NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
ATHANASIOS RANTOS
prednesené 7. júla 20221
Vec C-42/21 P
Lietuvos geležinkeliai AB
proti
Európskej komisii
„Odvolanie  –  Hospodárska súťaž  –  Zneužitie dominantného postavenia  –  Trh železničnej 
nákladnej dopravy  –  Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 102 ZFEU  –  Prístup  
k infraštruktúre v správe litovskej národnej železničnej spoločnosti  –  Demontáž úseku 
železničnej trate  –  Pojem ‚zneužitie‘  –  Judikatúra vo veci Bronner  –  Nevyhnutnosť prístupu  –  
Protisúťažný úmysel  –  Výkon neobmedzenej súdnej právomoci  –  Zníženie výšky pokuty “
I.Úvod
1.Svojím odvolaním sa spoločnosť Lietuvos geležinkeliai AB (ďalej len „LG“) domáha zrušenia 
rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 18. novembra 2020 , Lietuvos geležinkeliai/Komisia
(T-814/17 , EU:T:2020:545 ; ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým Všeobecný súd zamietol jej 
žalobu v rozsahu, v akom sa domáhala zrušenia rozhodnutia Komisie C(2017) 6544 final 
z 2. októbra 2017 týkajúceho sa konania podľa článku 102 ZFEÚ (vec AT.39813 – Baltic Rail) 
(ďalej len „sporné rozhodnutie“), a tiež v rámci výkonu svojej neobmedzenej súdnej právomoci 
znížil výšku pokuty uloženú týmto rozhodnutím spoločnosti LG na 20 068 650eur.
2.V prejednávanom prípade sporné rozhodnutie konštatovalo zneužitie dominantného 
postavenia na základe toho, že LG, národný železničný podnik Litvy a manažér jej železničnej 
infraštruktúry, odstránil 19 km dlhý úsek železničnej trate v Litve vedúci k hranici s Lotyšskom 
(ďalej len „železničná trať“). Podľa názoru Komisie odstránenie železničnej trate mohlo zabrániť 
vstupu konkurenčného železničného podniku so sídlom v Lotyšsku na litovský trh poskytovania 
služieb železničnej prepravy ropných produktov alebo tento vstup prinajmenšom výrazne sťažiť.
3.Prvé tri odvolacie dôvody v podstate smerujú proti posúdeniu existencie zneužitia 
dominantného postavenia Všeobecným súdom. Štvrtý odvolací dôvod sa týka určenia výšky 
pokuty.
4.Toto odvolanie poskytuje Súdnemu dvoru možnosť vyjasniť judikatúru týkajúcu sa kritérií 
uplatniteľných na preukázanie existencie zneužitia dominantného postavenia, a najmä spresniť 
aplikovateľnosť judikatúry vyplývajúcej z rozsudku z 26. novembra 1998 , Bronner (C-7/97, ďalej 
SKZbierka súdnych rozhodnutí
1 Jazyk prednesu: francúzština.
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                          1
len „rozsudok Bronner“ , EU:C:1998:569 ), týkajúcej sa kritérií, ktoré umožňujú kvalifikovať 
odmietnutie prístupu alebo dodania podnikom v dominantnom postavení ako „zneužívajúcu 
praktiku“. Toto odvolanie zároveň prinesie aj užitočné závery týkajúce sa výkonu neobmedzenej 
súdnej právomoci Všeobecného súdu.
II.Okolnosti predchádzajúce sporu
5.Skutočnosti predchádzajúce sporu a obsah sporného rozhodnutia sú uvedené v bodoch 1 až 48 
napadnutého rozsudku. Na účely tohto odvolania ich možno zhrnúť takto.
A.Skutkový stav
6.LG je litovská národná železničná spoločnosť, verejnoprávny podnik založený v tomto 
členskom štáte, ktorého jediným akcionárom je Litovská republika. Ako vertikálne integrovaný 
podnik je LG manažérom železničnej infraštruktúry, ktorá však zostáva vo vlastníctve Litovskej 
republiky, a poskytuje služby železničnej dopravy v Litve.
7.Orlen Lietuva AB (ďalej len „Orlen“) je podnik založený v Litve, ktorý sa špecializuje na 
rafináciu surovej ropy a distribúciu rafinovaných ropných produktov. Jediným vlastníkom 
spoločnosti Orlen je poľský podnik PKN Orlen SA. Činnosti spoločnosti Orlen zahŕňajú 
prevádzku niekoľkých zariadení v Litve vrátane veľkej rafinérie (ďalej len „rafinéria“), ktorá sa 
nachádza v Bugeniai v okrese Mažeikiai na severozápade Litvy, v blízkosti hraníc s Lotyšskom. 
Táto rafinéria je jediným zariadením tohto typu v troch pobaltských štátoch. Koncom prvého 
desaťročia 21. storočia sa 90 % produkcie rafinovaných ropných produktov tejto rafinérie 
prepravovalo po železnici, v dôsledku čoho bola Orlen jedným z najvýznamnejších zákazníkov 
spoločnosti LG.
8.Produkcia rafinérie spoločnosti Orlen dosahovala v tom čase približne 8 miliónov ton 
rafinovaných ropných produktov ročne. Tri štvrtiny tejto produkcie boli určené na vývoz, a to 
hlavne námornou dopravou do krajín západnej Európy. Cez Litvu sa tak do námorného 
terminálu Klaipėda (Litva) prepravovalo po železnici 4,5 až 5,5 milióna ton rafinovaných ropných 
produktov. Zvyšok vyvážanej produkcie, teda približne 1 až 1,5 milióna ton, sa tiež prepravoval 
vlakom do Lotyšska alebo cez Lotyšsko a bol určený hlavne na spotrebu na estónskom 
a lotyšskom vnútornom trhu. Na približne 60 % tejto produkcie prepravovanej vlakom do 
Lotyšska alebo cez Lotyšsko sa využívala železničná trať „Bugeniai-Mažeikiai-Rengė“, čo je trasa 
vedúca z rafinérie nachádzajúcej sa v blízkosti železničného uzla Mažeikiai do mesta Rengė 
v Lotyšsku, ktorej úsek v dĺžke 34 km sa nachádza na litovskom území (ďalej len „krátka trasa do 
Lotyšska“). Na zvyšok tejto produkcie prepravovanej vlakom do Lotyšska alebo cez Lotyšsko sa 
využívala železničná trať „Bugeniai-Kužiai-Joniškis-Meitene“, čo je dlhšia trasa, ktorej úsek 
v dĺžke 152 km sa nachádza na litovskom území (ďalej len „dlhá trasa do Lotyšska“).
9.Na účely prepravy svojich produktov po krátkej trase do Lotyšska využívala Orlen služby 
spoločnosti LG pre litovskú časť trasy, konkrétne od rafinérie po lotyšskú hranicu. LG v tom čase 
uzavrela subdodávateľskú zmluvu s Latvijas dzelzceļš, lotyšskou národnou železničnou 
spoločnosťou (ďalej len „LDZ“) na prepravu po tomto litovskom úseku trasy. Keďže LDZ nemala 
zákonné povolenia potrebné na nezávislý výkon svojich činností na litovskom území, pôsobila 
ako subdodávateľ spoločnosti LG. Po prechode cez hranicu LDZ pokračovala v preprave 
produktov spoločnosti Orlen na lotyšskom území na základe rôznych zmlúv.
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
10.Obchodné vzťahy medzi spoločnosťami Orlen a LG, ktoré sa týkali dopravných služieb 
spoločnosti LG v litovskej železničnej sieti vrátane dopravných služieb na krátkej trase do 
Lotyšska, sa riadili dohodou podpísanou v roku 1999 (ďalej len „dohoda z roku 1999“). Dohoda 
z roku 1999 okrem toho, že upravovala tarify za dopravné služby účtované spoločnosťou LG, 
obsahovala najmä osobitný záväzok spoločnosti LG prepravovať náklad spoločnosti Orlen po 
krátkej trase do Lotyšska počas celého obdobia trvania dohody, t. j. do roku 2024.
11.Začiatkom roka 2008 vznikol medzi spoločnosťami LG a Orlen obchodný spor týkajúci sa 
taríf, ktoré Orlen platila za prepravu svojich ropných produktov. V dôsledku tohto obchodného 
sporu Orlen zvažovala možnosť, že uzavrie zmluvu na služby železničnej prepravy svojho 
nákladu po krátkej trase do Lotyšska priamo so spoločnosťou LDZ, ako aj že presunie svoje 
námorné vývozné činnosti z mesta Klaipėda v Litve do námorných terminálov v mestách Riga 
a Ventspils v Lotyšsku.
12.Dňa 12. júna 2008 sa uskutočnilo stretnutie medzi spoločnosťami LG a Orlen, na ktorom bol 
spomenutý tento zámer presunúť vývoznú činnosť spoločnosti Orlen. Okrem toho, keďže Orlen sa 
jednostranne rozhodla uplatniť nižšiu sadzbu, ako požadovala LG, začala LG 17. júla 2008
rozhodcovské konanie proti spoločnosti Orlen.
13.Dňa 28. júla 2008 LG informovala Orlen, že s účinnosťou od 1. septembra 2008 vypovedá 
dohodu z roku 1999. Orlen v priebehu správneho konania pred Komisiou spresnila, že LG 
oznámila vypovedanie dohody z roku 1999 s účinnosťou od 1. septembra 2008 , tri dni po tom, 
ako Orlen formálne požiadala LDZ o cenovú ponuku s cieľom nahradiť služby spoločnosti LG, 
pokiaľ ide o prepravu približne 4,5 až 5 miliónov ton rafinovaných ropných produktov z rafinérie 
prostredníctvom krátkej trasy do Lotyšska, a to do námorných terminálov nachádzajúcich sa na 
lotyšskom území. Orlen takisto predpokladala, že LG mohla byť o žiadosti o cenovú ponuku 
informovaná priamo od spoločnosti LDZ.
14.Dňa 2. septembra 2008 po zistení, že na niekoľkých desiatkach metrov došlo k deformácii 
železničnej trate (ďalej len „deformácia“), LG pozastavila dopravu na železničnej trati medzi 
Mažeikiai a hranicou s Lotyšskom, pričom sa odvoláva najmä na bezpečnostné dôvody.
15.Dňa 3. septembra 2008 LG vymenovala kontrolnú komisiu zloženú z vedúcich zamestnancov 
jej miestnej dcérskej spoločnosti na účely vyšetrovania dôvodov vzniku deformácie. Kontrolná 
komisia predložila dve správy, a to správu z vyšetrovania z 5. septembra 2008 a technickú správu 
z toho istého dňa.
16.Podľa správy z vyšetrovania z 5. septembra 2008 bola deformácia spôsobená fyzickým 
poškodením mnohých prvkov tvoriacich konštrukciu železničnej trate. Táto správa tiež potvrdila, 
že doprava musí zostať pozastavená „až do doby, kým nebudú ukončené všetky rekonštrukčné 
práce a opravy“.
17.Stanoviská uvedené v správe z vyšetrovania z 5. septembra 2008 potvrdila technická správa 
z toho istého dňa, ktorá odkazovala len na miesto deformácie a identifikovala jej príčinu 
v rôznych problémoch súvisiacich s konštrukciou železničnej trate. Táto technická správa dospela 
k záveru, že dopravnú nehodu, ku ktorej došlo v dôsledku deformácie na železničnej trati, treba 
kvalifikovať ako mimoriadnu udalosť a že bola spôsobená fyzickým opotrebovaním vrchných 
prvkov konštrukcie železničnej trate.
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                                  3NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
18.V nadväznosti na stretnutie, ktoré sa konalo 22. septembra 2008 , LDZ predložila 
29. septembra 2008 spoločnosti Orlen ponuku na prepravu jej ropných produktov. Podľa 
spoločnosti Orlen bola táto ponuka „konkrétna a atraktívna“. Od 3. októbra 2008 začala LG 
s úplnou demontážou železničnej trate. Koncom októbra 2008 bola železničná trať úplne 
demontovaná.
19.Dňa 17. októbra 2008 Orlen zaslala list spoločnosti LDZ, v ktorom potvrdila svoj zámer 
prepraviť približne 4,5 milióna ton ropných produktov z rafinérie do lotyšských námorných 
terminálov. Následne sa 20. februára 2009 uskutočnilo stretnutie a na jar roku 2009 prebehli 
pokročilejšie rokovania.
20.V januári 2009 LG a Orlen uzavreli novú všeobecnú dohodu o preprave na dobu pätnástich 
rokov, t. j. do 1. januára 2024 (ďalej len „dohoda z roku 2009“). Táto dohoda nahradila dočasnú 
dohodu podpísanú 1. októbra 2008 .
21.Rokovania medzi spoločnosťami Orlen a LDZ pokračovali do konca júna 2009, kedy LDZ 
podala žiadosť o udelenie licencie na prevádzku na litovskej časti krátkej trasy do Lotyšska.
22.Dňa 10. novembra 2009 rozhodcovský súd vyhlásil, že jednostranná výpoveď dohody 
z roku 1999 spoločnosťou LG je protiprávna a že túto dohodu treba považovať za platnú do 
1. októbra 2008 , kedy Orlen a LG uzavreli dočasnú dohodu o preprave uvedenú v bode 20 vyššie.
23.Podľa spoločnosti Orlen boli rokovania so spoločnosťou LDZ prerušené v polovici roka 2010, 
kedy táto spoločnosť definitívne dospela k záveru, že LG nemá v úmysle v krátkom čase opraviť 
železničnú trať. LDZ vtedy stiahla svoju žiadosť o udelenie licencie na prevádzku na litovskej 
časti krátkej trasy do Lotyšska.
B.Správne konanie
24.Dňa 14. júla 2010 Orlen predložila Komisii formálnu sťažnosť podľa článku 7 nariadenia (ES) 
č. 1/20032. Vo svojej sťažnosti Orlen v podstate uviedla, že z dôvodu obchodného sporu medzi ňou 
a spoločnosťou LG táto spoločnosť odstránila železničnú trať, v dôsledku čoho vyradila 
z prevádzky krátku trasu do Lotyšska a donútila ju, aby na vlakovú prepravu časti svojej 
produkcie určenej na prepravu do Lotyšska alebo cez Lotyšsko využívala jedinú dostupnú trasu, 
teda dlhú trasu do Lotyšska.
25.Po tom, čo Komisia jednak zaslala spoločnosti LG oznámenie o výhradách a následne list 
opisujúci skutkový stav, ku ktorým účastníci konania predložili svoje pripomienky, a jednak 
zorganizovala vypočutie, prijala 2. októbra 2017 sporné rozhodnutie.
2 Nariadenie Rady zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch [101] a [102 ZFEÚ] (Ú. v. ES 
L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205).
4                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
C.Sporné rozhodnutie
1.Definícia relevantných trhov a dominantného postavenia
26.V uvedenom rozhodnutí Komisia vymedzila dva relevantné trhy, a to jednak dodávateľský trh 
správy železničnej infraštruktúry a jednak odberateľský trh poskytovania služieb železničnej 
prepravy ropných produktov (ďalej len „relevantné trhy“).
27.Za relevantný geografický trh pre správu železničnej infraštruktúry sa považuje litovský 
vnútroštátny trh. Pokiaľ ide o relevantný geografický trh poskytovania služieb železničnej 
prepravy ropných výrobkov, Komisia vyslovila záver, že ide o trh železničnej nákladnej prepravy 
z rafinérie do troch námorných terminálov v mestách Klaipėda, Riga a Ventspils.
28.Komisia konštatovala, že podľa litovských právnych predpisov mala LG zákonný monopol na 
dodávateľskom trhu správy železničnej infraštruktúry v Litve. V tejto súvislosti vnútroštátna 
právna úprava stanovila, že verejná železničná infraštruktúra je vlastníctvom Litovskej republiky 
a jej správou je poverená LG.
29.Komisia tiež konštatovala, že LG bola v zásade jediným podnikom pôsobiacim na 
odberateľskom trhu poskytovania služieb železničnej prepravy ropných produktov, v dôsledku 
čoho má dominantné postavenie na tomto trhu.
