Predbežné znenie

NÁVRHY GENERÁLHEO ADVOKÁTA

ANTHONY MICHAEL COLLINS

prednesené 15. decembra 2022( )

Spojené veci C‑181/21 a C‑269/21

G.

proti

M. S.,

vedľajší účastníci konania:

Rzecznik Praw Obywatelskich,

Prokuratura Okręgowa w Katowicach

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sąd Okręgowy w Katowicach (Krajský súd Katovice, Poľsko)]

a

BC,

DC

proti

X,

vedľajší účastníci konania:

Rzecznik Praw Obywatelskich,

Prokuratura Okręgowa w Krakowie

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský súd Krakov, Poľsko)]

„Návrhy na začatie prejudiciálneho konania – Právny štát – Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ – Článok 47 Charty základných práv Európskej únie – Vymenovanie sudcov všeobecných súdov – Úloha orgánov sudcovskej samosprávny pri vymenovaní sudcov – Nedostatočná nezávislosť Krajowa Rada Sądownictwa (Štátna súdna rada) – Právomoc Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych (senát pre mimoriadne preskúmanie a veci verejné) Sąd Najwyższy (Najvyšší súd, Poľsko) – Otázka, či tento senát spĺňa kritériá nezávislého a nestranného súdu zriadeného zákonom“





Obsah





I. Úvod

II. Právny rámec – poľské právo

A. Ústava

B. Zákon o KRS

C. Novela zákona o Najvyššom súde

D. Zákon o organizácii všeobecných súdov

E. Občiansky súdny poriadok

III. Skutkový stav sporu vo veci samej a prejudiciálne otázky

A. Vec C181/21

B. Vec C269/21

IV. Konanie na Súdnom dvore

V. Prípustnosť

A. Predložené pripomienky

B. Analýza

VI. O veci samej

A. Úvodné pripomienky

B. Prvá otázka

1. Druhá skutočnosť

2. Prvá skutočnosť

3. Tretia skutočnosť

VII. Návrh





I. Úvod

1. V týchto prejudiciálnych konaniach sa má Súdny dvor vyjadriť k zlučiteľnosti niektorých aspektov nedávnej reformy poľského súdneho systému s právom Únie v novom kontexte postupov vymenovania sudcov na všeobecné súdy v Poľsku. Vnútroštátne súdy sa pýtajú, či rozhodovacie zloženie spĺňa požiadavku zriadenia zákonom podľa článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), ak niektorí z jeho členov boli vymenovaní v rámci postupu, na ktorom sa nezúčastnili orgány sudcovskej samosprávy na základe uznesenia Krajowa Rada Sądownictwa (Štátna súdna rada; ďalej len „KRS“) v zložení po roku 2018( ) a v ktorom neúspešní uchádzači už nemali právo podať opravný prostriedok na súd, ktorý spĺňa požiadavku zriadenia zákonom. Vnútroštátne súdy sa pýtajú, či právo EÚ bráni tomu, aby bola Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych (senát pre mimoriadne preskúmanie a veci verejné) Sąd Najwyższy (Najvyšší súd, Poľsko) (ďalej len „mimoriadny senát“) zverená výlučná právomoc na preskúmanie zákonnosti vymenovania sudcov na všeobecné súdy, keďže tento senát je zložený výlučne zo sudcov vymenovaných na základe postupu, ktorý sa podobá na postup menovania sudcov všeobecných súdov. Podľa vnútroštátnych súdov mimoriadny senát v nijakom prípade nemôže skúmať námietku nezákonnosti vymenovania sudcu ani námietku, podľa ktorej sudca nie je oprávnený vykonávať svoju funkciu. Vzhľadom na neexistenciu opravných prostriedkov v poľskom práve na nápravu protiprávneho vymenovania sudcov sa vnútroštátne súdy ďalej pýtajú, či musia na účely zabezpečenia účinnosti práva EÚ analogicky uplatniť ex offo vnútroštátne pravidlá týkajúce sa automatického vylúčenia sudcov (iudex inhabilis), a tým vylúčiť z prejednávania vecí sudcov vymenovaných na všeobecné súdy protiprávnym postupom.

II. Právny rámec – poľské právo

A. Ústava

2. Článok 179 Ústavy Poľskej republiky stanovuje, že prezident republiky na návrh KRS vymenuje sudcov na dobu neurčitú. Podľa jej článku 180 ods. 1 sú sudcovia neodvolateľní. Podľa článku 186 ods. 1 Ústavy Poľskej republiky KRS zabezpečuje nezávislosť súdov a sudcov.

B. Zákon o KRS

3. Článok 44 ods. 1 zákona o KRS stanovuje, že „účastník [postupu vymenovania na všeobecné súdy] sa môže odvolať na [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)] z dôvodu, že uznesenie [KRS] je protiprávne, pokiaľ osobitné ustanovenia nestanovujú inak. …“

C. Novela zákona o Najvyššom súde

4. Prostredníctvom ustawa o Sądzie Najwyższym (zákon o Najvyššom súde) z 8. decembra 2017( ) boli zriadené Izba Dyscyplinarna (ďalej len „disciplinárny senát“) a mimoriadny senát ako senáty v rámci Sąd Najwyższy (Najvyšší súd). V rozsahu relevantnom pre prejednávanú vec ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (zákon, ktorým sa mení zákon o organizácii všeobecných súdov, zákon o Najvyššom súde a niektoré ďalšie zákony; ďalej len „novelizačný zákon“)( ) vložil § 2 a 3 do článku 26 zákona o Najvyššom súde s účinnosťou od 14. februára 2020.

5. Článok 26 § 1 až 3 novelizovaného zákona o Najvyššom súde stanovuje:

„1. Medzi oblasti pôsobnosti [mimoriadneho senátu] patria mimoriadne sťažnosti, volebné spory a námietky týkajúce sa platnosti vnútroštátnych alebo ústavných referend, určovanie platnosti volieb a referend, ako aj iné veci v oblasti verejného práva vrátane sporov týkajúcich sa ochrany hospodárskej súťaže, regulácie energetiky, telekomunikácií a železničnej dopravy, opravné prostriedky proti rozhodnutiam [Przewodniczy Krajowej Rady Radiofonii i Telewizji (predseda Štátnej rady pre televízne a rozhlasové vysielanie, Poľsko)], ako aj sťažnosti voči neprimeranej dĺžke konaní na všeobecných a vojenských súdoch a [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)].

2. [Mimoriadny senát] má právomoc prejednávať žiadosti alebo vyhlásenia týkajúce sa vylúčenia sudcu alebo určenia súdu, na ktorom sa má konanie viesť, vrátane sťažností týkajúcich sa nezávislosti súdu alebo sudcu. Súd rozhodujúci vo veci bezodkladne predloží predsedovi [mimoriadneho senátu] žiadosť, aby sa vec mohla prejednať v súlade s pravidlami stanovenými v samostatných ustanoveniach. Podaním žiadosti predsedovi [mimoriadneho senátu] sa neprerušuje prebiehajúce konanie.

