ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Odôvodnenia 1, 15, 17 a 45 základného nariadenia znejú: „(1) pravidlá koordinácie vnútroštátnych systémov sociálneho zabezpečenia patria do rámca voľného pohybu osôb a mali by prispieť k zlepšeniu ich životnej úrovne a podmienok zamestnania; … (15) je potrebné, aby osoby, ktoré sa pohybujú v rámci spoločenstva, podliehali systému sociálneho zabezpečenia iba jediného členského štátu, aby sa tak predišlo prekrývaniu uplatniteľných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov a komplikáciám, ktoré by z toho mohli vzniknúť; … (17) vzhľadom na čo najefektívnejšie zaručenie rovnosti zaobchádzania so všetkými osobami pôsobiacimi na území členského štátu je vhodné ako všeobecné pravidlo určiť za uplatniteľné právne predpisy toho členského štátu, v ktorom daná osoba vykonáva svoju činnosť ako zamestnanec alebo ako samostatne zárobkovo činná osoba; … (45) pretože cieľ navrhovaného opatrenia, a to koordinačné opatrenia na zaručenie toho, aby sa právo na voľný pohyb osôb mohlo účinne vykonávať, sa nemôže dostatočne dosiahnuť členskými štátmi, a vzhľadom na rozsah a účinky tohto opatrenia sa môže lepšie dosiahnuť na úrovni spoločenstva, spoločenstvo môže prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity, ako je ustanovená v článku 5 zmluvy…“
35

V súvislosti so sporom vo veci samej treba jednak uviesť, že premiestnenie lode z prístavu Klaipėda do prístavu Stralsund je prvou potrebnou a nevyhnutnou etapou námornej plavby na komerčné účely, pretože jediným účelom tohto premiestnenia bolo naloženie tovaru v poslednom uvedenom prístave, aby tento tovar bol následne prepravený do prístavu v Santanderi, a že bez uvedeného premiestnenia by táto služba týkajúca sa prepravy tovaru nemohla byť poskytnutá.
7

Článok 15 kráľovského dekrétu č. 240/2007 stanovuje: „1. Ak si to vyžadujú dôvody verejného poriadku, verejnej bezpečnosti a verejného zdravia, vo vzťahu k občanom niektorého členského štátu Európskej únie alebo iného štátu, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o Európskom hospodárskom priestore, alebo vo vzťahu k ich rodinným príslušníkom možno prijať niektoré z nasledujúcich opatrení: … c) nariadiť vyhostenie alebo vrátenie zo španielskeho územia. Rozhodnutie o vyhostení vo vzťahu k občanom niektorého členského štátu Európskej únie alebo iného štátu, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o Európskom hospodárskom priestore, alebo vo vzťahu k ich rodinným príslušníkom bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť, ktorí majú právo na trvalý pobyt v Španielsku, možno prijať len vtedy, ak existujú vážne dôvody verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti. Skôr než sa prijme rozhodnutie v tomto zmysle, zohľadní sa tiež dĺžka pobytu a sociálna a kultúrna integrácia dotknutej osoby v Španielsku, jej vek, zdravotný stav, rodinná a ekonomická situácia a rozsah väzieb s jej krajinou pôvodu. … 4. V prípadoch, keď sa rozhodnutie o vyhostení vykoná neskôr ako dva roky po jeho vydaní, príslušné orgány musia overiť a posúdiť prípadné zmeny okolností, ku ktorým mohlo dôjsť od vydania rozhodnutia o vyhostení, ako aj okolnosť, či dotknutá osoba skutočne predstavuje hrozbu pre verejný poriadok alebo verejnú bezpečnosť. 5. Jedno z opatrení uvedených v odsekoch 1 až 4 sa prijme na základe nasledujúcich kritérií: a) musí sa prijať v súlade s právnymi predpismi, ktoré upravujú verejný poriadok a verejnú bezpečnosť, a platnými vykonávacími predpismi v tejto oblasti; b) keď pominú dôvody, pre ktoré bolo prijaté, možno ho z úradnej moci alebo na návrh účastníka konania zrušiť; c) nemožno ho prijať na ekonomické účely; d) keď sa prijme z dôvodov verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti, musí vychádzať výlučne z osobného správania toho, koho sa toto opatrenie týka, ktoré v každom prípade musí predstavovať skutočnú, existujúcu a dostatočne vážnu hrozbu ovplyvňujúcu jeden zo základných záujmov spoločnosti, ktorú orgán príslušný na vydanie rozhodnutia posúdi na základe správ policajných orgánov, prokuratúry a súdov, ktoré sú založené v spise. Existencia skorších odsúdení za trestné činy sa sama osebe nepovažuje za dôvod na prijatie takýchto opatrení. …“
16

