Zbierka súdnych roz hodnutí  
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (tretia komora) 
z 13. decembra 2016 * 
„Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika — Obmedzujúce opatrenia namierené proti niektorým  
osobám a subjektom spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Káida a Talibanom — Nariad enie  
(ES) č. 881/2002 — Zmrazenie finančných prostriedkov a ekono mických zdrojov osoby zarad enej do  
zoznamu zostaveného orgánom Organizácie Spojených národov — Zarad enie mena tejto osoby  
do zoznamu uvedeného v prílohe I nariad enia č. 881/2002 — Žaloba o neplatnosť —  
Primeraná lehota — Povinnosť preskúmať a odôvodniť opodstatnenosť uvádzaných dôvodov —  
Súdne preskúmanie“  
Vo veci T-248/13, 
Mohamm ed Al-Ghabra, bydliskom v Londýne (Spojené kráľovstvo), v zastúpení: E. Grieves, barrister, 
a J. Carey, solicitor, 
žalobca, 
proti 
Európskej komisii, v zastúpení: pôvodne M. Konstantinidis, T. Scharf a F. Erlbacher, neskôr 
M. Konstantinidis a F. Erlbacher, splnomocnení zástupcovia, 
žalovanej, 
ktorú v konaní podporujú: 
Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, v zastúpení: pôvodne S. Behzadi-Spencer 
a V. Kaye, potom V. Kaye, neskôr S. Brandon a napokon C. Crane, splnomocnení zástupcovia, za 
právnej pomoci T. Eicke, QC, 
a 
Rada Európskej únie, v zastúpení: J.-P. Hix a E. Finnegan, splnomocnení zástupcovia, 
vedľajšíúčastníci konania, 
ktorej predmetom je návrh podaný na základe článku 263 ZFEÚ na zrušenie jednak nariad enia Komisie 
(ES) č. 14/2007 z 10. januára 2007 , ktorým sa sedemdesiaty štvrtýkrát mení a dopĺňa nariad enie Rady 
(ES) č. 881/2002 , ktoré ukladá niektoré špecifické obmedzujúce opatrenia namierené proti niektorým 
osobám a subjektom spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Qaida a Talibanom a ruší 
nariad enie Rady (ES) č. 467/2001 (Ú. v. EÚ L 6, 2007 , s. 6), v rozsahu, v akom sa týka žalobcu, 
a jednak rozhodnutia Komisie Ares (2013 ) 188023 zo 6. marca 2013 , ktorý sa potvrdzuje ponechanie 
mena žalobcu na zozname osôb a subjektov, na ktoré sa vzťahujú ustanovenia nariad enia Rady (ES) 
* Jazyk konania: angličtina. 
SK 
ECLI:EU:T:2016 :721 1 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
č. 881/2002 z 27. mája 2002 , ktoré ukladá niektoré špecifické obmedzujúce opatrenia namierené proti 
niektorým osobám spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Qaida a Talibanom a ruší nariad enie 
Rady (ES) č. 467/2001 , ktoré zakazuje vývoz určitého tovaru a služieb do Afganistanu, posilňuje zákaz 
letov a rozširuje zmrazenie finančných prostriedkov a ďalších finančných zdrojov vo vzťahu k Talibanu 
v Afganistane (Ú. v. ES L 139, 2002 , s. 9; Mim. vyd. 18/001, s. 294), 
VŠEOBECNÝ SÚD (tretia komora), 
v zložení: predseda komory S. Papasavvas, sudcovia E. Bieliūnas a I. S. Forrester (spravodajca), 
tajomník: S. Spyropoulos, referentka, 
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní 17. februára 2016 , 
vyhlásil tento 
Rozsudok 1 
Okolnosti predc hádzajúce sporu 
1Dňa 12. decembra 2006 bolo meno žalobcu, pána Mohamme da Al-Ghabru, pridané na návrh 
Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska do zoznamu zostaveného sankčným výborom 
zriadeným rezolúciou Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov 1267 (1999 ) z 15. októbra 
1999 o situácii v Afganistane (ďalej len „sankčný výbor“ a „zoznam sankčného výboru“), ako osoby 
spojenej s organizáciou Al-Káida. 
2 Nariad ením Komisie (ES) č. 14/2007 z 10. januára 2007 , ktorým sa sedemdesiaty štvrtýkrát mení 
a dopĺňa nariad enie Rady (ES) č. 881/2002 , ktoré ukladá niektoré špecifické obmedzujúce opatrenia 
namierené proti niektorým osobám a subjektom spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Qaida 
a Talibanom a ruší nariad enie Rady (ES) č. 467/2001 (Ú. v. EÚ L 6, 2007 , s. 6, ďalej len „napadnuté 
nariad enie“), bolo meno pána Al-Ghabru pridané do zoznamu osôb a subjektov, ktorých ekono mické 
zdroje sa majú zmraziť na základe nariad enia Rady (ES) č. 881/2002 z 27. mája 2002 , ktoré ukladá 
niektoré špecifické obmedzujúce opatrenia namierené proti niektorým osobám spojeným s Usámom 
bin Ládinom, sieťou Al-Qaida a Talibanom, a ruší nariad enie Rady (ES) č. 467/2001 , ktoré zakazuje 
vývoz určitého tovaru a služieb do Afganistanu, posilňuje zákaz letov a rozširuje zmrazenie finančných 
prostriedkov a ďalších finančných zdrojov vo vzťahu k Talibanu v Afganistane (Ú. v. ES L 139, 2002 , 
s. 9; Mim. vyd. 18/001, s. 294) (ďalej len „sporný zoznam“). 
3 Listom z 12. júna 2007 Ministerstvo zahraničných vecí a pre Commonwealth Spojeného kráľovstva 
(United Kingdom Foreign and Commonwealth Office, ďalej „FCO“) informovalo žalobcu, že Spojené 
kráľovstvo podalo návrh, aby bolo jeho meno zapísané do zoznamu sankčného výboru. FCO okrem 
toho poskytlo žalobcovi „kópiu časti zhrnutia dôvodov, ktorá mohla byť zverejnená“ a ktorá 
odôvodňovala tento návrh, pričom dodal, že „z dôvodov národnej bezpečnosti a vzhľadom na citlivú 
povahu informácií, by zverejnenie celého zhrnutia [dôvodov] odporovalo všeobecnému záujmu“. 
4 Listom z 13. februára 2009 sa žalobca obrátil na Komisiu Európskych spoločenstiev so žiadosťou, aby 
preskúmala zapísanie jeho mena na sporný zoznam a zároveň s prihliadnutím na rozsudok 
z 3. septembra 2008 , Kadi a Al Barakaat International Foundation/Rada a Komisia 
(C-402/05 P a C-415/05 P, ďalej len „rozsudok Kadi I“, EU:C:2008 :461), napadol zákonno sť tohto 
zoznamu. 
1 — Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné. 
ECLI:EU:T:2016 :721 2 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
5 Listom z 8. mája 2009 Komisia žalobcovi oznámila, že nemá k dispozícii odôvodnenie, na základe 
ktorého došlo k zapísaniu jeho mena na zoznam sankčného výboru (ďalej len „odôvodnenie“), 
a dodala, že muhozašle hneď po tom, čo ho dostane od uvedeného výboru. 
6 Listom z 10. mája 2010 Komisia zaslala žalobcovi odôvodnenie v rozsahu, v akom ho dostala od 
sankčného výboru, ktoré znelo: 
„Mohamme d Al-Ghabra… bol 12. decembra 2006 zapísaný na [zoznam sankčného výboru] podľa 
odsekov 1 a 2 rezolúcie [Bezpečnostnej rady Spojených národov] 1617 (2005 ) ako osoba spojená 
sAl-Káidou, Usámom bin Ládinom alebo Talibanom za ‚účasť na financovaní, organizácii, uľahčovaní, 
príprave alebo na aktoch alebo aktivitách spáchaných spolu s Al-Káidou a Harakatou ul-Mujahidinou 
(HuM), v ich mene alebo s ich podporou, pod ich menom, na ich účet alebo na ich podporu‘, ako aj 
za jeho činnosti spočívajúce ‚v nábore na ich účet‘. 
Doplňujúce informácie Mohamme d Al-Ghabra udržiaval pravidelné kontakty s vysokými 
predstaviteľmi Al-Káidy. V roku 2002 sa pán Al-Ghabra stretol s riadi teľom operácií Al-Káidy, Farajom 
Al-Libim. Pán Al-Ghabra zohrával hlavnú úlohu v radikalizácii mladých moslimov v Spojenom 
kráľovstve, čiuž priamym kontaktom alebo distribúciou textov s extrémistickým obsahom. Po tom, čo 
radikalizoval tieto osoby, napojil ich na ideológiu Al-Qaidy a vďaka širokej sieti kontaktov často 
podporoval ich vycestovanie a snažil sa, aby sa pripojili k výcvikovým táborom Al-Káidy. Niektoré 
z týchto osôb sa následne zo Spojeného kráľovstva podieľali na organizácii teroristických atentátov 
v zahraničí. Pán Al-Ghabra tiež poskytol Al-Káide a iným organizáciám, z ktorých niektoré tiež 
podporovali Al-Káidu z hľadiska logistiky, materiálnu a logistickú podporu. Organizoval vycestovania 
do Pakistanu, aby umožnil brancom stretnúť sa vysokými predstaviteľmi Al-Káidy a absolvovať 
špecifický výcvik teroristov. Viaceré z týchto osôb sa vrátili do Spojeného kráľovstva, aby tam na účet 
Al-Káidy vykonávali nelegálnu činnosť. Okrem toho pán Al-Ghabra priamo pomohol osobám, ktoré sa 
podieľali na teroristických aktivitách v Spojenom kráľovstve alebo inde tým, že ich finančne, logisticky 
a materiálne podporoval. Takisto uľahčil cestu do Iraku osobám s pobytom v Spojenom kráľovstve, 
aby sa mohli zúčastniť bojov a podporiť ostatných bojovníkov. Pán Al-Ghabra udržiaval úzke styky 
s Harakat ul-Mujahidin/HuM… a absolvoval výcvik teroristov vo výcvikovom tábore organizácie HuM. 
HuM vyslala pána Al-Ghabru do Spojeného kráľovstva, aby vyzbieral na jej účet finančné prostriedky. 
…“ 
7 Listom z 8. júla 2010 žalobca zaslal v odpovedi na list Komisie svoje pripomienky, ktorými sa snažil 
vyvrátiť tvrdenia vznesené voči nemu v odôvodnení a požiadal o predloženie dôkazov, ktoré by tieto 
tvrdenia mohli podložiť. 
8 Listom z 10. septembra 2010 Komisia potvrdila prijatie tohto listu a žalobcovi oznámila, že preskúma 
zapísanie jeho mena na sporný zoznam. Navyše ho informovala, že podľa rezolúcie Bezpečnostnej rady 
Spojených národov 1904 (2009 ) môže zaslať ombudsmanovi Organizácie Spojených národov žiadosť 
o výmaz zo zoznamu sankčného výboru. 
9 Listom z 18. januára 2011 Komisia predložila sankčnému výboru pripomienky žalobcu z 8. júla 2010 
apožiadala ho o dodatočné informácie v súvislosti s dôvodmi, ktoré viedli k zapísaniu žalobcu na 
zoznam uvedeného výboru. 
10 Listom z 22. marca 2011 sa žalobca opäť obrátil na Komisiu. 
11 Komisia listom z 3. mája 2011 oznámila žalobcovi, žezačala skúmať zapísanie jeho mena na sporný 
zoznam, a upozornila ho, že toto preskúmanie bude pravdepodobne trvať ešte niekoľko mesiacov, 
keďže čakala na odpovede na svoje žiadosti o spresnenia. V tom istom liste Komisia opäť poradila 
žalobcovi, aby sa obrátil na ombudsmana Organizácie Spojených národov so žiadosť o výmaz. 
ECLI:EU:T:2016 :721 3 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
12 Listom z 28. júna 2011 žalobca odpovedal Komisii, pričom zdôraznil, že oneskorenie v súvislosti 
s preskúmaním veci a prijatím konečného rozhodnutia je neprijateľné vzhľadom na to, že dochádza 
k porušeniu jeho súkromia. Zároveň požiadal o vysvetlenie tohto oneskorenia. 
13 Listom z 26. augusta 2011 sankčný výbor zaslal Komisii doplňujúce informácie v súvislosti s dôvodmi, 
ktoré viedli k zapísaniu žalobcu na zoznam uvedeného výboru. 
14 Listom z 19. októbra 2011 Komisia oznámila žalobcovi, že preskúmavanie zapísania jeho mena na 
sporný zoznam stále prebieha. Informovala ho tiež, že sankčný výbor jej nedávno poskytol „presnejšie“ 
doplňujúce informácie v súvislosti s odôvodnením (ďalej len „prvé doplnenie dôvodov“), a to: 
„Mohamme d Al-Ghabra je nebezpečný extrémista v Spojenom kráľovstve, napojený na veľký počet 
extrémistov. Pán Al-Ghabra je už dlhší čas v pravidelnom kontakte s vysokými predstaviteľmi 
Al-Káidy so základňou v Pakistane. V roku 2002 sa stretol s riadi teľom operácií Al-Káidy, Farajom 
Al-Libim, ktorý je vrchným veliteľom Al-Káidy a ktorý bol v roku 2005 zadržaný pakistanskými 
orgánmi a aktuálne je zadržiavaný v Spojených štátoch. Pán Al-Ghabra býval jeden týždeň u pána 
Al-Libiho. Pán Al-Ghabra bol tiež v pravidelnom kontakte s viacerými extrémistami nachádzajúcimi sa 
v Spojenom kráľovstve a mal podiel na radikalizácii osôb s pobytom v Spojenom kráľovstve 
prostredníctvom distribúcie textov s extrémistickým obsahom. 