2.Zneužívajúce správanie
30.Komisia uviedla, že LG zneužila svoje dominantné postavenie manažéra železničnej 
infraštruktúry v Litve tým, že odstránila železničnú trať, čo mohlo mať protisúťažné účinky 
vylúčenia hospodárskej súťaže na trhu poskytovania služieb železničnej prepravy ropných 
produktov medzi rafinériou a susednými námornými terminálmi tým, že sa vytvorili prekážky 
vstupu na trh bez objektívneho odôvodnenia. Komisia najmä uviedla, že LG úplným odstránením 
železničnej trate použila iné prostriedky než tie, ktorými sa vedie obvyklá hospodárska súťaž.
31.Komisia v tejto súvislosti uviedla po prvé, že LG vedela o zámere spoločnosti Orlen 
preorientovať sa na lotyšské námorné terminály s využitím služieb spoločnosti LDZ, po druhé, že 
LG odstránila trať veľmi unáhlene bez zabezpečenia potrebných finančných prostriedkov 
a vykonania akýchkoľvek bežných prípravných opatrení na jej rekonštrukciu, po tretie, že 
odstránenie trate bolo v rozpore s bežnou praxou v odvetví, po štvrté, že LG si bola vedomá 
rizika, že v prípade rekonštrukcie železničnej trate by prišla o celú činnosť prepravy produktov 
spoločnosti Orlen, a po piate, že LG podnikla kroky s cieľom presvedčiť litovskú vládu, aby 
železničnú trať nerekonštruovala.
32.Komisia poznamenala, že železničná trať umožňovala najkratšiu a najlacnejšiu trasu 
z rafinérie do lotyšského námorného terminálu. Podľa názoru Komisie táto trasa tiež vzhľadom 
na jej blízkosť k Lotyšsku a logistickej základni spoločnosti LDZ poskytovala spoločnosti LDZ 
veľmi výhodnú možnosť vstúpiť na litovský trh.
33.Pokiaľ ide o protisúťažné účinky vyplývajúce zo správania spoločnosti LG, Komisia sa 
domnievala, že odstránenie železničnej trate mohlo zabrániť spoločnosti LDZ vstúpiť na trh 
alebo prinajmenšom výrazne sťažilo jej vstup na trh, a to aj napriek tomu, že podľa názoru 
Komisie mala LDZ pred odstránením železničnej trate vierohodnú príležitosť prepravovať ropné 
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                                  5NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
produkty spoločnosti Orlen určené na vývoz po mori po krátkej trase do Lotyšska vedúcej 
z rafinérie do lotyšských námorných terminálov. Po odstránení železničnej trate musela 
akákoľvek železničná doprava z rafinérie do lotyšského námorného terminálu prechádzať po 
oveľa dlhšej trase na území Litvy. Po odstránení železničnej trate by jedinou možnosťou 
spoločnosti LDZ konkurovať spoločnosti LG bolo pokúsiť sa pôsobiť na trase do Klaipėdy alebo 
na dlhej trase do Lotyšska. Z tohto dôvodu by LDZ bola nútená pôsobiť ďaleko od svojej 
logistickej základne v Lotyšsku a bola by závislá od služieb správy infraštruktúry svojho 
konkurenta, spoločnosti LG. Za týchto okolností sa Komisia domnievala, že z pohľadu ex ante 
LDZ čelila značným obchodným rizikám, pričom bolo málo pravdepodobné, že ho podstúpi.
34.Komisia sa tiež domnievala, že LG nepreukázala nijaké objektívne odôvodnenie týkajúce sa 
odstránenia železničnej trate, keďže uvedené vysvetlenia neboli vo vzájomnom súlade, niekedy si 
protirečili a boli málo presvedčivé.
3.Pokuta a príkaz
35.Komisia uložila spoločnosti LG pokutu vo výške 27 873 000 eur a nariadila jej ukončiť proti -
právne konanie a predložiť v lehote troch mesiacov od oznámenia sporného rozhodnutia návrh 
opatrení prijatých na tento účel.
III. Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
36.LG podala na Všeobecný súd žalobu, ktorou sa domáhala predovšetkým zrušenia sporného 
rozhodnutia a alternatívne zníženia uloženej pokuty.
37.Na podporu svojho návrhu na zrušenie sporného rozhodnutia LG uviedla päť žalobných 
dôvodov. Tieto žalobné dôvody sa v podstate zakladajú: prvý na zjavne nesprávnom posúdení 
a nesprávnom právnom posúdení pri uplatňovaní článku 102 ZFEÚ, pokiaľ ide o zneužívajúcu 
povahu správania spoločnosti LG, druhý na nesprávnom posúdení a nesprávnom právnom 
posúdení pri uplatňovaní článku 102 ZFEÚ, pokiaľ ide o posúdenie predmetného konania, tretí 
na porušení článku 296 ZFEÚ a článku 2 nariadenia č. 1/2003 z dôvodu nedostatočného 
vykonania dokazovania a nedostatku odôvodnenia, štvrtý, len vo svojej prvej časti, na pochybení 
pri určení výšky pokuty a piaty na nesprávnom uložení nápravného opatrenia.
38.Vo svojej žiadosti o zníženie výšky pokuty LG uviedla viacero námietok a v druhej časti svojho 
štvrtého žalobného dôvodu tvrdila, že táto výška pokuty je neprimeraná, a v podstate spochybnila 
po prvé percentuálny podiel hodnoty tržieb stanovený Komisiou pri faktore závažnosti, po druhé 
dobu trvania protiprávneho konania a po tretie rozhodnutie zahrnúť do základnej sumy 
dodatočnú sumu na účely odradenia.
39.Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zamietol všetky žalobné dôvody, ktoré LG uviedla 
jednak na podporu svojho návrhu na zrušenie sporného rozhodnutia, ako aj návrhu na zníženie 
výšky pokuty. Všeobecný súd však v rámci výkonu svojej neobmedzenej súdnej právomoci 
stanovil výšku pokuty na 20 068 650eur.
6                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
IV. Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania
40.Svojím odvolaním LG žiada Súdny dvor, aby:
– zrušil napadnutý rozsudok v celom rozsahu alebo čiastočne v rozsahu, v akom tento rozsudok 
zamietol jej žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia,
– zrušil sporné rozhodnutie v celom rozsahu alebo čiastočne,
– subsidiárne zrušil alebo ešte viac znížil výšku pokuty ktorá jej bola uložená, a
– uložil Komisii povinnosť nahradiť všetky trovy tohto konania ako aj konania na prvom stupni.
41.Komisia a Orlen navrhujú, aby Súdny dvor:
– zamietol odvolanie a
– uložil spoločnosti LG povinnosť nahradiť trovy konania.
V.Analýza
42.LG na podporu svojho odvolania uvádza štyri odvolacie dôvody. Svojimi prvými tromi 
odvolacími dôvodmi v podstate spochybňuje posúdenie existencie zneužitia dominantného 
postavenia Všeobecným súdom. Štvrtý odvolací dôvod sa týka posúdenia uloženej pokuty zo 
strany Všeobecného súdu.
43.Komisia sa domnieva, že tieto odvolacie dôvody treba zamietnuť. Orlen navrhuje zamietnuť 
prvé tri odvolacie dôvody, zatiaľ čo jej pripomienky sa netýkajú štvrtého odvolacieho dôvodu.
44.Predtým, ako pristúpim k preskúmaniu jednotlivých odvolacích dôvodov, je potrebné uviesť 
niekoľko úvodných poznámok procesnej povahy.
A.Úvodné poznámky procesnej povahy
45.Po prvé je potrebné uviesť, že LG pred zhrnutím dôvodov, na ktorých je postavené odvolanie, 
uvádza zhrnutie relevantného skutkového stavu z jej pohľadu. Komisia aj Orlen tvrdia, že tento 
opis je zavádzajúci a chybný. V tejto súvislosti postačuje konštatovať, že vzhľadom na absenciu 
akéhokoľvek tvrdenia o skreslení skutkového stavu a dôkazov zo strany spoločnosti LG, nemôže 
byť toto zhrnutie skutkového stavu nijako relevantné, keďže o všetkých skutkových otázkach už 
Všeobecný súd s konečnou platnosťou rozhodol. Preto nie je potrebné rozhodnúť o zavádzajúcej 
alebo chybnej povahe tohto skutkového stavu.
46.Po druhé sa Komisia aj Orlen vo svojich písomných pripomienkach odvolávajú na tlačovú 
správu z 30. decembra 2019 vydanú súčasným predsedom predstavenstva a generálnym 
riaditeľom spoločnosti LG, v ktorej oznámil ukončenie rekonštrukcie železničnej trate, pričom 
táto správa obsahovala kritické hodnotenie predmetných udalostí. Je potrebné poznamenať, ako 
Komisia uznala na pojednávaní, že vzhľadom na to, že tento dokument pochádza z obdobia po 
vzniku skutkových okolností predmetného sporu, nemá žiadny vplyv na zákonnosť, rozsah alebo 
výklad sporného rozhodnutia, a už vôbec nie na napadnutý rozsudok.
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                                  7NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
B.O prvom odvolacom dôvode
47.Svojím prvým odvolacím dôvodom LG v podstate vytýka Všeobecnému súdu, že sa dopustil 
nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 90 až 99 napadnutého rozsudku neuplatnil 
kritériá rozsudku Bronner týkajúce sa odmietnutia prístupu k základnej infraštruktúre s cieľom 
určiť, či odstránenie železničnej trate môže predstavovať zneužívajúce konanie na účely 
článku 102 ZFEÚ.
48.LG predovšetkým poznamenáva, že v bode 226 napadnutého rozsudku Všeobecný súd 
rovnako ako Komisia konštatoval, že odstránenie železničnej trate predstavovalo zneužívajúce 
konanie, pretože mohlo mať účinky vylúčenia z trhu na základe toho, že sa prístup pre LDZ na 
trh sťaží a bude podliehať menej výhodným podmienkam, keďže bude nútená používať dlhú trasu 
do Lotyšska na poskytovanie služieb spoločnosti Orlen, pričom táto dlhá trasa je súčasťou toho 
istého trhu ako krátka trasa. Podľa spoločnosti LG sa preto právna otázka v prejednávanej veci 
obmedzuje na to, či článok 102 ZFEÚ ukladá spoločnosti LG právnu povinnosť poskytnúť 
spoločnosti LDZ prístup k železničnej trati.
49.Z rozsudku Bronner pritom podľa názoru spoločnosti LG vyplýva, že podnik v dominantnom 
postavení je povinný poskytnúť takýto prístup len vtedy, ak jeho odmietnutie môže vylúčiť 
akúkoľvek hospodársku súťaž na trhu zo strany žiadateľa o prístup, ak odmietnutie nemožno 
objektívne odôvodniť a ak je samotný prístup nevyhnutný na výkon činností tejto osoby. Tieto tri 
kumulatívne podmienky nie sú v prejednávanej veci splnené okrem iného preto, že prístup 
k železničnej trati nebol „nevyhnutný“ na to, aby LDZ mohla konkurovať spoločnosti LG na 
relevantnom trhu. Všeobecný súd však v bodoch 90 až 99 napadnutého rozsudku nesprávne 
rozhodol, že táto judikatúra nie je relevantná pre prejednávanú vec. Tým sa dopustil štyroch 
nesprávnych právnych posúdení.
50.Po prvé na rozdiel od toho, čo uviedol Všeobecný súd v bode 90 napadnutého rozsudku, 
v judikatúre Súdneho dvora neexistuje pravidlo, podľa ktorého by sa kritériá uvedené v rozsudku 
Bronner (ďalej len „kritériá Bronner“) uplatňovali len v prípade potreby chrániť motiváciu podniku 
v dominantnom postavení investovať do výstavby základných zariadení. Ani návrhy, ktoré 
predniesol generálny advokát F. G. Jacobs3, na ktoré Všeobecný súd odkazuje, neumožňujú 
predpokladať, že takéto pravidlo existuje.
51.Po druhé na rozdiel od toho, čo Všeobecný súd uviedol v bodoch 91 a 92 napadnutého 
rozsudku, neexistuje pravidlo, podľa ktorého by sa kritériá Bronner neuplatnili, ak platný právny 
rámec už (ex ante) ukladá povinnosť dodávať. V prvom rade neuplatnenie tohto testu by 
v takomto prípade vyžadovalo, aby vnútroštátne právo alebo sekundárne právo Únie 
vymedzovalo pôsobnosť primárneho práva, čo je nezlučiteľné s prednosťou práva Únie 
a požiadavkou jednotného uplatňovania práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže na celom jej 
území. Kontrola ex post podľa článku 102 ZFEÚ a právna úprava ex ante sledujú rôzne ciele. 
Okrem toho by bolo v rozpore so zásadou právnej istoty, ak by podniky v regulovaných 
odvetviach podliehali odlišným právnym kritériám podľa článku 102 ZFEÚ. V prejednávanej veci 
napokon LG nemala žiadnu povinnosť poskytnúť spoločnosti LDZ prístup k železničnej trati 
v čase odstránenia železničnej trate, pretože LDZ nepodala žiadosť o udelenie povolenia na 
prevádzku v Litve, ani ho nezískala. Táto okolnosť umožňuje odlíšiť prejednávanú vec od rozsudku 
z 13. decembra 2018 , Slovak Telekom/Komisia (T-851/14 , EU:T:2018:929 ), v ktorom Všeobecný 
súd rozhodol, že kritériá Bronner sa neuplatnia, ak právny rámec už ukladá povinnosť dodávať.
3 Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát F. G. Jacobs vo veci Bronner (C-7/97, ďalej len „návrhy, ktoré predniesol generálny advokát 
F. G. Jacobs vo veci Bronner“, EU:C:1998:264).
8                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
52.Po tretie žiadne z ustanovení všeobecného právneho rámca, na ktoré Všeobecný súd odkazuje 
v bodoch 96 a 97 napadnutého rozsudku, neukladá takému manažérovi infraštruktúry, akým je 
LG, absolútnu právnu povinnosť poskytnúť prístup ku každej časti trate svojej siete, najmä ak sú 
k dispozícii alternatívne trasy. Ani jedno z týchto ustanovení takisto neukladá absolútnu 
povinnosť obnoviť zničenú železničnú trať prostredníctvom riešenia, ktoré by manažér 
infraštruktúry považoval za neúčinné a ekonomicky neprimerané. Článok 5 smernice 
2001/14/ES4v spojení s bodom 5 preambuly tejto smernice totiž stanovuje len spravodlivý 
a nediskriminačný prístup k existujúcej a prevádzkovanej železničnej infraštruktúre. Podobne 
článok 29 ods. 1 tejto smernice stanovuje len všeobecnú povinnosť „prijať všetky potrebné 
opatrenia na obnovenie normálneho stavu“ v prípade železničnej nehody.
53.Po štvrté v rozpore s tým, čo Všeobecný súd uviedol v bodoch 91 a 93 napadnutého rozsudku, 
neexistuje žiadne právne pravidlo, podľa ktorého by sa kritériá Bronner neuplatňovali, ak 
dominantné postavenie vyplýva zo štátneho monopolu. Takúto úvahu nemožno vyvodiť 
z bodu 23 rozsudku z 27. marca 2012 , Post Danmark (C-209/10 , EU:C:2012:172 ), citovaného 
Všeobecným súdom, v ktorom sa uvádza len všeobecná poznámka, že je potrebné zohľadniť 
skutočnosť, že takéto postavenie má pôvod v bývalom štátnom monopole. V prípade, o aký ide 
v prejednávanej veci, nejde o to, či LG bola povinná poskytnúť prístup k funkčnej sieti vybudovanej 
v minulosti z verejných prostriedkov, ale o to, či bola podľa článku 102 ZFEÚ povinná investovať 
svoje vlastné zdroje do opravy a výmeny zanedbaného zariadenia, aby uľahčila prístup na trh 
a zvýhodnila ho pre určitého konkurenta na odberateľskom trhu. Vyváženie záujmov týchto 
dvoch spoločností je základom kritérií Bronner. Tento záver napokon nemožno spochybniť 
odkazom na menej prísnu prahovú hodnotu stanovenú súdmi Únie v situáciách, ktoré 
nezahŕňajú takéto vyváženie záujmov.5
54.Na účel uľahčenia analýzy tohto dôvodu [pozri bod (3) nižšie] je potrebné najprv zasadiť 
rozsudok Bronner do normatívneho rámca článku 102 ZFEÚ [pozri bod (1) nižšie] a potom 
pripomenúť analýzu Všeobecného súdu, ktorú LG spochybňuje [pozri bod (2) nižšie].
