ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU EURÓPSKEJ ÚNIE (druhá komora)

z 18. júna 2015

Dana-Maria Pondichie

proti

Európskej komisii

„Verejná služba — Zmluvný zamestnanec — Odmena — Príspevok na expatriáciu — Podmienky stanovené v článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku — Zvyčajné bydlisko — Sporadická a dočasná neprítomnosť“

Predmet:

Žaloba podaná podľa článku 270 ZFEÚ, uplatniteľného na Zmluvu o ESAE na základe jej článku 106a, ktorou D.-M. Pondichie navrhuje zrušenie rozhodnutia Európskej komisie z 3. októbra 2013, ktorým jej bol zamietnutý príspevok na expatriáciu podľa článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku úradníkov Európskej únie v znení uplatniteľnom v rozhodnom čase (ďalej len „služobný poriadok“)

Rozhodnutie:

Rozhodnutie Európskej komisie z 3. októbra 2013 zamietajúce priznať D.-M. Pondichie príspevok na expatriáciu podľa článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku sa zrušuje. Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila D.-M. Pondichie.

Abstrakt

Úradníci – Odmena – Príspevok na expatriáciu – Cieľ – Podmienky priznania – Neexistencia zvyčajného bydliska alebo hlavného zamestnania v členskom štáte miesta výkonu práce počas referenčného obdobia – Pojem zvyčajného bydliska – Sporadická a krátkodobá neprítomnosť v uvedenom štáte – Okolnosť, ktorá neovplyvňuje zvyčajný charakter bydliska – Obdobie univerzitného štúdia a následne obdobie stáže alebo zamestnania – Vyvrátiteľná domnienka vôle premiestniť zvyčajné bydlisko

[Služobný poriadok úradníkov, príloha VII, článok 4 ods. 1 písm. a)]

Priznanie príspevku na expatriáciu stanoveného v článku 4 ods. 1 prílohy VII služobného poriadku má za cieľ nahradiť osobitné výdavky a nevýhody spojené s nástupom do služby v inštitúciách Únie pre úradníkov a zamestnancov, ktorí sú z tohto dôvodu nútení zmeniť svoje bydlisko zo svojej krajiny do krajiny miesta výkonu práce.

Článok 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku sa pri určení prípadov expatriácie opiera o pojmy zvyčajného bydliska a hlavného zamestnania dotknutej osoby pred jej vstupom do služby preto, aby stanovil jednoduché a objektívne kritériá. Z toho vyplýva na jednej strane, že toto ustanovenie treba vykladať tak, že v súvislosti s priznaním príspevku na expatriáciu za kritérium považuje zvyčajné bydlisko dotknutej osoby počas referenčného obdobia a že na druhej strane, pojem expatriácie závisí od subjektívnej situácie úradníka, a to od stupňa jeho integrácie do nového prostredia, ktorý možno preukázať napríklad jeho zvyčajným bydliskom alebo predchádzajúcim výkonom hlavného zamestnania.

Zvyčajným bydliskom je miesto, ktoré dotknutý úradník alebo zamestnanec určil, s vôľou dať mu stálu povahu, ako trvalé alebo zvyčajné centrum svojich záujmov, pričom na účely určenia zvyčajného bydliska treba vziať do úvahy všetky skutkové okolnosti, ktoré ho tvoria, a najmä skutočné bydlisko dotknutej osoby.

Dotknutý úradník alebo zamestnanec stráca nárok na príspevok na expatriáciu iba vtedy, keď mal svoje zvyčajné bydlisko alebo vykonával svoje hlavné zamestnanie v krajine miesta výkonu práce počas celého referenčného obdobia, pričom sporadickú a krátkodobú neprítomnosť v krajine miesta výkonu práce nemožno považovať za dostatočnú na to, aby bydlisko žalobcu v štáte miesta výkonu práce stratilo svoj zvyčajný charakter.

V prípade obdobia štúdia nasledovaného obdobím stáže alebo zamestnania na tom istom mieste však nepretržitá prítomnosť dotknutej osoby v danej krajine môže založiť domnienku, ktorá samozrejme môže byť vyvrátená, o prípadnej vôli tejto osoby premiestniť trvalé alebo zvyčajné centrum jej záujmov, a teda jej zvyčajné bydlisko, do tejto krajiny.

(pozri body 32 – 35 a 39)

Odkaz:

Súdny dvor: rozsudok Magdalena Fernández/Komisia, C-452/93 P, EU:C:1994:332, bod 21

Súd prvého stupňa: rozsudky Magdalena Fernández/Komisia, T-90/92, EU:T:1993:78, bod 29; Reichert/Parlament, T-18/98, EU:T:2000:113, bod 25; Liaskou/Rada, T-60/00, EU:T:2001:129, bod 52; E/Komisia, T-251/02, EU:T:2004:357, bod 53; Salazar Brier/Komisia, T-83/03, EU:T:2005:371, bod 65; De Bustamante Tello/Rada, T-368/03, EU:T:2005:372, bod 52; F/Komisia, T-324/04, EU:T:2007:140, bod 86, a Asturias Cuerno/Komisia, T-473/04, EU:T:2007:184, bod 73

Súd pre verejnú službu: rozsudky Cvetanova/Komisia, F-33/09, EU:F:2010:18, bod 57; Mioni/Komisia, F-28/10, EU:F:2011:23, body 22 a 32, a Bourtembourg/Komisia, F-6/12, EU:F:2012:175, body 28 a 29

ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU EURÓPSKEJ ÚNIE (druhá komora)

z 18. júna 2015

Dana-Maria Pondichie

proti

Európskej komisii

„Verejná služba — Zmluvný zamestnanec — Odmena — Príspevok na expatriáciu — Podmienky stanovené v článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku — Zvyčajné bydlisko — Sporadická a dočasná neprítomnosť“

Predmet:

Žaloba podaná podľa článku 270 ZFEÚ, uplatniteľného na Zmluvu o ESAE na základe jej článku 106a, ktorou D.-M. Pondichie navrhuje zrušenie rozhodnutia Európskej komisie z 3. októbra 2013, ktorým jej bol zamietnutý príspevok na expatriáciu podľa článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku úradníkov Európskej únie v znení uplatniteľnom v rozhodnom čase (ďalej len „služobný poriadok“)

Rozhodnutie:

Rozhodnutie Európskej komisie z 3. októbra 2013 zamietajúce priznať D.-M. Pondichie príspevok na expatriáciu podľa článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku sa zrušuje. Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila D.-M. Pondichie.

Abstrakt

Úradníci – Odmena – Príspevok na expatriáciu – Cieľ – Podmienky priznania – Neexistencia zvyčajného bydliska alebo hlavného zamestnania v členskom štáte miesta výkonu práce počas referenčného obdobia – Pojem zvyčajného bydliska – Sporadická a krátkodobá neprítomnosť v uvedenom štáte – Okolnosť, ktorá neovplyvňuje zvyčajný charakter bydliska – Obdobie univerzitného štúdia a následne obdobie stáže alebo zamestnania – Vyvrátiteľná domnienka vôle premiestniť zvyčajné bydlisko

[Služobný poriadok úradníkov, príloha VII, článok 4 ods. 1 písm. a)]

Priznanie príspevku na expatriáciu stanoveného v článku 4 ods. 1 prílohy VII služobného poriadku má za cieľ nahradiť osobitné výdavky a nevýhody spojené s nástupom do služby v inštitúciách Únie pre úradníkov a zamestnancov, ktorí sú z tohto dôvodu nútení zmeniť svoje bydlisko zo svojej krajiny do krajiny miesta výkonu práce.

Článok 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku sa pri určení prípadov expatriácie opiera o pojmy zvyčajného bydliska a hlavného zamestnania dotknutej osoby pred jej vstupom do služby preto, aby stanovil jednoduché a objektívne kritériá. Z toho vyplýva na jednej strane, že toto ustanovenie treba vykladať tak, že v súvislosti s priznaním príspevku na expatriáciu za kritérium považuje zvyčajné bydlisko dotknutej osoby počas referenčného obdobia a že na druhej strane, pojem expatriácie závisí od subjektívnej situácie úradníka, a to od stupňa jeho integrácie do nového prostredia, ktorý možno preukázať napríklad jeho zvyčajným bydliskom alebo predchádzajúcim výkonom hlavného zamestnania.

Zvyčajným bydliskom je miesto, ktoré dotknutý úradník alebo zamestnanec určil, s vôľou dať mu stálu povahu, ako trvalé alebo zvyčajné centrum svojich záujmov, pričom na účely určenia zvyčajného bydliska treba vziať do úvahy všetky skutkové okolnosti, ktoré ho tvoria, a najmä skutočné bydlisko dotknutej osoby.

Dotknutý úradník alebo zamestnanec stráca nárok na príspevok na expatriáciu iba vtedy, keď mal svoje zvyčajné bydlisko alebo vykonával svoje hlavné zamestnanie v krajine miesta výkonu práce počas celého referenčného obdobia, pričom sporadickú a krátkodobú neprítomnosť v krajine miesta výkonu práce nemožno považovať za dostatočnú na to, aby bydlisko žalobcu v štáte miesta výkonu práce stratilo svoj zvyčajný charakter.

V prípade obdobia štúdia nasledovaného obdobím stáže alebo zamestnania na tom istom mieste však nepretržitá prítomnosť dotknutej osoby v danej krajine môže založiť domnienku, ktorá samozrejme môže byť vyvrátená, o prípadnej vôli tejto osoby premiestniť trvalé alebo zvyčajné centrum jej záujmov, a teda jej zvyčajné bydlisko, do tejto krajiny.

(pozri body 32 – 35 a 39)

Odkaz:

Súdny dvor: rozsudok Magdalena Fernández/Komisia, C-452/93 P, EU:C:1994:332, bod 21

Súd prvého stupňa: rozsudky Magdalena Fernández/Komisia, T-90/92, EU:T:1993:78, bod 29; Reichert/Parlament, T-18/98, EU:T:2000:113, bod 25; Liaskou/Rada, T-60/00, EU:T:2001:129, bod 52; E/Komisia, T-251/02, EU:T:2004:357, bod 53; Salazar Brier/Komisia, T-83/03, EU:T:2005:371, bod 65; De Bustamante Tello/Rada, T-368/03, EU:T:2005:372, bod 52; F/Komisia, T-324/04, EU:T:2007:140, bod 86, a Asturias Cuerno/Komisia, T-473/04, EU:T:2007:184, bod 73

Súd pre verejnú službu: rozsudky Cvetanova/Komisia, F-33/09, EU:F:2010:18, bod 57; Mioni/Komisia, F-28/10, EU:F:2011:23, body 22 a 32, a Bourtembourg/Komisia, F-6/12, EU:F:2012:175, body 28 a 29