Pán Al-Ghabra udržiaval úzke vzťahy s militantnou skupinou Harakat Ul Mujahidin (HuM) z Kašmíru. 
Domnievame sa, že pán Al-Ghabra v roku 2002 absolvoval výcvik džihádistov vo výcvikovom tábore 
organizácie HuM v Aze, v Kašmíre. Počas svojho pobytu v tomto tábore sa pán Al-Ghabra naučil 
narábať s vojenskými útočnými puškami AK-47 a pištoľami. Domnievame sa, že mal v úmysle bojovať 
vKašmíre, ale HuM mu v tom zabránila, lebo potrebovala, aby sa osoby vrátili do Spojeného kráľovstva 
a tam získavali finančné prostriedky. Počas svojho pobytu v Pakistane sa pán Al-Ghabra stretol aj 
s Harronom Rashid Aswatom, ktorý bol neskôr zadržaný a vydaný do Spojeného kráľovstva za svoju 
účasť na činnostiach súvisiacich s terorizmom. Pán Aswat je aktuálne zadržiavaný v Spojenom 
kráľovstve, kde čaká na svoje vydanie do Spojených štátov za skutky spájané s terorizmom. Hoci 
zdroje pána Al-Ghabru boli zmrazené, naďalej udržiava kontakt s extrémistami a pokračuje vo výkone 
svojich aktivít súvisiacich s extrémizmom. 
Od decembra 2009 pán Al-Ghabra pripravoval teroristické atentáty namierené proti podnikom so 
sídlom v Spojenom kráľovstve, nemal však zdroje potrebné na ich uskutočnenie. 
…“ 
15 V tomto istom liste Komisia spresnila, že tieto informácie boli oznámené žalobcovi, aby mohol pred 
prijatím rozhodnutia o preskúmaní vyjadriť svoje stanovisko, a že mu bola na to stanovená lehota do 
11. novembra 2011 . 
16 Listom z 10. novembra 2011 žalobca odpovedal Komisii v snahe vyvrátiť nové informácie, ktoré boli 
uvedené voči nemu v prvom doplnení dôvodov, ktoré z väčšej časti považoval za „podobné tým, ktoré 
boli uvedené v odôvodnení“,apožiadal o spresnenie, ako aj predloženie dôkazov, ktoré by mohli tieto 
skutočnosti podložiť. 
17 Listom zo 17. mája 2012 sankčný výbor zaslal Komisii nové doplňujúce informácie v súvislosti 
s dôvodmi, ktoré viedli k zapísaniu žalobcu na zoznam uvedeného výboru. 
ECLI:EU:T:2016 :721 4 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
18 Listom z 29. mája 2012 Komisia oznámila žalobcovi, že preskúmavanie zapísania jeho mena na sporný 
zoznam stále prebieha. Informovala ho tiež, že sankčný výbor jej nedávno poskytol nové „presnejšie“ 
doplňujúce informácie v súvislosti s odôvodnením (ďalej len „druhé doplnenie dôvodov“), a to: 
„Pán Al-Ghabra v auguste 2006 prebral od jednej osoby, ktorej totožnosť bola súdom Spojeného 
kráľovstva utajená a uvádzaná pod iniciálami AY, určité množstvo predmetov, medzi ktorými sa 
nachádzali videá oslavujúce martýra, aby ich dopravil extrémistom Al-Káidy v Pakistane. Tieto videá 
martýrov natočili osoby, ktoré patrili do siete extrémistov v Spojenom kráľovstve a ktoré pripravovali 
viaceré útoky proti linkovým lietadlám odlietajúcim zo Spojeného kráľovstva. Po týchto skutočnostiach 
nasledovali v apríli a máji 2006 viaceré stretnutia medzi týmito dvoma osobami v Južnej Afrike, 
o ktorých sa domnievame, že ich cieľom bolo riešenie otázok súvisiacich s islamským extrémizmom. 
AY bol zadržaný a obvinený zo zosnovania vražedného útoku a prípravy teroristických aktov, ale po 
ukončení procesu bol prepustený, hoci ostatní členovia siete boli uznaní vinnými a odsúdení na trest 
odňatia slobody za niekoľko trestných činov, vrátane zosnovania vražedného útoku, bombových útokov 
a prípravy teroristických aktov. 
AY po tom, čo bol zbavený obvinenia, podliehal obmedzujúcim opatreniam, ktoré boli uložené 
uznesením o súdnej kontrole [‚control order‘]anaďalej sa na neho vzťahovali protiteroristické 
opatrenia uložené Ministrom vnútra Spojeného kráľovstva na základe Terrorism Prevention and 
Investigation Measures Act 2011 [zákon z roku 2011 o predchádzaní terorizmu a opatreniach 
spojených s vyšetrovaniami], pričom sa prihliadalo na to, že existujú relevantné dôvody, na základe 
ktorých sa možno domnievať, že sa podieľal na aktivitách súvisiacich s terorizmom, a že tieto 
opatrenia sú potrebné na to, aby sa mu zabránilo v opätovnom uskutočňovaní týchto aktivít.“ 
19 V tom istom liste Komisia spresnila, že tieto informácie boli oznámené žalobcovi, aby mohol pred 
prijatím rozhodnutia o preskúmaní vyjadriť svoje stanovisko, a že mu bola na to stanovená lehota do 
15. júna 2012 . 
20 Listami z 20. júna a 10. júla 2012 žalobca odpovedal Komisii v snahe vyvrátiť nové informácie, ktoré 
boli uvedené voči nemu v druhom doplnení dôvodov, pričom najmä zdôraznil, že im chýba dôkazná 
sila. Takisto požiadal Komisiu, aby vzhľadom na vážne oneskorenie ukončila svoje preskúmanie. 
21 Rozhodnutím Ares (2013 ) 188023 zo 6. marca 2013 , doručeným advokátom žalobcu 11. marca 2013 
(ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), Komisia po preskúmaní rozhodla ponechať meno žalobcu na 
spornom zozname. 
22 Komisia v bode 5 napadnutého rozhodnutia uviedla, že informácie obsiahnuté v odôvodnení, ako aj 
v prvom a druhom doplnení dôvodov predstavujú „všetky dôvody“ tohto rozhodnutia. 
23 Komisia navyše v bode 7 napadnutého rozhodnutia uviedla, že „po tom, čo zohľadnila pripomienky 
[žalobcu], obrátila sa na sankčný výbor a zobrala do úvahy zmrazenie finančných a ekono mických 
zdrojov na základe nariad enia č. 881/2002 , naďalej zastávala názor, že zapísanie [jeho mena na sporný 
zoznam bolo] odôvodnené“. V tejto súvislosti spresnila, že „[žalobca] vo [svojich] pripomienkach 
konkrétne neuviedol nijaké dôvody, ktoré by dovoľovali dospieť k záveru, že tvrdenia prijaté voči 
[nemu] nie sú pravdivé, a ani nijakú informáciu, ktorou by podložil [svoje] námietky“. 
24 Komisia v bode 9 napadnutého rozhodnutia ešte uviedla, že kritérium, ktoré uplatnila v súvislosti 
s dôkazným bremenom, bolo kritérium vyjadrené Finančnou akčnou skupinou (FATF) v poznámke jej 
osobitného odporúčania č. III týkajúceho sa financovania terorizmu, konkrétne že „zapísanie [mena 
osoby na sporný zoznam] sa musí zakladať na podkladoch alebo relevantných dôvodoch, na základe 
ktorých vzniká podozrenie alebo si možno myslieť, že osoba… je terorista alebo financuje terorizmus 
alebo teroristickú organizáciu“. 
ECLI:EU:T:2016 :721 5 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
Konanie a náv r hy účastníkov konania 
25 Dňa 23. apríla 2013 žalobca na účely podania tejto žaloby podal žiadosť o právnu pomoc, ktorá bola 
zaregistrovaná pod číslom T-248/13 AJ. 
26 Uznesením predsedu druhej komory Všeobecného súdu z 10. októbra 2013 bola žalobcovi priznaná 
právna pomoc a jeho zastupovaním boli poverení J. Carey a E. Grieves. 
27 Žalobca návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 6. novembra 2013 podal túto žalobu. 
28 Uznesením z 20. mája 2014 predseda tretej komory Všeobecného súdu vyhovel návrhom Spojeného 
kráľovstva a Rady Európskej únie na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov 
Komisie. 
29 Na základe návrhu sudcu spravodajcu rozhodol Všeobecný súd (tretia komora) začať ústnu časť 
konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania uvedených v článku 89 Rokovacieho 
poriadku Všeobecného súdu písomne položil účastníkom konania otázky, pričom jedného účastníka 
konania vyzval, aby na ne odpovedal písomne pred začatím pojednávania, a ostatní na ne odpovedali na 
pojednávaní. 
30 Dňa 29. januára 2016 žalobca podal žiadosť o dodatočnú právnu pomoc. 
31 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na písomné a ústne otázky, ktoré im Všeobecný súd 
položil, boli vypočuté na pojednávaní 17. februára 2016 . 
32 Uznesením predsedu tretej komory Všeobecného súdu z 20. apríla 2016 bolo čiastočne vyhovené 
žiadosti o dodatočnú právnu pomoc. 
33 Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd: 
— zrušil napadnuté nariad enie v časti, v ktorej sa ho týka, 
— zrušil napadnuté rozhodnutie, 
— uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania. 
34 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd: 
— zamietol žalobu ako neprípustnú v rozsahu, v akom sa týka zrušenia napadnutého nariad enia, 
— v zostávajúcej časti zamietol žalobu ako nedôvodnú, 
— uložil žalobcovi povinnosť nahradiť trovy konania. 
35 Spojené kráľovstvo navrhuje, aby Všeobecný súd: 
— zamietol žalobu ako neprípustnú v rozsahu, v akom sa týka zrušenia sporného nariad enia, 
— zamietol ostatné body žaloby ako nedôvodné. 
36 Rada navrhuje, aby Všeobecný súd žalobu zamietol. 
ECLI:EU:T:2016 :721 6 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
Právny stav 
O prípustnosti 
37 Komisia, ktorú v konaní podporuje Spojené kráľovstvo a Rada, tvrdí, že táto žaloba o neplatnosť je 
zjavne oneskorená, a preto neprípustná v časti týkajúcej sa zrušenia napadnutého nariad enia 
v rozsahu, v akom sa toto nariad enie týka žalobcu. 
38 Žalobca namieta proti tejto prekážke konania. 
39 V zmysle článku 263 šiesteho odseku ZFEÚ „musia byť žaloby uvedené v tomto článku podané v lehote 
dvoch mesiacov buď od uverejnenia aktu, alebo od jeho oznámenia žalobcovi, alebo ak akt nebol 
uverejnený ani oznámený, odo dňa, keďsa o ňom žalobca dozvedel“. 
40 V prejednávanej veci treba konštatovať, že návrh na zrušenie napadnutého rozhodnutia je zjavne 
oneskorený, a to nezávisle od skutočnosti, od ktorej začala plynúťlehota na podanie žaloby. Na jednej 
strane, ak by táto lehota začala plynúť odo dňa uverejnenia napadnutého nariad enia v Úradnom 
vestníku Európskej únie, stačí uviesť, že táto žaloba o neplatnosťbola podaná viac ako šesť rokov po 
tomto dni. Na druhej strane, ak by uvedená lehota začala plynúťodo dňa oznámenia, ktoré musí byť 
dotknutej osobe urobené, alebo odo dňa, keď sa o ňom táto osoba dozvedela (pozri v tomto zmysle 
rozsudok z 23. apríla 2013 , Gbagbo a i./Rada, C-478/11 P ažC-482/11 P, EU:C:2013 :258, body 55 až 
59), treba konštatovať, že žalobca sa dozvedel o napadnutom nariad ení najneskôr 13. februára 2009 , čo 
je deň, kedy sa prostredníctvom svojich advokátov obrátil na Komisiu so žiadosťou o preskúmanie 
zapísania jeho mena na sporný zoznam a zároveňspochybnil zákonno sťtohto zoznamu, pričom žiadosť 
o právnu pomoc podal iba 23. apríla 2013 , t. j. pred podaním tejto žaloby. 
41 Žalobca navyše nepreukázal, ani nepoukázal na existenciu náhody alebo vyššej moci v zmysle článku 45 
Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, čo by umožnilo, aby odpadla prekážka v súvislosti s uplynutím 
lehoty na podanie žaloby o neplatnosťnapadnutého nariad enia. 