3. Žiadosť uvedená v § 2 sa nepreskúma, ak sa týka určenia alebo posúdenia zákonnosti vymenovania sudcu alebo jeho právomoci vykonávať funkciu sudcu.“

D. Zákon o organizácii všeobecných súdov

6. Novelizačným zákonom bol zrušený článok 58 § 2 ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych (ďalej len „zákon o organizácii všeobecných súdov“) z 27. júla 2001.( ) Okrem toho bol takto zmenený a doplnený článkom 58 § 1 uvedeného zákona:

„§ 1. V prípade podania viac ako jednej žiadosti o voľné miesto sudcu sa všetky žiadosti preskúmajú na tom istom zasadnutí kolégia.

…“

7. Pred nadobudnutím účinnosti novelizačného zákona 14. februára 2020 znel článok 58 zákona o organizácii všeobecných súdov takto:

„§ 1. V prípade podania viac ako jednej žiadosti o voľné miesto sudcu sa všetky žiadosti preskúmajú na tom istom zasadnutí zhromaždenia.

§ 2. Valné zhromaždenie sudcov odvolacích súdov alebo valné zhromaždenie sudcov [sądy okręgowe (krajské súdy)] rozhoduje o uchádzačoch hlasovaním a v prípade potreby postúpi všetky podané žiadosti s uvedením počtu získaných hlasov predsedovi [sąd apelacyjny (odvolací súd)] alebo [sąd okręgowy (krajský súd)].

…

§ 4. Predseda príslušného súdu predloží [KRS] prostredníctvom elektronického systému žiadosti posúdené spôsobom stanoveným v § 2 spolu s posúdením kvalifikácie a stanoviskom senátu príslušného súdu, ako aj informácie získané od vedúceho polície vojvodstva alebo vedúceho varšavskej mestskej polície, ktoré sú uvedené v § 3, a ostatné dokumenty týkajúce sa príslušného postupu menovania do súdnej funkcie, zhromaždené v elektronickom systéme.

…“

E. Občiansky súdny poriadok

8. Článok 48 ustawa – Kodeks postępowania cywilnego (zákon, ktorým sa stanovuje Občiansky súdny poriadok) zo 17. novembra 1964 (ďalej len „Občiansky súdny poriadok“)( ) stanovuje:

„§ 1. Sudca je zo zákona vylúčený:

1. vo veciach, v ktorých je účastníkom konania alebo v ktorých má taký právny vzťah s jednou zo strán, že výsledok veci ovplyvní jeho práva alebo povinnosti,

…

5. vo veciach, v ktorých sa na súde nižšieho stupňa podieľal na vydaní napadnutého rozhodnutia, ako aj vo veciach týkajúcich sa platnosti právneho aktu, na vyhotovení ktorého sa podieľal alebo ktorý preskúmal, a vo veciach, v ktorých konal ako prokurátor.

…“

9. Článok 367 § 3 Občianskeho súdneho poriadku stanovuje, že „súdy druhého stupňa preskúmavajú veci v podobe trojčlenného senátu. Na neverejnom zasadnutí súd rozhoduje ako samosudca s výnimkou prípadov, keď vydáva rozsudok.“ Podľa jeho článku 379 bodu 4 je konanie neplatné, „ak zloženie súdu nie je v súlade s ustanoveniami zákona alebo ak bola vec prejednaná v prítomnosti sudcu, ktorý má byť zo zákona vylúčený“.

10. Článok 401 bod 1 Občianskeho súdneho poriadku stanovuje, že je možné požiadať o obnovu konania o neplatnosť, „ak rozhodovacie zloženie zahŕňalo neoprávnenú osobu alebo ak vydal rozsudok sudca, na ktorého sa vzťahuje vylúčenie zo zákona, a účastník konania sa nemohol domáhať jeho vylúčenia, skôr než rozsudok nadobudol právoplatnosť“.

III. Skutkový stav sporu vo veci samej a prejudiciálne otázky

A. Vec C‑181/21

11. Konanie na Sąd Okręgowy w Katowicach (Krajský súd Katovice, Poľsko) sa týka sporu medzi spotrebiteľom a obchodníkom vo veci zmluvy o úvere, ktorá sa riadi vnútroštátnym zákonom, ktorým bola prebratá smernica Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách( ). Po postúpení práv obchodníka žalobkyňa podala proti spotrebiteľovi žalobu o zaplatenie sumy 16 000,40 zlotého (PLN) spolu s úrokmi a nákladmi. Sąd Rejonowy w Dąbrowie Górniczej (Okresný súd Dąbrowa Górnicza, Poľsko) nariadil zaplatenie požadovaných súm a zamietol sťažnosť spotrebiteľa podanú proti tomuto uzneseniu. Spotrebiteľ následne podal proti tomuto druhému uzneseniu žalobu na Sąd Okręgowy w Katowicach (Krajský súd Katovice). Žaloba bola pridelená trojčlennému senátu.

12. Dňa 18. marca 2021 Sąd Okręgowy w Katowicach (Krajský súd Katovice), zasadajúci neverejne a zložený zo samosudcu, ktorý vykonával funkciu sudcu spravodajcu, vyjadril pochybnosti o spôsobilosti tohto súdu zasadajúceho v trojčlennom senáte rozhodovať vo veci z dôvodu prítomnosti sudkyne A. Z. v tomto senáte. Sąd Okręgowy w Katowicach (Krajský súd Katovice), zložený zo samosudcu, sa na základe svojej právomoci podľa článku 367 § 3 Občianskeho súdneho poriadku rozhodol podať návrh na začatie prejudiciálneho konania.

13. Od roku 1996 pôsobila sudkyňa A. Z. na nižšom súde a následne sa uchádzala o miesto sudcu na Sąd Okręgowy w Katowicach (Krajský súd Katovice). Kolegium Sądu Apelacyjnego (kolégium odvolacieho súdu) vydalo stanovisko k žiadosti sudkyne A. Z. o toto pracovné miesto. Zhromaždenie zástupcov sudcov Sąd Apelacyjny w Katowicach (Odvolací súd Katovice, Poľsko) sa ku kandidatúre sudkyne A. Z. nevyjadrilo z dôvodu pochybností o postavení KRS a o spôsobe, akým KRS fungovala, hoci neexistovalo rozhodnutie Súdneho dvora o postavení KRS.

