín k tomu, aby vyhradili minimálnu časť premietaniu filmovej tvorby Spoločenstva a v dôsledku toho obmedzili vysielanie filmov nepochádzajúcich zo Spoločenstva.“ Na záver, podľa Rady by patrili medzinárodné výmeny služieb do pôsobnosti článku 113 len v rozsahu, v akom by predmetné služby priamo súviseli s dodávkou tovarov (napríklad montáž stroja).

Vláda Spojeného kráľovstva rozvíja osobitnejšiu argumentáciu, pokiaľ ide o rozsah pojmu spoločnej obchodnej politiky.

Najskôr zdôrazňuje, že vo vzťahu k službám sa kapitoly Zmluvy o usadení sa a službách vzťahujú len na štátnych príslušníkov členských štátov. Jedine štátny príslušník členského štátu je oprávnený založiť materskú spoločnosť v členskom štáte. Jedine štátny príslušník členského štátu so sídlom v členskom štáte je oprávnený založiť dcérsku spoločnosť v inom členskom štáte. Jedine štátni príslušníci členských štátov sú oprávnení dovolávať sa práva na slobodné poskytovanie služieb, aj keď článok 59 druhý odsek predpokladá možnosť rozšíriť výhodu slobodného poskytovania služieb aj na štátnych príslušníkov tretích krajín so sídlom v členskom štáte.

Spojené kráľovstvo napokon uvádza, že doslovný výklad článku 113, ktorý obmedzuje toto ustanovenie len na obchod s tovarmi, je v plnom rozsahu v súlade so systémom Zmluvy. Totiž „ak by mohli členské štáty zachovať rozličné obchodné politiky, teda podriadiť dovozy z tretích krajín rozličným predpisom v oblasti colných sadzieb a kvót, spôsobilo by to odklon obchodných tokov“. Naopak, vo vzťahu k službám nie je takéto nebezpečenstvo. Neexistuje „nebezpečenstvo, že poskytovatelia služieb alebo osoby s úmyslom usadiť sa v členskom štáte, ktorý ukladá obmedzenia štátnym príslušníkom tretích krajín, by sa o to pokúšali prostredníctvom iného členského štátu s flexibilnejšími pravidlami. Ak členský štát umožní štátnemu príslušníkovi tretieho štátu poskytovať na svojom území služby, tento štátny príslušník tým nenadobudne právo poskytovať služby v inom členskom štáte, keďže nie je štátnym príslušníkom niektorého členského štátu“. „Žiadna logika… preto nezakladá existenciu výlučnej spoločnej obchodnej politiky v oblasti služieb, zatiaľ čo existuje imperatívna logika, ktorá zakladá výlučnú spoločnú obchodnú politiku v oblasti tovarov.“

Aj keď je reč o „obchode so službami“, problémy, ktoré tento obchod spôsobuje, sú veľmi odlišné od tých, ktoré spôsobujú tovary. Pri službách je podstatnou otázkou zakladanie zahraničných spoločností, ktorých priame investície, voľný pohyb zamestnancov potrebných pre poskytovanie služieb, ako aj právna úprava sa vzťahujú na prístup k profesiám, ktoré súvisia so službami.

Spojené kráľovstvo nakoniec pripomína, že Dohoda GATS upravuje aj dopravné služby a že jej prílohy upravujú služby leteckej dopravy, ako aj rokovania o námornej doprave. Odkazuje na článok 61 prvý odsek, na článok 74 Zmluvy ES a na judikatúru (rozsudok AETR, už citovaný, a stanovisko 1/76 z 26. apríla 1977, Zb. s. 741, o návrhu dohody o Európskom fonde pre imobilizáciu vnútrozemskej plavby), aby dospelo k záveru, že „jedine hlava o doprave tvorí v Zmluve základ dohôd s tretími štátmi v oblasti poskytovania dopravných služieb“.

V tomto ohľade Spojené kráľovstvo uvádza aj prax Rady, ktorá prijala vonkajšie opatrenia, ktorých hlavným predmetom je právne upraviť dopravu na základe hlavy o doprave. Spojené kráľovstvo cituje na túto tému: rozhodnutie Rady 80/50/EHS z 20. decembra 1979, ktorým sa ustanovuje poradný postup pre vzťahy medzi členskými štátmi a tretími krajinami v oblasti leteckej dopravy a pre činnosti týkajúce sa týchto záležitostí v rámci medzinárodných organizácií (Ú. v. ES L 18, 1980, s. 24; Mim. vyd. 07/001, s. 92); rozhodnutie Rady 82/505/EHS z 12. júla 1982, ktoré uzatvára Dohodu o medzinárodnej cestnej preprave cestujúcich príležitostnou dopravou autokarmi a autobusmi (ASOR) (Ú. v. ES L 230, s. 38; Mim. vyd. 07/001, s. 123), dohodu uzavretú medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom na jednej strane a Rakúskom, Španielskom, Fínskom, Nórskom, Portugalskom, Švédskom, Švajčiarskom a Tureckom na druhej strane; nariadenie Rady (EHS) č. 4055/86 z 22. decembra 1986, ktorým sa uplatňuje zásada slobody poskytovať služby na námornú dopravu medzi členskými štátmi a medzi členskými štátmi a tretími krajinami (Ú. v. ES L 378, s. 1; Mim. vyd. 06/001, s. 174); rozhodnutie Rady 92/384/EHS z 22. júna 1992 týkajúce sa uzavretia dohody medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom, Nórskym kráľovstvom a Švédskym kráľovstvom v oblasti civilného letectva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 200, s. 20); rozhodnutie Rady 92/577/EHS z 27. novembra 1992 týkajúce sa uzavretia dohody medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Rakúskou republikou v oblasti cestného a železničného tranzitu tovarov po diaľnici a železnicou [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 373, s. 4); rozhodnutie Rady 92/578/EHS z 30. novembra 1992 týkajúce sa uzavretia dohody medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o cestnej a železničnej doprave [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 373, s. 26). Čo sa týka týchto dvoch posledných rozhodnutí, Spojené kráľovstvo zdôrazňuje, že Komisia navrhla ako právny základ článok 113 Zmluvy EHS, ale Rada prijala rozhodnutie na základe článku 75 Zmluvy EHS.