42 Žalobca však tvrdí, že Všeobecný súd „má právomoc zrušiť napadnuté nariad enie“, lebo ab initio je 
„zjavne nezákonn é“, pretože nijaký dôvod mu nebol poskytnutý v prípade pôvodného zapísania jeho 
mena na sporný zoznam. Žalobca sa domnieva, že dovtedy, kým mu neboli poskytnuté všetky dôvody 
uvedené Komisiou voči jeho osobe, sa nemohol brániť, ani podať žalobu o neplatnosť na Všeobecný 
súd, pričom zdôraznil, že žaloby podané na Všeobecnom súde sa musia zakladať na skutočných 
dôvodoch a nemôžubyťnepravdepodobné. 
43 V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že ani právo na účinnú súdnu ochranu, ani právo byť 
vypočutý nie sú dotknuté striktným uplatňovaním právnych predpisov Európskej únie týkajúcich sa 
procesných lehôt, ktoré podľa ustálenej judikatúry zodpovedajú požiadavke právnej istoty a potreby 
predchádzania akejkoľvek diskriminácii alebo svojvoľnému zaobchádzaniu pri výkone spravodlivosti 
(pozri rozsudok z 18. júna 2015 , Ipatau/Komisia, C-535/14 P, EU:C:2015 :407, bod 14 a citovanú 
judikatúru). 
44 Navyšeničnebránilo žalobcovi v tom, aby podal žalobu o neplatnosťnapadnutého nariad enia predtým, 
ako mu boli oznámené dôvody, ktoré boli podkladom pre zapísanie jeho mena na sporný zoznam, a to 
ako žalobu založenú konkrétne na tomto neoznámení dôvodov. 
45 Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že túto žalobu treba zamietnuťako neprípustnú v rozsahu, v akom 
smeruje proti napadnutému nariad eniu v časti, ktorá sa týka žalobcu. 
ECLI:EU:T:2016 :721 7 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
O veci samej 
46 Žalobca na podporu svojej žaloby v podstate uvádza päť žalobných dôvodov, pričom prvý sa zakladá na 
porušení zásady primeranej lehoty, druhý na porušení povinnosti Komisie, aby sama užitočne posúdila 
otázku, či žalobca spĺňa relevantné kritériá na to, aby bolo jeho meno ponechané na spornom zozname, 
tretí na porušení pravidiel týkajúcich sa dôkazného bremena a vykonávania dôkazov, štvrtý na 
nesprávnom posúdení, ktorým je poznačené odôvodnenie, a piaty na porušení zásady proporcionality. 
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady primeranej lehoty 
47 Žalobca tvrdí, že napadnuté rozhodnutie je poznačené nezákonno sťou jednak preto, že odôvodnenie 
a prvé a druhé doplnenie dôvodov mu neboli oznámené v celom rozsahu v primeranej lehote po 
prijatí napadnutého nariad enia, a jednak preto, že napadnuté rozhodnutie nebolo prijaté v primeranej 
lehote odo dňa prijatia jeho pripomienok ako odpoveď na toto oznámenie, pričom mu bolo zabránené 
obrátiť sana Všeobecný súd v tejto lehote. Konkrétne Komisia neopodstatnene oneskorila konanie tým, 
že mu v rozpore s judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej všetky dôvody musia byť „čomožno 
najrýchlejšie“ oznámené, oznámila najprv prvé, potom druhé doplnenie dôvodov. 
48 Komisia, ktorú v konaní podporuje Rada, túto argumentáciu spochybňuje. 
49 Keďže žalobca Komisii vytýka, že mu neoznámila odôvodnenie, prvé a druhé doplnenie dôvodov 
v celom ich rozsahu v primeranej lehote po prijatí napadnutého nariad enia, je nesporné, že z bodov 
348 a 349 rozsudku z 3. septembra 2008 , Kadi I (C-402/05P a C-415/05 P, EU:C:2008 :461), najmä 
vyplýva, že ak príslušná inštitúcia Únie rozhodne o zmrazení finančných zdrojov určitej osoby podľa 
nariad enia č. 881/2002 , musí na to, aby bolo dodržané jej právo na obhajobu, najmä právo byť vypočutý 
a právo na účinné súdne preskúmanie, informovať dotknutú osobu o skutočnostiach svedčiacich v jej 
neprospech, alebo jej priznať právo, aby sa s nimi v primeranej lehote po vydaní tohto opatrenia 
oboznámila. 
50 V prejednávanej veci pritom už bolo konštatované, že žaloba o neplatnosť pôvodného rozhodnutia 
o zmrazení finančných zdrojov žalobcu vydaného na základe napadnutého nariad enia je neprípustná. 
Keďže jediným platným rozhodnutím, ktoré možno predložiť Všeobecnému súdu na preskúmanie, je 
rozhodnutie o preskúmaní, ktoré bolo prijaté po ukončení konania začatého na základe žiadosti 
o preskúmanie z 13. februára 2009 , obdobie predchádzajúce tomuto dátumu nemožno zohľadniť na 
účely preskúmania primeranosti lehoty, v ktorej bolo toto posledné uvedené nariad enie prijaté. 
51 Pokiaľ ide o obdobie po 13. februári 2009 , zdá sa že Komisia v prejednávanej veci postupovala podľa 
konania prijatého v nadväznosti na vyhlásenie rozsudku z 3. septembra 2008 Kadi I ( 
C-402/05 P a C-415/05 P, EU:C:2008 :461), konkrétne na účely zavedenia konania zaručujúceho 
dodržiavanie práva na obhajobu dotknutých strán. Toto konanie bolo neskôr od 26. septembra 2009 
kodifikované nariad ením Rady (EU) č. 1286 /2009 z 22. decembra 2009 , ktorým sa mení a dopĺňa 
nariad enie č. 881/2002 (Ú. v. ES L 346, 2009 , s. 42). Pokiaľ ide o „historické zápisy“ na sporný 
zoznam, konkrétne o zápisy, ku ktorým došlo, ako v prípade žalobcu pred 3. septembrom 2008 , teda 
pred vyhlásením uvedeného rozsudku, uplatňuje sa konanie stanovené v článku 7c nariad enia 
č. 881/2002 v znení zmien a doplnení. 
52 Na úvod treba konštatovať, že ani článok 7c nariad enia č. 881/2002 , ani iné znenie práva Únie 
neukladajú lehotu, v ktorej má príslušná inštitúcia Únie prijať rozhodnutie o preskúmaní zapísania 
určitej osoby na sporný zoznam. 
ECLI:EU:T:2016 :721 8 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
53 Za týchto okolností z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že „primeranosť“ lehoty, v ktorej inštitúcia 
prijala predmetný akt, sa musí posudzovať v závislosti od všetkých okolností každej veci a najmä od 
významu sporu pre dotknutú osobu, zložitosti veci a správania účastníkov konania (pozri v tomto 
zmysle rozsudok z 28. februára 2013 , Preskúmanie Arango Jaramillo a i./EIB, C-334/12 RX-II, 
EU:C:2013 :134, bod 28 a citovanú judikatúru). 
54 V prejednávanej veci je istotne nepopierateľné, že Komisia, ako uvádza, oznámila žalobcovi jednotlivé 
dôvody zapísania jeho mena na sporný zoznam hneď potom, ako ich dostala od sankčného výboru. 
55 Je tiež pravda, že osobitné okolnosti prejednávanej veci, na ktoré poukázala Komisia, a najmä i) potreba 
orgánov Únie dohodnúť sa s príslušnými medzinárodnými účastníkmi konania na opatreniach, ktoré sa 
majú prijať na účely dodržania zásad uvedených Súdnym dvorom v rozsudku z 3. septembra 2008 , Kadi 
I(C-402/05 P a C-415/05 P, EU:C:2008 :461); ii) nevyhnutnosť, aby Komisia vopred získala odôvodnenie 
od sankčného výboru; iii) povaha a znaky charakterizujúce dotknutý systém medzinárodných sankcií 
v prejednávanej veci; iv) osobitne citlivá povaha prác sankčného výboru a v) veľké množstvo žiadostí 
o preskúmanie, ktorými sa Komisia súčasne musela zaoberať po vyhlásení rozsudku z 3. septembra 
2008 , Kadi I (C-402/05 P aC-415/05 P, EU:C:2008 :461), sčasti vysvetľujú relatívne dlhé trvanie konania 
o preskúmaní rozhodnutí o zapísaní mena dotknutých osôb na sporný zoznam, akými sú konania, 
ktoré prebiehali po vyhlásení rozsudku z 3. septembra 2008 , Kadi I (C-402/05 P a C-415/05 P, 
EU:C:2008 :461). 
56 Nič to nemení na skutočnosti, že v prejednávanej veci viac ako štvorročná lehota uplynutá medzi dňom 
podania žiadosti o preskúmanie 13. februára 2009 a dňom prijatia napadnutého rozhodnutia 6. marca 
2013 značne presahuje dĺžku trvania, ktorú by bolo možné považovať za „normálnu“ pre riadny priebeh 
preskúmania, a to aj s prihliadnutím na všetky vyššie uvedené osobitné okolnosti. 
57 V tejto súvislosti treba uviesť, že Všeobecný súd v rozsudku z 21. marca 2014 , Yusef/Komisia 
(T-306/10, EU:T:2014 :141, bod 102), rozhodol, že nie je „prípustné“, aby si štyri roky po vyhlásení 
rozsudku z 3. septembra 2008 , Kadi I (C-402/05 P a C-415/05 P, EU:C:2008 :461), Komisia stále 
nesplnila svoju povinnosť starostlivo a nestranne preskúmať prípad pána Hania El Say yed Elsebai 
Yusefa, prípadne „v náležitej spolupráci“ so sankčným výborom. Treba tiež uviesť, že Všeobecný súd 
v rozsudku z 8. septembra 2015 , Ministry of Energy of Iran/Rada (T-564/12, EU:T:2015 :599, body 71 
a 72), ktorý sa okrem iného týkal systému medzinárodných sankcií, rozhodol, že odpoveď na 
pripomienky žalobcu v lehote viac ako pätnásť mesiacov je „zjavne neprimeraná“. 
58 Toto posúdenie potvrdzujú značne kratšie dĺžky trvania preskúmania prípadov iných osôb, ktorých 
meno bolo zapísané na sporný zoznam a ktoré podali žalobu na Všeobecný súd, hoci osobitné 
okolnosti, ktoré sú taxatívne vymedzené v bode 55 vyššie, sa uplatňujú aj v ich prípade. Z rozsudku zo 
14. apríla 2015 , Ayadi/Komisia (T-527/09 RENV, neuverejnený, EU:T:2015 :205), teda vyplýva, že 
odôvodnenie, ktoré sa ho týkalo, bolo pánovi Chafiqovi Ayadimu zaslané 24. júna 2009 , že pán Ayadi 
predložil svoje pripomienky 23. júla 2009 a že rozhodnutie o ponechaní jeho mena na spornom 
zozname bolo prijaté 13. októbra 2009 . Z rozsudku z 28. októbra 2015 , Al-Faqih a i./Komisia 
(T-134/11, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2015 :812, bod 69), tiež vyplýva, že 
preskúmanie situácie dotknutých žalobcov trvalo menej ako šesť mesiacov. 
59 Platí to o to viac, že pokiaľ ide o prípad žalobcu, dôvody, ktoré viedli k zapísaniu jeho mena na zoznam 
sankčného výboru, ako sú dôvody, ktoré mu Komisia oznámila 10. mája 2010 , sa v podstate zhodujú 
s dôvodmi, ktoré mu už oznámili orgány Spojeného kráľovstva ako skutočnosti, ktoré odôvodňovali 
návrh tohto členského štátu na toto zapísanie od 12. júna 2007 (pozri bod 3 vyššie). 
60 Komisia a vedľajšíúčastníci konania neuviedli nijakú osobitnú okolnosť, ktorá by charakterizovala 
prípad žalobcu a na základe ktorej by bolo možné objasniť toto neprimerane dlhé preskúmanie jeho 
prípadu. 
ECLI:EU:T:2016 :721 9 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
61 Za týchto okolnosti treba konštatovať, žedošlo k porušeniu zásady primeranej lehoty. 
62 Porušenie zásady primeranej lehoty však odôvodňuje zrušenie rozhodnutia prijatého v správnom 
konaní len vtedy, ak zároveň porušuje práva na obhajobu dotknutej osoby. Ak sa nepreukáže, že 
neprimerane dlhá lehota mala vplyv na možnosť dotknutých podnikov účinne sa brániť, nedodržanie 
zásady primeranej lehoty nemá vplyv na platnosť správneho konania (pozri v tomto zmysle rozsudok 
z 8. septembra 2015 , Ministry of Energy of Iran/Rada, T-564/12, EU:T:2015 :599, body 73 až 77; pozri 
tiež v tomto zmysle a analogicky rozsudky z 21. septembra 2006 , JCB Service/Komisia, C-167/04 P, 
EU:C:2006 :594, body 72 a 73, a z 25. júna 2010 , Impe rial Chemical Industries/Komisia, T-66/01, Zb., 
EU:T:2010 :255, bod 109 a citovanú judikatúru). 
63 V prejednávanej veci sa pritom nepreukázalo, a nebolo ani len vážne spochybnené, že možnosť žalobcu, 
aby sa mohol účinne brániť, bola konkrétne ovplyvnená z dôvodu neprimeranej dĺžky preskúmania. 