14. Podľa vnútroštátneho súdu bolo v čase výberového konania na miesta sudcov Sąd Okręgowy w Katowicach (Krajský súd Katovice), na ktorom sa zúčastnila sudkyňa A. Z., poľské právo v súlade s ústavnou zásadou, ktorá si vyžadovala účasť orgánov sudcovskej samosprávy na procese vymenovania. Príslušné zhromaždenie zástupcov sudcov sa nezúčastnilo na procese, ktorý viedol k vymenovaniu sudkyne A. Z. Z uznesení, ktoré prijalo zhromaždenie zástupcov sudcov, vyplýva, že sa odmietlo vyjadriť k uchádzačom až dovtedy, kým príslušné orgány vrátane Súdneho dvora nevyriešia postavenie KRS. Napriek prijatiu týchto uznesení predseda Sąd Apelacyjny w Katowicach (Odvolací súd Katovice), ktorý predsedal zhromaždeniu zástupcov sudcov a ktorý bol vymenovaný súčasným ministrom spravodlivosti, začal na KRS konanie o vymenovaní sudkyne A. Z.( ) Na základe uznesenia KRS následne prezident republiky vymenoval sudkyňu A. Z. na Sąd Okręgowy w Katowicach (Krajský súd Katovice).

15. Vnútroštátny súd uvádza, že podľa poľského práva všeobecný súd rozhoduje ako samosudca s výnimkou prípadov, keď vydáva rozsudok. Domnieva sa, že otázky uvedené v jeho návrhu na začatie prejudiciálneho konania sú prípustné bez ohľadu na to, že trojčlenné rozhodovacie zloženie tohto súdu nemusí byť súdnym orgánom v zmysle práva Únie. Domnieva sa teda, že vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje na neverejnom zasadnutí ako samosudca, je súčasťou poľského právneho poriadku a rozhoduje o veciach v „oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie“, v zmysle článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ.

B. Vec C‑269/21

16. Odvolávajúc sa na rozsudok Dziubak( ) sa žalobkyne na Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský súd Krakov, Poľsko) domáhali toho, aby bola žalovanej uložená povinnosť zaplatiť 104 537,48 PLN a 74 582,19 švajčiarskeho franku (CHF) spolu s úrokmi a nákladmi, ako aj zrušenia zmluvy o úvere na bývanie. Táto pohľadávka vznikla na základe zmluvy o úvere, ktorú žalobkyne ako spotrebitelia uzavreli s bankou. Zmluva o úvere sa riadi vnútroštátnym právom, ktorým bola prebratá smernica 93/13. Žalobkyne sa tiež domáhali vydania predbežného opatrenia okrem iného na pozastavenie mesačných splátok súm stanovených v zmluve o úvere. Podľa vnútroštátneho súdu je pozastavenie platnosti zmluvy o úvere, ktoré sa riadi incidenčným konaním, neoddeliteľnou súčasťou konania vo veci samej, keďže každý príkaz na pozastavenie platieb má vplyv na rozsah nárokov žalobkýň.

17. Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský súd Krakov), ktorý zasadal ako samosudca, 9. októbra 2020 vyhovel návrhu na nariadenie predbežného opatrenia. Žalovaná banka 1. decembra 2020 podala proti tomuto uzneseniu odvolanie na ten istý súd, ktorý v súčasnosti zasadá v rozhodovacom zložení troch sudcov. Tento trojčlenný senát Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský súd Krakov), zahŕňajúci sudkyňu A. T., ktorá zastávala funkciu predsedníčky a sudkyne spravodajkyne, vyhovel odvolaniu žalovanej a zamietol návrh na nariadenie predbežného opatrenia. Toto posledné rozhodnutie, ktoré je právoplatné, bolo vrátené Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský súd Krakov). Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský súd Krakov), ktorý zasadá ako samosudca, sa domnieva, že trojčlenný senát toho istého súdu, ktorého členom bola aj sudkyňa A. T., môže byť nezlučiteľný s vnútroštátnym právom a právom Únie, takže rozhodnutie o zamietnutí návrhu na nariadenie predbežného opatrenia môže byť neplatné.

18. Podľa vnútroštátneho súdu sudkyňa A. T. od roku 2009 pôsobila na Sąd Rejonowy dla Krakowa – Krowodrzy w Krakowie (Okresný súd Krakov – Krowodrza, Krakov, Poľsko) a následne požiadala o miesto sudcu na Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský súd Krakov),( ) kde bola jedinou uchádzačkou o tento post. Kolegium Sądu Okręgowego w Krakowie (kolégium Krajského súdu Krakov, Poľsko) 1. júna 2020 jej žiadosti vyhovelo.( ) Väčšinu členov Kolegium Sądu Okręgowego w Krakowie (kolégium Krajského súdu Krakov) tvoria predsedovia sądy rejonowe (okresné súdy) a sądy okręgowe (krajské súdy), ktorých vymenúva minister spravodlivosti. Zgromadzenie Sędziów Sądu Okręgowego (zhromaždenie sudcov krajského súdu) neposudzovalo kandidatúru sudkyne A. T., lebo po zmene článku 58 zákona o organizácii všeobecných súdov novelizačným zákonom stanovisko tohto kolégia už nebolo potrebné. Prezident republiky 4. februára 2021 na základe uznesenia KRS zo 7. júla 2020 vymenoval sudkyňu A. T. na Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský súd Krakov).

19. Vnútroštátne súdy poukazujú na to, že otázky, ktoré vznikli vo veciach C‑181/21 a C‑269/21, sa týkajú postupov menovania sudcov všeobecných súdov v Poľsku. Súdnemu dvoru boli doposiaľ položené otázky týkajúce sa zákonnosti postupov vymenovania sudcov na Sąd Najwyższy (Najvyšší súd). Vnútroštátne súdy preto prerušili príslušné konania vo veci samej a položili Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

„1. Má sa [článok 2, článok 19 ods. 1] a článok 6 ods. 1 až 3 ZEÚ v spojení s článkom 47 [Charty] vykladať tak, že:

a) za súd zriadený zákonom v zmysle práva [EÚ] sa nepovažuje súd, v ktorého zložení rozhoduje osoba vymenovaná do funkcie sudcu tohto súdu v rámci procesu, na ktorom sa nezúčastnili orgány sudcovskej samosprávy, ktoré sú obsadzované prevažne nezávisle od zákonodarnej a výkonnej moci, v situácii, v ktorej je s ohľadom na ústavné tradície členského štátu nevyhnutná účasť orgánu sudcovskej samosprávy spĺňajúceho tieto požiadavky na procese vymenovania sudcu s prihliadnutím na inštitucionálny a štrukturálny kontext, keďže:

– existovala požiadavka, aby sa zhromaždenia sudcov vyjadrili ku kandidatúre na funkciu sudcu, ktorá bola zámerne opomenutá v rozpore s vnútroštátnymi právnymi predpismi a stanoviskom tohto orgánu sudcovskej samosprávy,( )