Francúzska vláda najprv upozorňuje na veľmi širokú pôsobnosť Dohody o WTO, ktorá:

„sa potenciálne vzťahuje na akékoľvek hospodárske záležitosti súvisiace s rozvojom obchodu. Táto oblasť je preto spôsobilá upraviť všetky politiky Spoločenstva. To však samozrejme neznamená, že by sa tieto politiky, v prípade že by smerovali navonok v rámci Dohody o WTO, a pod zámienkou, že majú dopad na obchod, museli úplne rozplynúť v spoločnej obchodnej politike. Takéto rozplynutie sa by spôsobilo vážne problémy koherencie, napríklad v oblasti životného prostredia: tie isté opatrenia podľa toho, či boli zamýšľané z vnútorného hľadiska, alebo na inom vonkajšom základe ako začlenenie do politiky životného prostredia by spadali do spoločnej právomoci, zatiaľ čo opatrenia prerokované v rámci Dohody o WTO by patrili pod spoločnú obchodnú politiku, a teda do výlučnej právomoci Spoločenstva“.

Proti stanovisku obhajovanému Komisiou vo veci služieb uvádza francúzska vláda niekoľko vyššie uvedených argumentov ako argument založený na dokumentoch medzivládnej konferencie o Politickej únii, a to argument o súvislosti medzi colnou úniou a spoločnou obchodnou politikou vo vzťahu k nebezpečenstvu odklonu obchodu a ešte argument vyvodený z toho, že Dohoda GATS upravuje iné ako cezhraničné dodávky služieb. Pokiaľ ide o použitie klasických nástrojov obchodnej politiky (ako doložka najvyšších výhod alebo zásada národného zaobchádzania), ktorým Komisia pripisuje veľký význam, sa obmedzuje na upozornenie, že tieto nástroje boli použité mimo obchodných vzťahov medzi štátmi a v tomto ohľade cituje dohovor o postavení utečencov. Ako Rada definitívne vyvodzuje záver, že jedine služby priamo súvisiace s dodávkou tovarov patria pod spoločnú obchodnú politiku.

Na základe skúmania štyroch spôsobov poskytovania služieb upravených v Dohode GATS dospela španielska vláda k záveru, že tri posledné spôsoby (spotreba v zahraničí, obchodná prítomnosť a pohyb osôb) podliehajú právomoci členských štátov: ustanovenia článkov 48, 52 a 59 Zmluvy ES upravujú voľný pohyb pracovníkov, právo na podnikanie (usadenie sa) a slobodné poskytovanie služieb len vo vzťahu k štátnym príslušníkom iných členských štátov Spoločenstva.

Portugalská vláda všeobecným spôsobom zdôrazňuje, že kľúčom sporu medzi Komisiou a členskými štátmi nie je otázka nástrojov a účelu, ale skôr povahy vecí upravených Dohodou o WTO. „V súčasnom štádiu internacionalizácie národných hospodárstiev sú akékoľvek vnútorné alebo vonkajšie prostriedky, v dvojstrannej alebo mnohostrannej oblasti, prijaté v rámci hospodárskych vzťahov, spôsobilé priamo alebo nepriamo ovplyvniť objem alebo štruktúru obchodných tokov a výmen. Práve z tohto dôvodu nemôže toto kritérium samo osebe slúžiť ako základ vymedzenia výlučnej právomoci Spoločenstiev v rámci spoločnej obchodnej politiky. Takýto výklad by spôsobil prenesenie vecí týkajúcich sa politiky obchodných daní, národných mien a priamych a nepriamych mzdových nákladov do oblasti výlučnej právomoci Spoločenstva.“

Osobitne vo vzťahu k službám portugalská vláda zdôrazňuje, že ak cezhraničné dodávky služieb patria bez pochyby do pôsobnosti článku 113, to neplatí pre iné spôsoby dodávky služieb, ako spotreba v zahraničí a pohyb osôb: právna úprava cestovného ruchu, vstupu a pohybu príslušníkov tretích krajín, práve tak ako postavenie pracovných síl pochádzajúcich zo štátov mimo Spoločenstva, totiž podliehajú vlastnej právomoci štátov. Pokiaľ ide o obchodnú prítomnosť portugalská vláda poznamenáva, že článok 52 Zmluvy ES nepriznáva Spoločenstvu vlastnú právomoc v oblasti podnikania (usadenia sa) štátnych príslušníkov tretích krajín.

Helénska republika sa domnieva že uzavretie Dohody GATS nevyhnutne predpokladá spoločnú intervenciu Spoločenstva a členských štátov z dôvodu dynamickej a vývojovej povahy inštitucionálnej štruktúry, ktorú vytvára. Účasť členských štátov by bola odôvodnená právomocami, ktoré im patria a ktoré sú „konkurenčné vo vzťahu k právomociam Spoločenstva alebo vzhľadom na ne prednostné alebo výlučné“. Helénska republika neposkytla žiadne iné spresnenia.

Holandská vláda zdôrazňuje skutočnosť, že cezhraniční poskytovatelia nehrajú dôležitú úlohu v rámci Dohody GATS, ktorá sa v skutočnosti týka podnikania poskytovateľov služieb štátnych príslušníkov tretích štátov a výkonu ich činnosti v členských štátoch. Ako príklad výlučnej právomoci členských štátov cituje pohyb fyzických osôb (štátnych príslušníkov tretích krajín) smerom k cieľu na území členského štátu.

Zdôrazňuje aj to, že obchodná politika a dopravná politika boli výslovne skoncipované ako osobitné oblasti a že vonkajší postup nemôže byť založený na článku 113.

Pokiaľ ide o obchod s finančnými službami, nasmerovala holandská vláda pozornosť Súdneho dvora k niektorým opatreniam Spoločenstva: k druhej smernici Rady v oblasti bankovníctva, ktorá obsahuje hlavu venovanú vzťahom s tretími štátmi( ), k prvej smernici v oblasti poistenia proti škodám, ktoré stanovuje pre Spoločenstvo možnosť uzavrieť dohovory s tretími štátmi( ) a rozhodnutie Rady, ktorým sa schvaľuje dohoda uzavretá so Švajčiarskom v oblasti poistenia( ). Dva prvé akty sú založené na článku 57 ods. 2 a tretí akt na článku 57 ods. 2 a článku 235. Preto sa to netýkalo článku 113.