Žalobca v tejto súvislosti vo svojej replike len vyjadruje hypotetické úvahy, pričom tvrdí, žeakmuje 
celé odôvodnenie poskytnuté až niekoľko rokov po uvedených udalostiach, je pre neho oveľa 
zložitejšie vypracovať svoju obranu, lebo dôkazy svedčiace v jeho prospech „sa môžu“ ukázať ako 
nedostupné alebo zložitejšie na získanie, jeho pamäť sa časom „skráti“ akľúčoví svedkovia už 
„nemusia“ byť dostupní alebo byť schopní poskytnúť potrebné dôkazy. 
64 Pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého z presiahnutia primeranej lehoty vyplýva porušenie jeho práva na 
obhajobu a práva na účinné súdne preskúmanie, lebo vzhľadom na neexistenciu odôvodneného 
rozhodnutia nemohol podať žalobu na Všeobecný súd, stačí uviesť, že Zmluva o FEÚ v článku 265 
stanovuje právny prostriedok, ktorý bol zavedený osobitne na to, aby sa zabránilo nečinnosti inštitúcie, 
a to vo forme žaloby o nečinnosť. Žalobca teda mohol kedykoľvek medzi 13. februárom 2009 a 6. 
marcom 2013 vyzvať Komisiu, aby vymazala jeho meno zo sporného zoznamu, a v prípade, žeby 
Komisia do viac ako dvoch mesiacov stanovených v článku 265 ZFEÚ nekonala, podať žalobu 
o n ečinnosť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. marca 2014 , Yusef/Komisia, T-306/10, 
EU:C:2014 :141, body 62, 63 a 68). 
65 Bez toho, aby tým bolo dotknuté právo žalobcu požadovať podľa článku 340 ZFEÚ náhradu škody za 
ujmu, ktorá by mu bola prípadne spôsobená z dôvodu oneskorenia Komisie pri plnení jej povinností, 
žalobca teda nemôže s odkazom na toto oneskorenie dosiahnuť zrušenie napadnutého rozhodnutia 
(pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 8. septembra 2015 , Ministry of Energy of Iran/Rada, 
T-564/12, EU:T:2015 :599, bod 77). 
66 Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že porušenie zásady primeranej lehoty, ktoré bolo v prejednávanej 
veci zistené, nemôže odôvodňovať zrušenie napadnutého rozhodnutia, a že prvý žalobný dôvod sa 
musí zamietnuť ako neúčinný. 
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení povinnosti Komisie, aby sama účinne posúdila, či 
žalobca spĺňa relevantné kritériá na to, aby bolo jeho meno ponechané na spornom zozname 
67 Žalobca tvrdí, že napadnuté rozhodnutie je nezákonn é, lebo Komisia porušila povinnosť, ktorá jej 
prináleží, aby sama posúdila, či žalobca spĺňa relevantné kritériá na to, aby bolo jeho meno ponechané 
na spornom zozname. Tento žalobný dôvod má štyri časti. 
– O prvej časti druhého žalobného dôvodu 
68 Žalobca v prvej časti druhého žalobného dôvodu Komisii s odkazom na bod 8 napadnutého 
rozhodnutia vytýka, že sa nesnažila od sankčného výboru, ani od štátu, ktorý sankčnému výboru podal 
návrh, získať dôkazy na podporu tvrdení uvádzaných voči nemu. Za týchto podmienok Komisia údajne 
viedla len formálne a umelé preskúmanie, keď prevzala len odôvodnenie, ktoré jej poskytol sankčný 
výbor, a údajné zohľadnenie pripomienok žalobcu bolo z jej strany vymyslené. Žalobca v tomto zmysle 
ECLI:EU:T:2016 :721 10 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
poukazuje na konštatovania, ku ktorým dospel Všeobecný súd v rozsudku z 21. marca 2014 , 
Yusef/Komisia (T-306/10, EU:T:2014 :141, body 103 a 104). Podľa žalobcu koncept, ktorým sa Komisia 
riadi pri plnení svojich úloh, je taký, že by nikdy v rozpore s posúdením sankčného výboru nevymazala 
meno osoby zo sporného zoznamu. Tvrdí, že Komisia tým, že len prevzala zoznam uvedeného výboru, 
odmietla požadovať a kriticky posudzovať dôkazy, ktoré by ho podložili, a na účely tohto kritického 
posúdenia odkázala len na rozhodnutie Všeobecného súdu, sa zbavila svojej hlavnej zodpovednosti, 
ktorá spočíva v tom, že sama posúdi dôvodnosť zapísania na sporný zoznam. 
69 Na to, aby bolo možné odpovedať na tvrdenie žalobcu, treba zohľadniť všetky úvahy vyjadrené Súdnym 
dvorom v bodoch 104 až 134 rozsudku z 18. júla 2013 , Komisia a i./Kadi (C-584/10 P, 
C-593/10 P a C-595/10 P, ďalej len „rozsudok Kadi II“, EU:C:2013 :518), pokiaľ ide o povinnosti, ktoré 
jednak prislúchajú príslušným orgánom Únie, v prejednávanej veci Komisii, v rámci konania o zapísaní 
alebo zachovaní názvu organizácie, mena osoby alebo názvu subjektu na spornom zozname po 
preskúmaní, a jednak súdu Únie v rámci jeho súdneho preskúmania zákonno sti správneho 
rozhodnutia prijatého v rámci uvedeného konania. 
70 Z týchto úvah vyplýva, že dodržiavanie práva na obhajobu a práva na účinnú súdnu ochranu, ako aj 
v prejednávanej veci dodržiavanie zásady riadnej správy vecí verejných na jednej strane vyžaduje, aby 
príslušný orgán Únie informoval dotknutú osobu o odôvodnení poskytnutom sankčným výborom, na 
ktorom sa zakladá rozhodnutie zapísať uvedenú osobu na sporný zoznam, alebo ju tam ponechať, aby 
umožnil sankčnému výboru oboznámiť sa s pripomienkami v tejto veci a aby dôkladne a nestranne 
preskúmal dôvodnosť uvádzaných tvrdení s prihliadnutím na vyjadrené pripomienky a na prípadné 
skutočnosti predložené dotknutou osobou, ktoré svedčia v jej prospech (rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi 
II, C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, bod 135). 
71 Dodržiavanie uvedených práv na druhej strane znamená, že v prípade súdneho sporu súd Únie 
preskúma najmä dostatočne presný a konkrétny charakter dôvodov uvedených v odôvodnení 
poskytnutom sankčným výborom, ako aj prípadne overí vecnú správnosť skutočností týkajúcich sa 
daného dôvodu s prihliadnutím na informácie, ktoré mu boli poskytnuté (rozsudok z 18. júla 2013 , 
Kadi II, C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, bod 136). 
72 Skutočnosť, že príslušný orgán Únie neposkytol dotknutej osobe a neskôr súdu Únie informácie alebo 
dôkazy, ktorými disponuje výhradne sankčný výbor alebo daný člen Organizácie Spojených národov 
(OSN) a ktoré sa týkajú odôvodnenia, ktoré je podkladom predmetného rozhodnutia, však nemôže 
ako taká tvoriť základ pre konštatovanie porušenia týchto istých práv a zásad. No v takejto situácii súd 
Únie, ktorý bol oslovený, aby zo skutkového hľadiska preskúmal opodstatnenosť dôvodov obsiahnutých 
v odôvodnení, ktoré poskytol sankčný výbor, s prihliadnutím na vyjadrené pripomienky a na prípadné 
skutočnosti predložené dotknutou osobou, ktoré svedčia v jej prospech, ako aj na odpoveď príslušného 
orgánu Únie na tieto pripomienky, nebude mať k dispozícii dodatočné informácie či dôkazy. Z tohto 
dôvodu nemôže rozhodnúť o opodstatnenosti týchto dôvodov a tieto dôvody nemôžu slúžiť ako základ 
napadnutého rozhodnutia o zápise (rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, 
C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, bod 137). 
73 Vzhľadom na tieto pripomenutia a s prihliadnutím na tieto zásady treba prvú časť druhého žalobného 
dôvodu zamietnuť ako nedôvodnú. Konkrétne z bodu 107 rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II 
(C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), vyplýva, že Komisia musí prijať svoje 
rozhodnutie na základe odôvodnenia, ktoré jej poskytol sankčný výbor, a že naopak v tomto štádiu sa 
nepredpokladá, že uvedený výbor sám od seba Komisii poskytne iné skutočnosti, než toto 
odôvodnenie, aby mohla prijať svoje rozhodnutie. Z bodu 108 rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II 
(C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), navyše vyplýva, že Súdny dvor preskúmal 
a potvrdil, či prinajmenšom nespochybnil konanie stanovené na tieto účely článkom 7c nariad enia 
č. 881/2002 , zmeneného a doplneného nariad ením č. 1286 /2009 , ktorý stanovuje, že dotknutej osobe sa 
„výlučne“ postúpi odôvodnenie, ktoré poskytol sankčný výbor. 
ECLI:EU:T:2016 :721 11 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
74 Je nepochybné, že Súdny dvor v bodoch 114 a 115 rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, 
C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), spresnil, že Komisii prislúcha na základe jej povinnosti 
náležitého a nestranného preskúmania opodstatnenosti uvádzaných dôvodov, posúdiť najmä z hľadiska 
obsahu pripomienok vyjadrených dotknutou osobou, potrebu dožadovať sa spolupráce so sankčným 
výborom, aby jej boli poskytnuté dodatočné informácie a dôkazy. 
75 Akovšak vyplýva z bodov 2 až 4 napadnutého rozhodnutia, v prejednávanej veci pritom presne tento 
postup bol dodržaný, keďže Komisia uvedeným rozhodnutím rozhodla o ponechaní mena žalobcu na 
spornom zozname po tom, čo zaslala jeho pripomienky sankčnému výboru, dvakrát požiadala tento 
výbor o spoluprácu, aby mu umožnila odpovedať na tieto pripomienky, a následne jej boli poskytnuté 
dodatočné informácie alebo dôkazy v podobe prvého a druhého doplnenia dôvodov (pozri v tomto 
zmysle rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, 
bod 115). Je tiež nepopierateľné, že Komisia postúpila žalobcovi odôvodnenie a prvé a druhé doplnenie 
dôvodov, ktoré jej poskytol sankčný výbor, pričom tieto podklady navyše viedli k novej výmene 
pripomienok medzi žalobcom a Komisiou. 
76 Naopak Komisiu nemožno v prejednávanej veci kontrolovať len na základe bodu 114 rozsudku 
z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), že v rámci konania, 
ktoré viedlo k prijatiu napadnutého rozhodnutia, nezískala od sankčného výboru alebo štátu, ktorý 
podal návrh na zapísanie mena žalobcu na zoznam, informácie alebo dôkazy na podloženie tvrdení 
vznesených proti žalobcovi, a že v dôsledku toho viedla „len čisto formálne a umelé“ preskúmanie 
dôvodnosti uvádzaných dôvodov s prihliadnutím na pripomienky, ktoré vyjadrila dotknutá osoba 
v súvislosti s odôvodnením. 
77 V tejto súvislosti treba pripomenúť, že vo veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi II 
(C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), a na rozdiel od skutkových okolností 
v prejednávanej veci, Komisia sa o nič viac nesnažila získať od sankčného výboru alebo štátu, ktorý 
podal návrh na zapísanie mena žalobcu na zoznam, akúkoľvek informáciu, či dôkaz, na základe 
ktorého by bolo možne podložiť tvrdenia uvedené voči pánovi Yassinovi Abdullahovi Kadimu 
v odôvodnení, ktoré poskytol uvedený sankčný výbor. No nie z tohto dôvodu Súdny dvor potvrdil 
zrušenie sporného nariad enia, ale z dôvodu, že v rámci svojho súdneho preskúmania zákonno sti tohto 
nariad enia zistil, že ani jedno z tvrdení svojou povahou neodôvodňovalo prijatie obmedzujúcich 
opatrení na úrovni Únie voči pánovi Kadimu, a to z dôvodu buď nedostatočného odôvodnenia, alebo 
z dôvodu, že v štádiu súdneho preskúmania neboli k dispozícii informácie alebo dôkazy, ktoré by 
podložili daný dôvod spochybnený podrobne vyjadrenými námietkami dotknutej osoby [pozri analýzu 
týchto tvrdení v bodoch 151 až 162 a všeobecný záver v bode 163 rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II 
(C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518)]. 
78 Práve naopak Súdny dvor v rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P aC-595/10 P, 
EU:C:2013 :518), rozhodol, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď svoje 
konštatovanie porušenia práva na obhajobu a práva na účinnú súdnu ochranu založil na skutočnosti, 
že Komisia neposkytla pánovi Kadimu a jemu samém u informácie a dôkazy v súvislosti s dôvodmi na 
ponechanie mena dotknutej osoby na spornom zozname, keďže Komisia tieto informácie a dôkazy 
nemala k dispozícii (rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, 
EU:C:2013 :518, body 138 a 139). 