– existovala požiadavka, aby sa ku kandidatúre na funkciu sudcu vyjadrilo kolégium súdu, pričom tento orgán bol vytvorený tak, že väčšina osôb, ktoré v ňom rozhodovali, bola vymenovaná zástupcami výkonnej moci – Minister Sprawiedliwości (minister spravodlivosti), ktorý je zároveň Prokurator Generalny (generálny prokurátor, Poľsko),( )

– súčasná [KRS], ktorá bola obsadená v rozpore s poľskými ústavnými a zákonnými normami, nie je nezávislým orgánom a nie sú v nej zástupcovia sudcovskej obce, ktorí by boli do nej vymenovaní nezávisle od výkonnej a zákonodarnej moci, a preto nedošlo k účinnému podaniu návrhu na vymenovanie do funkcie sudcu podľa vnútroštátneho práva,

– účastníci výberového konania nemali právo obrátiť sa na súd v zmysle [článku 2, článku 19 ods. 1] a článku 6 ods. 1 až 3 ZEÚ v spojení s článkom 47 [Charty],

b) požiadavku nezávislého súdu zriadeného zákonom nespĺňa súd, v ktorého zložení rozhoduje osoba, ktorá bola vymenovaná do funkcie sudcu tohto súdu v procese závislom od svojvoľného zásahu výkonnej moci, na ktorom sa nezúčastnili orgány sudcovskej samosprávy, ktoré sú obsadzované prevažne nezávisle od zákonodarnej a výkonnej moci, alebo iný orgán zaručujúci objektívne posúdenie kandidáta, vzhľadom na to, že účasť orgánov sudcovskej samosprávy alebo iného orgánu nezávislého od výkonnej a zákonodarnej moci a zaručujúceho objektívne posúdenie kandidáta v procese vymenovania sudcu je v kontexte európskej právnej tradície zakotvenej v uvedených ustanoveniach ZEÚ a Charty a tvoriacej základ únie práva, akou je Európska únia, nevyhnutná na to, aby bolo možné konštatovať, že súd členského štátu zaručuje požadovanú úroveň účinnej súdnej ochrany vo veciach upravených právom [EÚ], a teda že sú zaručené zásady deľby moci, rovnováhy mocí a právneho štátu?

2. Má sa článok 2 a článok 19 ods. 1 ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty vykladať tak, že ak v zložení súdu rozhoduje osoba vymenovaná za okolností uvedených v [otázke 1 písm. a)]:

a) bránia tieto články uplatneniu ustanovení vnútroštátneho práva, ktoré zverujú preskúmanie zákonnosti vymenovania takejto osoby do funkcie sudcu do výlučnej právomoci senátu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) zloženého výlučne z osôb vymenovaných do funkcie sudcov za okolností uvedených v [otázke 1 písm. a)] a ktoré zároveň požadujú, aby sa neprihliadalo na námietky týkajúce sa vymenovania do funkcie sudcu s ohľadom na inštitucionálny a systémový kontext,

b) v záujme zabezpečenia účinnosti [práva EÚ] si tieto články vyžadujú, aby sa vnútroštátne právne predpisy vykladali tak, že umožnia súdu z úradnej moci vylúčiť takúto osobu z rozhodovania vo veci na základe – analogický uplatnených – pravidiel o vylúčení sudcov nespôsobilých na rozhodovanie (iudex inhabilis)?“

IV. Konanie na Súdnom dvore

20. Rozhodnutím predsedu z 5. mája 2021 boli veci C‑181/21 a C‑269/21 spojené na účely ústnej a písomnej časti konania, ako aj rozsudku. Vnútroštátne súdy tiež požiadali o prejednanie návrhov na začatie prejudiciálneho konania v oboch veciach v skrátenom konaní podľa článku 105 ods. 1 rokovacieho poriadku. Tým istým rozhodnutím z 5. mája 2021 predseda Súdneho dvora tieto žiadosti zamietol.

21. Rzecznik Praw Obywatelskich (ombudsman, Poľsko; ďalej len „ombudsman“), poľská vláda a Európska komisia predložili písomné pripomienky. Na pojednávaní 29. júna 2022 uvedení účastníci konania, Prokuratura Okręgowa w Katowicach (Krajská prokuratúra Katovice) a Prokuratura Okręgowa w Krakowie (Krajská prokuratúra Krakov), zastúpené prostredníctvom Prokurator Generalny (generálny prokurátor), dánska a holandská vláda predniesli ústne pripomienky a odpovedali na otázky Súdneho dvora.

V. Prípustnosť

A. Predložené pripomienky

22. Poľská vláda uvádza osem dôvodov neprípustnosti návrhov na začatie prejudiciálneho konania.

23. Po prvé sa poľská vláda domnieva, že prebiehajúca reforma vnútroštátneho súdneho systému patrí do výlučnej právomoci tohto členského štátu. Tvrdí, že rozsudok Komisia/Poľsko (Disciplinárny režim sudcov)( ) sa podobá legislatívnemu aktu. Toto stanovisko sa do určitej miery odráža v rozsudku Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd, Poľsko) zo 14. júla 2021 vo veci P 7/20, v ktorom tento súd okrem iného rozhodol, že článok 4 ods. 3 druhý pododsek ZEÚ v spojení s článkom 279 ZFEÚ je nezlučiteľný s článkami 2 a 7, článkom 8 ods. 1 a článkom 90 ods. 1 Ústavy Poľskej republiky v spojení s jej článkom 4 ods. 1. Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) sa preto domnieval, že Súdny dvor rozhodol ultra vires, keď voči Poľskej republike prijal predbežné opatrenia týkajúce sa organizácie a právomoci poľských súdov a konaní, ktoré na nich prebiehajú.

24. Po druhé podľa poľskej vlády nie sú položené otázky nevyhnutné v zmysle článku 267 ZFEÚ, keďže právo Únie neukladá orgánom sudcovskej samosprávy povinnosť vyjadriť sa k uchádzačom o miesta sudcov, ani nestanovuje všeobecné právo podať opravný prostriedok proti rozhodnutiam prijatým v rámci postupov vymenovania sudcov.