Ako vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, v prípade predčasného odchodu zamestnanca sa podľa článku 2 ods. 1 prvej vety zákona o dôchodkoch vykoná výpočet prorata temporis. Najprv sa vypočíta „fiktívny maximálny nárok“, to znamená nárok na dôchodok, aký by mal pracovník, keby predčasne neodišiel zo svojho zamestnania, ale zostal by zamestnaný až do dovŕšenia dohodnutého dôchodkového veku. Potom sa vypočíta „nadobudnutý kvocient“ tak, že sa stanoví pomer medzi skutočne odpracovanými rokmi a dobou, ktorú mal zamestnanec ešte odpracovať bez predčasného odchodu až po dovŕšenie dôchodkového veku. Fiktívny maximálny nárok sa potom vynásobí nadobudnutým kvocientom s cieľom stanoviť výšku podnikového dôchodku alebo nároku naň.
13

Článok 1649c Občianskeho zákonníka stanovuje: „1. Predávajúci zodpovedá spotrebiteľovi za akýkoľvek existujúci nesúlad so zmluvou v čase dodania tovaru a v prípade, keď sa nesúlad prejaví do dvoch rokov od dodania tovaru. … Odchylne od prvého pododseku môžu v prípade použitého tovaru predávajúci a spotrebiteľ odsúhlasiť kratšiu lehotu ako dva roky, ktorá však nesmie byť kratšia ako jeden rok. … 3. Právo spotrebiteľa uplatniť si nárok zo zodpovednosti sa premlčí uplynutím jedného roka odo dňa, kedy spotrebiteľ zistil nesúlad so zmluvou, nie však skôr, ako uplynie lehota dva roky stanovená v [odseku 1]. …“
29

Za týchto podmienok Corte suprema di cassazione (Kasačný súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky: „1. Možno napadnutie súdnej právomoci vnútroštátneho súdu, na ktorý sa podala žaloba, uskutočnené predbežnou námietkou, ktorá je však subsidiárna k iným predbežným procesným námietkam, v každom prípade podanou pred vyjadrením vo veci samej, vykladať v zmysle článku 24 nariadenia [44/2001] ako súhlas so súdnou právomocou? 2. Má sa neexistencia ustanovenia o alternatívnej súdnej právomoci v článku 82 ods. 4 nariadenia [č. 6/2002], pokiaľ ide o konania vo veci negatívnej určovacej žaloby, a to vo vzťahu k právomoci súdu podľa bydliska žalovaného v zmysle článku 82 ods. 1 rovnakého nariadenia, vykladať v tom zmysle, že znamená priznanie výlučnej právomoci pre negatívne určovacie žaloby? 3. Je na účely rozhodnutia o [druhej otázke] potrebné uviesť ju do súladu s výkladom ustanovení o výlučnej právomoci podľa nariadenia [č. 44/2001], najmä ustanovení článku 22, v ktorom sa stanovujú prípady takejto právomoci, medzi ktorými sú zahrnuté konania týkajúce sa registrácie a neplatnosti patentov, ochranných známok a priemyselných vzorov, nie však aj konania vo veci negatívnej určovacej žaloby, ako aj s ustanovením článku 24, kde sa stanovuje, s výnimkou právomoci založenej na iných ustanoveniach daného nariadenia, možnosť súhlasu žalovaného s právomocou iného súdu, s tým dôsledkom, že sa tak určí právomoc súdu, na ktorý sa obrátil žalobca? 4. Má smerovanie judikatúry vyjadrené v rozsudku Súdneho dvora z 25. októbra 2012 vo veci [Folien Fischer a Fofitec (C‑133/11, EU:C:2012:664)], týkajúce sa uplatniteľnosti článku 5 bodu 3 nariadenia [č. 44/2001], všeobecný a absolútny charakter, vzťahujúci sa na každú negatívnu určovaciu žalobu vo veci náhrady škody, vrátane žaloby o vyhlásenie o neporušení dizajnov Spoločenstva? V dôsledku toho, má právomoc súd uvedený v článku 81 nariadenia [č. 6/2002] alebo súd podľa článku 5 bodu 3 nariadenia [č. 44/2001], alebo sa môže medzi týmito dvoma možnými príslušnými súdmi rozhodnúť žalobca? 5. Môže žaloby týkajúce sa zneužitia dominantného postavenia a nekalej súťaže, v prípade, že sa podajú v rámci konania vo veci dizajnov Spoločenstva, s ktorou súvisia, pretože ak by sa uvedeným návrhom vyhovelo, predpokladalo by to predbežne vyhovieť negatívnej určovacej žalobe, prejednať rovnaký súd spolu s negatívnou určovacou žalobou, v súlade s extenzívnym výkladom článku 28 ods. 3 nariadenia [č. 44/2001]? 6. Predstavujú dve žaloby uvedené [v predchádzajúcej otázke] prípad náhrady škody? V prípade kladnej odpovede, môžu mať tieto žaloby vplyv na uplatniteľnosť nariadenia [č. 44/2001] (článok 5 bod 3) alebo nariadenia [č. 6/2002] v prejednávanej veci, pokiaľ ide o súdnu právomoc?“
16