1.Rozsudok Bronner v normatívnom rámci článku 102 ZFEÚ
55.Na úvod zdôrazňujem, že článok 102 ZFEÚ vyhlasuje za nezlučiteľné s vnútorným trhom 
a zakazuje akékoľvek zneužívanie dominantného postavenia na vnútornom trhu či jeho 
podstatnej časti jedným alebo viacerými podnikateľmi, ak sa tým môže ovplyvniť obchod medzi 
členskými štátmi. Podnik v dominantnom postavení má totiž osobitnú zodpovednosť za to, aby 
svojím správaním nenarušil účinnú a neskreslenú hospodársku súťaž na vnútornom trhu.6
56.Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že pojem „zneužívanie dominantného 
postavenia“ v zmysle článku 102 ZFEÚ je založený na objektívnom posúdení predmetného 
konania. Tento pojem sa preto vzťahuje na konanie podniku v dominantnom postavení, ktoré na 
trhu, kde je práve v dôsledku prítomnosti daného podniku už oslabená úroveň hospodárskej 
súťaže, bráni zachovaniu úrovne hospodárskej súťaže, ktorá na trhu ešte existuje, alebo rozvoju 
tejto hospodárskej súťaže.7
4 Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. februára 2001 o prideľovaní kapacity železničnej infraštruktúry, vyberaní poplatkov za 
používanie železničnej infraštruktúry a bezpečnostnej certifikácii (Ú. v. ES L 75, 2001, s. 29; Mim. vyd. 07/005, s. 404).
5 V tejto súvislosti LG odkazuje na rozsudok z 1. júla 2010, AstraZeneca/Komisia (T-321/05, EU:T:2010:266).
6 Rozsudok z 25. marca 2021, Slovak Telekom/Komisia (C-165/19 P, ďalej len „rozsudok Slovak Telekom“, EU:C:2021:239, bod 40 
a citovaná judikatúra).
7 Rozsudok z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, bod 68 a citovaná judikatúra).
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                                  9NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
57.Pokiaľ teda ide o konanie spočívajúce vo vylúčení, čo je teda kategória, do ktorej spadá 
predmetné konanie, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že zneužívajúca povaha takéhoto 
konania si vyžaduje najmä to, aby bolo spôsobilé obmedziť hospodársku súťaž, a najmä vyvolať 
vytýkané účinky spočívajúce vo vylúčení, ktoré sa musia posudzovať vo svetle všetkých 
relevantných skutkových okolností súvisiacich s predmetným konaním.8
58.Vzhľadom na tieto všeobecné objasnenia je potrebné podrobiť analýze judikatúru týkajúcu sa 
infraštruktúry, ktorá sa považuje za „základnú infraštruktúru“ (essential facilities) v tom zmysle, že 
je nevyhnutná na vykonávanie činností na trhu, keďže neexistuje žiadna skutočná alebo 
potenciálna náhrada, a tak odmietnutie prístupu k nej môže viesť k vylúčeniu akejkoľvek 
hospodárskej súťaže.9Táto judikatúra sa v podstate týka okolností, za ktorých môže „odmietnutie 
dodávať“10zo strany dominantného podniku konkurentom zakladať zneužívanie dominantného 
postavenia. Táto judikatúra, ktorá vychádza z doktríny známej ako „doktrína základnej 
infraštruktúry“,11sa týka situácií, keď možno obmedziť slobodný výkon výlučného práva v záujme 
nenarušenej hospodárskej súťaže na vnútornom trhu.12
59.V prvom rade podotýkam, že súd Únie tradične rozhodoval, že takéto odmietnutie dodávať 
nemôže samo osebe predstavovať zneužitie dominantného postavenia.13Len za výnimočných 
okolností môže takéto odmietnutie z dôvodu výkonu vlastníckeho práva viesť k takémuto 
zneužitiu. Zatiaľ čo v prvých rozsudkoch Súdneho dvora bola načrtnutá povaha povinnosti 
dodávať14len výnimočne, rozsudok Bronner priniesol zjednotenie príslušných kritérií v tejto 
oblasti.
60.Pripomínam, že rozsudok Bronner sa týkal toho, či je zneužitím dominantného postavenia, ak 
tlačový podnik, ktorý mal veľmi vysoký podiel na trhu s dennou tlačou v členskom štáte 
a prevádzkoval jediný národný systém dodávok do domu v tomto členskom štáte, odmietne 
prístup do tohto systému za primeraný poplatok vydavateľovi konkurenčných novín, ktorý 
z dôvodu nízkeho nákladu nie je schopný sám alebo v spolupráci s inými vydavateľmi zriadiť 
a prevádzkovať vlastný systém dodávok do domu za ekonomicky primeraných podmienok.
8 Pozri rozsudky zo 17. februára 2011, TeliaSonera Sverige (C-52/09, EU:C:2011:83, bod 68), a z 30. januára 2020, Generics (UK) a i. (C 
307/18, EU:C:2020:52, bod 154).
9 V tomto zmysle pozri rozsudky z 15. septembra 1998, European Night Services a i./Komisia (T-374/94, T-375/94, T-384/94 a T-388/94, 
EU:T:1998:198, body 208 a 212 a citovaná judikatúra), a z 10. novembra 2021, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping) (T-612/17, 
ďalej len „rozsudok Google Shopping“, EU:T:2021:763, bod 215, napadnutý odvolaním).
10 V praxi práva hospodárskej súťaže pojem „odmietnutie dodávať“ zahŕňa široký rozsah konaní, ako je odmietnutie dodávať výrobky 
existujúcim aj novým odberateľom, udeľovať licencie na práva duševného vlastníctva, v prípade potreby poskytovať relevantné 
informácie alebo umožniť prístup k dôležitému zariadeniu alebo sieti (bod 78 oznámenia Komisie s názvom „Usmernenie o prioritách 
Komisie v oblasti presadzovania práva pri uplatňovaní článku 82 (ES) na prípady zneužívania dominantného postavenia podnikov na 
vylúčenie konkurentov z trhu“ [Ú. v. EÚ C 45, 2009, s. 7 (ďalej len „usmernenie“)].
11 Čo sa týka prehľadu teórie základných zariadení, ako bola pôvodne stanovená v protimonopolnej právnej úprave Spojených štátov, pozri 
návrhy, ktoré predniesol generálny advokát F. G. Jacobs vo veci Bronner (body 45 až 47).
12 Pozri rozsudok z 1. júla 2010, AstraZeneca/Komisia (T-321/05, EU:T:2010:266, bod 679).
13 Pozri rozsudky z 5. októbra 1988, Volvo (238/87, EU:C:1988:477, bod 8), a zo 17. septembra 2007, Microsoft/Komisia (T-201/04, 
EU:T:2007:289, bod 331).
14 Vo svojej judikatúre pred rozsudkom Bronner Súdny dvor považoval za zneužívajúce konanie spočívajúce v odmietnutí zo strany 
dominantného podniku dodávať suroviny podniku na susediacom trhu [rozsudok zo 6. marca 1974, Istituto Chemioterapico Italiano 
a Commercial Solvents/Komisia (6/73 a 7/73, EU:C:1974:18, bod 25)] alebo poskytovať služby [rozsudok z 3. októbra 1985, CBEM 
(311/84, EU:C:1985:394, bod 26)], ktoré boli nevyhnutné na výkon jeho činností, len ak predmetné konanie mohlo vylúčiť akúkoľvek 
hospodársku súťaž zo strany tohto podniku. Rovnaký prístup, podľa ktorého výkon výlučného práva, akým je odmietnutie licencie zo 
strany majiteľa práva duševného vlastníctva, môže predstavovať zneužitie len za „výnimočných okolností“, bol potvrdený v rozsudku zo 
6. apríla 1995, RTE a ITP/Komisia (C-241/91 P a C-242/91 P, EU:C:1995:98, body 49 a 50).
10                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
61.Pri odpovedi na túto otázku na základe inšpirácie predchádzajúcou judikatúrou15Súdny dvor 
v bode 41 rozsudku Bronner rozhodol, že na to, aby odmietnutie prístupu k službe zo strany 
podniku v dominantnom postavení predstavovalo zneužitie v zmysle (článku 102 ZFEÚ), je 
potrebné, aby i) toto odmietnutie mohlo vylúčiť akúkoľvek hospodársku súťaž na trhu zo strany 
žiadateľa o službu; ii) toto odmietnutie nemohlo byť objektívne odôvodnené, a iii) samotná služba 
bola nevyhnutná na vykonávanie činnosti žiadateľa v tom zmysle, že neexistovala žiadna skutočná 
alebo potenciálna náhrada za tento systém dodávok do domu („kritériá Bronner“).
62.Pokiaľ ide najmä o kritérium nevyhnutnosti, z bodov 43 a 44 rozsudku Bronner vyplýva, že na 
určenie toho, či je výrobok alebo služba nevyhnutná na to, aby mohol konkurent pôsobiť na 
určitom trhu, je potrebné zistiť, či existujú výrobky alebo služby, ktoré predstavujú alternatívne 
riešenie, aj keď sú menej výhodné, a či existujú technické, právne alebo ekonomické prekážky, 
ktoré môžu znemožniť alebo aspoň neprimerane sťažiť vývoj alternatívnych výrobkov alebo 
služieb pre akýkoľvek konkurenčný podnik, ktorý má v úmysle pôsobiť na tomto trhu, prípadne 
v spolupráci s inými. Podľa bodu 46 tohto rozsudku sa na preukázanie existencie prekážok 
hospodárskej povahy musí aspoň preukázať, že vytvorenie týchto výrobkov alebo služieb nie je 
hospodársky návratné v rozsahu porovnateľnom s výrobou podniku kontrolujúceho existujúci 
výrobok alebo službu.
63.Ako vysvetlil generálny advokát F. G. Jacobs vo svojich návrhoch vo veci Bronner16, výber 
kritéria nevyhnutnosti, ako aj kritéria týkajúceho sa rizika vylúčenia akejkoľvek hospodárskej 
súťaže v podstate zodpovedá dvom cieľom.
64.Po prvé z právneho hľadiska je účelom stanovenia týchto náročných kritérií z hľadiska 
dokazovania predovšetkým ochrana práva podniku vybrať si svojich zmluvných partnerov a voľne 
nakladať so svojím majetkom, čo sú zásady, ktoré sú vo všeobecnosti zakotvené v právnych 
systémoch členských štátov a niekedy majú ústavný charakter. Každá analýza odmietnutia 
dodávať musí vychádzať zo zásady, že podnik, či už dominantný, alebo nie, musí mať právo 
uzatvárať zmluvy a voľne nakladať so svojím majetkom. Preto každý zásah na základe 
článku 102 ZFEÚ, ktorý spočíva v uložení povinnosti dominantnému podniku dodávať (úplne 
alebo čiastočne) svojim konkurentom, jednoznačne porušuje toto právo a musí byť starostlivo 
zvážený a odôvodnený.17Ako Súdny dvor vysvetlil v rozsudku Slovak Telekom, „konštatovanie, 
že dominantný podnik zneužil svoje postavenie z dôvodu, že odmietol uzavrieť zmluvu 
s konkurentom, má za následok, že tento podnik je nútený zmluvu s týmto konkurentom 
uzavrieť. Takáto povinnosť však osobitne zasahuje do zmluvnej slobody a do práva vlastniť 
majetok podniku v dominantnom postavení, keďže podnik, hoci aj s dominantným postavením, 
môže v zásade slobodne odmietnuť uzavrieť zmluvu a využívať infraštruktúru, ktorú vyvinul pre 
svoje vlastné potreby“18. Z toho vyplýva, že akýkoľvek prístup, ktorý spočíva v striktnom výklade 
alebo uplatňovaní tohto rozsudku, podľa môjho názoru porušuje tento základný cieľ.19
15 Pozri predchádzajúcu poznámku pod čiarou.
16 Pozri body 56, 57 a 62 vyššie.
17 Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát F.G. Jacobs v rozsudku Bronner (bod 56).
18 Rozsudok Slovak Telekom (bod 46).
19 Napriek tomu, že generálny advokát H. Saugmandsgaard Øe vo svojich návrhoch vo veci Deutsche Telekom/Komisia a Slovak 
Telekom/Komisia (C-152/19 P a C-165/19 P, EU:C:2020:678), uvádza, že rozsudok Bronner je „osobitným prípadom v normatívnej 
oblasti článku 102 ZFEÚ“, ktorého „pôsobnosť... je potrebné vykladať reštriktívne tak, aby sa zachoval potrebný účinok článku 102 
ZFEÚ“ (bod 55 vyššie, ktorý odkazuje na bod 58 rozsudku zo 17. februára 2011, TeliaSonera Sverige, C-52/09, EU:C:2011:83), 
domnievam sa, že prípad Bronner je (a vždy bol) východiskovým bodom pre akúkoľvek analýzu týkajúcu sa odmietnutia dodávok 
konkurentom v oblasti práva hospodárskej súťaže. Rozsudok Bronner preto musí byť skôr zásadným rozsudkom a skôr pravidlom než 
výnimkou. Stanovené kritériá nemožno vykladať reštriktívne.
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                                11NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
65.Po druhé z ekonomického hľadiska je cieľom kritérií Bronner podporiť hospodársku súťaž 
v dlhodobom záujme spotrebiteľov tým, že sa spoločnosti umožní vyhradiť si zariadenia, ktoré 
vyvinula, na vlastné použitie. Účelom kritérií Bronner je preto zabezpečiť, aby povinnosť uložená 
podniku v dominantnom postavení poskytovať prístup k svojej infraštruktúre v konečnom 
dôsledku nenarušila hospodársku súťaž tým, že zníži vstupnú motiváciu tohto podniku budovať 
takúto infraštruktúru. Dominantný podnik by bol skutočne menej motivovaný investovať do 
infraštruktúry, ak by sa jeho konkurenti mohli podieľať na výhodách tejto infraštruktúry na 
požiadanie. V tejto súvislosti treba mať na pamäti, že hlavným cieľom článku 102 ZFEÚ je 
zabrániť narušeniu hospodárskej súťaže, a najmä chrániť záujmy spotrebiteľov, nie chrániť 
postavenie konkurentov.20Povinnosť dodávať podľa článku 102 ZFEÚ sa preto môže uplatniť len 
vtedy, ak odmietnutie dodávať môže spôsobiť dostatočne vážnu ujmu hospodárskej súťaži, 
a najmä záujmom spotrebiteľov. Súdny dvor teda opakovane uznal, že z hľadiska hospodárskej 
súťaže, aj keď z krátkodobého hľadiska, vyvodenie zodpovednosti voči podniku za zneužitie 
dominantného postavenia odmietnutím uzavrieť zmluvu s konkurentom podporuje hospodársku 
súťaž, z dlhodobého hľadiska je naopak vo všeobecnosti priaznivejšie pre rozvoj hospodárskej 
súťaže a v záujme spotrebiteľov umožniť podniku vyhradiť si infraštruktúru, ktorú vytvoril, na 
jeho vlastné použitie. Existencia takejto povinnosti zásobovať konkurentov môže sama osebe 
odrádzať podniky od investícií a inovácií, a tým poškodzovať spotrebiteľov. Najmä vedomie, že 
môžu podliehať povinnosti dodávať proti svojej vôli, môže viesť podniky (dominantné alebo tie, 
ktoré očakávajú, že sa stanú dominantnými) k tomu, že nebudú investovať alebo budú investovať 
menej do tejto činnosti. Podobne môžu byť konkurenti motivovaní k tomu, aby namiesto 
vlastných investícií ľahko a bezplatne využívali investície dominantného podniku (free-riding). 