25. Po tretie poľská vláda uvádza, že článok 19 ods. 1 ZEÚ a článok 47 Charty ukladajú členským štátom povinnosť zabezpečiť jednotlivcovi prístup k nezávislému súdu. Zatiaľ čo právo jednotlivca na účinný prostriedok nápravy má zásadný význam podľa Ústavy Poľskej republiky, ako aj z hľadiska práva Únie, organizácia súdnictva patrí do výlučnej právomoci členských štátov. V tejto súvislosti sa Súdny dvor už jednoznačne a taxatívne zaoberal všetkými otázkami, ktoré vyplynuli z prejudiciálnych otázok, takže vnútroštátne súdy môžu z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyvodiť informácie potrebné na vydanie svojho rozsudku.( )

26. Po štvrté podľa článku 365 Občianskeho súdneho poriadku bolo o návrhu na nariadenie predbežného opatrenia vo veci C‑269/21 právoplatne rozhodnuté uznesením, ktoré je pre vnútroštátny súd záväzné. Vnútroštátny súd nemá právomoc „vylúčiť“ sudcu, ktorý vydal právoplatné rozhodnutie, ani napadnúť uznesenie o zamietnutí návrhu na nariadenie predbežného opatrenia. Účastník konania môže v každom prípade podať nový návrh na nariadenie predbežného opatrenia, v rámci ktorého môže požiadať o vylúčenie sudcu z dôvodu nedostatku nestrannosti. Otázky položené vo veci C‑269/21 neriešia skutočný spor a ako také sú hypotetické.( )

27. Po piate, hoci sú návrhy na začatie prejudiciálneho konania veľmi podrobné, dôvody, ktoré viedli vnútroštátne súdy k tomu, aby požiadali o výklad ustanovení práva EÚ, nejdú nad rámec požiadavky, aby Súdny dvor posúdil, či sú niektoré súdy „zriadené zákonom“. Podľa názoru poľskej vlády to nie je v súlade s požiadavkami článku 94 rokovacieho poriadku. Návrhy na začatie prejudiciálneho konania spočívajú v otázkach všeobecnej povahy týkajúcich sa určitých reforiem poľského súdneho systému bez ohľadu na to, že tieto reformy nezmenili kvalifikáciu požadovanú od uchádzačov o miesta sudcov. Dátum vymenovania sudcov všeobecných súdov teda nesúvisí s ich spôsobilosťou, s pravidlami, ktorými sa riadi výkon ich funkcie, ani s ich právami a povinnosťami vrátane ich nezávislosti. Poľská vláda zdôrazňuje, že v návrhoch na začatie prejudiciálneho konania nie sú uvedené konkrétne príklady nedostatku nezávislosti sudcu alebo nátlaku vyvíjaného na sudcov vymenovaných v rámci režimu, ktorý nasledoval po reforme. Otázky majú teda hypotetickú povahu.

28. Po šieste návrhy na začatie prejudiciálneho konania vo veciach C‑181/21 a C‑269/21 sú „príliš všeobecné“. Neexistuje nijaký vzťah medzi predmetom položených otázok a žalobami vo veci samej, ktoré sa týkajú vnútroštátneho spotrebiteľského práva, ktorým bola prebratá smernica 93/13. Vnútroštátne súdy dokonca viackrát uviedli, že „situácia presahuje okolnosti sporu“.

29. Po siedme sa poľská vláda domnieva, že predmet sporu vo veci samej priamo nesúvisí s otázkami týkajúcimi sa postavenia KRS alebo toho, či je mimoriadny senát „súdom“ podľa článku 2, článku 19 ods. 1 a článku 6 ods. 1 až 3 ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty. Neexistuje ani priama súvislosť medzi predmetom sporu vo veci samej a právom účastníkov postupu vymenovania sudcov na účinný prostriedok nápravy. Rozsah návrhov na začatie prejudiciálneho konania je teda neprijateľne široký.

30. Po ôsme sa poľská vláda domnieva, že vo veci C‑269/21 má právomoc podať návrh na začatie prejudiciálneho konania len vnútroštátny súd, ktorý zasadá v trojčlennom rozhodovacom zložení, a nie ako samosudca. Je to zrejmé najmä vzhľadom na to, že návrh bol podaný po nadobudnutí právoplatnosti uznesenia trojčlenného senátu, ktorým bol zamietnutý návrh na nariadenie predbežného opatrenia. Vo veci C‑181/21 tvrdí, že právomoc podať návrh na začatie prejudiciálneho konania mal len vnútroštátny súd zasadajúci ako trojčlenný senát, prípadne jeho predseda.( ) Skutkové okolnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania sú vysvetlené natoľko lakonicky, že nie je možné zistiť, či sudca spravodajca v danej veci, ktorý podal návrh, je zároveň predsedom trojčlenného rozhodovacieho zloženia. Vnútroštátny súd sa tak odvolal na článok 367 § 3 Občianskeho súdneho poriadku s jediným cieľom, a to položiť prejudiciálnu otázku.

31. Na pojednávaní Komisia namietala neprípustnosť otázok vo veci C‑269/21. Domnieva sa, že vnútroštátny súd neuviedol, že rozhodnutie Súdneho dvora o otázkach týkajúcich sa postupu, ktorý viedol k vymenovaniu sudkyne A. T., je nevyhnutné na vyriešenie sporu vo veci samej.

B. Analýza

32. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť návrh na začatie prejudiciálneho konania len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s realitou alebo s predmetom sporu vo veci samej, ak ide o hypotetický problém alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na poskytnutie užitočnej odpovede na otázky, ktoré mu boli položené.( )

33. Zo znenia i zo systematiky článku 267 ZFEÚ vyplýva, že vnútroštátny súd je oprávnený obrátiť sa na Súdny dvor s návrhom na začatie prejudiciálneho konania len vtedy, ak prejednáva vec, v ktorej má vydať rozsudok spôsobilý zohľadniť rozhodnutie Súdneho dvora o tomto návrhu. Dôvodom na podanie návrhu na začatie prejudiciálneho konania je potreba vyriešiť spor, a nie poskytnutie poradných stanovísk k všeobecným alebo hypotetickým otázkam.( )

34. Svojou prvou námietkou neprípustnosti poľská vláda spochybňuje právomoc Súdneho dvora vo veciach týkajúcich sa vymenovania vnútroštátnych sudcov. Z ustálenej judikatúry vyplýva, že organizácia súdnictva v členských štátoch patrí do ich právomoci. Pri výkone tejto právomoci sú však členské štáty povinné dodržiavať povinnosti, ktoré im vyplývajú z práva Únie, najmä pokiaľ ide o vnútroštátne pravidlá upravujúce vymenovanie sudcov a prípadne súdne preskúmanie dostupné v rámci týchto postupov vymenovania.( ) Dôsledkom práva na prístup k nezávislému a nestrannému súdu zriadenému zákonom je to, že každý má možnosť dovolávať sa tohto práva.( ) Ak je existencia nezávislého a nestranného súdu spochybnená z dôvodu, ktorý sa bezprostredne nezdá byť zjavne nedôvodný,( ) každý súd( ) je povinný overiť, či v podobe, v akej je zložený, predstavuje takýto súd. Táto právomoc je nevyhnutná na udržanie dôvery, ktorú musia súdy v demokratickej spoločnosti vzbudzovať u osôb, ktoré podliehajú ich rozhodnutiam. Takéto overenie je teda podstatnou formálnou náležitosťou, ktorej dodržanie je vecou verejného poriadku, a jej porušenie sa musí overiť buď vtedy, keď ho namietajú účastníci konania, alebo ex offo.( ) Článok 2 ZEÚ a článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ, ako aj požiadavky stanovené v rozsudku Simpson majú prierezovú povahu a uplatňujú sa vždy, keď má súd rozhodovať vo veciach „v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie“( ). Súdny dvor teda má právomoc poskytnúť výklad práva Únie v rámci takýchto návrhov na začatie prejudiciálneho konania. Preto navrhujem, aby bola prvá námietka poľskej vlády zamietnutá.