Nemecká vláda sa tiež pripája k pripomienkam Rady. Zdôrazňuje, že Dohoda GATS upravuje dopravné služby, teda oblasť, na ktorú sa na úrovni Spoločenstva vzťahuje článok 74 a nasl. Zmluvy ES. Podľa nej „článok 113 Zmluvy ES nestačí na odôvodnenie právomoci Európskej únie, keďže rozsiahla oblasť upravená Dohodou GATS prekračuje rámec služieb súvisiacich s voľným pohybom tovarov“. Okrem iného poukazuje na to, že v niektorých odvetviach ako vzdelanie a kultúra disponuje Spoločenstvo len obmedzenou právomocou, takže kultúrna politika zostáva v právomoci členských štátov ako potvrdzuje článok 128 Zmluvy ES. Okrem toho v iných odvetviach nemá priamo Spoločenstvo žiadnu právomoc. Nemecká vláda v tomto ohľade odkazuje na oblasti ako právo na vstup, pobyt a prácu zamestnancov tretích krajín vo vzťahu k poskytovaniu služieb, ako aj postavenie podnikov z tretích krajín.

Dánska vláda sa všeobecne domnieva, pokiaľ ide o ňu samotnú, že článok 113 Zmluvy neupravuje zahraničnú hospodársku politiku a ako Rada a ďalšie vlády odkazuje v tomto ohľade na dokumenty medzivládnej konferencie o Politickej únii. Najmä pokiaľ ide o Dohodu GATS, dánska vláda zastáva názor, že článok 113 nemôže byť použitý na účely uzavretia dohody o službách, najmä v oblasti dopravy. Podľa nej je nevyhnutné dovolávať sa ďalších ustanovení Zmluvy (kapitola o usadení sa alebo štvrtá časť Zmluvy týkajúca sa dopravy).

Európsky parlament sa domnieva, že Komisia sa pokúša podriadiť všetky medzinárodné hospodárske vzťahy spoločnej obchodnej politike a tým podriadiť článku 113 Zmluvy oblasti, ktoré patria do režimu slobodného poskytovania služieb, dopravy, daní, aproximácie právnych predpisov, atď. Podľa neho je argumentácia Komisie, ktorou sa dovoláva hospodárskych koncepcií, napadnuteľná. Nejde o vypracovanie ekonomického výhľadu a ekonomickej teórie, ale riešenie otázky v súčasnom právnom rámci.

Európsky parlament istotne pripúšťa, že z perspektívy najvyššej štátnej štruktúry sa pojem obchodných výmen netýka len konečných výrobkov, ale všetkých prvkov na dodávateľskom (smerom hore) a odberateľskom trhu (smerom dole) od návrhu až po predaj konečnému spotrebiteľovi. Aj keď je táto koncepcia zaujímavá, musí ustúpiť otázkam zákonnosti, tak ako je v súčasnosti skoncipovaná v Spoločenstve.

Extenzívny výklad pojmu spoločnej obchodnej politiky by bol na ujmu prerogatív Európskeho parlamentu, čo je nezlučiteľné s ústavnou zásadou účasti parlamentu, vyslovenou v judikatúre „oxid titaničitý“ (rozsudok z 11. júna 1991, Komisia/Rada, C‑300/89, Zb. s. I‑2867).

Európsky Parlament uvádza, že ani v stanovisku 1/78 („kaučuk“) zo 4. októbra 1979 (Zb. s. 2871), ani v ďalších prípadoch Súdny dvor neuplatnil článok 113 Zmluvy mimo oblasti tovarov.

Európsky Parlament zdôrazňuje, že článok 228 ods. 3 druhý pododsek Zmluvy ES, zmenenej a revidovanej Maastrichtskou zmluvou, ktorý predpokladá súhlasné stanovisko Európskeho parlamentu pre dohody, ktoré vytvárajú inštitucionálny rámec, je nevyhnutným právnom základom pre uzavretie Dohody o WTO.

Pri uvažovaní o niektorých odvetviach osobitných služieb vyjadruje Európsky parlament stanovisko, že právnym základom pre uzavretie medzinárodných dohôd v oblasti dopravy je článok 75 Zmluvy a nie článok 113. Článok 75 Zmluvy by sa mohol považovať za „lex specialis“ vo vzťahu k iným ustanoveniam Zmluvy vzťahujúcim sa na vonkajšie vzťahy Spoločenstva. Zo znenia článku 75 písm. a) a c) by jasne vyplývalo, že toto ustanovenie môže slúžiť ako právny základ pre každý akt Spoločenstva, ktorým sa upravujú otázky dopravy v spojení s tretími štátmi, ako sú dohody o tranzite alebo infraštrukturálne opatrenia smerom k hraniciam tretích krajín.

Parlament sa takisto domnieva, že ustanovenia Dohody GATS týkajúce sa verejného obstarávania nespadajú pod článok 113 Zmluvy. V tejto veci odkazuje na práve prejednávanú vec C‑360/93, v ktorej podal žalobu o neplatnosť proti rozhodnutiam Rady týkajúcim sa dohody medzi Spoločenstvom a Spojenými štátmi o uzatváraní verejného obstarávania, lebo boli založené jedine na článku 113. Podľa jeho názoru tieto akty mali byť prijaté na základe článkov 59 až 66 a 100a.

Napokon v rozsahu, v akom sa Dohoda GATS týka investícií uskutočnených zahraničnými podnikmi, sa Parlament dovoláva toho, že články 52 a 57 ods. 2 Zmluvy majú predstavovať právny základ. V tejto veci odkazuje na svoje pripomienky v rámci žiadosti o stanovisko 2/92, ktoré súčasne prejednáva Súdny dvor.

Okrem toho sa Európsky parlament snaží poprieť argumenty, že na podporu toho, že služby patria pod spoločnú obchodnú politiku, Komisia vyvodzuje z rozhodnutia Spoločenstva v oblasti hospodárskych sankcií záver, že boli prijaté jedine na základe článku 113. Predovšetkým tieto opatrenia smerovali k prerušeniu obchodného toku, teda k narušeniu obchodu s tovarmi, a nie k právnemu upraveniu dopravy. Takto, aby sme odkázali na prípad embarga na obchod s Irakom( ), ktoré sa týkalo dovážaných alebo vyvážaných tovarov, nevidíme, ako mohlo byť toto opatrenie účinné, ak sa neuplatnilo na leteckú a námornú dopravu. Napokon, tieto rozhodnutia boli prijaté v naliehavej situácii. Preto ide o atypické akty, v ktorých sa právny základ po odôvodnení javí ako zohľadnenie predbežnej politickej zhody medzi členskými štátmi. Najlepším dôkazom o tom je, že im Zmluva o Európskej únii zabezpečuje osobitné postavenie. Článok 228a, ako bol zavedený Maastrichtskou zmluvou, totiž stanovuje, že „ak spoločná pozícia alebo jednotné konanie prijaté v súlade s ustanoveniami Zmluvy o Európskej únii o zahraničnej a bezpečnostnej politike predpokladajú postup Spoločenstva, ktorého cieľom je prerušiť alebo obmedziť, úplne alebo čiastočne, hospodárske vzťahy s jedným alebo viacerými tretími štátmi, tak Rada, kvalifikovanou väčšinou na návrh Komisie, vydá potrebné naliehavé opatrenia“.