Ani jeden z týchto dôsledkov nie je v dlhodobom horizonte v záujme spotrebiteľov. Ak teda 
dominantný podnik odmietne sprístupniť infraštruktúru, ktorú vytvoril pre svoje vlastné činnosti, 
rozhodnutie uložiť mu povinnosť poskytnúť takýto prístup môže byť z hľadiska politiky 
hospodárskej súťaže odôvodnené len vtedy, ak má dominantný podnik nad dotknutým trhom 
skutočnú kontrolu.21
66.Vo svetle týchto úvah je potrebné preskúmať tvrdenia spoločnosti LG, ktoré spočívajú 
v kritike Všeobecného súdu, ktorý konštatoval, že Komisia konala správne, keď neposúdila, či 
sporné konanie spĺňa kritériá Bronner.
2.Analýza Všeobecného súdu
67.Pripomínam, že tvrdenie, že Komisia mala v spornom rozhodnutí uplatniť kritériá Bronner, 
bolo predložené aj v konaní na prvom stupni.22V tejto súvislosti Všeobecný súd rozhodol, že 
Komisia nepochybila, keď neposúdila, či sporné konanie spĺňa kritériá Bronner, a že s výhradou 
prípadného objektívneho odôvodnenia stačilo preukázať, že ide o správanie spôsobilé obmedziť 
hospodársku súťaž a najmä predstavovať prekážku vstupu na trh.23
68.Všeobecný súd tento záver odôvodnil na základe nasledovných úvah. Po prvé v podstate 
pripomenul, že účelom kritérií Bronner je zabezpečiť, aby povinnosť uložená podniku 
v dominantnom postavení poskytovať prístup k svojej infraštruktúre v konečnom dôsledku 
nenarušila hospodársku súťaž tým, že zníži počiatočnú motiváciu podniku vybudovať takúto 
20 Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát F. G. Jacobs vo veci Bronner (bod 58) a moje návrhy vo veci Servizio Elettrico Nazionale 
a i. (C-377/20, EU:C:2021:998, body 87 až 108).
21 Rozsudok Slovak Telekom (bod 48), ako aj body 57 a 65 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát F. G. Jacobs vo veci Bronner.
22 Pozri bod 70 napadnutého rozsudku.
23 Pozri body 99 a 103 napadnutého rozsudku.
12                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
infraštruktúru.24Podľa Všeobecného súdu však takáto požiadavka na ochranu motivácie 
dominantného podniku investovať do výstavby nevyhnutných zariadení neexistuje, ak platný 
právny rámec už dominantnému podniku ukladá povinnosť dodávať alebo ak dominantné 
postavenie, ktoré získal na trhu, vyplýva z bývalého štátneho monopolu.25Tak to bolo 
v prejednávanej veci.
69.Konkrétnejšie sa na jednej strane kritériá Bronner uplatňujú len v prípade neexistencie 
zákonnej povinnosti poskytnúť prístup k službe alebo výrobku, pretože v prípade existencie 
takejto povinnosti zákonodarca už vykonal potrebné posúdenie proporcionality významu 
ekonomických stimulov v čase, keď takúto povinnosť uložil. V prejednávanom prípade je však LG 
ako manažér litovskej železničnej infraštruktúry podľa práva Únie aj vnútroštátneho práva 
zodpovedná okrem iného za zabezpečenie prístupu k verejnej železničnej infraštruktúre.26
70.Zároveň požiadavka chrániť motiváciu investovať neexistuje, ak dominantné postavenie 
vyplýva zo zákonného monopolu, ako v prejednávanom prípade, a podnik neinvestoval do 
výstavby infraštruktúry, pretože bola vybudovaná a rozvinutá z verejných prostriedkov.27
3.O dôvodnosti prvého odvolacieho dôvodu
71.V prvom rade je na posúdenie dôvodnosti analýzy Všeobecného súdu potrebné preskúmať 
dôvodnosť predpokladu, na ktorom je založená celá argumentácia spoločnosti LG, a to že táto 
vec sa obmedzuje na otázku, či článok 102 ZFEÚ ukladá spoločnosti LG povinnosť poskytnúť 
spoločnosti LDZ prístup k železničnej trati.28Inými slovami, je potrebné určiť, či predmetná 
skutková situácia je taká, že predmetné konanie predstavuje „odmietnutie dodávať“, a teda je 
potrebné uplatniť kritériá Bronner.
72.V tejto súvislosti pripomínam, že Všeobecný súd potvrdil kvalifikáciu vytýkaného konania 
v napadnutom rozsudku (pozri bod 84 napadnutého rozsudku) a rozhodol, že toto konanie 
spočívalo v odstránení železničnej trate ako takom, a to bez ohľadu na pozastavenie dopravy na 
tejto trati 2. septembra 2008 a na jej neopravenie. Všeobecný súd teda nepriamo považoval 
odstránenie železničnej trate za samostatnú a odlišnú formu zneužitia, a nie za „odmietnutie 
prístupu“29. V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 85 napadnutého rozsudku správne 
pripomenul, že zoznam zneužívajúcich konaní uvedený v článku 102 ZFEÚ nie je taxatívny, a tak 
zoznam zneužívajúcich konaní obsiahnutý v tomto ustanovení nevyčerpáva spôsoby zneužitia 
dominantného postavenia zakázané právom Únie.
24 Pozri bod 90 napadnutého rozsudku.
25 Pozri bod 91 napadnutého rozsudku.
26 Pozri body 91, 92, 95 a 96 napadnutého rozsudku.
27 Pozri body 91 a 94 napadnutého rozsudku.
28 Pozri bod 48 vyššie.
29 Pozri analogicky rozsudok z 10. júla 2014, Telefónica a Telefónica de España/Komisia (C-295/12 P, EU:C:2014:2062, bod 96), a návrhy, 
ktoré predniesol generálny advokát H. Saugmandsgaard Øe vo veci Deutsche Telekom/Komisia a Slovak Telekom/Komisia 
(C-152/19 P a C-165/19 P, EU:C:2020:678, bod 106).
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                                13NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
73.Táto kvalifikácia predmetného konania sa mi zdá byť správna. Po prvé LDZ, potenciálny 
konkurent spoločnosti LG na relevantnom trhu, mohla mať technicky prístup k litovskej 
železničnej sieti inými prostriedkami, a to aj po odstránení železničnej trate. Okrem toho je zo 
skutočností, ktoré predchádzali sporu, zrejmé, že LG neodmietla žiadny prístup k železničným 
službám na prepravu ropných výrobkov na relevantnom geografickom trhu.30
74.Keďže neexistuje výslovné odmietnutie prístupu, vynára sa otázka, či toto konanie predstavuje 
rovnaký problém ako pri „odmietnutí prístupu“, keďže po odstránení železničnej trate musela byť 
akákoľvek železničná doprava z rafinérie do lotyšského námorného terminálu realizovaná cez 
oveľa dlhšiu trasu cez litovské územie, čím sa LDZ vystavila obchodným rizikám, pričom bolo 
málo pravdepodobné, že ich podstúpi. Z tohto hľadiska možno predmetné konanie kvalifikovať 
ako implicitné odmietnutie dodávky (constructive refusal to supply), ktoré de facto vedie 
k rovnakému výsledku ako (výslovné) odmietnutie dodávky.
75.Ak predmetné konanie predstavuje rovnaký problém ako pri „odmietnutí prístupu“, najmä 
preto, že môže mať rovnaký vylučujúci efekt, je potrebné zistiť, či sú prítomné aj prvky, ktoré 
predstavujú odmietnutie prístupu v zmysle rozsudku Bronner, a preto sa takéto konanie musí 
posúdiť vo svetle tohto rozsudku. Je preto potrebné posúdiť, či takéto konanie, ktoré 
z technického hľadiska nepredstavuje „odmietnutie prístupu“, musí napriek tomu spĺňať 
podmienky rozsudku Bronner, aby ho bolo možné kvalifikovať ako zneužívajúce, alebo ako 
uviedol Všeobecný súd v bode 98 napadnutého rozsudku, na túto kvalifikáciu postačuje, že 
predmetné konanie mohlo mať protisúťažné účinky.
76.V tejto súvislosti treba najprv poznamenať, že akákoľvek otázka čiastočného alebo úplného 
prístupu si nevyhnutne nevyžaduje uplatnenie podmienok stanovených v rozsudku Bronner, 
ktoré sa týkajú odmietnutia prístupu. Súdny dvor vo veci Slovak Telekom totiž rozhodol, že ak 
dominantný podnik poskytuje prístup k svojej infraštruktúre, ale stanoví na tento prístup alebo 
na poskytovanie služieb alebo predaj výrobkov nespravodlivé podmienky, kritériá Bronner sa 
nepoužijú. Je pravda, že ak je prístup k takejto infraštruktúre nevyhnutný pre konkurentov 
dominantného podniku, aby mohlo byť ich pôsobenie na odberateľskom trhu rentabilné, je 
pravdepodobnejšie, že nekalé praktiky na tomto trhu budú mať aspoň potenciálne protisúťažné 
účinky a budú predstavovať zneužitie v zmysle článku 102 ZFEÚ. Pokiaľ však ide o iné konania 
ako odmietnutie prístupu, neexistencia takejto nevyhnutnosti nie je sama osebe rozhodujúca na 
účely posúdenia potenciálne zneužívajúceho správania dominantného podniku.31Ako uviedol 
Súdny dvor, z rozsudku Bronner nemožno vyvodzovať, že podmienky potrebné na konštatovanie 
existencie zneužívajúceho odmietnutia dodávať sa musia nevyhnutne uplatniť v kontexte 
posúdenia zneužívajúcej povahy konania, ktoré spočíva v podriadení poskytovania služieb alebo 
predaja výrobkov nevýhodným podmienkam, o ktoré kupujúci nemusí mať záujem, pričom 
takéto konanie môže samo osebe predstavovať samostatnú formu zneužitia, odlišnú od 
odmietnutia dodávať.32
77.Tak je to práve v prejednávanom prípade.
30 Je potrebné poznamenať, že rozsudok Bronner by sa mal vzťahovať na situácie, v ktorých by došlo k „odmietnutiu“ prístupu, čo 
predpokladá existenciu „žiadosti“ alebo minimálne vyjadrenie požiadavky získať prístup a tomu zodpovedajúce „odmietnutie“ (pozri 
v tomto zmysle rozsudok Google Shopping, bod 232 a citovanú judikatúru).
31 Rozsudok Slovak Telekom (bod 50).
32 Ide najmä o prípady zneužívania, ako je stláčanie marží konkurenčných podnikov na nadväzujúcich trhoch [pozri rozsudky zo 
17. februára 2011, TeliaSonera Sverige (C-52/09, EU:C:2011:83, bod 58); z 10. júla 2014, Telefónica a Telefónica de España/Komisia 
(C-295/12 P, EU:C:2014:2062, body 75 a 96), a Slovak Telekom (body 52 a 53)].
14                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
78.Po prvé na základe opisu predmetného konania je potrebné konštatovať, že odstránenie 
železničnej trate predstavovalo nezávislé znefunkčnenie infraštruktúry, ktoré bránilo nielen 
konkurentom, ako je LDZ, ale aj samotnej spoločnosti LG v jej využívaní. Tento prípad sa preto 
jasne líši od prípadov odmietnutia prístupu, keď dominantný podnik neutrpí žiadnu stratu 
infraštruktúry. Na druhej strane, ako sa javí zo spisu, zdá sa, že toto správanie bolo motivované 
čisto úmyslom uškodiť konkurentom. Toto konanie preto nemôže viesť k riadnej hospodárskej 
súťaži a podľa môjho názoru má rovnaké znaky ako prípady, ktoré sa v odbornej literatúre 
v oblasti práva hospodárskej súťaže označujú ako „čisté obmedzenia“ (naked restrictions).33
79.Po druhé, ako správne uvádza Orlen, základnou charakteristikou predmetného konania je, že 
sa riadi logikou „predátorstva“. Podobne ako v prípade predátorských cien sa LG rozhodla zničiť, 
a teda obetovať cenné aktívum, železničnú trať, čím znemožnila jej používanie, a tak ju nebude 
môcť prevádzkovať a dosahovať príjmy, a zároveň neumožnila jej používanie ani konkurenčným 
tretím stranám. Podobne ako v oblasti predátorských cien,34jediným rozumným vysvetlením 
správania spoločnosti LG bola odmena vo forme monopolného postavenia, ktorú získala 
vylúčením spoločnosti LDZ z trhu. Z toho vyplýva, že tento prípad sa neriadi rovnakou logikou 
ako prípady týkajúce sa odmietnutia prístupu. V prejednávanej veci sa totiž protisúťažné účinky 
vylúčenia konkurentov prejavujú na základe logiky krátkodobej straty s cieľom dosiahnuť zisk 
v strednodobom a dlhodobom horizonte, zatiaľ čo prípady týkajúce sa odmietnutia prístupu sú 
nevyhnutne charakterizované logikou okamžitého zisku.
80.Po tretie poznamenávam, že kritériá Bronner sa uplatňujú, ako sa nedávno potvrdilo v bode 47 
rozsudku vo veci Slovak Telekom, ak „je vo všeobecnosti priaznivé pre rozvoj hospodárskej súťaže 
a v záujme spotrebiteľov umožniť spoločnosti vyhradiť si infraštruktúru, ktorú sama vyvinula, pre 
svoje vlastné použitie“35. Z toho vyplýva, že logika kritérií Bronner je založená na udržiavaní 
infraštruktúry. V prejednávanom prípade však dobrovoľné zničenie infraštruktúry bez toho, aby 
bola nahradená, nemôže byť vo svojej podstate v súlade s logikou týchto kritérií, keďže LG nemá 
žiadny prospech z investície, ktorú vložila do vlastnej infraštruktúry.
81.Po štvrté tiež uvádzam, že v prejednávanom prípade nebolo potrebné, aby sa LG zbavila 
akéhokoľvek majetku alebo uzavrela zmluvy s osobami, ktoré si nevybrala, s cieľom ukončiť 
predmetné zneužívanie. Je potrebné pripomenúť, že Komisia sporným rozhodnutím uložila 
spoločnosti LG pokutu a nariadila jej ukončiť protiprávne konanie. Nenariadila však spoločnosti 
LG, aby spoločnosti LDZ umožnila prístup na relevantný trh.36Zistenie zneužitia teda nemá za 
následok donútenie podniku uzavrieť zmluvu s týmto konkurentom, čo by v zmysle rozsudku 
Slovak Telekom „obzvlášť zasahovalo do zmluvnej slobody a práva na majetok“37.
82.Z toho vyplýva, že odstránenie trate, napriek tomu, že zakladá konanie podobné odmietnutiu 
prístupu majúce porovnateľný vylučujúci účinok, nemožno analyzovať uplatnením kritérií 
Bronner.
83.Keďže prvý odvolací dôvod je teda založený výlučne na námietke právne nesprávneho 
predpokladu, a to konkrétne že predmetné konanie predstavuje „odmietnutie prístupu“ v zmysle 
kritérií Bronner, navrhujem ho zamietnuť v celom rozsahu bez toho, aby bolo potrebné 
preskúmať námietky spoločnosti LG, ktoré sú z tohto dôvodu nevyhnutne neúčinné.
33 Pozri v tomto zmysle usmernenie, bod 22.
34 Rozsudok z 3. júla 1991, AKZO/Komisia (C-62/86, EU:C:1991:286, bod 69).
35 Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
36 Pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. októbra 2003, Van den Bergh Foods/Komisia (T-65/98, EU:T:2003:281, bod 161).
37 Pozri bod 64 vyššie.
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                                15NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
84.V druhom rade a pre úplnosť poznamenávam, že neaplikovateľnosť kritérií Bronner 
v prejednávanom prípade je odôvodnená aj vzhľadom na účel, ktorý tieto kritériá sledujú.