35. Druhá a tretia námietka neprípustnosti poľskej vlády sa týkajú podstaty prejudiciálnych otázok a výkladu práva Únie, ktorý vnútroštátne súdy požadujú. Také námietky už zo svojej povahy nemôžu odôvodniť konštatovanie neprípustnosti týchto otázok.( ) Ak Súdny dvor s odkazom na svoju ustálenú judikatúru rozhodne, že môže odpovedať na položené otázky, môže využiť možnosť stanovenú v článku 99 rokovacieho poriadku a rozhodnúť odôvodneným uznesením.

36. Svojou štvrtou a ôsmou námietkou neprípustnosti poľská vláda spochybňuje právomoc vnútroštátnych súdov z hľadiska vnútroštátneho práva podať návrh na začatie prejudiciálneho konania. Okrem toho tvrdí, že návrhy nie sú opodstatnené a že vnútroštátne súdy by ich mohli v súlade so zákonom podať len vtedy, ak by zasadli v trojčlennom rozhodovacom zložení.( )

37. V rámci prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ z ustálenej judikatúry vyplýva, že Súdnemu dvoru vzhľadom na rozdelenie úloh medzi ním a vnútroštátnym súdom neprináleží skúmať, či návrh na začatie prejudiciálneho konania bol vydaný v súlade s pravidlami vnútroštátneho práva, ktoré upravujú organizáciu súdov a súdne konania. Súdny dvor je teda povinný vychádzať z návrhu na začatie prejudiciálneho konania podaného súdnym orgánom členského štátu, pokiaľ tento návrh nebol zrušený na základe opravného prostriedku stanoveného vnútroštátnym právom.( ) Súdny dvor teda považoval za prípustný návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný predsedom rozhodovacieho zloženia, ktorý sa týkal správnosti jeho zloženia.( )

38. V každom prípade, aj keď poľská vláda vo veci C‑181/21 tvrdí, že nie je jasné, či návrh na začatie prejudiciálneho konania podal predseda trojčlenného senátu, a že vnútroštátny súd – ktorý zasadá neverejne ako samosudca – sa pri návrhu umelo odvolával na článok 367 § 3 Občianskeho súdneho poriadku, nepreukázala, že vnútroštátny súd nemá právomoc na podanie takého návrhu.

39. Vo veci C‑269/21 vnútroštátny súd, ktorý zasadá ako samosudca, uvádza, prečo sa domnieva, že rozhodnutie tohto súdu zasadajúceho v rozhodovacom zložení troch sudcov, ktorí rozhodujú o opravnom prostriedku proti predbežným opatreniam, môže mať vplyv na konanie vo veci samej, o ktorom musí rozhodnúť tento samosudca. Uvádza, že rozhodnutie trojčlenného senátu mu bolo vrátené a že má dôvodné pochybnosti o tom, či toto trojčlenné rozhodovacie zloženie spĺňa požiadavky vnútroštátneho práva a práva Únie. Vnútroštátny súd uvádza, že platnosť rozhodnutia o predbežných opatreniach je zásadná na určenie právneho postavenia spotrebiteľa. Istota, pokiaľ ide o platnosť zloženia senátu, ktorý prejednal a rozhodoval o tomto opravnom prostriedku, je teda nevyhnutná na rozhodnutie sporu vo veci samej.( )

40. Vzhľadom na priamu súvislosť, ktorú vnútroštátny súd opisuje medzi rozhodnutím trojčlenného senátu o odmietnutí vydať predbežné opatrenia a konaním vo veci samej, sa domnievam, že na rozdiel od námietok poľskej vlády a Komisie môže byť odpoveď Súdneho dvora na otázky týkajúce sa výkladu práva Únie, ktoré mu boli položené vo veci C‑269/21, potrebná na to, aby vnútroštátny súd mohol vyriešiť otázky týkajúce sa vnútroštátneho procesného práva pred rozhodnutím vo veci samej.

41. Pokiaľ ide o piatu a šiestu námietku neprípustnosti poľskej vlády, ktoré sa do určitej miery prekrývajú, domnievam sa, že vnútroštátne súdy z právneho hľadiska dostatočne opísali skutkové okolnosti sporov vo veciach samých, uplatniteľné vnútroštátne ustanovenia a svoje pochybnosti o tom, či postupy, ktoré viedli k vymenovaniu sudkýň A. Z. a A. T., sú v súlade s právom EÚ. Je pravda, že dôvody, pre ktoré sa vnútroštátne súdy domnievali, že odpoveď na otázky položené Súdnemu dvoru je nevyhnutná vzhľadom na rozsudky, ktoré majú vydať v sporoch, ktoré prejednávajú, len málo odkazujú na spory vo veci samej v oblasti spotrebiteľského práva. Napriek tomu je jasné, že tieto súdy sa pred rozhodnutím v uvedených sporoch usilujú zistiť, či rozhodovacie zloženia vnútroštátnych súdov, v ktorých zasadali sudkyne A. Z. a A. T., spĺňali požiadavku na „súd zriadený zákonom“ podľa práva Únie, a ak ju nespĺňali, aké sú dôsledky tohto konštatovania. Predovšetkým sa pýtajú, či vnútroštátne súdy, ktoré zasadajú ako samosudca, môžu ex offo vylúčiť sudkyne A. Z. a A. T. Skutočnosť, že vplyv výkladu práva EÚ, ktorého sa domáhajú vnútroštátne súdy, môže presahovať rámec skutkových okolností vecí, ktoré prejednávajú, je teda nepodstatná na účely prípustnosti otázok, ktoré položili.( )

42. Navrhujem preto, aby Súdny dvor zamietol všetky námietky neprípustnosti otázok položených vnútroštátnymi súdmi.

VI. O veci samej

A. Úvodné pripomienky

43. Predmet konania o nesplnení povinnosti( ) vo veci C‑204/21, Komisia/Poľsko (Nezávislosť a súkromný život sudcov)( ), sa čiastočne prekrýva s týmito prejudiciálnymi konaniami. Hoci konanie o nesplnení povinnosti a prejudiciálne konanie sú odlišné konania s odlišnými právnymi účinkami,( ) v prípade potreby odkážem na svoje návrhy v uvedenom konaní o nesplnení povinnosti, ktoré prednesiem v ten istý deň ako tieto návrhy, predovšetkým ich body 46 až 60, ktoré obsahujú ustálené právne tézy, ktoré sú podľa môjho názoru relevantné na vyriešenie prejednávanej veci.