Za týchto okolností Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Správny a pracovný súd Budapešť) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Treba článok 183 smernice [o DPH] vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že konečná lehota na vrátenie nadmerného odpočtu DPH sa predlžuje až do dňa odovzdania zápisnice vypracovanej v nadväznosti na kontrolu v prípade, keď v rámci postupu daňovej kontroly začatej do 30 dní od doručenia žiadosti o vrátenie dane bola zdaniteľnej osobe uložená pokuta za nevykonanie? 2. Bráni článok 183 smernice o DPH vzhľadom na zásady daňovej neutrality a proporcionality vnútroštátnej právnej úprave, ktorá v prípade oneskoreného vrátenia sumy vylučuje platenie úrokov z omeškania v prípade, keď daňový orgán v rámci kontroly týkajúcej sa vrátenia tejto sumy uložil zdaniteľnej osobe sankciu v súvislosti s povinnosťou spolupráce, pričom táto kontrola, ktorá trvala niekoľko rokov, bola zdĺhavá z dôvodov, ktoré v podstate nezavinila zdaniteľná osoba? 3. Treba článok 183 [smernice o DPH] a zásadu efektivity vykladať v tom zmysle, že žiadosť o zaplatenie úrokov súvisiaca s daňami zrazenými alebo pripísanými v rozpore s právom Únie je subjektívnym právom, ktoré vyplýva priamo zo samotného práva Únie, takže preukázanie porušenia práva Únie a nevrátenie dane postačuje na uplatnenie práva na úroky pred súdmi a inými orgánmi členských štátov? 4. Pokiaľ by mal vnútroštátny súd vzhľadom na odpovede dané na predchádzajúce otázky dospieť v spore vo veci samej k záveru, že vnútroštátna právna úprava členského štátu je v rozpore s článkom 183 smernice o DPH, konal by v súlade s právom Únie, ak by rozhodnutia orgánov členských štátov o odmietnutí zaplatiť úroky z omeškania považoval za odporujúce článku 183 smernice o DPH?“
a)

ak príslušné daňové orgány konštatovali nesplnenie zákonných ustanovení pred tým, ako bola zdaniteľná osoba identifikovaná v súlade s článkom 153 daňového zákonníka, prikážu zdaniteľnej osobe zaplatiť sumu dane, ktorú by mala zaplatiť, ak by bola identifikovaná na účely DPH v obvyklom režime v súlade s článkom 153 daňového zákonníka, za obdobie medzi dátumom, ku ktorému dotknutá osoba mala byť identifikovaná na účely DPH, ak by v zákonom stanovenej lehote o to požiadala, a dátumom, ku ktorému bolo konštatované nesplnenie zákonných ustanovení. Okrem toho kontrolné orgány identifikujú túto osobu na účely DPH z úradnej povinnosti v súlade s článkom 153 ods. 7 daňového zákonníka.
„(15)