B – Dohoda TRIPs

Komisia vychádza z dvojakej predstavy. Na jednej strane zahŕňa spoločná obchodná politika akékoľvek opatrenia, ktorých hlavným predmetom je ovplyvnenie objemu alebo štruktúry obchodu s tovarom alebo službami pomocou právnej úpravy alebo harmonizácie práv duševného vlastníctva. Na strane druhej sú zásady týkajúce sa práv duševného vlastníctva úzko späté s obchodom s tovarom a službami, na ktoré sa uplatňujú. Z toho vyplýva hlavný záver Komisie, že právomoc Spoločenstva je výlučná na základe článku 113 Zmluvy ES.

Ak je predmetom zamýšľanej dohody priamo upraviť obchod s právami duševného vlastníctva, musí sa naň hľadieť tak, že patrí do spoločnej obchodnej politiky.

Na účely preukázania úzkej súvislosti medzi právami duševného vlastníctva na jednej strane a tovarmi a službami na druhej strane odkazuje Komisia na článok 36 Zmluvy ES a na pravidlá, ktoré Súdny dvor vyslovil v oblasti služieb.

Podľa Komisie, aspekty práv duševného vlastníctva, ktoré sa týkajú obchodu, patria do pôsobnosti spoločnej obchodnej politiky.

Okrem toho sa Komisia zmieňuje o praxi inštitúcií.

Komisia cituje tri prípady, keď samotná Rada uplatnila nariadenie Rady č. 2641/84 zavádzajúce nový nástroj obchodnej politiky, ktorý mal umožniť Spoločenstvu odpovedať na všetky nekalé obchodné praktiky tretích krajín a eliminovať tak ujmu, ktorú spôsobujú priemyslu Spoločenstva.( ) Hoci sa toto nariadenie osobitne nezmieňuje o porušení práv duševného vlastníctva, Rada a Komisia ho doteraz použili v troch prípadoch na účely ochrany záujmov Spoločenstva v oblasti duševného vlastníctva. Komisia z toho vyvodzuje záver, že na účely zaručenia ochrany svojich práv duševného vlastníctva, ktoré zasahujú objem jeho obchodu s tovarmi a službami so zahraničím, disponuje Spoločenstvo výlučnou právomocou prijať opatrenia s cieľom zabezpečiť uplatnenie práva ako odpoveď na nekalé obchodné praktiky s použitím súčasných nástrojov obchodnej politiky.

Rovnako Spoločenstvo vyňalo od 1. januára 1989 Kórejskú republiku zo zoznamu krajín, ktoré môžu požívať výhody všeobecného systému colných preferencií, z dôvodu odvetného opatrenia proti diskriminačnému zaobchádzaniu, ktorým trpí priemysel Spoločenstva v oblasti ochrany práv duševného vlastníctva vo vzťahu k zaobchádzaniu poskytnutému priemyslu Spojených štátov.( )

Okrem toho viacero dvojstranných dohôd uzavretých Spoločenstvom s tretími štátmi obsahuje ustanovenia týkajúce sa ochrany práv duševného vlastníctva. Tak je to aj v prípade, ak takmer všetky dvojstranné dohody o textíliách, uzavreté v 80. rokoch na základe článku 113 Zmluvy, obsahujú ustanovenie o ochrane ochranných známok, výkresov alebo vzorov textilných výrobkov.( ) Spoločenstvo takisto uzavrelo na základe článku 113 Zmluvy istý počet recipročných dohôd s tretími štátmi o ochrane niektorých označení vín pochádzajúcich z týchto štátov, ktoré požívajú výhodu označenia pôvodu.( ) Nedávno do európskych dohôd uzavretých so štátmi strednej a východnej Európy Spoločenstvo začlenilo doložky, ktorých cieľom je zvýšiť úroveň ochrany duševného vlastníctva. Obchodné ustanovenia týchto dohôd, ako aj ustanovenia o právach duševného vlastníctva boli vykonané dočasnými dohodami. Rozhodnutia Rady o uplatnení týchto dočasných dohôd v Spoločenstve boli založené na článku 113 Zmluvy ES.( )

V roku 1986 bolo na základe článkov 113 a 235 Zmluvy prijaté nariadenie Rady (EHS) č. 3842/86 z 1. decembra 1986, ktoré stanovuje opatrenia na účely zabránenia prepúšťaniu falšovaného tovaru do voľného obehu( ) [neoficiálny preklad]. Toto nariadenie, ktorého účelom je zabrániť uvádzaniu falšovaného tovaru na trh, je podľa Komisie klasickým opatrením obchodnej politiky, ktorého cieľom je ochrana práv duševného vlastníctva Spoločenstva na medzinárodnej úrovni.

Na podporu svojho stanoviska uvádza Komisia nakoniec vonkajší postup Spoločenstva, a to najmä na jednej strane jeho účasť na medzinárodných konferenciách, ktoré vypracovali protokol o Dohovore z Madridu o medzinárodnom zápise výrobných ochranných známok a Washingtonskú zmluvu o duševnom vlastníctve vo vzťahu k integrovaným obvodom (zmluva IPIC), a, na strane druhej rozhodnutia Rady, ktoré splnomocňuje Komisiu v mene Spoločenstva k prerokovaniu nového nástroja na ochranu práv výkonných umelcov a výrobcov zvukových záznamov( ).