44. Z návrhov na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že vnútroštátne súdy žiadajú o výklad zásady zriadenia súdu zákonom, ktorá je uznaná článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty. Na otázky položené vnútroštátnymi súdmi je teda potrebné odpovedať výlučne s ohľadom na túto zásadu.

45. Podľa Komisie ústavná úloha a vplyv, ktoré majú sudcovia Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) v porovnaní so sudcami všeobecných súdov, spolu s menším rizikom, že zákonodarná a výkonná moc môžu zasahovať do menovania sudcov na tieto súdy, odôvodňujú odlišné posúdenie zákonnosti vymenovania sudcu podľa článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ. Podľa Komisie by sa posúdenie vymenovania sudcu na všeobecný súd malo vykonávať v každom jednotlivom prípade na rozdiel od systémového prístupu, pokiaľ ide o vymenovanie sudcov na Sąd Najwyższy (Najvyšší súd). Ombudsman a Komisia poukazujú na to, že na základe uznesenia z 23. januára 2020 spojené senáty pre občianske veci, trestné veci, pracovnoprávne veci a veci sociálneho zabezpečenia Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)( ) rozlišujú medzi sudcami Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) a sudcami všeobecných súdov na účely preskúmania ich nezávislosti a nestrannosti. Uznesenie konštatuje, že postup vymenovania sudcov všeobecných súdov je nezákonný, ak „za osobitných okolností“ vedie k porušeniu požiadavky nezávislosti a nestrannosti podľa článku 45 ods. 1 Ústavy Poľskej republiky, článku 47 Charty a článku 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ľudských právach (ďalej len „EDĽP“). Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) preto rozhodol, že medzi okolnosti, ktoré treba preskúmať, patria okolnosti týkajúce sa účasti samotných sudcov na postupoch vymenovania pred KRS a povaha vecí, ktoré títo sudcovia prejednávajú alebo prejednávali.( ) Naopak, Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) nevyžadoval vykonanie takého individuálneho preskúmania, pokiaľ ide o vymenovanie sudcov uvedeného súdu.( )

46. Položené otázky sa týkajú požiadavky na zriadenie zákonom, a nie nezávislosti a nestrannosti súdov, ktorými sa zaoberalo uvedené uznesenie. Vzhľadom na to, že všetky tieto kritériá sú neoddeliteľne prepojené a do značnej miery sa prekrývajú,( ) treba zdôrazniť, že článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty nerozlišuje medzi najvyššími súdmi členských štátov a inými súdmi v ich príslušných právnych poriadkoch. Základné požiadavky nezávislosti,( ) nestrannosti a zriadenia zákonom sa uplatňujú bez rozdielu na všetky súdy členských štátov, a to bez ohľadu na rozsah ich právomoci alebo ich postavenie v súdnej hierarchii tohto štátu. Ak by to bolo inak, úroveň súdnej ochrany by sa mohla líšiť v závislosti od postavenia súdu v súdnom systéme, ktorého je súčasťou. Z hľadiska prvej zásady je táto téza zjavne nesprávna. V každom prípade vzhľadom na to, že priama skúsenosť veľkej väčšiny občanov EÚ s ich vnútroštátnymi právnymi systémami je obmedzená na všeobecné súdy, zodpovedajúca povinnosť všeobecných súdov udržiavať dôveru týchto občanov v uplatňovanie zásad právneho štátu je mimoriadne zaťažujúca. Táto téza je ešte absurdnejšia vzhľadom na vývoj právneho poriadku Európskej únie, ktorý je značne uľahčený dôležitou úlohou, ktorú zohrávajú údajne „nižšie“ súdy v právnych systémoch členských štátov.( ) Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty požaduje jednotnú normu, ktorá sa uplatňuje nezávisle od úrovne výkonu právomoci vo vnútroštátnom právnom poriadku. Posúdenie, či sú tieto základné požiadavky splnené, si teda vyžaduje preskúmanie všetkých relevantných faktorov systémovej a/alebo individuálnej povahy.

B. Prvá otázka

47. Cieľom prvej otázky je zistiť, či sa má článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty vykladať v tom zmysle, že všeobecný súd je „súdom zriadeným zákonom“, ak bol sudca v rozhodovacom zložení, ktoré prejednáva vec, vymenovaný v rámci postupu, v ktorom: a) sa nezohľadnilo stanovisko zhromaždenia sudcov k vhodnosti uchádzačov, čo je v rozpore s vnútroštátnym právom, alebo po zmene vnútroštátnej právnej úpravy vyjadrilo stanovisko k vhodnosti uchádzača kolégium súdu zložené predovšetkým z osôb vymenovaných ministrom spravodlivosti, b) uchádzači boli vymenovaní do funkcie na základe uznesenia KRS a c) účastníci výberového konania nemali právo podať opravný prostriedok na súdny orgán v zmysle vyššie uvedených ustanovení práva EÚ.( )

48. Z judikatúry Súdneho dvora, ktorá bola rozvinutá s ohľadom na judikatúru Európskeho súdu pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“), vyplýva, že proces vymenovania sudcov predstavuje neoddeliteľnú súčasť pojmu „súd zriadený zákonom“, keďže tento postup má zásadné dôsledky pre riadne fungovanie a legitimitu súdnictva v demokratickom právnom štáte.( ) V rozsudku Getin Noble Bank( ) Súdny dvor pripomenul, že nezrovnalosť, ku ktorej došlo pri vymenovaní sudcov, predstavuje porušenie požiadavky, aby bol súd zriadený zákonom, najmä ak má táto nezrovnalosť takú povahu a závažnosť, že vytvára skutočné riziko, že iné zložky moci, najmä výkonná moc, by mohli vykonávať nenáležitú diskrečnú právomoc, ktorá ohrozuje integritu výsledku, ku ktorému vedie proces vymenovania, a teda vyvoláva legitímnu pochybnosť v mysliach osôb podliehajúcich súdnej právomoci, pokiaľ ide o nezávislosť a nestrannosť dotknutého sudcu alebo sudcov. Nastane to vtedy, keď sú dotknuté základné pravidlá, ktoré tvoria neoddeliteľnú súčasť vytvárania a fungovania tohto súdneho systému. Nie každé pochybenie, ku ktorému môže dôjsť v priebehu postupu vymenovania sudcu, môže spochybniť nezávislosť a nestrannosť tohto sudcu, a teda postavenie senátu, v ktorom sudca zasadá, ako „nezávislého a nestranného súdu zriadeného zákonom“.

