V tomto kontexte, aj keď v oblasti opatrení na ochranu obchodu a predovšetkým antidumpingových opatrení nemôže súd Spoločenstva zasiahnuť do posúdenia vyhradeného pre orgány Spoločenstva, prináleží mu uistiť sa, že inštitúcie vzali do úvahy všetky relevantné skutočnosti a vyhodnotili spisové dokumenty so všetkou potrebnou dôslednosťou tak, aby bolo možné sa domnievať, že vytvorená normálna hodnota bola stanovená primeraným spôsobom.

Ak aj v rámci základného antidumpingového nariadenia č. 384/96 prináleží Komisii ako prešetrovaciemu orgánu, aby určila, či výrobok, ktorého sa týka antidumpingové konanie, je predmetom dumpingu a spôsobuje ujmu, keď sa prepustí do voľného obehu v Spoločenstve, a teda že tejto inštitúcii neprináleží, aby sa zbavila časti dôkazného bremena, ktoré v tejto súvislosti nesie, faktom zostáva, že toto nariadenie nedáva Komisii právomoc prešetrovania, ktorá by jej umožnila donútiť spoločnosti, aby sa zúčastnili na prešetrovaní alebo predložili informácie. Za týchto podmienok sú Rada i Komisia odkázané pri získavaní potrebných informácií v stanovených lehotách na dobrovoľnú spoluprácu strán. V tomto kontexte sú teda odpovede týchto strán na dotazník uvedený v článku 6 ods. 2 uvedeného nariadenia pre priebeh antidumpingového konania nevyhnutné.

Čo sa týka práva na prístup k spisu týkajúcemu sa prešetrovania, právo na obhajobu je porušené, iba ak by sprístupnenie dotknutých dokumentov malo šancu, hoci aj obmedzenú, doviesť správne konanie k inému výsledku za predpokladu, že by sa ich dotknutý podnik mohol v priebehu uvedeného konania dovolávať.

V rámci antidumpingového konania článok 5 ods. 4 základného antidumpingového nariadenia č. 384/96 neobsahuje žiadnu povinnosť Komisie skončiť prebiehajúce antidumpingové konanie, ak sa úroveň podpory sťažnosti znížila pod minimálny prah 25 % výroby v rámci Spoločenstva. Tento článok sa totiž týka len úrovne podpory sťažnosti nevyhnutnej na to, aby Komisia mohla začať konanie. Tento výklad potvrdzuje aj znenie článku 9 ods. 1 tohto nariadenia. Preto aj v prípade, že by výrobné odvetvie Spoločenstva vzalo sťažnosť späť, Komisia nie je povinná skončiť konanie, ale len má možnosť toto konanie skončiť.

Podľa zásady rešpektovania práva na obhajobu musí byť dotknutým podnikom v prešetrovaní, ktoré predchádza prijatiu antidumpingového nariadenia, v priebehu správneho konania umožnené vyjadriť svoje stanovisko k existencii a relevantnosti uvádzaných skutočností a okolností a k dôkazom uvádzaným Komisiou na podporu jej tvrdenia o existencii dumpingových praktík a ujmy, ktorá z nich vyplýva.

Hoci aj zákonodarca zamýšľa priznať dotknutým osobám, najmä vývozcom, na základe článku 20 ods. 2 základného antidumpingového nariadenia č. 384/96 právo byť informovaný o hlavných skutočnostiach a úvahách, na základe ktorých sa zamýšľa odporučiť zavedenie konečných antidumpingových ciel, Komisia nie je povinná v tomto ohľade informovať dotknuté osoby o všetkých relevantných skutkových alebo právnych okolnostiach, akými sú podrobnosti určenia ujmy.

Okrem iného pri porovnaní normálnej hodnoty a vývoznej ceny dotknutí účastníci antidumpingového konania majú právo byť informovaní nielen o tom, že došlo k úprave na základe článku 2 ods. 10 základného nariadenia, ale tiež o dôvodoch, pre ktoré došlo k takejto úprave. Preto samotné oznámenie Komisie dotknutým účastníkom konania, že sa uskutočnila úprava, bez vysvetlenia dôvodov, nemožno považovať za dostačujúce vzhľadom na rešpektovanie práva na obhajobu.

Takéto porušenie povinnosti zo strany Komisie je však porušením práva na obhajobu odôvodňujúcim zrušenie nariadenia, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo, len vtedy, ak žalobca preukáže nie to, že uvedené nariadenie by mohlo mať iný obsah, ale to, že mohol lepšie zabezpečiť svoju obhajobu, ak by k tomuto porušeniu povinnosti nedošlo.

(pozri body 64, 146, 148, 200, 201, 208)