Ako už bolo uvedené vo vyjadrení stanovísk účastníkov konania k Dohode GATS, Rada radikálne popiera širšiu koncepciu spoločnej obchodnej politiky Komisie. Podľa nej na to, aby Dohoda TRIPs mala vplyv na obchodnú výmenu, nestačí, aby bola podriadená spoločnej obchodnej politike. Na určenie právneho základu aktu prispieva hlavný predmet. Rada sa odvoláva vo vzťahu k článku 100a Zmluvy ES na rozsudok zo 17. marca 1993 o „smernici o odpadoch“, Komisia/Rada (C‑155/91, Zb. s. I‑939, body 19 a 20).

Rovnako ako v prípade Dohody GATS pripomína Rada, že návrhy Komisie na udelenie výlučnej právomoci Spoločenstva pre uzatváranie medzinárodných dohôd v oblasti duševného vlastníctva boli zamietnuté medzivládnou konferenciou o Politickej únii.

Komisii, ktorá pripomenula svoj návrh na rozhodnutie Rady, ktoré zaväzuje členské štáty k pristúpeniu k Bernskému dohovoru (Parížsky akt) a Rímskemu dohovoru, Rada odpovedá, že tento návrh nebol Radou prijatý práve z dôvodu mimoriadneho prenesenia právomocí, ktoré by takéto rozhodnutie spôsobilo.

Čo sa týka prítomnosti Spoločenstva na medzinárodnej scéne v oblasti duševného vlastníctva, Rada zdôrazňuje, že zakaždým, keď splnomocnila Komisiu na rokovania v mene Spoločenstva, bolo to vždy v tých oblastiach, v ktorých existovali akty sekundárneho práva.

Nemecká vláda sa domnieva, že pokiaľ ide o Dohodu TRIPs, článok 113 Zmluvy ES môže tvoriť výlučný právny základ na prevod a užívanie práv duševného vlastníctva v priamom vzťahu k dodávkam tovarov a služieb, ktoré ho sprevádzajú.

Vláda Spojeného kráľovstva uvádza, že spoločná obchodná politika stanovená Zmluvou pre tovary má funkciu umožniť voľný obeh všetkých tovarov na vnútornom trhu bez ohľadu na to, či pochádzajú z členského štátu alebo z tretieho štátu, a sú uvedené do voľného obehu v členskom štáte. Táto úloha nesvedčí v prospech rozšírenia spoločnej obchodnej politiky na rokovanie o medzinárodných dohodách, ktoré majú zabezpečiť vymožiteľnosť práv duševného vlastníctva v Spoločenstve a v tretích štátoch. Skutočnosť, že členský štát uznáva, že osoba disponuje právami duševného vlastníctva vo vzťahu k tovarom dovážaným z tretích krajín, nie je na ujmu právu držiteľa z iného členského štátu dovolávať sa ustanovení práva duševného vlastníctva iného členského štátu na účely obmedzenia dovozu predmetného tovaru, a tento držiteľ sa môže dovolávať článku 36 Zmluvy ES, aby tak chránil práva, ktoré mu priznáva právny poriadok tohto členského štátu. Preto skutočnosť, že práva k duševnému vlastníctvu nie sú podriadené spoločnej obchodnej politike, nemôže spôsobiť odklon obchodných tokov.

Hodnotiac stanovisko Komisie k rozsahu spoločnej obchodnej politiky ako výstredné, vláda Spojeného kráľovstva zdôrazňuje nemožnosť vstupu sféry výlučnej právomoci Spoločenstva do oblasti, ktorá zostáva z veľkej časti predmetom vnútroštátnych neharmonizovaných pravidiel. Napriek tomu pripúšťa, že oddiel 4 časť III Dohody TRIPs (články 51 až 60) o pozastavení uvádzania do voľného obehu colnými orgánmi, ktorý má svoj náprotivok v ustanoveniach už citovaného nariadenia č. 3842/86 o falšovanom tovare, je vložený do článku 113 Zmluvy.

Francúzska vláda upozorňuje, že samotný názov dohody svedčí o tom, že Dohoda TRIPs sa nezaoberá hlavne medzinárodným obchodom, s výhradou niekoľkých ustanovení o obchode s falšovaným tovarom (teda niektoré články časti III, ktoré sa zaoberajú prostriedkami na vymoženie práv duševného vlastníctva, a článok 69, ktorý ustanovuje spoluprácu s cieľom eliminovať medzinárodný obchod s falšovaným tovarom). V podstate sa odvoláva na prerogatíva držiteľov práv duševného vlastníctva, ktoré treba posilniť a harmonizovať ochranu v celosvetovom merítku.

V odpovedi na tvrdenie, ktoré Komisia vyvodzuje zo začlenenia doložiek o duševnom vlastníctve do dohôd s tretími štátmi, Francúzska republika zdôrazňuje, že tieto doložky sa všeobecne obmedzujú na jediný článok a sú len doložkami „najvyšších snáh“, ktoré sa v skutočnosti týkajú len dotknutých tretích krajín.

Francúzsko vyvodzuje záver, že aj keď jej hlavným predmetom nie sú medzinárodné hospodárske výmeny, ale ochrana duševného vlastníctva, Dohoda TRIPs nemôže podliehať jedinému právnemu základu článku 113.

Podľa dánskej vlády nemôže mať Spoločenstvo výlučnú právomoc v oblasti duševného vlastníctva na základe článku 113, pretože ako vyplýva z rozsudku z 20. októbra 1993, Phil Collins a i. (C‑92/92 a C‑326/92, Zb. s. I‑5145), ide o oblasť, ktorá v dôsledku absencie harmonizácie Spoločenstva patrí do právomoci vnútroštátnych zákonodarcov.

Grécka, holandská a portugalská vláda sa takisto dovolávajú toho, že Dohoda TRIPs sa týka oblastí, ktoré patria do právomoci členských štátov, pokiaľ sa na úrovni Spoločenstva neuskutočnila žiadna harmonizácia.

Španielska vláda zdôrazňuje, že neexistuje právna úprava Spoločenstva, ktorá by pokrývala všetko, čo súvisí s právom duševného vlastníctva: preto si členské štáty ponechávajú právomoc a Spoločenstvo si nemôže nárokovať výlučnú právomoc v tejto oblasti.

Komisii, ktorá na podporu svojej tézy cituje príklady opatrení spoločnej obchodnej politiky prijatých Spoločenstvom s cieľom chrániť duševné vlastníctvo, španielska vláda osobitne odpovedá, že tieto opatrenia upravovali režim dovozov a vôbec sa nedotýkali režimu duševného vlastníctva a už nezahŕňali záväzky Spoločenstva v tejto oblasti.