79 Z toho dôvodu by bolo nezlučiteľné so zásadami uvedenými Súdnym dvorom v rozsudku z 18. júla 
2013 , Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), uložiť Komisii v prejednávanej 
veci sankciu z dôvodu, že si údajne nesplnila povinnosť dôkladného a nestranného preskúmanie 
opodstatnenosti dôvodov vznesených voči žalobcovi, alebo preto, že sa jej nepodarilo získať od 
sankčného výboru informácie alebo dôkazy, ktoré by jej umožnili splniť si povinnosť dôkladného 
a nestranného preskúmania, zatiaľčo Súdny dvor za podobných okolností, ktoré viedli k vyhláseniu 
uvedeného rozsudku, nedospel k nijakém u záveru o porušení uvedenej povinnosti, ani zo 
všeobecnejšieho hľadiska práva na obhajobu, ktorého by sa dopustila Komisia. 
ECLI:EU:T:2016 :721 12 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
80 Navyše nijaká skutočnosť v spise nedovoľuje potvrdiť, že Komisia pred prijatím napadnutého 
rozhodnutia dôkladne a nestranne nepreskúmala všetky informácie, ktorými disponovala, vrátane 
pripomienok žalobcu. Ako uviedla v bode 7 napadnutého rozhodnutia, Komisia bola naďalej 
presvedčená, že zapísanie mena žalobcu na sporný zoznam je odôvodnené vzhľadom najmä na 
skutočnosť, že dotknutá osoba nepredložila nijaký dôkaz, ktorým by spochybnila pravdivosť tvrdení 
uvádzaných voči nej. 
81 Pokiaľ ide o tvrdenie založené na rozsudku z 21. marca 2014 , Yusef/Komisia (T-306/10, 
EU:T:2014 :141), treba ho zamietnuť z dôvodu, že skutočnosti a okolnosti tejto veci sa nezhodujú 
s tými v prejednávanej veci. Vo veci, v ktorej bol vyhlásený tento rozsudok bolo totiž „nesporné“ 
(pozri bod 94 tohto rozsudku), že dotknutá osoba nemohla do podania žaloby využiť ani jednu zásadu 
a záruku uvedenú Súdnym dvorom v rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, 
C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), a že táto situácia nečinnosti trvala ešte do ukončenia 
ústnej časti konania (pozri bod 100 uvedeného rozsudku). Navyše podľa toho, čo uviedla Komisia na 
pojednávaní (pozri bod 103 toho istého rozsudku), trvala na tom, že je striktne viazaná posúdeniami 
sankčného výboru a že nemá v tomto smere nijaký priestor na samostatnú voľnú úvahu, čoje 
v rozpore so zásadami, ktoré Súdny dvor uviedol vo svojich rozsudkoch z 3. septembra 2008 , Kadi I ( 
C-402/05 P a C-415/05 P, EU:C:2008 :461), a z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, 
C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, body 114, 115 a 135). Na základe toho Všeobecný súd dospel 
k záveru, že pokiaľ ide o tvrdenie Komisie, že dosiahla nápravu nezákonno sti rovnakej povahy, ktorú 
konštatoval Súdny dvor vo svojom rozsudku z 3. septembra 2008 , Kadi I (C-402/05 P a C-415/05 P, 
EU:C:2008 :461), keď začala konanie o preskúmaní prípadu pána Yusefa, išlo o čisto formálne a umelé 
konanie. V prejednávanej veci však Komisia na pojednávaní uviedla, žesamôže odkloniť od posúdení 
sankčného výboru, ak sa jej zdajú zjavne nesprávne alebo spochybnené dôkazmi svedčiacimi 
v prospech dotknutej osoby, ktoré uviedla. 
82 Zovšetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že prvá časť druhého žalobného dôvodu sa musí zamietnuť 
ako nedôvodná. 
– O druhej časti druhého žalobného dôvodu [omissis] 
– O tretej časti druhého žalobného dôvodu 
89 Svojou treťou časťou druhého žalobného dôvodu žalobca vytýka Komisii, že neposúdila, či sa tvrdenia, 
ktoré voči nemu uviedol sankčný výbor, neopierajú o zistenia získané formou mučenia, hoci na tieto 
skutočnosti upozornil vo svojom liste z 28. júna 2010 . Domnienka vyjadrená Komisiou, podľa ktorej sa 
sankčný výbor neopieral o takéto zistenia, nie je odôvodnená. Na svojej internetovej stránke kancelária 
ombudsmana Spojených národov okrem toho pripustila, že tajné služby štátu, ktorý podal návrh na 
zapísanie mena žalobcu na sporný zoznam, môžu používať takto získané informácie. V prejednávanej 
veci žalobca považuje za „možné“, že informácie, ktoré sa ho týkajú, mohli byť získané od osôb 
zadržaných v Spojených štátoch alebo Pakistane, voči ktorým mohli byť použité donucovacie 
prostriedky rovnakej povahy ako mučenie. Tvrdí teda, že pán Faraj Al-Libi bol zadržaný v Pakistane 
2. mája 2005 tajnými službami tejto krajiny, potom premiestnený do Spojených štátov, kde bol viac 
ako rok zadržiavaný na tajných miestach, a nakoniec premiestnený na Guantánamo. Podľa správy 
Medzinárodného výboru Červeného kríža (MVČK) zo 14. februára 2007 pritom štrnásť osôb väznených 
v Guantánamo, vrátane pána Al-Libiho, opísali zaobchádzanie a techniky vypočúvania, ktoré 
predstavujú používanie mučenia. 
90 Komisia, ktorú v konaní podporuje Spojené kráľovstvo a Rada, namieta proti tejto argumentácii. 
ECLI:EU:T:2016 :721 13 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
91 V tejto súvislosti treba konštatovať, že žalobca vo svojom liste z 28. júna 2010 neuviedol nijaké 
konkrétne tvrdenie, ani len hodnoverný dôvod, podľa ktorých by mali byť niektoré informácie, ktoré sa 
nachádzajú v odôvodnení, získané formou mučenia. Navyše v tomto liste požiadal o „potvrdenie toho, 
že Európska komisia prijala potrebné opatrenia, na základe ktorých môžebyť uistený, že ani jedna 
informácia, o ktorú sa opiera odôvodnenie, nebola získaná formou mučenia“. 
92 Komisia správne konštatuje, že za rovnakých okolností je odôvodnené vychádzať z domnienky, podľa 
ktorej sa sankčný výbor neopiera o dôkazy získané formou mučenia. Na rozdiel od toho, čo tvrdí 
žalobca, Komisia tak uplatňuje rovnaké kritérium, ako to, ktoré uplatňuje kancelária ombudsmana 
Spojených národov, a to zistením najprv, či existuje „dostatok dôkazov na to, aby bolo možné 
dôvodne uveriť tvrdeniam o mučení“, ako to vyplýva z jeho internetovej stránky. 
93 V prejednávanej veci nijaká skutočnosť nedovoľuje prijať takéto tvrdenie, pokiaľ ide o dôkazy prijaté 
voči žalobcovi. Konkrétnejšie sa nezdá, že by akákoľvek informácia uvedená v spise mohla súvisieť 
s pánom Farajom Al-Libim, alebo inou osobou väznenou na Guantánamo alebo v Pakistane. 
94 V tejto súvislosti Spojené kráľovstvo tiež správne uvádza, že prevažná časť dôkazov predložených 
Komisiou spočíva na súdnych rozhodnutiach Spojeného kráľovstva vydaných súdmi, ktoré v súlade 
s odporúčaniami, ktoré House of Lords (Komora Lordov, Spojené kráľovstvo) uviedol vo svojom 
rozhodnutí A and others v Secretary of State for the Home Department (No 2) [2006 ] 2.A.C.221, boli 
povinné preskúmať otázku, či tvrdenia o mučení boli pred nimi uvádzané. 
95 Z vyjadrenia FCO k žalobe pred High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division 
(Administrative Court) [Vyšší súdny dvor (Anglicko a Wales), kolégium Queen’s Bench (správny), 
ďalej len „High Court“], predloženého v rámci žaloby podanej žalobcom proti rozhodnutiu FCO, 
ktorým odmieta vyhovieť jeho žiadosti, aby FCO vyzvalo sankčný výbor, aby vymazal jeho meno zo 
zoznamu uvedeného výboru, navyše vyplýva, že počas tohto konania žalobca tiežšpekuloval s otázkou, 
či niektoré dôkazy prijaté voči nemu nepochádzajú z vypočúvania pána Al-Libho pakistanskými alebo 
americkými informačnými službami. FCO uviedlo, že počas toho istého konania ani jedno tvrdenie 
uvedené voči žalobcovi sa neopieralo o výsledok z vypočúvaní väzňov. Žalobca následne vzal svoju 
žalobu späť, takže High Court nemal príležitosť potvrdiť túto skutočnosť. Vzhľadom na to, že 
neexistuje nijaký dôkaz, ktorý by vyvrátil toto tvrdenie, nie je dôvod spochybňovať uvedené tvrdenie 
FCO. 
96 Je teda zrejmé, že tretia časť druhého žalobného dôvodu je nedôvodná. 
– O štvrtej časti druhého žalobného dôvodu [omissis] 
O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení pravidiel týkajúcich sa dôkazného bremena 
apožadovaného stupňa dokazovania 
100 Žalobca tvrdí, že napadnuté rozhodnutie je nezákonn é, lebo Komisia porušila pravidlá týkajúce sa 
dôkazného bremena a požadovaného stupňa dokazovania. Tento žalobný dôvod je rozdelený na dve 
časti. 
– O prvej časti tretieho žalobného dôvodu 
101 Svojou prvou časťou tretieho žalobného dôvodu žalobca tvrdí, ako vyplýva z bodu 7 napadnutého 
rozhodnutia, že Komisia na neho preniesla dôkazné bremeno v rozpore s judikatúrou Súdneho dvora 
(rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, bod 121), 
ECLI:EU:T:2016 :721 14 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
podľa ktorej v prípade pochybností je úlohou príslušného orgánu Únie, aby preukázal, či sú dôvody 
uplatňované proti dotknutej osobe podložené, pričom táto osoba nie je povinná predložiť dôkazy 
o opaku svedčiace o nepodloženosti uvedených dôvodov. 
102 Táto argumentácia však spočíva na nesprávnom porozumení povinností, ktoré podľa rozsudku 
z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), prislúchajú Komisii, 
pokiaľ ide o dôkazné bremeno, v rámci konania o preskúmaní dôvodov, o ktoré sa opiera rozhodnutie 
o zapísaní či ponechaní mena určitej osoby do sporného zoznamu. 
103 Ako Komisia správne uvádza, „právny test“, ktorý sa má uplatniť v administratívnom štádiu konania 
o preskúmaní rozhodnutí o zapísaní na sporný zoznam, ako je opísaný v bodoch 111 až 116 rozsudku 
z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), je totiž odlišný od 
toho, ktorý sa uplatňuje v štádiu súdneho preskúmania, ako je opísaný v bodoch 117 až 134 uvedeného 
rozsudku. 
104 Hoci dôkazné bremeno nepopierateľne nesie Komisia, nenesie ho v štádiu konania o preskúmaní, ale 
len v neskoršom štádiu súdneho preskúmania jej rozhodnutia o zachovaní po preskúmaní. Jasne to 
vyplýva z bodu 121 rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, 
EU:C:2013 :518), ktorý je súčasťou všeobecných úvah vyjadrených Súdnym dvorom od bodu 117 toho 
istého rozsudku v súvislosti so „súdnym preskúmaním“. 
105 Osobitnejšie a ako tiež uvádza Komisia, začatie preskúmania, ktoré má vykonať na základe žiadosti 
dotknutej osoby, závisí od tvrdení sankčného výboru, ako sú uvedené v jeho odôvodnení, a ktoré 
slúžia samy osebe ako podklad odôvodnenia aktu Únie. Ak je toto odôvodnenie dostatočne presné 
a konkrétne, Komisia bez toho, aby sa dopustila nesprávneho posúdenia, uzná, že v zásade ho môže 
spochybniť len vtedy, ak dotknutá osoba poskytne osobitné a podrobné dôkazy, ktoré vyvracajú dané 
konštatovania, bez toho, aby tým bolo dotknuté dôkazné bremeno, ktoré neskôr nesie Komisia v rámci 
súdneho preskúmania zákonno sti a opodstatnenosti dôvodov, na ktorých sa zakladá rozhodnutie 
o zapísaní alebo ponechaní mena dotknutej osoby na spornom zozname. 
106 Komisia v prejednávanej veci konala náležite v súlade s týmito zásadami, ako to vyplýva aj z bodu 7 
napadnutého rozhodnutia, ktorého začiatok je citovaný v bode 23 vyššie. V nadväznosti na túto otázku 
Komisia nemusí navyše uviesť, že žalobca neposkytol nijaký dôkaz, na základe ktorého by bolo možné 
spochybniť pravdivosť tvrdení uvedených voči nemu. Musí najmä predložiť dôkladnú analýzu 
skutkových okolností niektorých jeho námietok, aby dospela k záveru o ich irelevantnosti alebo 
vierohodnosti. 