Pomoc poskytovaná firmám v ťažkostiach v zmysle Usmernení Spoločenstva o štátnej pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu firiem v ťažkostiach [Ú. v. EÚ C 244, 2004, s. 2] by sa mala posudzovať podľa týchto usmernení s cieľom vyhnúť sa ich obchádzaniu. Pomoc takýmto podnikom by preto mala byť vyňatá z pôsobnosti tohto nariadenia. Aby sa znížila administratívna záťaž členských štátov pri poskytovaní pomoci [malým a stredným podnikom (MSP)], na ktorú sa vzťahuje toto nariadenie, mala by sa definícia podniku v ťažkostiach zjednodušiť v porovnaní s definíciou použitou v uvedených usmerneniach. Okrem toho MSP založené pred menej ako troma rokmi by sa na účely tohto nariadenia nemali pokladať za podniky nachádzajúce sa v ťažkostiach v tomto období, pokiaľ nespĺňajú kritériá vnútroštátnych právnych predpisov, podľa ktorých sa stávajú subjektmi kolektívnych konkurzných konaní. Toto zjednodušenie by nemalo mať vplyv na zaradenie týchto MSP podľa uvedených usmernení z hľadiska pomoci, na ktorú sa nevzťahuje toto nariadenie a nemalo by mať vplyv na zaraďovanie veľkých podnikov ako podnikov v ťažkostiach podľa tohto nariadenia, na ktoré sa naďalej v plnom rozsahu uplatňuje definícia uvedená v usmerneniach.
3

Odôvodnenia 5, 6, 8 a 20 nariadenia č. 139/2004 sú formulované takto: „(5) malo by sa… zabezpečiť, aby proces reorganizácie trvalo nenarušil hospodársku súťaž. Právo spoločenstva musí preto obsahovať ustanovenia o takých formách koncentrácie, ktoré by mohli značne narušiť účinnú hospodársku súťaž na spoločnom trhu alebo na jeho podstatnej časti; (6) preto je potrebný osobitný právny nástroj, ktorý umožní účinnú kontrolu všetkých koncentrácií z hľadiska ich vplyvu na štruktúru hospodárskej súťaže v spoločenstve a ktorý bude jediným právnym nástrojom uplatniteľným na takéto koncentrácie. Nariadenie (EHS) č. 4064/89 umožnilo vytvoriť politiku spoločenstva v tejto oblasti. Na základe skúsenosti je však potrebné uvedené nariadenie vecne prepracovať na právnu úpravu schopnú prijímať výzvy integrovanejšieho trhu a budúceho rozširovania Európskej únie. V súlade so zásadami subsidiarity a proporcionality uvedenými v článku 5 Zmluvy neprekračuje toto nariadenie rozsah toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa, ktorým je zabezpečiť, že nebude narušená hospodárska súťaž na spoločnom trhu v súlade so zásadou otvoreného trhového hospodárstva so slobodnou hospodárskou súťažou; … (8) ustanovenia, ktoré sa majú prijať v tomto nariadení, by sa mali uplatňovať na významné štrukturálne zmeny, ktorých dopad na trh prekračuje štátne hranice ktoréhokoľvek členského štátu. Takéto koncentrácie by podľa všeobecného pravidla mali byť posudzované výlučne na úrovni spoločenstva uplatňovaním systému jednostupňového konania a v súlade so zásadou subsidiarity; … (20) je účelné definovať pojem koncentrácie takým spôsobom, aby zahŕňala činnosti vyvolávajúce trvalé zmeny kontroly účastníkov koncentrácie a tým aj štruktúry trhu. Preto je vhodné, aby predmetom tohto nariadenia boli aj všetky spoločné podniky, ktoré trvalo vykonávajú všetky funkcie samostatného hospodárskeho subjektu. Taktiež je vhodné, aby sa úzko súvisiace transakcie, ktoré sú uskutočnené za rovnakých podmienok, alebo ktoré majú formu niekoľkých transakcií s cennými papiermi uskutočnených v primerane krátkej lehote, považovali za jedinú koncentráciu.“
19