Európsky parlament takisto nesúhlasí so stanoviskom Komisie, pokiaľ ide o Dohodu TRIPs z tých istých dôvodov ako sú dôvody, ktoré vyjadril vo vzťahu k Dohode GATS (pozri bod XI. A vyššie).

XII – GATS, TRIPs a implicitné právomoci

A – Všeobecné úvahy o implicitných právomociach

V prípade, že by Súdny dvor rozhodol, že Dohody GATS a TRIPs nepatria pod spoločnú obchodnú politiku, Komisia alternatívne uvádza, že Spoločenstvo má výlučnú právomoc na základe teórie o implicitných právomociach, odvodených právomociach, buď od osobitných ustanovení Zmluvy (ako článok 54 Zmluvy ES), alebo od všeobecných ustanovení (články 100a a 235 Zmluvy ES). Naproti tomu členské štáty, ktoré predložili pripomienky, a Rada, uznávajúc, že Spoločenstvo má určité právomoci, tvrdia, že aj členské štáty disponujú právomocou.

Komisia rozlišuje dve situácie, v ktorých Spoločenstvo disponuje implicitnou právomocou z medzinárodného hľadiska, právomocou, ktorá má výlučný charakter:

– Prvá situácia: ustanovenia Zmluvy priznali inštitúciám Spoločenstva vnútorné právomoci na účely splnenia osobitného cieľa a účasť Spoločenstva na medzinárodnom záväzku je pre splnenie tohto cieľa nevyhnutná (Komisiou označované ako „doktrína stanoviska 1/76“). Podľa Komisie nie je potrebné, aby boli vnútorné právomoci už vykonávané.

– Druhá situácia: bolo vypracované sekundárne právo, dokonca aj v oblastiach, ktoré nepatria do spoločných politík, a plánované medzinárodné záväzky obsahujú pravidlá, ktoré ak by boli prijaté členskými štátmi mimo rámca spoločných inštitúcií, mohli by narušiť alebo zmeniť rozsah existujúcich pravidiel Spoločenstva (Komisiou označované ako „doktrína AETR“).

Rada uvádza, že argumenty rozvinuté Komisiou o implicitných právomociach vyrovnávajú rozdiely medzi existenciou právomocí a ich výkonom. Jedine výkon vnútorných právomocí Spoločenstvom môže priznať výlučnú povahu vonkajším právomociam, ktoré z neho vyplývajú. Okrem toho, keďže si štáty ponechávajú právomoc na vnútornej úrovni, ponechávajú si ju aj na medzinárodnej úrovni.

Vláda Spojeného kráľovstva tvrdí, že ak predmet návrhu medzinárodnej dohody patrí do oblasti ustanovenia Zmluvy ES, schvaľujúceho vnútorné opatrenia, a ak vnútorné opatrenia boli prijaté v rámci tohto ustanovenia, môže Spoločenstvo z tohto ustanovenia vyvodiť vonkajšiu implicitnú právomoc na predmetnú dohodu. Skutočnosť, že Spoločenstvo má implicitnú právomoc uzavrieť medzinárodnú dohodu, však nemusí vylúčiť účasť členských štátov. Táto účasť by nebola vylúčená ani vtedy, ak by vnútorná právna úprava v oblasti predmetu dohody nebola opatreniami výlučnej harmonizácie. Členské štáty sa teda môžu zúčastniť uzavretia predmetnej medzinárodnej dohody. Podľa týchto zásad vyslovených judikatúrou Súdneho dvora je Spoločenstvo oprávnené zúčastniť sa na uzavretí Dohody GATS v súlade s článkami 54, 57, 66, 75, 84, 99 a 100a Zmluvy ES a Dohody TRIPs v súlade s článkami 100a, 113 a 235. Členské štáty sú tiež oprávnené zúčastniť sa na týchto Dohodách.

Podľa vlády Spojeného kráľovstva závisí výlučná alebo nevýlučná povaha právomoci Spoločenstva nielen od ustanovenia Zmluvy, ale aj od rozsahu opatrení, ktoré boli prijaté jeho inštitúciami pre uplatňovanie týchto ustanovení.

Francúzska vláda zdôrazňuje, že v prípade, keď Spoločenstvo disponuje vnútornou právomocou, ktorú ešte nevykonalo, a v prípade, keď ustanovenia dohôd s tretími štátmi nie sú na ujmu pravidlám prijatým Spoločenstvom, si členské štáty ponechávajú právomoc na uzavieranie medzinárodných záväzkov.

Podľa nemeckej vlády je vonkajšia implicitná právomoc Spoločenstva výlučnej povahy len v rozsahu, v akom orgány Spoločenstva skutočne vykonali ich právomoc na vnútornej úrovni. Vnútorná zákonodarná právomoc, ktorá nebola vykonaná, nemôže priznávať výlučnú vonkajšiu právomoc.

Portugalská vláda zdôrazňuje, že v oblastiach, ktoré neboli upravené aktmi Spoločenstva alebo v ktorých právna úprava rešpektuje kritériá minimálnej harmonizácie, pretrváva súbežná právomoc členských štátov, ktorá je však len dočasnej povahy.

Európsky parlament upozorňuje, že ak Súdny dvor uznáva právomoc Spoločenstva pre uzavretie Dohody o WTO a jej príloh na základe teórie implicitných právomocí, tak musia byť právne základy rozhodnutia o uzavretí Dohody v mene Spoločenstva v tomto rozhodnutí presne uvedené.

B – GATS

1. Stanovisko Komisie

Argumentáciu Komisie možno rozdeliť na dve časti. V prvej časti je úmyslom Komisie identifikovať vnútorné právomoci inštitúcií, ktoré možno odvodiť od právomoci Spoločenstva na medzinárodnej úrovni. V druhej časti je jej účelom presvedčiť o nevyhnutnosti konania Spoločenstva alebo o nebezpečenstve, ktoré so sebou prináša rozptýlené konanie členských štátov voči tretím štátom.

a) O existencii vnútorných právomocí

Komisia sa predovšetkým snaží preukázať, že právomoc Spoločenstva na vnútornej úrovni je výsledkom kapitol Zmluvy o práve na podnikanie (usadenie sa) a o službách; len málo odkazuje na sekundárne právo (i). Napokon v prípade rozhodnutia, že Spoločenstvo nedisponuje dostatočnými právomocami na základe osobitných ustanovení Zmluvy, tvrdí, že Spoločenstvo by mohlo uzavrieť Dohodu GATS podľa všeobecných ustanovení Zmluvy, ako sú články 100a a 235 (ii).