85.Na jednej strane z hľadiska ochrany vlastníckeho práva dominantného podniku je zo znenia 
samotného rozsudku Bronner a z následnej judikatúry zrejmé, že kritériá stanovené v tomto 
rozsudku sa vzťahujú na infraštruktúru vo vlastníctve dominantného podniku, ktorá v zásade 
odráža jeho vlastné investície.38Avšak v prejednávanej veci, ako uviedol Všeobecný súd 
v bodoch 94 a 95 napadnutého rozsudku, je nesporné, že i) predmetná infraštruktúra nie je 
zariadením vo vlastníctve spoločnosti LG (táto spoločnosť nemá prospech z voľného výkonu 
výlučného vlastníctva a je len manažérom verejnej železničnej infraštruktúry vo vlastníctve 
Litovskej republiky), a tiež, že ii) LG neinvestovala do litovskej železničnej siete, keďže táto sieť 
bola vybudovaná a rozvíjaná z verejných prostriedkov. Vzhľadom na to neexistujú dôvody, ktoré 
by odôvodňovali uplatnenie takých zvýšených dôkazných požiadaviek smerujúcich k ochrane 
vlastníckeho práva, akými sú požiadavky stanovené na základe kritérií Bronner. Takisto nie je 
pravdepodobný zásah do zmluvnej slobody v okamihu, keď LG koná ako manažér železničnej 
infraštruktúry, ktorá by viedla najmä k povinnosti poskytnúť prístup k verejnej železničnej 
infraštruktúre.
86.Na druhej strane z ekonomického hľadiska, ako takisto uviedol Všeobecný súd v bodoch 91 
a 92 napadnutého rozsudku, je ochrana motivácie dominantného podniku investovať do výstavby 
základnej infraštruktúry výrazne ovplyvnená, ak už platný právny rámec ukladá povinnosť 
dodávať. Konkrétne predmetná právna úprava predpokladá, že motivácia dominantného podniku 
investovať do vytvárania výrobkov alebo služieb je chránená.39V tomto zmysle aplikovateľný 
právny rámec nemôže obmedzovať uplatňovanie článku 102 ZFEÚ40a predstavuje relevantnú 
okolnosť na účely posúdenia zneužívajúcej povahy správania dominantného podniku, pretože 
prispieva k vymedzeniu podmienok hospodárskej súťaže, v rámci ktorých tento podnik pôsobí.41
Bez ohľadu na sledované ciele kontroly ex post v rámci práva hospodárskej súťaže dopĺňajú 
regulačný rámec ex ante.42
87.Berúc do úvahy vyššie uvedené úvahy, z ktorých nie všetky boli výslovne uvedené 
v napadnutom rozsudku, sa domnievam, že Všeobecný súd rozhodol správne, keď v bodoch 90 až 
99 napadnutého rozsudku uviedol, že sa v prejednávanej veci neuplatnia kritériá Bronner. Za 
týchto okolností treba prvý odvolací dôvod zamietnuť ako nedôvodný.
C.O druhom odvolacom dôvode
88.Vo svojom druhom odvolacom dôvode LG tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho 
právneho posúdenia, keď odstránenie železničnej trate kvalifikoval ako „zneužívajúce konanie“ 
v zmysle článku 102 ZFEÚ. Konkrétne tvrdí, že v bodoch 168, 170, 177, 197, 204 a 231 
napadnutého rozsudku Všeobecný súd neakceptoval záver Komisie, že odstránenie železničnej 
trate bolo zneužitím „len“ v dvoch kumulatívnych prvkoch, a to skutočnosti, že odstránenie bolo 
38 Pozri v tejto súvislosti rozsudky Bronner (bod 37), ako aj Slovak Telekom (body 43, 45, 46, 48 a 49). Poznamenávam, že generálny 
advokát F. G. Jacobs vo svojich návrhoch vo veci Bronner (C-7/97, EU:C:1998:264, bod 66) možno uvažoval o uplatnení kritérií Bronner 
na prípad, keď bolo predmetné zariadenie vytvorené za nekonkurenčných podmienok, čiastočne s pomocou verejných prostriedkov.
39 Pozri v tejto súvislosti rozsudok Slovak Telekom (body 47 a 48), a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát H. Saugmandsgaard Øe vo 
veci Deutsche Telekom/Komisia a Slovak Telekom/Komisia (C-152/19 P a C-165/19 P, EU:C:2020:678, body 75 až 78).
40 Rozsudok z 10. júla 2014, Telefónica a Telefónica de España/Komisia (C-295/12 P, EU:C:2014:2062, bod 128).
41 Pozri v tejto súvislosti rozsudok vo veci Slovak Telekom (body 42 a 57).
42 Pozri v tejto súvislosti rozsudok zo 14. októbra 2010, Deutsche Telekom/Komisia (C-280/08 P, EU:C:2010:603, bod 92).
16                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
vykonané „veľmi unáhlene“43a „bez [predchádzajúceho] zabezpečenia potrebných finančných 
prostriedkov [zo strany spoločnosti LG]“44. Ani jeden z týchto dvoch prvkov však nezakladá 
takúto kvalifikáciu o to viac, že Všeobecný súd v bode 168 rozsudku uznal, že odstránenie 
železničnej trate bolo „jedinou vhodnou a ekonomicky rozumnou možnosťou“.
1.O účinnosti druhého odvolacieho dôvodu
89.Pokiaľ Orlen tvrdí, že tento dôvod je neúčinný, pripomínam, že účinnosť dôvodu sa vzťahuje 
na jeho schopnosť, ak je dôvodný, dosiahnuť záver, ktorý žalobca prostredníctvom tohto dôvodu 
požaduje.45
90.V prejednávanom prípade druhým odvolacím dôvodom LG spochybňuje kvalifikáciu 
odstránenia železničnej trate ako „zneužívajúceho konanie“ v zmysle článku 102 ZFEÚ tým, že 
spochybňuje dve skutočnosti, na ktoré sa Komisia a následne Všeobecný súd výlučne odvolávali.
91.Ako vyplýva najmä z bodov 42 a 194 napadnutého rozsudku, Komisia sa v spornom 
rozhodnutí domnievala, že LG pri odstraňovaní celej železničnej trate použila iné prostriedky ako 
prostriedky bežnej hospodárskej súťaže. Tento záver bol vyvodený zo všetkých právnych 
a skutkových okolností (tieto okolnosti boli rozdelené do piatich kategórií a sú uvedené v bode 31 
vyššie).46
92.Z toho vyplýva, že na rozdiel od tvrdení spoločnosti LG, údajná zneužívajúca povaha konania 
nie je výsledkom „iba dvoch kumulatívnych prvkov, ktoré určil Všeobecný súd, a to, že 
k odstráneniu došlo „veľmi unáhlene“ a „bez zabezpečenia potrebných finančných prostriedkov“. 
Tieto prvky predstavujú len časť súhrnu skutočností, na ktoré sa Komisia a následne Všeobecný 
súd odvolávali, aby mohli predmetné konanie kvalifikovať ako zneužívajúce. To je v súlade 
s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej sa posúdenie zneužívajúcej povahy konania 
musí vykonať na základe všetkých relevantných skutočností.47
93.Je preto potrebné zaoberať sa otázkou, či možno druhý odvolací dôvod považovať za účinný, 
ak LG spochybňuje len časť okolností, ktoré Komisia zohľadnila pri kvalifikácii konania ako 
zneužívajúceho.
43 S odkazom na body 148, 164 a 168 napadnutého rozsudku LG pripomína, že Všeobecný súd pripustil, že LG mohla rozhodnúť 
o odstránení železničnej trate namiesto vykonania čiastočných opráv, ktoré by viedli k jej neskoršej výmene. Zneužitie, ktoré sa jej 
vytýka, sa teda týka len načasovania tohto odstránenia, t. j. od 3. októbra 2008. Keďže však načasovanie tohto odstránenia nemalo žiadny 
vplyv na jej náklady, rozhodnutie o okamžitom odstránení bolo rozumným manažérskym rozhodnutím. Okrem toho Všeobecný súd 
v bodoch 197, 204 a 209 rozsudku konštatoval, že LG nesledovala žiadny protisúťažný úmysel. Odstránenie železničnej trate, ktoré by sa 
v každom prípade muselo vykonať neskôr bez dodatočných nákladov, bolo preto rozumným manažérskym rozhodnutím, ktoré nemožno 
považovať za zneužitie.
44 LG tvrdí, že odstránenie železničnej trate „bez zabezpečenia potrebných finančných prostriedkov“ tiež nepredstavuje zneužívajúce 
konanie, keďže očakávala, že finančné prostriedky na rekonštrukciu železničnej trate získa po dokončení väčšiny prác. S odkazom na 
body 152, 153, 160, 171, 174 až 176 a 196 napadnutého rozsudku LG tvrdí, že žiadosť o financovanie podala 2. októbra 2008, teda pred 
začatím prác na odstránení železničnej trate, že v tom čase, ako aj neskôr boli k dispozícii európske finančné prostriedky a že nekonala 
s protisúťažným úmyslom. Pripomína, že okolnosti, na ktoré sa Všeobecný súd odvoláva na účely preukázania zneužitia, nastali 
predovšetkým po 3. októbri 2008. V tejto súvislosti sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď 
v bodoch 164, 165, 170 a 178 napadnutého rozsudku vyžadoval od spoločnosti LG povinnosť preukázať alebo odôvodniť čas odstránenia 
železničnej trate, pričom bolo úlohou Komisie zneužitie preukázať. Okrem toho Všeobecný súd v bodoch 152 a 170 napadnutého 
rozsudku nevykonal konkrétnu analýzu tvrdenia spoločnosti LG týkajúceho sa uskladnenia častí železničnej trate, ktoré sa dajú opätovne 
použiť, a ich opätovného použitia na iných tratiach pred začiatkom zimy. V každom prípade na začatie prípravných fáz projektu nie je 
potrebné vopred „zabezpečiť“ potrebné finančné prostriedky na celý projekt.
45 Pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. septembra 2000, EFMA/Rada (C-46/98 P, EU:C:2000:474, bod 38).
46 V tejto súvislosti pozri aj body 83, 193, 196 a 224 napadnutého rozsudku.
47 Pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, bod 72, ako aj citovaná 
judikatúra).
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                                17NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
94.V tejto súvislosti treba uviesť, že v bodoch 168, 170, 204 a 231 napadnutého rozsudku, na ktoré 
sa v tomto odvolacom dôvode odkazuje, Všeobecný súd len zamietol námietky spoločnosti LG 
proti určitým hodnoteniam skutkového stavu, ktoré nie sú súčasťou odôvodnenia sporného 
rozhodnutia.48Len z tohto tvrdenia však nemožno vyvodiť, že tento odvolací dôvod nemôže 
vyvrátiť záver, že predmetné konanie bolo zneužívajúce.
95.Keďže oba tieto prvky sú súčasťou všetkých skutočností, ktoré Komisia zohľadnila 
(v odôvodneniach 184 až 193 sporného rozhodnutia) a ktoré Všeobecný súd potvrdil 
(v bodoch 164 až 177 napadnutého rozsudku), a keďže neexistuje žiadne odstupňovanie alebo 
hierarchia medzi významom, ktorý sa prikladá všetkým týmto prvkom, zastávam názor, že 
nemožno vo výsledku s istotou konštatovať, že ak by sa odstránenie železničnej trate 
neuskutočnilo unáhlene alebo ak by sa uskutočnilo po tom, ako LG zabezpečila potrebné finančné 
prostriedky, Komisia by napriek tomu uznala toto konanie za zneužívajúce.
96.Preto zastávam názor, že tento odvolací dôvod treba považovať za účinný.
2.O prípustnosti a dôvodnosti druhého odvolacieho dôvodu
97.Komisia a Orlen v podstate tvrdia, že v rozsahu, v akom druhý odvolací dôvod smeruje 
k spochybneniu posúdenia skutkového stavu bez uvedenia nesprávneho právneho posúdenia, by 
mal byť zamietnutý ako neprípustný.
98.V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora, ak 
Všeobecný súd zistil alebo posúdil skutkový stav, Súdny dvor má podľa článku 256 ZFEÚ 
právomoc preskúmať len právnu kvalifikáciu týchto skutočností a z nich vyvodené právne 
dôsledky. Posúdenie skutkového stavu, s výnimkou prípadu skreslenia dôkazov predložených 
Všeobecnému súdu, preto nepredstavuje právnu otázku, ktorá by ako taká podliehala 
preskúmaniu Súdneho dvora.49
99.V rámci druhého odvolacieho dôvodu LG netvrdí, že došlo ku skresleniu dôkazov 
preskúmaných Všeobecným súdom, ktoré preukázali, že železničná trať bola odstránená „veľmi 
unáhlene“ alebo „bez zabezpečenia potrebných finančných prostriedkov“, a že Súdnemu dvoru 
neprináleží opätovne skúmať dôkaznú hodnotu týchto dôkazov. Tvrdí len, že Všeobecný súd 
pochybil, keď rozhodol, že Komisia sa mohla oprieť o tieto dva prvky, aby dospela k záveru, že 
došlo k zneužitiu. Na prvý pohľad sa teda zdá, že LG nežiada Súdny dvor o opätovné posúdenie 
skutkového stavu, ale o preskúmanie jeho právnej kvalifikácie. Z podrobnejšej analýzy tvrdení 
spoločnosti LG však vyplýva, že sa v skutočnosti domáha nového posúdenia skutkového stavu 
Súdnym dvorom oproti tomu, ako ho zistil Všeobecný súd.50
100. Po prvé, pokiaľ ide o tvrdenia spoločnosti LG týkajúce sa jej unáhleného rozhodnutia 
o odstránení železničnej trate, Všeobecný súd na rozdiel od toho, čo tvrdí táto spoločnosť, 
v bode 168 napadnutého rozsudku „neuznal“, že odstránenie železničnej trate bolo „jedinou 
vhodnou a ekonomicky rozumnou možnosťou“. V tomto bode Všeobecný súd len hypoteticky 
48 Konkrétne i) bod 168 sa týka hypotézy predloženej spoločnosťou LG, že možnosť č. 2 bola jedinou vhodnou a ekonomicky rozumnou 
možnosťou; ii) bod 170 sa týka údajnej potreby vyzdvihnutia vhodných materiálov zo železničnej trate s cieľom zabrániť ich poškodeniu 
počas zimy; iii) bod 204 sa týka údajného vplyvu rozhodcovského rozsudku zo 17. decembra 2010 na rozhodnutie nerekonštruovať 
železničnú trať, a iv) bod 231 sa týka tvrdenia spoločnosti LG, že možnosť č. 1 bola oveľa menej efektívna ako možnosť č. 2.
49 Rozsudok z 25. marca 2021, Deutsche Telekom/Komisia (C-152/19 P, EU:C:2021:238, bod 68 a citovaná judikatúra).
50 K problematike „rozlišovania medzi skutkovými a právnymi otázkami“, najmä vo veciach hospodárskej súťaže, pozri návrhy, ktoré 
predniesol generálny advokát F. G. Jacobs vo veci Hilti/Komisia (C-53/92 P, neuverejnené, EU:C:1993:875, body 46 a 47).
18                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
argumentoval – čo vyplýva z úvodnej vety „[z]a predpokladu, ako tvrdí žalobkyňa, že možnosť č. 2 
bola jedinou vhodnou a ekonomicky rozumnou možnosťou“51– aby potvrdil, že ani v rámci 
možnosti č. 2 nebolo potrebné odstrániť železničnú trať z dôvodu obáv o bezpečnosť železníc.52
Domnievam sa preto, že LG sa snaží prekvalifikovať posúdenie skutkového stavu Všeobecným 
súdom tak, aby Súdny dvor konštatoval, že odstránenie železničnej trate bolo jedinou vhodnou 
a ekonomicky rozumnou možnosťou.