107 Z toho vyplýva, že prvá časť tretieho žalobného dôvodu je nedôvodná. 
– O druhej časti tretieho žalobného dôvodu 
108 Svojou druhou časťou tretieho žalobného dôvodu žalobca tvrdí, že odkaz na stupeň dokazovania, ktorý 
prijala FATF, a to „dôvodné podozrenie alebo dôvodná domnienka“ v bode 9 napadnutého 
rozhodnutia, je irelevantný a v každom prípade nesprávny, keďže Súdny dvor vo svojom rozsudku 
z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), vyžadoval „dostatočne 
silný skutkový základ“. Pokiaľ ide o bod 149 uvedeného rozsudku, na ktorý poukazuje Komisia 
a Spojené kráľovstvo, žalobca tvrdí, že nespochybňuje túto požiadavku a nestanovuje dané právne 
kritérium. Samotné Spojené kráľovstvo údajne pri prijatí zákona z roku 2011 o predchádzaní terorizmu 
a opatreniach spojených s vyšetrovaniami upustilo od kritéria „dôvodného podozrenia“ v prospech 
prísnejšieho kritéria „dôvodnej domnienky“. 
ECLI:EU:T:2016 :721 15 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
109 Žalobca v replike navyše poukazuje na závažnosť vplyvu obmedzujúcich opatrení na dotknuté osoby, 
ktorý odôvodňuje náročný stupeň dokazovania, aby sa vyhlo porušeniu článku 47 Charty Európskej 
únie o základných právach (ďalej len „Charta“)a článku 6 Dohovoru o ochrane ľudských práv 
a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“). V tomto kontexte 
žalobca uvádza, že požadovaný stupeň dokazovania je prakticky nemožné odlíšiť od stupňa v trestnej 
oblasti, hoci dotknuté konanie nemá nevyhnutne trestnú povahu. Vyzýva Všeobecný súd, aby prijal 
postoj, ktorý sledoval Court of Appeal (England & Wales) [Odvolací súd (Anglicko a Wales)] vo 
svojom rozsudku Gough and Another v Chief Constable of Derbyshire [2002 ] EWCA Civ 351, 
v súvislosti s prípadom jednej osoby, ktorej bol uložený zákaz cestovať z dôvodu jej údajných zámerov 
podieľať sa na násilnostiach súvisiacich s futbalom. 
110 Pokiaľ ide o túto argumentáciu, úvahy vyjadrené v rámci preskúmania prvej časti uvedeného žalobného 
dôvodu sa uplatňujú mutatis mutandis. Otázka súvisiaca s požadovaným stupňom dokazovania vzniká 
len v štádiu súdneho preskúmania zákonno sti a opodstatnenosti dôvodov, na ktorých sa zakladá 
rozhodnutie o zapísaní alebo zachovaní mena osoby na spornom zozname prijaté po preskúmaní. 
111 V tejto súvislosti Všeobecnému súdu prislúcha, aby sa uistil, že napadnuté rozhodnutie „sa zakladá na 
dostatočne silnom skutkovom základe“ (rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, 
C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, bod 119), tak, že si overí, či skutočnosti uvádzané 
v odôvodnení sú „podložené“ (rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, 
C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, bod 122), a teda z vecnej stránky „preukázané“ (rozsudok 
z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, bod 136). 
112 Za týchto podmienok možno druhú časť tohto žalobného dôvodu zamietnuť v prvom rade ako 
neúčinnú, keďže prípadné nesprávne právne posúdenie Komisie pri definovaní požadovaného stupňa 
dokazovania alebo jeho uplatnenia nemôže samo osebe odôvodňovať zrušenie napadnutého 
rozhodnutia, ak toto rozhodnutie okrem iného spĺňa podmienky týkajúce sa dokazovania uvedené 
v predchádzajúcom bode, čo musí Všeobecný súd overiť v rámci preskúmania štvrtého žalobného 
dôvodu. 
113Vkaždom prípade sa Komisia nedopustila nesprávneho posúdenia, keď v bode 9 napadnutého 
rozhodnutia odkázala na praktické kritérium, ktoré definovala FATF v poznámke svojho osobitného 
odporúčania č. III o financovaní terorizmu, a to, že zapísanie mena určitej osoby na sporný zoznam 
a v dôsledku toho zmrazenie jej finančných zdrojov by sa malo opierať „o náležité dôvody alebo 
primeraný základ, pri ktorom vzniká podozrenie alebo si možno myslieť, že tieto finančné zdroje alebo 
tieto iné majetky by mohli slúžiť na financovanie teroristických aktivít“, vzhľadom na to, že tento 
stupeň dokazovania je v súlade s kritériami uvedenými Súdnym dvorom v rozsudku z 18. júla 2013 , 
Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518). 
114 Je pravda, že toto kritérium sa nejaví ako jednoznačné, pretože „podozrievať“ a „domnievať sa“ sú 
z hľadiska chápania dve odlišné operácie, ktoré vedú k rozdielnej miere presvedčenia. 
115 Treba však konštatovať, že Súdny dvor vo svojom rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, 
C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), pri svojom preskúmaní opodstatnenosti osobitného dôvodu 
prijatého voči dotknutej osobe potvrdil uplatnenie menej náročného stupňa z týchto dostupných dvoch 
stupňov dokazovania, a to stupeň podozrenia. 
116 Súdny dvor totiž v bode 149 rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, 
EU:C:2013 :518), spresnil, že dôvod zapísania na sporný zoznam môže spočívať na „podozreniach 
o zapojení do teroristických aktivít, čím nie je dotknuté overenie dôvodnosti týchto podozrení“. 
S prihliadnutím na bod 162 uvedeného rozsudku treba uviesť, že na to, aby mohli byť podozrenia 
o zapojení do teroristických aktivít platne prijaté vočiurčitej osobe, je potrebné, aby boli predložené 
informácie alebo dôkazy, ktoré takéto podozrenia podložia čosivyžaduje posúdenie každého 
individuálneho prípadu. 
ECLI:EU:T:2016 :721 16 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
117 Hoci táto formulácia nespochybňuje požiadavku „dostatočne silného skutkového základu“, ktorá bola 
všeobecne vyjadrená v bode 119 rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, 
C-593/10P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), treba pripustiť, že táto požiadavka môžebyť splnená 
uplatnením kritéria „dôvodného podozrenia“, ak je toto podozrenie podložené dostatočnými 
informáciami alebo dôkazmi, keďže Súdny dvor ho uplatnil v bodoch 149 a 162 uvedeného rozsudku. 
118 Pokiaľ ide o skutočnosť, že Spojené kráľovstvo údajne pri prijatí zákona z roku 2011 o predchádzaní 
terorizmu a vyšetrovacích opatreniach upustilo od kritéria „dôvodného podozrenia“ v prospech 
prísnejšieho kritéria „dôvodnej domnienky“, je irelevantná. Kritérium „dôvodného podozrenia“,akje 
podložené dostatočnými informáciami alebo dôkazmi, sa naopak za okolností uvádzaných nariad ením 
č. 881/2002 , odporúčaniami FATF a relevantnými rezolúciami Bezpečnostnej rady, najmä jej rezolúciou 
2161 (2014 ) zo 17. júna 2014 v odseku 11, javí ako primerané. Tento názor zastával aj Court of Appeal 
(England & Wales) (Odvolací súd) vo veci Youssef v. Secretary of State for Foreign & Commonwealth 
Affairs [2013 ] EWCA Civ 1302 [2014 ] 2 WLR 1082 . 
119 Vzhľadom na predchádzajúce úvahy možno tiež zamietnuť argumentáciu žalobcu, podľa ktorej je 
takme r nemožné za okolností, o aké ide v prejednávanej veci, požadovaný stupeň dokazovania odlíšiť 
od požadovaného stupňa v trestnej oblasti, a to „nad rámec akejkoľvek dôvodnej pochybnosti“.Na 
základe toho z ustálenej judikatúry od vyhlásenia rozsudku z 3. septembra 2008 , Kadi I ( 
C-402/05 P a C-415/05 P, EU:C:2008 :461), vyplýva, že obmedzujúce opatrenia, o aké ide 
v prejednávanej veci, nie sú trestnej povahy. Preventívna, a nie represívna povaha obmedzujúcich 
opatrení má nevyhnutne vplyv na povahu, spôsob a intenzitu dokazovania, ktoré možno od Komisie 
žiadať (návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bot vo veciach Anbouba/Rada, 
C-605/13 P a C-630/13 P, EU:C:2015 :2, bod 111). 
120 Pokiaľ ide o argumentáciu, ktorú v tejto súvislosti rozvinula Komisia v replike, ktorú v konaní 
podporuje Spojené kráľovstvo, správne odpovedá, že príslušné anglické súdy zamietli kritérium kvázi 
trestnej povahy vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Gough and Another v Chief Constable of 
Derbyshire [2002 ] EWCA Civ 351, pokiaľ ide o preventívne opatrenia, o aké ide v prejednávanej veci. 
Čo sa týka uplatnenia opatrení, o ktorých bolo rozhodnuté na úrovni Organizácie Spojených národov, 
správny postoj v anglickom práve, ako ho stanovil Court of Appeal (England & Wales) (Cour d’appel) 
vo veciach Secretary of State for the Home Department v. MB [2006 ] EWCA Civ 1140 , [2007 ] QB 415 
a Youssef v. Secretary of State for Foreign & Commonwealth Affairs [2013 ] EWCA Civ 1302 [2014 ] 2 
WLR 1082 , sa zakladá na požiadavke „dôvodného podozrenia“ (a to existencie skutočností, ktoré svojou 
povahou vzbudzujú podozrenie). 
121 Zovšetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že tretí žalobný dôvod musí byť zamietnutý. 
O štvrtom žalobnom dôvode založenom na nesprávnom posúdení odôvodnenia 
122 Tento žalobný dôvod bol po oznámení nových informácií a dôkazov počas konania na súde 
predmetom početných reakcií. 
123 Žalobca v žalobe najmä tvrdí, že napadnuté rozhodnutie je nezákonn é, lebo po prvé tvrdenia uvádzané 
voči nemu neboli preukázané; po druhé niektoré tvrdenia neboli dostatočne presné, aby ich mohol 
v potrebnej miere napadnúť; po tretie niektoré tvrdenia boli natoľko staré alebo nejasné, že 
primeraným spôsobom nezodpovedali relevantným kritériám; a po štvrté niektoré tvrdenia boli 
vyvrátené dôkazmi svedčiacimi v jeho prospech. 
124 Komisia, ktorú v konaní podporuje Spojené kráľovstvo a Rada, vo svojom vyjadrení k žalobe tvrdí, že 
dôvody zapísania na sporný zoznam, ktoré boli oznámené žalobcovi, boli dostatočne presné, podrobné 
a konkrétne v zmysle judikatúry (rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, 
ECLI:EU:T:2016 :721 17 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, body 116, 130 a 142 až 149), a že zodpovedali požiadavke 
odôvodnenia (rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, 
body 102 a 116). 
125 Komisia navyše poukázala na niektoré zásady uvedené Súdnym dvorom v rozsudku z 18. júla 2013 , 
Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, body 117, 119 až 122), týkajúce sa 
konania súdneho preskúmania zákonno sti rozhodnutí o zapísaní alebo ponechaní mena určitej osoby 
na sporom zozname po vykonaní preskúmania, najmä v súvislosti s overovaním skutkových tvrdení 
obsiahnutých v odôvodnení, ktoré je podkladom týchto rozhodnutí, súdom Únie. 
126 Komisia ďalej uviedla, že v záujme riadneho výkonu spravodlivosti a vzhľadom na žalobu podanú 
žalobcom „[rozhodla], že sa neobmedzí len na obhajobu napadnutého rozhodnutia [len] na základe 
skutočností vyplývajúcich zo správneho konania, ale že sa obráti v záujme potrebnej spolupráce 
uvedenej v článku 220 ods. 1 ZFEÚ na sankčný výbor…, ako aj v súlade so zásadou lojálnej spolupráce 
stanovenou v článku 4 ods. 3 ZEÚ, na orgány Spojeného kráľovstva, ako na člena OSN, ktorý podal 
návrh na zapísanie mena žalobcu na zoznam“ sankčného výboru. 
127 Na základe nadviazania týchto kontaktov Komisia po prvé v prílohe B.4 vyjadrenia k žalobe predložila 
list, ktorý jej zaslal sankčný výbor 20. januára 2014 , aby ju informoval o tom, že v rámci svojho ročného 
preskúmania zápisov na jeho zoznam tento výbor preskúmal zapísanie mena žalobcu a rozhodol, žeje 
naďalej dôvodné. 
128 Komisia po druhé v prílohe B.5 vyjadrenia k žalobe predložila súbor potrebných informácií a dôkazov, 
ktoré jej orgány Spojeného kráľovstva zaslali, a v úzkej spolupráci s týmito orgánmi rozhodla, že 
Všeobecnému súdu predloží aspoň niektoré dôvody zapísania na sporný zoznam, aby sa mohol 
ubezpečiť, že napadnuté rozhodnutie bolo prijaté na dostatočne silnom skutkovom základe (rozsudok 
z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, bod 130). Podľa 
Spojeného kráľovstva tieto dôkazy zahŕňajú písomnosti, ktoré uviedlo na podporu svojho návrhu 
predloženého sankčnému výboru na zapísanie alebo ponechanie mena žalobcu na zozname uvedeného 
výboru. 