i) O právomociach odvodených od osobitných ustanovení Zmluvy ES

Komisia sa domnieva, že vnútorná právomoc Spoločenstva zahŕňa štyri spôsoby poskytovania uvedené v Dohode GATS. Podľa nej slobodné poskytovanie služieb v zmysle Zmluvy zahŕňa „cezhraničné dodávky“ (pozri napríklad rozsudok z 3. decembra 1974, Van Binsbergen, 33/74, Zb. s. 1299), ako aj „spotrebu v zahraničí“ v zmysle Dohody GATS (pozri rozsudok z 26. februára 1991, Komisia/Francúzsko, nazývaný „Turistický sprievodca“, C‑154/89, Zb. s. I‑659, body 9 a 10). Služby poskytnuté v dôsledku obchodnej prítomnosti (tretí spôsob poskytovania služieb stanovený Dohodou GATS) alebo v dôsledku pohybu fyzických osôb (štvrtý a posledný spôsob poskytovania služieb uvedený v Dohode GATS) by boli takisto pokryté ustanoveniami Zmluvy o slobodnom poskytovaní služieb (články 59 a 60 tretí odsek) a o práve na podnikanie (usadenie sa) (články 52 a 58 v spojení s článkom 66).

Komisia preto na podporu svojho stanoviska cituje len ustanovenia vzťahujúce sa výlučne na štátnych príslušníkov členských štátov Spoločenstva. Zastáva názor, že žiadne ustanovenie kapitol Zmluvy týkajúce sa práva na podnikanie a služby neukladá zákonodarcovi Spoločenstva povinnosť uplatňovať právomoci, ktoré sú mu zverené výlučne v rámci Spoločenstva. Takisto zdôrazňuje, že typickou vlastnosťou judikatúry AETR je nájsť uplatnenie v prípade, keď Zmluva výslovne predpokladá len ustanovenie vnútorných pravidiel.

Komisia poukazuje na to, že rovnako ako v kapitole Zmluvy o slobodnom poskytovaní služieb označuje pojem služieb v Dohode GATS služby vo všetkých odvetviach okrem služieb poskytovaných „pri výkone vládnej moci“ [článok 1 ods. 3 písm. b) GATS]. Podľa nej bola táto výnimka zavedená s cieľom vyhnúť sa nesúladu s ustanoveniami Zmluvy ES, ktoré vylučujú z oblasti služieb činnosti súvisiace s výkonom verejnej moci.

Z toho, že judikatúra Súdneho dvora ukladá členským štátom v práve Spoločenstva povinnosť prijať „všetky procesné alebo vecné opatrenia, ktoré zaručujú účinnosť práva Spoločenstva“, vyvodzuje Komisia právomoc Spoločenstva na prevzatie týchto typov záväzkov v rámci medzinárodnej dohody. Práve preto sa domnieva, že výlučnej právomoci Spoločenstva podlieha článok VI ods. 2 písm. a) GATS, ktorý ukladá členom Dohody o WTO povinnosť zachovať alebo zriadiť súdne orgány alebo konania, ktoré umožňujú dosiahnuť revíziu správnych rozhodnutí, ktoré zasahujú do obchodu so službami.

Pokiaľ ide o článok XVI Dohody GATS o prijatí osobitných záväzkov v oblasti prístupu na trhy, Komisia tvrdí, že na vnútornej úrovni disponuje Spoločenstvo potrebnými právomocami na zrušenie kvantitatívnych obmedzení prístupu na trhy, vymenovaných v tomto ustanovení (kvóty, maximálny počet osôb zamestnaných poskytovateľom služieb, povinné štruktúry spoločností poskytovateľov niektorých služieb, atď.).

Od uzavretia Maastrichtskej zmluvy Spoločenstvo taktiež disponuje na vnútornej úrovni zákonodarnými právomocami, ktoré v celom rozsahu pokrývajú článok XI Dohody GATS, ktorý stanovuje, že členovia Dohody o WTO nie sú povinní uplatňovať obmedzenia prevodov a medzinárodných platieb pri transakciách na bežnom účte, súvisiace s osobitnými záväzkami s výnimkou tých, ktoré povoľuje článok XII (ochrana rovnováhy platobnej bilancie). V práve Spoločenstva sú totiž všetky obmedzenia pohybov kapitálu a platieb medzi členskými štátmi, ako aj medzi členskými štátmi a tretími štátmi zakázané (článok 73 B ods. 1 a 2 Zmluvy ES). V prípade, že ide o priame investície, zveruje článok 73 C ods. 2 Rade právomoci potrebné na prijatie opatrení týkajúcich sa pohybu kapitálu smerujúceho do tretích krajín alebo z nich pochádzajúceho.

Čo sa týka uznávania diplomov, licencií a certifikátov (článok VII GATS), Komisia tvrdí že Spoločenstvo disponuje vnútornými právomocami na základe článkov 49, 57 a 66 Zmluvy, ktoré okrem iného aj využíva.

V tomto ohľade Komisia odkazuje na smernicu Rady 89/48/EHS z 21. decembra 1988 o všeobecnom systéme uznávania diplomov vyššieho vzdelania udelených pri ukončení odborného vzdelávania a prípravy v dĺžke trvania aspoň troch rokov (Ú. v. ES L 19, 1989, s. 16; Mim. vyd. 05/001, s. 337) a na smernicu Rady 92/51/EHS z 18. júna 1992 o druhom všeobecnom systéme uznávania odborného vzdelania a prípravy (Ú. v. ES L 209, s. 25; Mim. vyd. 05/002, s. 47).

Komisia pripúšťa, že všeobecný systém vzájomného uznávania zavedený týmito dvoma smernicami sa nevzťahuje na odbornú spôsobilosť alebo prax nadobudnutú v tretích štátoch. Podľa nej však z ratio decidendi rozsudku z 9. februára 1994, Tawil-Albertini (C‑154/93, Zb. s. I‑451), jasne vyplýva, že opatrenia o uznávaní odbornej spôsobilosti nadobudnutej v tretích štátoch môžu byť na úrovni Spoločenstva zavedené (body 11 až 15 rozsudku).