Na úvod treba spresniť, že nebolo spochybnené jednak to, že na spoločnosti, o ktoré ide vo veci samej, sa vzťahuje smernica o materských a dcérskych spoločnostiach, a jednak to, že rozdelené zisky, o aké ide vo veci samej, spadajú do pôsobnosti článku 5 ods. 1 tejto smernice.
(10)

keďže v prípade nesúladu tovaru so zmluvou by mali mať spotrebitelia právo na bezplatné uvedenie tovaru do súladu so zmluvou, pričom sa môžu rozhodnúť medzi opravou alebo náhradným tovarom, alebo, ak to nie je možné, mali by mať právo na zníženie ceny alebo zrušenie zmluvy.“
41

Navyše, ak by bol dotknutý pracovník zbavený záruky, že sa môže vrátiť na pracovné miesto, ktoré predtým zastával, a že sa naň aj ďalej vzťahujú práva, ktoré mal alebo na ktoré sa mu tvoril nárok, keď rodičovská dovolenka presiahne minimálne trvanie štyroch mesiacov, odradilo by ho to od rozhodnutia uplatniť svoje právo na takúto dovolenku a svojím spôsobom by to narušilo účinnosť tohto práva a potrebný účinok smernice 2010/18, ako aj revidovanej rámcovej dohody (rozsudok z 13. februára 2014, TSN a YTN, C‑512/11 a C‑513/11, EU:C:2014:73, bod 51), pričom by to tiež bolo v rozpore s cieľom zosúladenia pracovných a rodinných povinností, tak ako vyplýva z revidovanej rámcovej dohody (rozsudok z 27. februára 2014, Lyreco Belgium, C‑588/12, EU:C:2014:99, bod 40).
32

Súdny dvor už rozhodol, že týmto smerniciam by sa odňal takýto účinok, v prípade, že by poškodený prispel k vzniku škody, ak by vnútroštátna právna úprava definovaná na základe všeobecných a abstraktných kritérií buď zbavovala poškodeného práva na náhradu škody prostredníctvom povinného poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel, alebo by takéto právo neprimerane obmedzovala (rozsudky z 9. júna 2011, Ambrósio Lavrador a Olival Ferreira Bonifácio, C‑409/09, EU:C:2011:371, bod 29, a z 23. októbra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, bod 32).
2.

Bola by odpoveď odlišná v prípade, ak by sa namiesto dane zaviedol finančný príspevok v prospech verejnoprávneho subjektu, ktorý by sa vyberal od tých istých osôb a ktorý by bol určený na pokrytie nákladov na kontroly kvality potravín, aj keď s jediným cieľom, a to rozšíriť zodpovednosť za financovanie uvedených kontrol na všetky hospodárske subjekty v potravinovom reťazci?
3

Odôvodnenia 4, 5 a 19 nariadenia Dublin III znejú: „(4) V záveroch z [Európskej rady na jej mimoriadnom zasadnutí v] Tampere [15. a 16. októbra 1999] sa… konštatuje, [že spoločný európsky azylový systém] by mal zahŕňať z krátkodobého hľadiska jasnú a uplatniteľnú metódu na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o azyl. (5) Takáto metóda by mala byť založená na objektívnych a spravodlivých kritériách ako pre členské štáty, tak aj pre dotknuté osoby. Mala by umožniť najmä rýchle určenie zodpovedného členského štátu, aby bol zaručený efektívny prístup k postupom na udelenie medzinárodnej ochrany a aby nebolo ohrozené rýchle vybavovanie žiadostí o medzinárodnú ochranu. … (19) S cieľom zaručiť účinnú ochranu práv dotknutých osôb by sa mali v súvislosti s rozhodnutiami o odovzdaní do zodpovedného členského štátu stanoviť právne záruky a právo na účinný prostriedok nápravy predovšetkým v súlade s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie. S cieľom zabezpečiť dodržanie medzinárodného práva by mal účinný prostriedok nápravy voči takýmto rozhodnutiam zahŕňať preskúmanie uplatňovania tohto nariadenia, ako aj právnej a faktickej situácie v členskom štáte, do ktorého sa žiadateľ odovzdáva.“
46