101. Takisto je potrebné pripomenúť, že v rozpore s tvrdením spoločnosti LG z napadnutého 
rozsudku nevyplýva, že „na účely tohto odvolania možno teda považovať za preukázané, že LG 
musela skôr či neskôr odstrániť celú železničnú trať“. Toto tvrdenie, na ktorom je založená 
argumentácia spoločnosti LG, je vyvrátené posúdením skutkových okolností uvedených 
v bodoch 164 až 166 napadnutého rozsudku.53Nemožno teda preukázať, ako tvrdí LG, že 
zneužitie, ktoré sa jej vyčíta, „spočívalo skôr v načasovaní, kedy pristúpila k odstráneniu 
železničnej trate“. Toto tvrdenie sa preto nepriamo snaží prekvalifikovať skutkový stav s cieľom 
spochybniť právnu kvalifikáciu.
102. Po druhé, pokiaľ ide o nezabezpečenie finančných prostriedkov, domnievam sa, že tvrdenie 
spoločnosti LG, že „očakávala, že tieto prostriedky na rekonštrukciu železničnej trate získa“, na 
ktorom je založené jej druhé tvrdenie, je jasne vyvrátené posúdením skutkového stavu, ktoré 
vykonal Všeobecný súd, najmä v bodoch 151, 173, 175, 176, 177 a 181 napadnutého rozsudku. 
Keďže sa LG nedovoláva žiadneho skreslenia skutkového stavu, jeho posúdenie sa musí na účely 
tohto odvolania považovať za jednoznačne preukázané.
103. Vzhľadom na uvedené skutočnosti navrhujem zamietnuť druhý odvolací dôvod ako 
neprípustný alebo minimálne ako zjavne nedôvodný.
D.O treťom odvolacom dôvode
104. Vo svojom treťom odvolacom dôvode LG tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho 
právneho posúdenia, keď kvalifikoval odstránenie železničnej trate ako akt, ktorý mohol mať 
protisúťažné účinky od 3. októbra 2008 , hoci železničná doprava na tejto trati bola pozastavená 
už od 2. septembra 2008 . Tento odvolací dôvod, ktorý sa delí na štyri časti,54je v podstate 
zameraný na napadnutie bodov 219 až 233 napadnutého rozsudku, v ktorých Všeobecný súd 
zamietol tvrdenia spoločnosti LG, že Komisia sa nesprávne domnievala, že odstránenie 
železničnej trate ako také a bez ohľadu na predchádzajúce pozastavenie dopravy na tejto trati 
mohlo mať protisúťažné účinky na trh.
105. V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že Všeobecný súd v bode 226 napadnutého 
rozsudku rozhodol, že napriek predchádzajúcemu prerušeniu služieb odstránenie železničnej 
trate „mohlo zahŕňať účinky uzavretia trhu, ktoré spočívali v sťažení prístupu na trh, keďže tento 
vstup by podliehal menej výhodným podmienkam“. Konkrétne v odpovedi na rovnaké tvrdenie, 
51 Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
52 Zdôrazňujem, že LG vo svojom odvolaní uznáva, že „Všeobecný súd sa uspokojil s tým, že o tejto otázke nerozhodol, a neuvádza žiadne 
skutočnosti svedčiace o opaku“.
53 Konkrétne Všeobecný súd rozhodol, že LG „nepreukázala, že po vzniku deformácie a podrobnom posúdení stavu celej železničnej trate 
bola trať v takom stave, ktorý by odôvodňoval jej okamžité odstránenie v celom rozsahu“ (bod 164), a že LG „dostatočne nepodložila 
tvrdenie, podľa ktorého nedostatky... boli zistené aj na mnohých iných miestach celej železničnej trate“ (bod 165). Kurzívou zvýraznil 
generálny advokát.
54 Vzhľadom na ich technickú povahu a lepšie pochopenie sa v mojej analýze budem venovať každej zo štyroch častí tretieho odvolacieho 
dôvodu osobitne.
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                                19NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
ktoré predložila LG v prvostupňovom konaní, Všeobecný súd v bode 227 napadnutého rozsudku 
rozhodol, že LG nesprávne tvrdí, že v rámci kontrafaktuálneho scenára by sa stav hospodárskej 
súťaže nelíšil od stavu hospodárskej súťaže v existujúcej situácii. Podľa Všeobecného súdu mohla 
byť situácia odlišná, keďže unáhleným odstránením železničnej trate bez zabezpečenia 
finančných prostriedkov potrebných na jej rekonštrukciu došlo jednak k zhoršeniu situácie 
existujúcej v čase pozastavenia dopravy tým, že toto pozastavenie, ktoré je svojou povahou 
dočasné, sa zmenilo na situáciu absolútnej nemožnosti využívania železničnej trate, a tiež sťažilo 
opravu železničnej trate tým, že vylúčilo možnosť spočívajúcu v počiatočných cielených 
opravách, po ktorých by nasledovala úplná rekonštrukcia celej železničnej trate do piatich rokov 
(ďalej len „možnosť č. 1“), a tým, že znemožnilo úplnú realizáciu možnosti spočívajúcej v úplnej 
a okamžitej rekonštrukcii železničnej trate (ďalej len „možnosť č. 2“).
106. Z môjho pohľadu sa však zdá, že žiadne z tvrdení predložených spoločnosťou LG v rámci 
tretieho odvolacieho dôvodu nemôže preukázať, že toto posúdenie Všeobecného súdu je 
postihnuté nesprávnymi právnymi posúdeniami alebo rozpormi.
1.O prvej časti
107. V prvej časti svojho tretieho odvolacieho dôvodu LG v rámci svojej prvej námietky uvádza, že 
prístup Všeobecného súdu vychádza z nesprávneho predpokladu, ktorý vyplýva z bodov 223, 225 
a 227 napadnutého rozsudku. Podľa spoločnosti LG bola možnosť č. 1 vhodnou a ekonomicky 
rozumnou alternatívou vo vzťahu k možnosti č. 2. Všeobecný súd pritom neodmietol stanovisko 
spoločnosti LG, zhrnuté v bodoch 150, 151 a 167 toho rozsudku, spočívajúce v tom, že možnosť 
č. 2 bola jedinou vhodnou a ekonomicky rozumnou možnosťou, ale len ponechal túto otázku 
nezodpovedanú v bode 168 rozsudku. LG dospela k záveru, že body 223, 225 a 227 rozsudku sú 
vnútorne rozporné a nezlučiteľné s výberom možnosti č. 2. Podľa druhej námietky sú body 
223, 225 a 227 napadnutého rozsudku založené na nesprávnom predpoklade, že železničná trať 
mohla byť uvedená do prevádzky „v krátkom čase“ vďaka počiatočným opravám v rámci možnosti 
č. 1. To tak však nie je, pretože tieto opravy by si vyžadovali rovnaký postup, najmä na účely 
získania finančných prostriedkov od Litovskej republiky alebo Únie, ako v prípade možnosti č. 2. 
Všeobecný súd túto skutočnosť nezohľadnil, čím si protirečil.
108. Pokiaľ ide o prvú námietku, konštatujem, že Všeobecný súd v bodoch 223, 225 a 227 
napadnutého rozsudku nekritizuje LG za to, že si vybrala možnosť č. 2, ale v bode 225 tohto 
rozsudku sa obmedzuje na konštatovanie, že „odstránenie železničnej trate de facto znemožnilo 
realizáciu možnosti č. 1, keďže už nebolo možné uvažovať o jej prvej etape, teda o lokálnych 
opravách na tých úsekoch železničnej trate, ktoré neumožňovali bezpečnú železničnú dopravu“. 
Ako Všeobecný súd vysvetlil v bode 229 napadnutého rozsudku, „Komisia však [spoločnosti LG] 
nevytýka, že si namiesto možnosti č. 1 zvolila možnosť č. 2, ale skôr spôsob realizácie možnosti 
č. 2“. Okrem toho sa Všeobecný súd v bode 168 tohto rozsudku iba obmedzil na konštatovanie, 
prečo tvrdenie spoločnosti LG, že možnosť č. 2 bola jedinou vhodnou a ekonomicky rozumnou 
možnosťou, nemohlo preukázať, že železničná trať sa musela urýchlene odstrániť. Vzhľadom na 
to, že neexistuje žiadny vnútorný rozpor ani nesprávne posúdenie v zmysle, ktorý uvádza LG, 
navrhujem zamietnuť tento prvý dôvod námietky ako nedôvodný.
109. Pokiaľ ide o druhú námietku, podľa ktorej Všeobecný súd opomenul zohľadniť, že realizácia 
možnosti č. 1 by si vyžadovala rovnaký postup získania finančných prostriedkov ako v prípade 
možnosti č. 2, domnievam sa, že toto tvrdenie, ktoré spočíva v opakovaní tvrdení predložených 
20                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
na prvom stupni,55je predovšetkým pokusom spoločnosti LG spochybniť skutkové zistenia, čo 
nepredstavuje právnu otázku, ktorá by ako taká podliehala preskúmaniu Súdnym dvorom.56
Okrem toho sa v prejednávanom prípade LG neodvoláva na žiadne skreslenie skutkového stavu 
a neuvádza, ako by malo vyzerať zjavné neskreslené hodnotenie skutkového stavu. Napokon 
v každom prípade, teda aj v prípade tohto opomenutia zo strany Všeobecného súdu, by toto 
opomenutie nespôsobilo vnútorný rozpor s obnovením bezpečnej dopravy v krátkom čase, keďže 
Všeobecný súd v bode 176 napadnutého rozsudku rozhodol, že LG mohla získať finančné 
prostriedky Únie, ak by včas začala administratívny proces potrebný na tento účel.
110. Vzhľadom na už uvedené navrhujem zamietnuť túto prvú časť tohto odvolacieho dôvodu ako 
sčasti nedôvodnú a sčasti neprípustnú.
2.O druhej časti
111. V druhej časti svojho tretieho odvolacieho dôvodu LG tvrdí, že Všeobecný súd si protirečil, 
keď v bode 225 napadnutého rozsudku uviedol, že realizácia možnosti č. 1 viedla k „lokálny[m] 
opravá[m] na tých úsekoch železničnej trate, ktoré neumožňovali bezpečnú železničnú dopravu“, 
zatiaľ čo v bode 164 tohto rozsudku uznal potrebu opráv „pozdĺž celej [železničnej] trate“.
112. Medzi týmito dvoma bodmi však nenachádzam rozpor. Všeobecný súd v bode 164 
napadnutého rozsudku iba odkázal na obsah interného listu spoločnosti LG,57podľa ktorého 
najmä oprava železničnej trate v rámci možnosti č. 1 „musí zahŕňať úplné a okamžité odstránenie 
železničnej trate“ aj napriek skutočnosti, že „by sa mala celá železničná trať opraviť v horizonte 
piatich rokov“, zatiaľ čo v bode 225 tohto rozsudku Všeobecný súd iba uviedol, že prvá etapa 
realizácie možnosti 1 pozostávala z vykonania „lokálnych op[ráv] na tých úsekoch železničnej 
trate, ktoré neumožňovali bezpečnú železničnú dopravu“.
113. Preto navrhujem túto druhú časť tohto odvolacieho dôvodu zamietnuť ako nedôvodnú.
3.O tretej časti
114. V tretej časti svojho tretieho odvolacieho dôvodu LG tvrdí, že v rozpore s tým, čo naznačuje 
Všeobecný súd v bodoch 221 až 223 napadnutého rozsudku, LG nemala absolútnu právnu 
povinnosť uviesť trať do normálneho stavu vykonaním počiatočných opráv podľa možnosti č. 1 
a mohla si legitímne zvoliť možnosť č. 2. Druhá možnosť by umožnila obnoviť normálny stav vecí 
s tým, že čas odstránenia trate, ktorý je pri realizácii možnosti č. 2 nevyhnutný, by bol irelevantný.
115. V tejto súvislosti považujem za potrebné v prvom rade uviesť, tak ako bolo uvedené v prvej 
časti tohto odvolacieho dôvodu, že toto tvrdenie vychádza z nesprávneho predpokladu, že 
Všeobecný súd rozhodol, že LG mala podľa platných právnych predpisov Únie a vnútroštátnych 
právnych predpisov absolútnu právnu povinnosť obnoviť normálny stav vykonaním počiatočných 
opráv podľa možnosti č. 1 a že si nemohla vybrať možnosť č. 2.
55 Pozri zhrnutie argumentácie spoločnosti LG v bode 216 napadnutého rozsudku.
56 Pozri body 98 až 101 vyššie. Pozri tiež rozsudok z 28. januára 2021, Qualcomm a Qualcomm Europe/Komisia (C-466/19 P, EU:C:2021:76, 
body 42 a 43, ako aj citovaná judikatúra).
57 List, ktorý 18. septembra 2008 zaslalo riaditeľstvo železničnej infraštruktúry spoločnosti LG rade pre strategické plánovanie tejto 
spoločnosti a ktorý bol zostavený na základe správy z kontroly mimoriadnej komisie z 12. septembra 2008.
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                                21NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
116. Pripomínam ďalej, že posúdenie uplatniteľného právneho rámca, a najmä povinností, ktoré 
tento rámec ukladá manažérom železničnej infraštruktúry, bolo uvedené v bode 222 napadnutého 
rozsudku, a to najmä s cieľom konštatovať po prvé, že podľa príslušného právneho rámca má 
manažér infraštruktúry nielen povinnosť zaistiť bezpečnosť dopravy, ale má tiež povinnosť 
„minimalizovať poruchy na železničnej sieti a obnoviť bežný stav po narušení chodu vlakov“, a po 
druhé, že „odstránenie celej železničnej trate nemohlo byť odôvodnené len bezpečnostnými 
dôvodmi, keďže bezpečnosť už bola riadne zabezpečená pozastavením dopravy 2. septembra 
2008 “. Okrem toho Všeobecný súd v bode 223 tohto rozsudku zhodnotil, že keďže LG mala 
dominantné postavenie na relevantnom trhu, bolo jej povinnosťou podľa článku 102 ZFEÚ 
„vyhnúť sa vylúčeniu akejkoľvek možnosti v krátkom čase opätovne uviesť železničnú trať do 
prevádzky prostredníctvom postupnej rekonštrukcie, a to v súlade so svojou povinnosťou 
minimalizovať poruchy na železničnej sieti obnovením bežného stavu po vzniku poruchy.“
117. Zo záverov uvedených v týchto bodoch napadnutého rozsudku vyplýva, že Všeobecný súd 
nedospel k záveru, že LG mala absolútnu právnu povinnosť vykonať počiatočné opravy podľa 
možnosti č. 1 a že v každom prípade závery týkajúce sa povinností prevádzkovateľov železničnej 
infraštruktúry vychádzali predovšetkým z osobitnej zodpovednosti spoločnosti LG podľa 
článku 102 ZFEÚ.
118. Preto navrhujem zamietnuť tretiu časť tohto dôvodu ako nedôvodnú.
4.O štvrtej časti
119. Vo štvrtej časti svojho tretieho odvolacieho dôvodu LG uvádza, že tvrdenia v bode 225 
napadnutého rozsudku týkajúce sa účinku vylúčenia z dôvodu, že keď Orlen zistila, že LG nemá 
v úmysle opraviť železničnú trať v krátkom čase, LDZ stiahla svoju žiadosť o udelenie licencie na 
prevádzkovanie litovskej časti krátkej trate do Lotyšska, sú navzájom odporujúce vzhľadom na 
závery uvedené v bodoch 24 a 25 tohto rozsudku, v ktorých Všeobecný súd konštatoval, že LDZ 
podala žiadosť o udelenie takejto licencie „do konca júna 2009“, t. j. po odstránení železničnej 
trate. Toto odstránenie teda nemalo žiadny vplyv na rozhodnutie stiahnuť žiadosť o udelenie 
licencie, ktoré bolo v skutočnosti spôsobené tým, že Orlen v polovici roka 2010 dospela k záveru, 
že LG nemá v úmysle v krátkom čase opraviť železničnú trať, ako to vyplýva z bodu 26 
napadnutého rozsudku.
120. V tejto súvislosti poznamenávam, že na základe spoločného výkladu bodov 24, 25 a 225 
napadnutého rozsudku možno skutočne tvrdiť, že neexistuje príčinná súvislosť medzi 
odstránením železničnej trate a stiahnutím žiadosti o udelenie licencie zo strany spoločnosti LDZ.