Konečne pokiaľ ide o všetky spôsoby dopravy, Spoločenstvo na vnútornej úrovni disponuje širokými právomocami pre prijímanie opatrení nevyhnutných na dosiahnutie osobitných cieľov spoločnej obchodnej politiky, ktorú je povinné uplatňovať (článok 74 a nasl. Zmluvy ES). Všetky spôsoby dopravy tvoria v pravom slova zmysle dodávku služieb, pre ktoré je medzinárodný postup na splnenie cieľov Zmluvy zvlášť nevyhnutný. Takto tiež už citované nariadenie č. 4055/86 stanovuje pravidlá uplatňovania zásady slobodného poskytovania služieb námornej dopravy medzi členskými štátmi a tretími štátmi. Okrem toho Spoločenstvo už tieto právomoci využilo na vonkajšej úrovni.

ii) O právomociach odvodených od všeobecných ustanovení (články 100a a 235 Zmluvy ES)

V prípade, že by právomoci, ktoré Spoločenstvo vyvodzuje z osobitných ustanovení Zmluvy ES, neupravovali celú oblasť Dohody GATS, Komisia tvrdí, že pre jej uzavretie by bolo možné sa dovolávať článku 100a. Podľa nej ukladá tento článok „zreteľne“ Komisii právny záväzok konať s cieľom vytvoriť vnútorný trh.

V prípade, ak by bol tento základ považovaný za nedostatočný, Komisia tvrdí, že by bolo vhodné dovolávať sa článku 235 Zmluvy na udelenie nevyhnutných vonkajších právomocí inštitúciám Spoločenstva. Členské štáty by totiž nemali mať možnosť podniknúť spoločný postup prostredníctvom dohody uzavretej mimo rámca Spoločenstva, ak sú podmienky článku 235 splnené. Podľa Komisie by tieto podmienky boli splnené. Nutnosť uzavretia dohody nie je spochybnená: dohoda prispeje k uskutočneniu cieľov Zmluvy a priamo súvisí s fungovaním spoločného trhu. Hoci by bolo spôsobilé prispieť k naplneniu osobitných cieľov Spoločenstva, mohlo by jednostranné konanie členských štátov mimo rámec Spoločenstva tomuto prekážať a viesť k postupnému spochybneniu a dezintegrácii vnútorného trhu.

b) O nevyhnutnosti vonkajšieho konania Spoločenstva

Komisia predovšetkým zdôrazňuje, že pokiaľ by bolo Spoločenstvo zmluvnou stranou dohody popri vlastných členských štátoch, súdržnosť vnútorného trhu by bola narušená. Z tohto hľadiska uvádza tri argumenty.

Najprv uvádza príklad finančných služieb a tvrdí, že uznávanie právomoci členských štátov by uviedlo tie z nich, ktoré majú vyvinuté finančné centrá, do pozície sily v bilaterálnych rokovaniach s tretími krajinami. Náhradou za ich pomerne štedré návrhy by boli schopné získať najvýznamnejšie výsady. Ich poskytovatelia služieb by si nepomerne vylepšili konkurenčnú pozíciu vzhľadom na poskytovateľov služieb z iných členských štátov.

Podľa Komisie práve tomuto chcela zabrániť druhá, už citovaná smernica 89/646 o bankovej činnosti. Táto smernica, ktorá harmonizovala podmienky povoľovania v rámci Spoločenstva, skutočne obsahuje aj ustanovenie o obchode s finančnými službami s tretími krajinami (pozri hlavu III venovanú vzťahom s tretími krajinami, články 8 a 9). Ustanovenie smeruje k vyvarovaniu sa rozdielom v prístupe bánk z tretích krajín na vnútorný trh a zároveň k tomu, aby každá tretia krajina udelila úverovým inštitúciám Spoločenstva bez ohľadu na to, z ktorého členského štátu pochádzajú, skutočný prístup porovnateľný s prístupom, ktorý ponúka Spoločenstvo svojim úverovým inštitúciám. Čo sa týka tohto posledného bodu, pokiaľ Komisia konštatuje, že tretia krajina takýto prístup neumožňuje, „môže predložiť návrhy Komisii s cieľom získať príslušný mandát na rokovanie na účely získania konkurenčných možností porovnateľných s úverovými inštitúciami Spoločenstva. Rada rozhodne kvalifikovanou väčšinou“ [neoficiálny preklad] (pozri článok 9 ods. 3 druhej smernice).

Ďalej Komisia zdôrazňuje, že hneď ako sa v členskom štáte usadia pobočky bánk z tretích krajín, na ktoré sa od tohto času hľadí, v súlade s článkom 58 Zmluvy, ako na štátnych príslušníkov Spoločenstva, budú môcť súťažiť s bankami z ostatných členských štátov bez toho, aby tieto mohli vysloviť svoj názor.

Komisia ďalej tvrdí, že by nebolo možné rozhodnúť, pri striktnom uplatnení už citovaného rozsudku AETR, že sa právomoc Spoločenstva obmedzuje na oblasti, ktoré boli predmetom harmonizácie na vnútornej úrovni, vzhľadom na to, že všetky odvetvia služieb neboli harmonizované. Ak by totiž bolo prijaté toto kritérium rozdelenia právomoci, štáty, ktorých kľúčové odvetvia v oblasti služieb sú predmetom harmonizovaných predpisov, by boli celkom podriadené právnemu poriadku Spoločenstva, zatiaľ čo tie, ktorých hlavné odvetvia služieb doposiaľ neboli predmetom harmonizovaných predpisov, by si ponechali takmer nedotknutú slobodu rokovania. Podľa Komisie by takáto situácia zbavila Spoločenstvo možnosti vyváženého rokovania v záujme všetkých členských štátov vo všetkých odvetviach služieb.

Ďalej Komisia tvrdí, že pokiaľ by si členské štáty ponechali právomoci, mohlo by dôjsť k zasiahnutiu alebo zmene existujúcich pravidiel Spoločenstva. Z tohto hľadiska uvádza tri argumenty.

Po prvé zdôrazňuje, že tri roky po vstupe Dohody o WTO do platnosti budú môcť členovia jednostranne modifikovať svoje zoznamy osobitných záväzkov prostredníctvom poskytnutia kompenzácie členom GATS, ktorí môžu uvádzať, že sú ich práva zmenou „zrušené alebo ohrozené“. Keďže kompenzácie v systéme GATS môžu spočívať iba v modifikácii ustanovení právnych predpisov (napríklad na zmiernenie podmienok prístupu na