Po druhé na účely poskytnutia užitočnej odpovede vnútroštátnemu súdu, a pokiaľ by sa uvedený súd domnieval, že všetky dotknuté stanice boli prevádzkované legálne, treba pripomenúť, že zásada rovnosti zaobchádzania ako všeobecná zásada práva Únie vyžaduje, že s porovnateľnými situáciami sa nesmie zaobchádzať rozdielne a že s rôznymi situáciami sa nemá zaobchádzať rovnako, pokiaľ nie je takéto zaobchádzanie objektívne opodstatnené (pozri rozsudok zo 16. decembra 2008, Arcelor Atlantique et Lorraine a i., C‑127/07, EU:C:2008:728, bod 23 a citovanú judikatúru). Porovnateľný charakter situácií treba určiť a posúdiť najmä s prihliadnutím na predmet a cieľ aktu, ktorý vytvára predmetný rozdiel. Okrem toho treba zohľadniť zásady a ciele sledované právnou oblasťou, do ktorej patrí predmetný akt (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. decembra 2008, Arcelor Atlantique et Lorraine a i., C‑127/07, EU:C:2008:728, bod 26 a citovanú judikatúru).
95

Za týchto podmienok by konštatovanie, že taký dokument, o aký ide vo veci samej, nepredstavuje „správu“ v zmysle tohto ustanovenia, by v praxi umožňovalo štátnym príslušníkom tretích krajín opustiť členský štát, v ktorom požiadali o medzinárodnú ochranu, a opätovne požiadať o takúto ochranu v inom členskom štáte bez toho, aby mohli byť z tohto dôvodu odovzdaní do prvého členského štátu a aj bez toho, aby bolo možné nájsť záznam o ich prvom kroku s použitím systému Eurodac. Taká situácia by mohla výrazne ovplyvniť fungovanie dublinského systému, keďže by sa spochybnilo osobitné postavenie, ktoré nariadenie Dublin III priznáva prvému členskému štátu, v ktorom je podaná žiadosť o medzinárodnú ochranu.
9

Článok 31 tejto smernice, nazvaný „Konanie o posúdení žiadosti“, ktorý sa nachádza na začiatku kapitoly III, nazvanej „Konanie v prvom stupni“, upravuje: „1. Členské štáty spracujú žiadosti o medzinárodnú ochranu v konaní o posúdení žiadosti podľa základných zásad a záruk kapitoly II. 2. Členské štáty zabezpečia, aby sa konanie o posúdení žiadosti skončilo čo najskôr bez toho, aby bolo dotknuté primerané a úplné posúdenie. 3. Členské štáty zabezpečia, aby sa konanie o posúdení žiadosti skončilo do šiestich mesiacov od podania žiadosti. … 8. Členské štáty môžu stanoviť, že sa konanie o posúdení žiadosti v súlade so základnými zásadami a zárukami kapitoly II skráti a/alebo uskutoční na hraniciach alebo v tranzitných priestoroch v súlade s článkom 43, ak: a) žiadateľ pri predkladaní svojej žiadosti a uvádzaní faktov predložil len veci, ktoré nie sú významné pre posúdenie toho, či spĺňa požiadavky na uznanie za osobu požívajúcu medzinárodnú ochranu v zmysle smernice [2011/95], alebo b) žiadateľ je z bezpečnej krajiny pôvodu v zmysle tejto smernice, alebo c) žiadateľ zavádzal orgány predkladaním nepravdivých informácií alebo falošných dokumentov alebo zadržiavaním relevantných informácií alebo dokumentov, pokiaľ ide o jeho totožnosť a/alebo štátnu príslušnosť, ktoré by mohli mať negatívny vplyv na rozhodnutie, alebo d) je pravdepodobné, že žiadateľ nedobromyseľne zničil doklad totožnosti alebo cestovný doklad, ktoré by pomohli určiť jeho totožnosť či štátnu príslušnosť, alebo sa ich zbavil, alebo e) žiadateľ poskytol zjavne nekonzistentné a protirečivé, jasne nepravdivé alebo očividne nepravdepodobné vyhlásenia, ktoré protirečia dostatočne overeným informáciám z krajiny pôvodu, čím sa jeho tvrdenie stáva zreteľne nedôveryhodným v súvislosti s tým, či spĺňa podmienky na uznanie za osobu požívajúcu medzinárodnú ochranu podľa smernice [2011/95], alebo f) žiadateľ podal následnú žiadosť o medzinárodnú ochranu, ktorá nie je neprípustná podľa článku 40 ods. 5, alebo g) žiadateľ predkladá žiadosť výlučne s cieľom odloženia alebo marenia výkonu skoršieho alebo blížiaceho sa rozhodnutia, ktoré by malo za následok jeho odsun, alebo h) žiadateľ vstúpil na územie členského štátu neoprávnene alebo neoprávnene predĺžil svoj pobyt a bez závažného dôvodu sa neprihlásil orgánom ani nepodal žiadosť o medzinárodnú ochranu čo najskôr vzhľadom na okolnosti svojho vstupu, alebo i) žiadateľ odmieta splniť svoju povinnosť… nechať si vziať odtlačky prstov, alebo j) žiadateľ môže byť z vážnych dôvodov považovaný za ohrozenie národnej bezpečnosti alebo verejného poriadku členského štátu, alebo bol na základe vnútroštátneho práva nútene vyhostený z vážnych príčin súvisiacich s verejnou bezpečnosťou alebo verejným poriadkom. …“
3