129 Tento súbor pozostáva z písomného oficiálneho vyhlásenia („first statement“, ďalej len „oficiálne 
vyjadrenie“), ktoré bolo vypracované na účely tohto konania a datované 18. marca 2014 , 
s vlastnoručným podpisom vedúceho oddelenia boja proti terorizmu FCO, ako aj viacerých 
dokumentov určených na podloženie dôkazov. Ako vyplýva z bodov 12 až 14 oficiálneho vyhlásenia, 
toto vyhlásenie sa opiera o stanovisko a posúdenie Security Service (bezpečnostné služby), ktoré sú 
informačnými službami a službami vnútornej bezpečnosti Spojeného kráľovstva, ktorých úlohou je 
ochrana národnej bezpečnosti (ďalej len „Security Service“). 
130 Žalobca v replike nesúhlasí s tým, že Všeobecný súd uviedol a zohľadnil nové tvrdenia, spresnenia 
a dôkazy predložené v prílohe B.5 vyjadrenia k žalobe, ktoré neboli uvedené pred prijatím napadnutého 
rozhodnutia, ani zohľadnené pri jeho prijatí. Tvrdí, že podľa zásad vymedzených Súdnym dvorom 
v rozsudkoch z 3. septembra 2008 , Kadi I (C-402/05 P a C-415/05 P, EU:C:2008 :461), a z 18. júla 
2013 , Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, bod 115), si všetky tieto 
dodatočné dôkazy Komisia mala vyžiadať od sankčného výboru alebo dotknutého členského štátu 
a mali mu byť oznámené „od začiatku“, aby bolo dodržané jeho právo na obhajobu a právo na prístup 
k súdu. Podľa žalobcu oznámenie týchto dôkazov v plnom rozsahu sa neviaženazačiatok súdneho 
konania, ale mu v každom prípade musí predchádzať tak, aby bol zaručený výkon jeho práva na 
obhajobu. 
131 Žalobca navyše tvrdí, že v rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, 
EU:C:2013 :518), Súdny dvor jasne uviedol, že mu musia byť predložené všetky uvádzané dôverné 
skutočnosti a že on sám rozhodne, čo sa má oznámiť dotknutej osobe v súlade so zásadami 
vymedzenými v rozsudku zo 4. júna 2013 , ZZ (C-300/11, EU:C:2013 :36). V prejednávanej veci sa 
ECLI:EU:T:2016 :721 18 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
Spojené kráľovstvo snaží obísť akékoľvek súdne záruky Všeobecného súdu, keďže mu navrhuje, aby sa 
opieral o jeho vlastné konštatovanie, že poskytnuté informácie sú v súlade s kritériami vymedzenými 
v uvedenom rozsudku. Tvrdenie, podľa ktorého každý štát, ktorý navrhne sankčnému výboru zapísanie 
určitého mena na zoznam, musí následne rozhodnúť o tom, ktoré informácie možno poskytnúť 
Všeobecnému súdu, je zásadne nesprávne. 
132 Konkrétnejšie, pokiaľ ide o dôkazy, ktoré boli nájdené pri domovej prehliadke v mieste jeho bydliska, 
žalobca pripomína, že po ukončení trestného konania, ktoré sa začalo voči nemu v súvislosti s týmito 
dôkazmi, bol zbavený obžaloby. Tvrdí, že ak by vedel, že Komisia chce tieto dôkazy použiť v jeho 
neprospech, mohol sa pokúsiť na ne čiastočne odpovedať. Získať predmetné prepisy alebo iné 
procesné listiny si vyžaduje čas a značné úsilie, zatiaľčo vláda Spojeného kráľovstva má k dispozícii 
prepisy a dôkazy svedčiace v jeho prospech, na základe ktorých ho porota zbavila obžaloby. Za týchto 
okolností by bolo nespravodlivé od žalobcu očakávať, aby predložil dôkazy svedčiace v jeho prospech 
za cenu vynaloženia vysokých výdavkov a značného úsilia. Žalobca tvrdí, že tento príklad svedčí 
o potrebe, aby boli Všeobecnému súdu na základe žiadosti Komisie poskytnuté dôkazy svedčiace 
v prospech žalobcu, ktorými disponuje Spojené kráľovstvo. 
133 Žalobca ešte uvádza, že Všeobecný súd sa nemusí opierať o konštatovania svedčiace v jeho neprospech, 
ktoré boli uvedené v rámci súdnych konaní v Spojenom kráľovstve, v ktorých nevystupoval ako 
účastník konania a proti ktorým sa preto nemohol brániť. Pokiaľ ide o skutočnosť, na ktorú poukazuje 
Spojené kráľovstvo, podľa ktorej tieto súdne konania prebiehali v súlade s článkom 6 EDĽP 
a článkom 47 Charty, žalobca odpovedá, že hoci je to pravda, pokiaľ ide o dotknuté osoby, nie je to 
tak vo vzťahu k nemu, lebo ani nebol účastníkom týchto konaní. 
134 Napokon, pokiaľ ide o súdne konania, na ktoré poukazuje Spojené kráľovstvo, ktorých bol aj on sám 
účastníkom konania, najmä proti podmienkam, ktoré uložilo HM Treasury (Ministerstvo financií 
Spojeného kráľovstva) v rámci uplatnenia súdneho dohľadu nad žalobcom a proti rozhodnutiu FCO, 
ktorým sa rozhodlo, že nebude podaná žiadosť o výmaz jeho mena zo zoznamu sankčného výboru, 
žalobca tvrdí, že tieto konania nie sú rovnocenné s týmto konaním a že majú odlišný cieľ. 
135 V tejto súvislosti a ako to potvrdil Súdny dvor v bode 136 rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II 
(C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), dodržiavanie základných práv dotknutej 
osoby, osobitne práva na obhajobu a práva na účinnú súdnu ochranu, znamená, že v prípade súdneho 
sporu súd Únie preskúma najmä dostatočne presný a konkrétny charakter dôvodov uvedených 
v odôvodnení poskytnutom výborom pre sankcie, ako aj prípadne overí vecnú správnosť skutočností 
týkajúcich sa daného dôvodu s prihliadnutím na informácie, ktoré boli poskytnuté. 
136 V prejednávanej veci v súlade s požiadavkami stanovenými judikatúrou možno na základe údajov 
uvedených v odôvodnení a prvom a druhom doplnení dôvodov vymedziť prinajmenšom niektoré 
osobitné, špecifické a konkrétne dôvody, v dôsledku ktorých príslušné orgány dospeli k záveru, že 
v prípade žalobcu sa musia uložiť obmedzujúce opatrenia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. júla 
2013 , Kadi II, C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, bod 140). 
137 Konkrétne dôvod a najmä prvé a druhé doplnenie dôvodov, ktoré boli oznámené žalobcovi, sa 
neopierajú len o jednoduché všeobecné tvrdenia, ale obsahujú aj mnohé podrobnosti a presné údaje 
týkajúce sa tak totožnosti dotknutých osôb, ako aj obdobia, miesta, okolností a iných skutočností 
predmetných skutkov. 
138 Pokiaľ ide o otázku, či sa vecná stránka skutkových okolností, ktorá zodpovedá týmto dôvodom, môže 
považovať za preukázanú s prihliadnutím na dôkazy, ktoré boli oznámené v zmysle bodu 136 rozsudku 
z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), treba overiť, či tieto 
skutočnosti sú „dostatočne podložené“, aby sa mohlo dospieť k záveru, že napadnuté rozhodnutie sa 
opiera o „dostatočne silný skutkový základ“ (rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, 
C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, bod 119), keďže dôvod zapísania na sporný zoznam môže 
ECLI:EU:T:2016 :721 19 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
spočívať na „podozreniach o zapojení do teroristických aktivít, čím nie je dotknuté overenie dôvodnosti 
týchto podozrení“ (rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, 
EU:C:2013 :518, bod 149). 
139 V prejednávanej veci je nesporné, žekudňu prijatia napadnutého rozhodnutia nebola predložená 
nijaká informácia, ani dôkaz, ktoré by podložili dôvody prijaté v tomto rozhodnutí voči žalobcovi. 
140 Čo sa týka nových informácií a dôkazov predložených v prílohe B.5 vyjadrenia k žalobe, ako aj ich 
príslušných dodatkov, Komisia z právneho hľadiska správne odpovedala na argumentáciu žalobcu 
zhrnutú v bode 130 vyššie, že si zamieňa dve rozdielne otázky, a to na jednej strane procesnú 
požiadavku dostatočne špecifického odôvodnenia a jeho oznámenia dotknutej osobe v rámci 
správneho konania (rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, 
EU:C:2013 :518, body 111 až 116), a na druhej strane overenie, ktoré má vykonať súd Únie, či takto 
oznámené odôvodnenie spočíva na silnom skutkovom základe po tom, čo si prípadne vyžiada od 
príslušného orgánu Únie, aby mu predložil informácie alebo dôkazy, dôverné alebo nedôverné, ktoré 
sú relevantné na účely takéhoto preskúmania (rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, 
C-593/10P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, body 117 až 120). Nové dôkazy predložené v prílohe B.5 
vyjadrenia k žalobe konkrétne majú slúžiť na tento účel a ich zohľadnenie na účely preskúmania 
zákonno sti, ktoré má vykonať Všeobecný súd, je v súlade so zásadami vymedzenými Súdnym dvorom 
v rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518). 
141 Čo sa týka tvrdenia žalobcu, podľa ktorého sa Komisia nemôže opierať o nové informácie či dôkazy, na 
ktoré nemohol odpovedať, stačí uviesť, že žalobca mal možnosť odpovedať na tieto nové skutočnosti 
v replike, ako aj na pojednávaní. 
142 Pokiaľ ide o tvrdenie, zhrnuté v bode 131 vyššie, podľa ktorého si má súd Únie vyžiadať poskytnutie 
všetkých uvádzaných dôverných skutočností a sám má rozhodnúť o tom, čo sa má oznámiť dotknutej 
osobe, žalobca si zjavne nesprávne vysvetľuje znenie rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, 
C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518). V bode 122 uvedeného rozsudku Súdny dvor totiž uviedol, 
že sa nepožaduje, aby príslušný orgán Únie predložil súdu Únie všetky informácie a dôkazy týkajúce sa 
dôvodov uvádzaných v odôvodnení, ktoré poskytol sankčný výbor, lebo ak príslušný orgán Únie 
nemôže vyhovieť žiadosti súdu Únie (napríklad preto, že štát, ktorý podal návrh na zapísanie mena 
žalobcu na zoznam, alebo sankčný výbor mu odmietajú poskytnúť predmetné informácie a dôkazy), 
tento súd sa musí opierať len o skutočnosti, ktoré mu boli poskytnuté, s následkami uvedenými 
v bode 123 tohto rozsudku. Pokiaľ ide o tvrdenia, ktoré Súdny dvor analyzuje v bode 125 a nasl. 
uvedeného rozsudku v súvislosti s uplatnením osobitných techník preskúmania dôverných informácií 
súdom Únie, vychádza z domnienky, uvedenej v bode 124 tohto rozsudku, podľa ktorej takéto 
informácie mu boli vopred dobrovoľne poskytnuté príslušným orgánom Únie, spolu so žiadosťou 
o dôverné zaobchádzanie vo vzťahu k dotknutej osobe. Navyše aj v takomto prípade Súdny dvor 
v bode 127 rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518), 
keď odkázal na bod 63 rozsudku zo 4. júna 2013 , ZZ (C-300/11, EU:C:2013 :363), spresnil, že ak teda 
tento orgán odmietne poskytnúť všetky alebo časť informácií alebo dôkazov predložených súdu Únie 
na základe žiadosti o dôverné zaobchádzanie vo vzťahu k dotknutej osobe, uvedený súd vykoná 
preskúmanie zákonno sti napadnutého aktu len na základe skutočností, ktoré mu boli poskytnuté. 
143 Čo sa týka tvrdenia žalobcu v súvislosti s dôkazmi nájdenými v mieste jeho bydliska počas domovej 
prehliadky (pozri bod 132 vyššie), nemožno ho prijať, lebo tieto dôkazy boli zohľadnené v oficiálnom 
vyhlásení na základe nezávislého konštatovania High Court týkajúceho sa týchto dôkazov. Pokiaľ ide 
o skutočnosť, že žalobca pripomína, že po skončení trestného konania začatého voči nemu v súvislosti 
s týmito dôkazmi, bol zbavený obžaloby, stačí odkazom na druhú časť tretieho žalobného dôvodu 
pripomenúť, že stupeň dokazovania uplatniteľný v prejednávanej veci sa nezhoduje so stupňom 
dokazovania v trestnom konaní. 
ECLI:EU:T:2016 :721 20 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
144 Pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu zhrnuté v bode 133 vyššie, podľa ktorého by Všeobecný súd nemal 
zohľadniť konštatovania, ku ktorým dospeli súdy Spojeného kráľovstva v konaniach, ktorých nebol 
účastníkom, Komisia správne uvádza, že ak predmetné konštatovania prispievajú k preukázaniu 
existencie dôvodného podozrenia, či dokonca dôvodnej domnienky, že žalobca je spojený so sieťou 
Al-Káida, a k podloženiu tvrdení uvedených v odôvodnení, sú relevantné a Všeobecný súd ich môže 
zohľadniť. Komisia tiež z právneho hľadiska správne tvrdí, že Všeobecný súd môže pripustiť osobitnú 
dôležitosť týchto konštatovaní, keďže k nim dospeli príslušné vnútroštátne súdy v rámci súdnych 
konaní v súlade s článkom 6 EDĽPa článkom 47 Charty. 