121. Avšak odkaz v bode 225 napadnutého rozsudku na stiahnutie žiadosti zo strany spoločnosti 
LDZ treba chápať vo veľmi špecifickom kontexte. Všeobecný súd poukázal na stiahnutie žiadosti 
zo strany spoločnosti LDZ, aby ilustroval záver uvedený v predchádzajúcej vete, že „zmena 
dočasnej situácie na trvalú pritom môže mať vplyv na stav hospodárskej súťaže, keďže potenciálni 
konkurenti sa budú správať rozdielne v závislosti od toho, či sa domnievajú, že k obnoveniu 
‚bežného‘ stavu môže dôjsť v krátkom čase, v strednodobom časovom horizonte alebo nikdy“. 
Skutočnosť, že keď bolo jasné, že železničná trať nebude v krátkom čase opravená, LDZ stiahla 
svoju žiadosť o prevádzkovanie činnosti v Litve, ilustruje tento všeobecný záver o správaní sa 
konkurentov bez ohľadu na dátum stiahnutia žiadosti. Preto navrhujem štvrtú časť tohto 
odvolacieho dôvodu zamietnuť ako nedôvodnú.
22                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
122. Ak by aj Súdny dvor zistil v napadnutom rozsudku vnútorný rozpor, ktorý by predstavoval 
vadu odôvodnenia bodu 225 tohto rozsudku, tento rozpor by nemohol podľa môjho názoru 
spochybniť záver Všeobecného súdu, že „unáhlené odstránenie železničnej trate bez 
predchádzajúceho získania finančných prostriedkov potrebných na jej rekonštrukciu zvýšilo 
riziko, ktoré vzniklo v prejednávanej veci, že bezpečná železničná doprava na krátkej trase sa 
obnoví o viac ako desať rokov neskôr“. V tomto zmysle je štvrtá časť tretieho odvolacieho dôvodu 
neúčinná.
123. Vzhľadom na už uvedené skutočnosti navrhujem zamietnuť štvrtú časť tretieho odvolacieho 
dôvodu, a teda aj tretí odvolací dôvod v celom rozsahu.
E.O štvrtom odvolacom dôvode
124. Vo svojom štvrtom odvolacom dôvode, ktorý sa skladá z dvoch častí, LG vytýka 
Všeobecnému súdu nesprávne právne posúdenie a nesprávne posúdenie zákonnosti pokuty, 
ktorá jej bola uložená.
125. V prvej časti LG tvrdí, že napadnutý rozsudok je postihnutý vadou spočívajúcou vo 
vnútornom rozpore v odôvodnení, keďže Všeobecný súd najmä v bode 196 napadnutého rozsudku 
uviedol, že „Komisia na účely odôvodnenia svojho záveru o existencii porušenia práva 
hospodárskej súťaže vôbec nevychádzala zo zámeru, protisúťažnej stratégie alebo zlého úmyslu 
spoločnosti LG“58, zatiaľ čo v nasledujúcich častiach rozsudku, v ktorých sa Všeobecný súd 
zaoberá žalobnými dôvodmi týkajúcimi sa určenia výšky pokuty, sa odvoláva na údajný 
protisúťažný úmysel spoločnosti LG. Keďže nič nenasvedčuje tomu, že by Všeobecný súd chcel 
zmeniť závery uvedené v bode 196 napadnutého rozsudku, tento rozpor svedčí o nesprávnom 
posúdení v dvoch ohľadoch. Po prvé Všeobecný súd sa v bode 339 napadnutého rozsudku 
dopustil nesprávneho posúdenia, keď pri analýze otázky novej povahy právnej teórie, z ktorej 
vychádza sporné rozhodnutie, označil predmetné konanie za konanie, „ktorého cieľom je udržať 
konkurentov mimo trhu“. Okrem toho Všeobecný súd nesprávne zopakoval tento opis sporného 
konania v rámci analýzy údajnej neprimeranosti koeficientu závažnosti použitého Komisiou, 
najmä v bode 368 napadnutého rozsudku (ktorý odkazuje na bod 339 vyššie) a v bode 374 tohto 
rozsudku, ktorý odkazuje na „odstránenie železničnej trate s cieľom udržať konkurentov mimo 
trhu tým, že im poskytne prístup na trh za menej výhodných podmienok“. Takéto nesprávne 
posúdenie Všeobecným súdom malo vplyv na posúdenie potreby uloženia pokuty, ako aj na 
prípadnú výšku samotnej pokuty.
126. V druhej časti LG tvrdí, pričom neuvádza dôkazy na ich podporu, že údajne nová povaha 
sporného konania a neexistencia protisúťažného úmyslu mohli ovplyvniť analýzu Všeobecného 
súdu pri výkone jeho neobmedzenej súdnej právomoci. LG na pojednávaní poskytla v tejto 
súvislosti dve vysvetlenia. Po prvé LG tvrdila, že neexistencia protisúťažného úmyslu je 
relevantná, keďže Všeobecný súd v bodoch 398 a 404 napadnutého rozsudku uviedol, že v rámci 
svojej neobmedzenej súdnej právomoci sa výška pokuty okrem iného určuje na základe „správnej 
úvahy pri posúdení závažnosti porušenia“, pričom protisúťažný úmysel je kľúčovým prvkom na 
posúdenie závažnosti porušenia. Okrem toho LG tvrdila, že Všeobecný súd prekročil svoju 
neobmedzenú súdnu právomoc, pretože tým, že predpokladal protisúťažný úmysel ako prvok 
posúdenia závažnosti, zmenil konzistentné prvky zakladajúce protiprávne konanie, ktoré Komisia 
zistila zákonným spôsobom.
58 Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                                23NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
1.O účinnosti štvrtého odvolacieho dôvodu
127. Komisia sa domnieva, že štvrtý odvolací dôvod musí byť zamietnutý ako neúčinný,59keďže 
Všeobecný súd na jednej strane využil neobmedzenú súdnu právomoc a nahradil posúdenie 
pokuty vykonané Komisiou svojím vlastným posúdením, a na druhej strane sa pri výkone tejto 
právomoci neodvolal na žiadny protisúťažný úmysel spoločnosti LG.
128. V prejednávanej veci sa LG domáha ďalšieho zníženia výšky pokuty, ktorá jej bola uložená, 
pričom tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne posúdil žalobné dôvody týkajúce sa určenia výšky 
pokuty. Skutočnosť, že Všeobecný súd využil svoju neobmedzenú súdnu právomoc a nahradil 
posúdenie výšky pokuty vykonané Komisiou vlastným posúdením, nemôže sama osebe spôsobiť 
neúčinnosť tohto žalobného dôvodu. Táto skutočnosť sama osebe nevylučuje možnosť, že jednak 
v prípade odôvodnenosti tohto štvrtého odvolacieho dôvodu by tento mohol viesť k následnému 
zníženiu výšky pokuty pôvodne uloženej Komisiou, keďže nesprávne posúdenie vo vzťahu 
k úmyslu by skutočne mohlo ovplyvniť niektoré parametre pokuty, najmä mieru jej závažnosti, 
a že jednak by takéto zníženie následne viedlo Všeobecný súd k záveru, že už nie je potrebné, aby 
vykonal svoju neobmedzenú súdnu právomoc. Táto hypotéza je o to pravdepodobnejšia, že 
Všeobecný súd jednak z vlastnej iniciatívy a v rámci svojej neobmedzenej súdnej právomoci 
prehodnotil výšku pokuty, čo ho viedlo k tomu, že stanovil pokutu na podstatne nižšej úrovni, 
než akú stanovila Komisia, a na druhej strane neuviedol dôvody, prečo zmenil konečnú výšku 
uloženej pokuty, hoci zamietol všetky žalobné dôvody uvedené na odôvodnenie návrhu na 
zrušenie sporného rozhodnutia, ako aj všetky námietky uvedené na podporu návrhu spoločnosti 
LG na zníženie výšky pokuty.
129. Z vyššie uvedeného vyplýva, že tento dôvod nemožno bez ďalšieho zamietnuť ako neúčinný. 
Je preto potrebné ho vecne preskúmať.
2.O dôvodnosti štvrtého odvolacieho dôvodu
130. Na úvod poznamenávam, že štvrtý odvolací dôvod je nevyhnutne založený na predpoklade, 
že Všeobecný súd zohľadnil údajný protisúťažný úmysel spoločnosti LG v rámci preskúmania 
rozhodnutia Komisie o pokute, ako aj v rámci výkonu svojej neobmedzenej súdnej právomoci. Na 
tomto základe LG tvrdí, že v rozsudku dochádza k vnútornému rozporu, keďže Všeobecný súd 
údajne rozhodol, že pri kvalifikácii správania ako zneužívajúceho nebol zohľadnený protisúťažný 
úmysel spoločnosti LG.
131. V tejto súvislosti treba najprv uviesť, že v bodoch 196 a 197 napadnutého rozsudku60
Všeobecný súd rozhodol, že Komisia sa v spornom rozhodnutí pri odôvodnení svojho záveru 
o porušení práva hospodárskej súťaže v žiadnom prípade neodvolávala na zámer spoločnosti LG, 
protisúťažnú stratégiu alebo zlý úmysel. Všeobecný súd preto výslovne zamietol tvrdenie 
spoločnosti LG, že sporné rozhodnutie trpí vadou nesprávneho právneho posúdenia, keďže 
Komisia preukazovala zneužívajúcu povahu sporného konania najmä tým, že sa opierala o jeho 
protisúťažný úmysel.61
59 Ako bolo pripomenuté v bode 89 vyššie, účinnosť dôvodu sa vzťahuje na jeho schopnosť, ak je odôvodnený, dosiahnuť záver, ktorý 
žalobca prostredníctvom tohto dôvodu požaduje.
60 Pozri najmä body 204 a 209 tohto rozsudku.
61 Pozri bod 185 napadnutého rozsudku.
24                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
132. Okrem toho poznamenávam, že žiadna z častí rozsudku uvedených vo štvrtom odvolacom 
dôvode sa výslovne netýka údajného protisúťažného úmyslu spoločnosti LG. Jedinými 
skutočnosťami, ktoré by mohli podporiť tvrdenie spoločnosti LG, že Všeobecný súd zohľadnil jej 
údajný protisúťažný úmysel, sú podľa názoru spoločnosti LG jednak použitie formulácie, ktorá 
odkazuje na takýto úmysel (body 339, 368 a 374 napadnutého rozsudku, v rámci prvej časti), 
a jednak, a to skôr ešte implicitne, odkaz na posúdenie v rámci správnej úvahy závažnosti 
porušenia, keďže v tomto ohľade je relevantný úmysel narušiť hospodársku súťaž (body 398 a 404 
napadnutého rozsudku, v rámci druhej časti).
133. Z nasledujúcich dôvodov sa domnievam, že ani jedna z týchto skutočností nie je dostatočná 
na preukázanie toho, že Všeobecný súd zohľadnil údajný protisúťažný úmysel spoločnosti LG a že 
obe časti štvrtého odvolacieho dôvodu sa preto musia zamietnuť ako nedôvodné.
a)O prvej časti
134. V prvej časti štvrtého odvolacieho dôvodu LG v podstate tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne 
posúdil zákonnosť pokuty uloženej Komisiou. V tejto súvislosti uvádza dve námietky, z ktorých 
prvá sa zakladá na nesprávnom posúdení v bode 339 napadnutého rozsudku v rámci analýzy 
novej povahy právnej teórie, na ktorej je založené sporné rozhodnutie, a druhý na nesprávnom 
posúdení v bodoch 368 a 374 napadnutého rozsudku v rámci analýzy údajnej neprimeranosti 
koeficientu závažnosti.
135. Po prvé, pokiaľ ide o výhradu týkajúcu sa bodu 339 napadnutého rozsudku, poznamenávam, 
že tento bod je súčasťou analýzy Všeobecného súdu týkajúcej sa námietky spoločnosti LG, podľa 
ktorej sa Komisia dopustila nesprávneho právneho posúdenia a nesprávneho určenia výšky 
pokuty, ktorú jej uložila, pretože konanie vytýkané v spornom rozhodnutí predstavovalo novú 
kategóriu zneužitia, pričom LG si nebola vedomá jej nezákonnosti. Všeobecný súd konštatuje, že 
predmetné správanie „mohlo mať potenciálne protisúťažné účinky vylúčenia hospodárskej súťaže 
na [relevantnom] trhu… tým, že sa vytvorili prekážky vstupu na trh bez objektívneho 
odôvodnenia“. S prihliadnutím na toto zistenie a v reakcii na tvrdenie, že zneužívajúca povaha 
predmetného konania by mala byť kvalifikovaná ako nová, Všeobecný súd rozhodol, že „súdy 
Únie už odsúdili zneužívajúcu povahu správania, akým je správanie žalobkyne, ktorého cieľom je 
udržať konkurentov mimo trhu“62.
136. Hoci je formulácia „[správanie]… ktorého cieľom je udržať konkurentov mimo trhu“ 
(v anglickej verzii, t. j. v jazyku konania, „conduct […] seeking to keep competitors away from the 
market“) nejednoznačná a v prípade vytrhnutia z kontextu by sa mohla skutočne chápať ako 
narážka na existenciu protisúťažného úmyslu, je potrebné ju posúdiť v špecifickom kontexte.63
137. Táto formulácia je inšpirovaná bodom 164 rozsudku AstraZeneca/Komisia,64v ktorom 
Súdny dvor okrem iného v súvislosti s posúdením novosti predmetných narušujúcich konaní 
a ich účinkov spresnil, že AstraZeneca „si bola vedomá silno protisúťažnej povahy svojho 
správania a musela očakávať, že je nezlučiteľné s právnymi normami Únie v oblasti hospodárskej 
súťaže“65. Z toho vyplýva, že úmysel v kontexte tejto judikatúry má iný význam v porovnaní 
s pojmom úmysel chápaný v rámci uplatňovania „obchodnej stratégie podniku“. Keď Všeobecný 
62 Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
63 Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
64 Rozsudok zo 6. decembra 2012, AstraZeneca/Komisia (C-457/10 P, EU:C:2012:770).
65 Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                                25NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
súd v bodoch 196 a 197 napadnutého rozsudku poukazuje na úmysel, robí tak na základe „faktorov 
subjektívnej povahy, a to pohnútok, ktoré stoja za dotknutou obchodnou stratégiou“ (pozri 
bod 191 napadnutého rozsudku).66Naopak v prípade správania, „ktorého cieľom je udržať 
konkurentov mimo trhu“, má posúdenie objektívnu povahu a je spojené s otázkou, či vzhľadom 
na všetky relevantné okolnosti môže toto konanie obmedziť hospodársku súťaž.
138. Domnievam sa preto, že je potrebné zamietnuť prvú výhradu prvej časti tohto odvolacieho 
dôvodu založenú na nesprávnom posúdení v bode 339 napadnutého rozsudku v rámci analýzy 
týkajúcej sa kvalifikácie predmetného konania ako nového.
139. Po druhé, pokiaľ ide o výhradu týkajúcu sa bodov 368 a 374 napadnutého rozsudku, 
poznamenávam, že tieto body sú súčasťou analýzy Všeobecného súdu týkajúcej sa výhrady 
založenej na údajnej neprimeranosti koeficientu závažnosti, ktorý Komisia použila pri stanovení 
výšky pokuty.
140. V tejto súvislosti na úvod uvádzam, že Všeobecný súd v bode 366 napadnutého rozsudku 
pripomenul, že Komisia pri určovaní závažnosti narušujúceho konania zohľadnila štyri 
skutočnosti, a to povahu porušenia, situáciu na relevantných trhoch spoločnosti LG, geografický 
rozsah porušenia a spôsoby skutočnej realizácie porušenia. Je potrebné poznamenať, že medzi 
prvkami, ktoré Komisia zohľadňuje pri určovaní stupňa závažnosti, nie je žiadny subjektívny 
prvok, ako je úmyselná povaha konania.67
141. Tento záver nemôže spochybniť ani tvrdenie spoločnosti LG, že existujú dva odkazy, 
konkrétne body 368 a 374 napadnutého rozsudku, ktoré by pri samostatnom výklade mohli 
nasvedčovať, že subjektívny prvok úmyslu bol zohľadnený.