Odôvodnenie 23 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/29/ES z 23. apríla 2009, ktorou sa mení smernica 2003/87/ES s cieľom zlepšiť a rozšíriť systém Spoločenstva na obchodovanie s emisnými kvótami skleníkových plynov (Ú. v. EÚ L 140, 2009, s. 63) stanovuje: „Prechodné prideľovanie bezodplatných kvót pre zariadenia by sa malo uskutočňovať na základe harmonizovaných pravidiel platných v celom Spoločenstve (referenčné úrovne ex ante), aby sa minimalizovali narušenia hospodárskej súťaže v Spoločenstve. V uvedených pravidlách by sa mali zohľadniť najúčinnejšie techniky v oblasti skleníkových plynov a energie, alternatívne riešenia a výrobné procesy, používanie biomasy, obnoviteľné zdroje energie, ako aj zachytávanie a ukladanie CO2. Takéto pravidlá by nemali podporovať zvyšovanie emisií a mali by zaručiť obchodovanie formou aukcie so stále väčším podielom kvót. Aby bolo zaručené správne fungovanie trhu, je potrebné určiť pridelenia kvót ešte pred začiatkom obdobia obchodovania. Uvedené harmonizované pravidlá môžu zohľadňovať aj emisie súvisiace s využívaním odpadových spalných plynov z priemyselných procesov v prípade, keď sa uvoľňovaniu týchto odpadových plynov nedá zabrániť. Pravidlá môžu v tejto súvislosti stanovovať bezodplatné pridelenie kvót prevádzkovateľom zariadení, ktoré spaľujú uvedené odpadové plyny, alebo prevádzkovateľom zariadení, v ktorých tieto plyny vznikajú. Tieto pravidlá by mali zabrániť aj nepatričným narušeniam hospodárskej súťaže na trhoch s elektrickou energiou a vykurovaním a chladením, ktoré sa dodávajú priemyselným zariadeniam. Okrem toho by mali zabrániť nepatričným narušeniam hospodárskej súťaže medzi priemyselnými činnosťami uskutočňovanými v zariadeniach prevádzkovaných samotným prevádzkovateľom a výrobou formou zadávania iným zariadeniam. Uvedené pravidlá by sa mali vzťahovať na nových účastníkov na trhu vykonávajúcich rovnaké činnosti ako existujúce zariadenia, ktoré sú príjemcami prechodne prideľovaných bezodplatných kvót. Aby sa predišlo narušeniu hospodárskej súťaže v rámci vnútorného trhu, nemali by sa novým účastníkom na trhu vyrábajúcim elektrickú energiu prideľovať žiadne bezodplatné kvóty. Kvóty, ktoré zostali v rezerve pre nových účastníkov na trhu v roku 2020, by sa mali obchodovať formou aukcie.“