145 Napokon, pokiaľ ide súdne konania v Spojenom kráľovstve uvedené Spojeným kráľovstvom, ktorých 
žalobca nebol účastníkom konania, nie je vôbec podstatné, že tieto konania nie sú rovnocenné s týmto 
konaní a že sa týkali iného účelu, pretože obsahujú skutočnosti, ktoré svojou povahou môžu podložiť 
tvrdenia uvádzané voči žalobcovi v odôvodnení sankčného výboru. 
146 Zovšetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že Všeobecný súd môže zohľadniť všetky nové informácie 
a dôkazy tvoriace prílohu B.5 vyjadrenia k žalobe. 
[omissis] 
177 Všeobecný súd na základe zohľadnenia celého oficiálneho vyhlásenia a po tom, čo dôkladne preskúmal 
všetky informácie a dôkazy pripojené k dodatkom tohto vyhlásenia nadobudol presvedčenie, že aspoň 
niektoré dôvody obsiahnuté v odôvodnení a prvom a druhom doplnení dôvodov v rozsahu, v akom 
ich poskytol sankčný výbor, sú dostatočne podložené uvedenými informáciami alebo dôkazmi, žeje 
zrejmé, že sa zakladajú na osobitne silnom skutkovom základe a že sú odolné proti niekoľkým 
pokusom žalobcu o ich vyvrátenie. 
178 Treba tiež zohľadniť existenciu ostatných právnych prostriedkov, ktoré mal žalobca k dispozícii, ale 
ktoré sa rozhodol neuplatniť. 
179 Na jednej strane Spojené kráľovstvo zdôraznilo, že žalobca sa ani raz od prvého zapísania svojho mena 
na zoznam sankčného výboru nepokúsil kontaktovať kanceláriu ombudsmana, ktorého vymenovala 
Bezpečnostná rada Organizácie Spojených národov v súlade s jej rezolúciou 1904 (2009 ), aby zo strany 
ombudsmana dosiahol začatie dôkladného vyšetrovania, ktoré by mohlo viesť k výmazu jeho mena zo 
zoznamu sankčného výboru, pričom rezolúcia Bezpečnostnej rady 2161 (2014 ) (odsek 48) vyzýva štáty 
„aby viedli osoby a subjekty, ktoré majú v úmysle napadnúť svoje zapísanie na [zoznam sankčného 
výboru] na vnútroštátnych alebo regionálnych súdoch, alebo ktoré už tak urobili, aby sa snažili 
o výmaz svojho mena z [uvedeného zoznamu] tým, že predložia v tomto zmysle žiadosť kancelárii 
ombudsmana“. Neexistuje nijaký relevantný dôvod na to, aby sa tento prostriedok obišiel, ak žalobca 
uvádza, že má k dispozícii dôkazy svedčiace v prospech výmazu svojho mena zo zoznamu sankčného 
výboru. 
180 Na druhej strane žalobca po tom, čo podal žalobu na High Court 28. januára 2013 proti rozhodnutiu 
FCO z 1. novembra 2012 , ktorým rozhodol, že v jeho mene nepredloží žiadosť o výmaz zápisu jeho 
mena na zoznam sankčného výboru, vzal túto žalobu späť vyhlásením súhlasu (consent order) 
17. októbra 2013 (dodatok 4 k oficiálnemu vyhláseniu) po tom, čo High Court pripustil, že FCO na 
odôvodnenie tohto rozhodnutia využilo dôkazy, ktoré sú dôverné a ktoré boli sprístupnené len 
samotnému súdu, a nie žalobcovi. 
181 Bez toho, aby bolo možné túto súdnu stratégiu ako takú vytýkať žalobcovi, sama osebe nemá vplyv na 
prípadné odstránenie podozrení, ktoré sú voči nemu zákonn e uvádzané, vzhľadom na informácie 
a dôkazy preskúmané vyššie. 
ECLI:EU:T:2016 :721 21 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
182 Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba konštatovať, že prinajmenšom niektoré z dôvodov 
uvedených v odôvodnení a prvom a druhom doplnení odôvodnenia sú dostatočne presné a konkrétne 
že sú podložené a že samy osebe sú dostatočným základom na podporu napadnutého rozhodnutia 
(rozsudok z 18. júla 2013 , Kadi II, C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518, bod 130). 
183 Z toho vyplýva, že prinajmenšom niektoré z tvrdení uvádzaných voči žalobcovi v odôvodnení a prvom 
a druhom doplnení odôvodnenia svojou povahou odôvodňovali prijatie na úrovni Únie obmedzujúcich 
opatrení voči nemu. 
184 V dôsledku toho musí byťštvrtý žalobný dôvod zamietnutý ako nedôvodný. 
O piatom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady proporcionality 
185 Žalobca tvrdí, že napadnuté rozhodnutie je nezákonn é, pretože Komisia nepreskúmala proporcionalitu 
posúdením primeranosti jeho základných práv a skutočného nebezpečenstva, ktoré v súčasnosti údajne 
predstavuje. 
186 Komisia, ktorú v konaní podporuje Rada, nesúhlasí s touto argumentáciou a odkazuje na body 360 až 
363 rozsudku z 3. septembra 2008 , Kadi I (C-402/05 P a C-415/05 P, EU:C:2008 :461). 
187 Z rozsudku z 3. septembra 2008 , Kadi I (C-402/05 P a C-415/05 P, EU:C:2008 :461), totižvyplýva, že 
vzhľadom na cieľvšeobecného záujmu, ktorý je základný pre medzinárodné spoločenstvo, rovnako ako 
boj, prostredníctvom všetkých prostriedkov v súlade s Chartou Organizácie Spojených národov, proti 
hrozbám voči medzinárodnému mieru a bezpečnosti, ktorý zaťažujú akty terorizmu, zmrazenie 
finančných prostriedkov, finančných aktív a iných ekono mických zdrojov osôb označených 
Bezpečnostnou radou alebo sankčným výborom za spojené s Usámom bin Ládinom, so sieťou Al-Káida 
a s Talibanom nemôžebyť samo osebe neopodstatnené alebo neprimerané (pozri rozsudok 
z 3. septembra 2008 , Kadi I, C-402/05 P a C-415/05 P, EU:C:2008 :461, bod 363 a citovanú judikatúru; 
pozri tiež v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 15. novembra 2012 , Al-Aqsa/Rada 
a Holandsko/Al-Aqsa, C-539/10 P a C-550/10 P, EU:C:2012 :711, body 120 až130). Je však potrebné 
uistiťsa, že pri prijímaní týchto opatrení boli dodržané procesné práva dotknutých osôb a najmä ich 
právo na obhajobu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. septembra 2008 , Kadi I, 
C-402/05 P a C-415/05 P, EU:C:2008 :461, body 367 až 370). V prejednávanej veci z preskúmania 
ostatných žalobných dôvodov pritom vyplýva, že procesné práva žalobcu boli počas konania 
o preskúmaní dôvodov zapísania jeho mena na sporný zoznam náležite dodržané. 
188 Pokiaľide o to, že žalobca osobitne vytýka Komisii, že ona sama nevykonala posúdenie primeranosti 
obmedzení, ktoré boli voči nemu uložené, s jeho základnými právami a nebezpečenstva, ktoré údajne 
predstavuje, stačí konštatovať, že takéto posúdenie primeranosti nestanovuje ani uplatniteľná právna 
úprava, ani nie je vymedzené judikatúrou. Súdny dvor v bode 107 rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II 
(C-584/10 P, C-593/10 Pa C-595/10 P, EU:C:2013 :518), naopak rozhodol, že ak sa v rámci 
príslušných rezolúcií Bezpečnostnej rady sankčný výbor rozhodne zapísaťmeno osoby na svoj súhrnný 
zoznam, príslušný orgán Únie musí na účely vykonania tohto rozhodnutia v mene členských štátov 
prijaťrozhodnutie o zapísaní mena tejto osoby alebo ponechaní tohto zápisu na základe odôvodnenia 
poskytnutého uvedeným výborom. Za týchto okolností jedinými povinnosťami, ktoré prislúchajú 
príslušnému orgánu Únie, sú povinnosti vymedzené Súdnym dvorom v bodoch 111 a 112 (dodržanie 
práva na obhajobu), bode 114 (dôkladné a nestranné preskúmanie opodstatnenosti uvádzaných 
dôvodov) a bode 116 (odôvodnenie preukazujúce osobitné, špecifické a konkrétne dôvody, na základe 
ktorých sa príslušné orgány domnievajú, že voči dotknutej osobe musia byť uložené obmedzujúce 
opatrenia), rozsudku z 18. júla 2013 , Kadi II (C-584/10 P, C-593/10 P a C-595/10 P, EU:C:2013 :518). 
V prejednávanej veci z preskúmania ostatných žalobných dôvodov pritom tiež vyplýva, že tieto 
povinnosti boli počas konania o preskúmaní dôvodov zapísania mena žalobcu na sporný zoznam 
náležite dodržané. 
ECLI:EU:T:2016 :721 22 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
189 Pokiaľ ide o proporcionalitu napadnutého rozhodnutia vzhľadom na čas, ktorý uplynul od zapísania 
mena žalobcu na sporný zoznam, je pravda, že finančné zdroje žalobcu boli zmrazené viac ako 
6 rokov pred prijatím uvedeného rozhodnutia, ktoré je jediným predmetom súdneho preskúmania 
Všeobecným súdom v rámci tejto žaloby. 
190 Ako bolo uvedené v predchádzajúcich bodoch, ponechanie zápisu mena žalobcu na zozname 
sankčného výboru, a teda na spornom zozname po preskúmaní, sa zakladá nielen na pôvodnom 
odôvodnení uvedeného výboru, ale aj na rôznych nedávnych posúdeniach nebezpečenstva pre národnú 
a medzinárodnú bezpečnosť, ktoré naďalej predstavuje žalobca, vypracovaných jednak orgánmi OSN, 
a jednak príslušnými orgánmi a súdmi Spojeného kráľovstva. Ku dňu prijatia napadnutého 
rozhodnutia tak uplynul prinajmenšom rok a pol od momentu, keď High Court rozhodol, že 
posúdenie Security Service, podľa ktorého žalobca zostáva aj naďalej islamským extrémistom prvej 
triedy s pobytom v Spojenom kráľovstve, ktorý udržiava styky s veľkým počtom extrémistov, je platné 
(pozri bod 175 vyššie). 
191 Navyše, akouž bolo uvedené v bode 181 vyššie, Všeobecný súd sa domnieva, že žalobca tým, žesa 
neobrátil na ombudsmana Organizácie Spojených národov (pozri bod 179 vyššie) a nepokračoval 
v konaní na High Court (pozri bod 180 vyššie), konal spôsobom, ktorý nemá vplyv na prípadné 
odstránenie podozrenia, ktoré je voči nemu dôvodne vznesené vzhľadom na informácie a dôkazy 
preskúmané vyššie. 
192 Okrem toho žalobca neuviedol nijakú konkrétnu informáciu alebo dôkaz, ktorými by preukázal, že 
nepredstavuje hrozbu pre národnú a medzinárodnú bezpečnosť. 
193 Za týchto podmienok nemožno napadnuté rozhodnutie považovať za neprimerané vzhľadom na čas, 
ktorý uplynul od zapísania mena žalobcu na sporný zoznam. 
194 Piaty žalobný dôvod sa musí preto zamietnuť ako nedôvodný a spolu s ním sa musí zamietnuť žaloba 
v celom svojom rozsahu. 
O trovác h 
195 Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je 
povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci 
úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania Komisie v súlade s jej návrhmi. 
196 Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku členské štáty a inštitúcie, ktoré vstúpili do konania ako 
vedľajšíúčastníci konania, znášajú svoje vlastné trovy konania. 
Z týchto dôvodov 
Všeobecný súd (tretia komora) 
rozhodol a vyhlásil: 
1. Žaloba sa v časti, ktorá sa týka z rušenia nariadenia Komisie (ES) č. 1 4 / 2 0 0 7 z 1 0. januára 
2 0 0 7 , ktorým sa sedemdesiaty štv rtýkrát mení a dopĺňa nariadenie Rady (ES) č. 8 8 1 / 2 0 0 2 , 
ktoré ukladá niektoré špecifické obmedzujúce opatrenia namierené proti niektorým osobám 
a subjektom spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Qaida a Talibanom a ruší 
nariadenie Rady (ES) č. 4 6 7 / 2 0 0 1 , v rozsahu, v akom sa týka Mohamm eda Al-Ghabru, 
zamieta ako neprípustná. 
2. Žaloba sa v zostávajúcej časti zamieta ako nedôvodná. 
ECLI:EU:T:2016 :721 23 
ROZSUDOK Z 13. 12. 2016 – VEC T-248/13 [VÝŇATKY]  
AL-GHABRA/KOMISIA  
3. Mohamm ed Al-Ghabra znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nah radiť trovy konania 
vynaložené Európskou komisiou. 
4. Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska a Rada Európskej únie znášajú svoje 
vlastné trovy konania. 
Papasavvas Bieliūnas Forrester 
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 13. decembra 2016 . 
Podpisy 
ECLI:EU:T:2016 :721 24