142. Konkrétne v prvom rade v bode 368 napadnutého rozsudku, ako aj v bode 339 citovanom 
vyššie Všeobecný súd uviedol, že „súdy Únie opakovane odsúdili zneužívajúcu povahu takého 
správania, akým je správanie [spoločnosti LG], ktorého cieľom je udržať konkurentov mimo trhu“. 
Dôvodom tohto odkazu na rovnakú formuláciu použitú v bode 339 napadnutého rozsudku, ktorý 
bol preskúmaný vyššie, je skutočnosť, že LG sa odvoláva na tvrdenia právnej povahy uvedené na 
podporu dôvodu týkajúceho sa údajne novej a bezprecedentnej povahy konania s cieľom 
spochybniť údajnú neprimeranosť koeficientu závažnosti, ktorý uplatnila Komisia. Z toho 
vyplýva, že analýza vykonaná v bodoch 135 a 136 tohto stanoviska sa uplatní mutatis mutandis.
143. V druhom rade v bode 374 napadnutého rozsudku Komisia odpovedala na tvrdenie 
spoločnosti LG, že koeficient závažnosti je neprimeraný aj s ohľadom na jej prax 
v porovnateľných prípadoch uplatňovania článku 102 ZFEÚ, a preto porušuje zásadu rovnakého 
zaobchádzania. Všeobecný súd v tejto súvislosti uviedol, že „odstránenie železničnej trate 
s cieľom udržať konkurentov mimo trhu tým, že sa im poskytne prístup na trh za menej výhodných 
podmienok, nemožno považovať za [odmietnutie prístupu k základnej infraštruktúre]“68.
66 Pozri v tomto kontexte rozsudky z 19. apríla 2012, Tomra Systems a i./Komisia (C-549/10 P, EU:C:2012:221, body 20 a 21), 
a z 30. januára 2020, Generics (UK) a i. (C-307/18, EU:C:2020:52, bod 162).
67 Pokiaľ ide o „povahu porušenia“ uvedenú v bode 366 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd zohľadnil „skutočnosť, že správanie 
spočívajúce v odstránení verejnej železničnej trate nachádzajúcej sa medzi dvoma členskými štátmi spôsobilo ujmu konsolidácii 
jednotného trhu, najmä jednotného európskeho železničného trhu“.
68 Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
26                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
144. Hoci je formulácia „s cieľom“ skutočne mätúca v tom zmysle, že by sa mohla vykladať ako 
odkaz na protisúťažný úmysel, domnievam sa, že ide o nešťastnú formuláciu Všeobecného súdu, 
keďže v tejto časti napadnutého rozsudku jednoducho len opakuje svoju analýzu kvalifikácie 
konania ako zneužitia dominantného postavenia, podľa ktorej predmetné konanie nemožno 
kvalifikovať ako „odmietnutie prístupu“. Práve z tohto dôvodu je táto veta uvádzaná slovami 
„v rámci preskúmania prvého žalobného dôvodu preukázané“.
145. Všeobecný súd teda v bode 374 napadnutého rozsudku nevykonal nové posúdenie úmyselnej 
povahy porušenia, ktoré by mohlo byť vnímané ako vnútorne rozporné, ale jednoducho len 
zopakoval záver, ku ktorému dospel už v rámci analýzy prvého žalobného dôvodu, najmä 
v bode 98 napadnutého rozsudku, že „predmetné správanie… nemožno analyzovať 
s prihliadnutím na ustálenú judikatúru v oblasti odmietnutia poskytnutia prístupu k základnej 
infraštruktúre“.
146. Po tretie je potrebné pre úplnosť pripomenúť, že na účely tohto odvolania nie je potrebné 
skúmať údajný rozpor v odôvodnení z hľadiska údajného nesplnenia povinnosti zo strany 
Všeobecného súdu rozhodnutie riadne odôvodniť, keďže z odôvodnenia napadnutého rozsudku 
jasne a jednoznačne vyplýva, že pri konštatovaní existencie narušujúceho konania neboli 
zohľadnené subjektívne prvky, ako je úmysel spoločnosti LG, protisúťažná stratégia alebo zlá 
viera. Neexistuje teda žiadny vnútorný rozpor, ktorý by bránil správnemu pochopeniu dôvodov, 
z ktorých vychádza analýza Všeobecného súdu v tomto ohľade.69
147. Vzhľadom na už uvedené skutočnosti navrhujem zamietnuť druhú námietku prvej časti 
založenú na uplatnení nesprávneho právneho posúdenia v rámci analýzy týkajúcej sa údajnej 
neprimeranosti koeficientu závažnosti použitého Komisiou, a teda zamietnuť aj túto prvú časť 
v celom rozsahu.
b)O druhej časti
148. V druhej časti svojho štvrtého odvolacieho dôvodu LG v podstate tvrdí, že Všeobecný súd 
pochybil v rámci svojej neobmedzenej súdnej právomoci, keď pri posudzovaní závažnosti 
narušujúceho konania predpokladal existenciu protisúťažného úmyslu.
1)O posúdení protisúťažného úmyslu
149. Na začiatok je potrebné pripomenúť, že v súlade s ustálenou judikatúrou, na ktorú 
Všeobecný súd výslovne odkazuje v bode 390 napadnutého rozsudku, sú súdy Únie v rámci 
výkonu neobmedzenej súdnej právomoci oprávnené, nad rámec samotného preskúmania 
zákonnosti sankcie, nahradiť posúdenie Komisiou, teda autora aktu, v ktorom bola táto suma 
pôvodne stanovená, svojím posúdením na účely stanovenia výšky sankcie, avšak s výnimkou 
akejkoľvek úpravy skutočností zakladajúcich protiprávne konanie, ktoré Komisia v súlade 
s právom konštatovala v rozhodnutí, ktoré bolo Všeobecnému súdu predložené.70
69 Pozri v tejto súvislosti rozsudok zo 16. decembra 2015, Cargolux Airlines/Komisia (T-39/11, neuverejnený, EU:T:2015:991, bod 31).
70 Pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. januára 2016, Galp Energía España a i./Komisia (C-603/13 P, EU:C:2016:38, body 75 až 77).
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                                27NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
150. Z toho vyplýva, že pokiaľ Všeobecný súd v bodoch 196 a 197 napadnutého rozsudku71
rozhodol, že Komisia v spornom rozhodnutí správne nevychádzala okrem iného z protisúťažného 
úmyslu spoločnosti LG pri zdôvodnení záveru o porušení práva hospodárskej súťaže, nie je 
oprávnený zmeniť takúto „skutočnosť vedúcu k porušeniu“ tým, že by tento úmysel zohľadnil 
v rámci svojej neobmedzenej súdnej právomoci.
151. Ako som už navyše uviedol, najmä v bode 132 vyššie, pojem „úmysel“ sa nikde nevyskytuje 
v časti rozsudku, ktorá sa týka výkonu neobmedzenej súdnej právomoci, teda konkrétne 
v bodoch 389 až 406 napadnutého rozsudku. Okrem toho LG vo svojej žalobe nešpecifikovala, 
ktorá časť analýzy Všeobecného súdu má byť postihnutá úvahami o úmyselnej povahe 
predmetného konania, ale len na pojednávaní uviedla, že úvahy spojené s úmyslom sú obsiahnuté 
v posúdení závažnosti konania.
152. V tejto súvislosti pripomínam, že podľa judikatúry Súdneho dvora neobmedzená súdna 
právomoc, ktorú súdom Únie priznáva článok 31 nariadenia č. 1/2003 v súlade s článkom 261 
ZFEÚ, oprávňuje tieto súdy nahradiť posúdenie Komisie vlastným posúdením, nad rámec 
samotného preskúmania zákonnosti pokuty, a teda zrušiť, znížiť alebo zvýšiť uloženú sankciu 
alebo pokutu. Hoci výkon tejto neobmedzenej súdnej právomoci nie je rovnocenný 
s preskúmaním bez návrhu a konanie má kontradiktórny charakter, súdy Únie musia pri výkone 
právomocí stanovených v článkoch 261 a 263 ZFEÚ preskúmať všetky právne a skutkové 
námietky, ktoré poukazujú na to, že výška pokuty nie je primeraná závažnosti a trvaniu 
narušujúceho konania.72Výkon neobmedzenej súdnej právomoci preto predpokladá, že sa 
zohľadní závažnosť daného narušujúceho konania, ako aj jeho trvanie, pričom sa dodržia najmä 
zásady proporcionality, individualizácie pokuty a rovnakého zaobchádzania.73Všeobecný súd 
uplatnil svoju právomoc práve na základe týchto dvoch kritérií, a teda závažnosť a dĺžku trvania 
porušenia.74
153. Pokiaľ ide o závažnosť porušenia, ktorá je v tejto súvislosti vo vzťahu k prvej časti tohto 
odvolacieho dôvodu relevantným kritériom, ako vyplýva z bodu 399 napadnutého rozsudku, 
Všeobecný súd považoval za vhodné zohľadniť tri faktory, a to povahu porušenia, situáciu 
spoločnosti LG na relevantných trhoch a geografický rozsah porušenia. Úmyselnú povahu 
porušenia možno z povahy veci zohľadniť len v rámci posúdenia prvého faktoru, a to povahy 
porušenia.
154. Treba však uviesť, že v bode 400 napadnutého rozsudku, v ktorom Všeobecný súd rozvinul 
svoju analýzu povahy porušenia, Všeobecný súd poukázal na objektívne okolnosti, ktoré priamo 
ani nepriamo nesúvisia s údajným protisúťažným úmyslom.
155. Z toho vyplýva, že na rozdiel od toho, čo tvrdí LG, sa Všeobecný súd pri „riadnom posúdení 
závažnosti porušenia“ neopieral o údajný protisúťažný úmysel, a preto treba aj túto druhú časť 
štvrtého odvolacieho dôvodu zamietnuť ako nedôvodnú.
156. Pre úplnosť a na doplnenie považujem za potrebné uviesť dve spresnenia týkajúce sa 
posúdenia primeranosti výšky pokuty a povinnosti riadne odôvodniť rozhodnutie pri výkone 
neobmedzenej súdnej právomoci.
71 Pozri tiež body 204 a 209 napadnutého rozsudku.
72 Rozsudok zo 16. júla 2020, Nexans France a Nexans/Komisia (C-606/18 P, EU:C:2020:571, body 96 a 97 a citovaná judikatúra).
73 Rozsudok z 21. januára 2016, Galp Energía España a i./Komisia (C-603/13 P, EU:C:2016:38, bod 90).
74 Pozri body 395 a 397 napadnutého rozsudku.
28                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
2)O posúdení primeranej výšky pokuty
157. Po prvé podľa ustálenej judikatúry pri rozhodovaní o právnych otázkach v rámci odvolania 
neprináleží Súdnemu dvoru nahrádzať z dôvodov spravodlivosti svojím posúdením posúdenie 
Všeobecného súdu, ktorý v rámci svojej neobmedzenej právomoci rozhoduje o výške pokút 
uložených podnikom za to, že porušili právo Únie. Len v prípade, že by sa Súdny dvor domnieval, 
že úroveň sankcie je nielen neprimeraná, ale aj nadmerne vysoká, či dokonca disproporčná, treba 
konštatovať, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia z dôvodu 
neprimeranej výšky pokuty.75
158. V prejednávanom prípade LG spochybňuje posúdenie výšky pokuty Všeobecným súdom 
vzhľadom na okolnosti prípadu, pričom nepreukázala a ani netvrdila, že táto výška je nielen 
neprimeraná, ale aj nadmerne vysoká, a to v rozsahu, v akom je disproporčná. Súdny dvor 
Európskej únie môže preto aj túto časť štvrtého odvolacieho dôvodu zamietnuť ako neprípustnú.
3)O povinnosti riadneho odôvodnenia
159. Po druhé pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry je Všeobecný súd pri výkone svojej 
neobmedzenej právomoci viazaný určitými povinnosťami, vrátane povinnosti riadneho 
odôvodnenia, ktorá mu vyplýva z článku 36 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorý sa na 
Všeobecný súd vzťahuje na základe článku 53 prvého odseku tohto štatútu.76
160. V prejednávanom prípade sa Všeobecný súd v bodoch 400 až 402 napadnutého rozsudku 
obmedzil iba na vágne odôvodnenie, z ktorého je ťažké zistiť, ako mohol dospieť k výraznému 
zníženiu výšky uloženej pokuty. Tento nedostatok odôvodnenia je o to prekvapujúcejší, že 
Všeobecný súd potvrdil napadnuté rozhodnutie a zamietol všetky tvrdenia predložené 
spoločnosťou LG. Je síce pravda, že Všeobecný súd môže v rámci výkonu svojej neobmedzenej 
súdnej právomoci zmeniť napadnutý akt, okrem iného znížením výšky uloženej pokuty, aj keď 
tento akt nezruší, je však potrebné, aby takáto zmena pokuty bola odôvodnená takým spôsobom, 
aby bolo možné identifikovať dôvody, ktoré takúto zmenu odôvodňujú, nie je však potrebné 
vykonávať presné aritmetické výpočty.
161. V prejednávanom prípade však LG nenamietala absenciu riadneho odôvodnenia v tomto 
rozsahu a Komisia, ktorá by tiež mala mať oprávnený záujem namietať porušenie povinnosti 
riadneho odôvodnenia, nepodala paralelné odvolanie namietajúce výšku pokuty.
162. V tejto špecifickej situácii by podľa môjho názoru Súdny dvor nemal na základe vlastnej 
iniciatívy vytýkať porušenie povinnosti riadneho odôvodnenia. Ak však Súdny dvor považuje za 
vhodné konštatovať, že výkon neobmedzenej súdnej právomoci je poznačený vadou absencie 
riadneho odôvodnenia, keďže posúdenie závažnosti porušenia prináleží Všeobecnému súdu, vec 
by mala byť vrátená Všeobecnému súdu, aby podrobnejšie odôvodnil vykonaný výpočet.77Je 
pravda, že v takom prípade Všeobecný súd v záujme dodržania zásady zákazu reformatio in 
75 Rozsudok z 25. marca 2021, Lundbeck/Komisia (C-591/16 P, EU:C:2021:243, body 197 a 198 a citovaná judikatúra).
76 Rozsudok z 18. marca 2021, Pometon/Komisia (C-440/19 P, EU:C:2021:214, bod 138).
77 Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2020, Nexans France a Nexans/Komisia (C-606/18 P, EU:C:2020:571, bod 95 a citovaná 
judikatúra).
ECLI:EU:C:2022:537                                                                                                                29NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA
peius,78ako aj v záujme zachovania zásad ochrany legitímnej dôvery a právnej istoty, navyše keďže 
to nebolo zo strany Komisie spochybnené, určite nebude môcť zvýšiť výšku pokuty nad rámec 
pokuty uloženej napadnutým rozsudkom.
VI. O trovách
163. V zmysle článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora Európskej únie, ak 
odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne o trovách konania. V zmysle článku 138 
ods. 1 rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe článku 184 ods. 1 tohto rokovacieho 
poriadku na konanie o odvolaní, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný 
nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže podľa môjho názoru LG 
nemala vo veci úspech, navrhujem, aby jej bola uložená povinnosť nahradiť trovy odvolacieho 
konania.
VII. Návrh
164. Vzhľadom na všetky vyššie uvedené závery navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
– zamietol odvolanie a
– rozhodol, že spoločnosť Lietuvos geležinkeliai AB znáša svoje vlastné trovy konania a je 
povinná nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Európska komisia.
78 Pozri v tejto súvislosti bod 273 návrhov, ktoré predniesla generálna advokátka J. Kokott v spojených veciach Fresh Del Monte 
Produce/Komisia a Komisia/Fresh Del Monte Produce (C-293/13 P a C-294/13 P, EU:C:2014:2439).
30                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:537NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA – A. RANTOS – VEC C-42/21 P 
LIETUVOS GELEŽINKELIAI /KOMISIA