49. Na konštatovanie existencie porušenia požiadavky na súd zriadený zákonom a z toho vyplývajúcich dôsledkov je potrebné celkové posúdenie viacerých skutočností, ktoré ako celok vyvolávajú oprávnené pochybnosti, pokiaľ ide o nezávislosť a nestrannosť sudcov zasadajúcich na tomto súde.( ) Je preto potrebné preskúmať, či hmotnoprávne podmienky a procesné pravidlá, ktorými sa riadia predmetné postupy menovania, vyvolávajú u osôb podliehajúcich súdnej právomoci oprávnené pochybnosti, pokiaľ ide o neovplyvniteľnosť dotknutých sudcov vonkajšími činiteľmi a ich neutralitu vo vzťahu k protichodným záujmom, len čo sú títo sudcovia vymenovaní. Súdny dvor rozhodol, že tieto podmienky a procesné pravidlá by mali byť formulované tak, aby sa vylúčil nielen akýkoľvek priamy vplyv vo forme pokynov, ale aj akýkoľvek nepriamy vplyv, ktorý by rovnako mohol mať účinok na rozhodnutia dotknutých sudcov.( )

50. Návrhy na začatie prejudiciálneho konania a prejudiciálne otázky vyvolávajú obavy všeobecnej alebo systémovej povahy.( ) Týkajú sa nielen postupu, ktorý viedol k vymenovaniu sudkýň A. Z a A. T. na Sąd Okręgowy w Katowicach (Krajský súd Katovice) a Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský súd Krakov), ale implicitne aj postupov vymenovania mnohých ďalších sudcov na všeobecné súdy. Nič nenasvedčuje tomu, že postupy, ktoré viedli k vymenovaniu sudkýň A. Z. a A. T., sa výrazne líšili od postupov využívaných na iné nedávne vymenovania sudcov na všeobecné súdy( ) alebo že tieto sudkyne konali neprimerane alebo nevhodne. V tejto súvislosti možno poznamenať, že obe sudkyne, A. Z. aj A. T., pôsobia ako sudkyne všeobecných súdov od svojho vymenovania v rokoch 1996 a 2009. Toto konanie nespochybňuje zákonnosť postupov, ktoré viedli k ich počiatočnému vymenovaniu za sudkyne. Okrem toho nie je spochybnená ich odborná kvalifikácia a skúsenosti, a teda ich spôsobilosť vykonávať nové funkcie na Sąd Okręgowy w Katowicach (Krajský súd Katovice) a Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský súd Krakov).

51. Z ustálenej judikatúry vyplýva, že tri skutočnosti uvedené vnútroštátnymi súdmi, ako ich uvádzam v bode 47 vyššie, musia byť najprv posúdené individuálne a až následne je možné posúdiť ich kumulatívny alebo celkový účinok. Hoci jedna alebo druhá zo skutočností, na ktoré odkazujú vnútroštátne súdy, nemôže sama osebe spochybniť požiadavky, ktoré Súdny dvor určil v článku 19 ods. 1 druhom pododseku ZEÚ, ak sa tieto skutočnosti posudzujú spoločne a v rámci priebehu postupu vymenovania, môžu spochybniť legitímnosť tohto postupu a jeho súlad s uvedenými požiadavkami.( )

52. Pre zjednodušenie najprv preskúmam druhú skutočnosť, ktorá sa týka účasti KRS na postupoch vymenovania.

1. Druhá skutočnosť

53. Podľa vnútroštátnych súdov KRS vo svojom súčasnom zložení neplní svoju ústavnú úlohu brániť nezávislosť sudcov a súdov.( ) V tejto súvislosti sa vo veľkej miere odvolávajú na zmeny v zložení KRS a na jej úlohu v postupe menovania sudcov od roku 2018.( )

54. Z ustálenej judikatúry vyplýva, že článok 19 ods. 1 ZEÚ bráni vnútroštátnym ustanoveniam týkajúcim sa organizácie súdnictva, ktoré v dotknutom členskom štáte obmedzujú ochranu hodnoty právneho štátu, najmä záruky nezávislosti súdnictva. V tejto súvislosti Súdny dvor uviedol, že posilnenie vplyvu zákonodarnej a výkonnej moci na výber členov KRS od roku 2018 vyvoláva oprávnené a závažné pochybnosti o nezávislosti KRS, o jej úlohe v postupe vymenovania sudcov a v dôsledku toho o nezávislosti týchto sudcov a súdu, v ktorom zasadajú.( ) Súdny dvor tiež rozhodol, že vzhľadom na článok 179 Ústavy Poľskej republiky má KRS rozhodujúcu úlohu pri menovaní sudcov na Sąd Najwyższy (Najvyšší súd).( ) Z návrhov na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že KRS zohráva podobnú rozhodujúcu úlohu v postupe vymenovania sudcov všeobecných súdov.

55. Napriek tomuto zhoršeniu ochrany právneho štátu od roku 2018 Súdny dvor uviedol, že zapojenie orgánu, akým je KRS,( ) do postupu vymenovania sudcov samo osebe nevyvoláva pochybnosti o nezávislosti sudcov vymenovaných v rámci tohto postupu. Táto situácia môže byť odlišná, ak účasť orgánu, akým je KRS, v spojení s inými relevantnými skutočnosťami a podmienkami, za akých sa uskutočnil výber sudcov, vedie k vzniku takýchto pochybností.( ) Toto posúdenie sa vzťahuje aj na požiadavku zriadenia zákonom, ktorá bola vznesená v tomto konaní, najmä vzhľadom na to, že KRS je strážkyňou nezávislosti súdov a sudcov podľa článku 186 Ústavy Poľskej republiky.

2. Prvá skutočnosť

56. Skutkové okolnosti vo veciach C‑181/21 a C‑269/21 sa líšia, pokiaľ ide o uplatnenie prvej skutočnosti týkajúcej sa neúčasti orgánu sudcovskej samosprávy na postupe vymenovania.

57. V návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑181/21 sa uvádza, že v čase skutkových okolností poľské právo výslovne stanovovalo účasť zhromaždenia sudcov na postupe vymenovania.( ) Okrem toho vnútroštátny súd uviedol, že zhromaždenie sudcov má výlučnú právomoc začať konanie pred KRS a že jeho účasť na postupe vymenovania sudcov má zásadný význam( ) vzhľadom na zásadu deľby moci podľa Ústavy Poľskej republiky.( ) Domnieva sa, že vylúčenie účasti zhromaždenia sudcov tak spôsobuje, že postup vymenovania je nezlučiteľný s vnútroštátnym právnym a ústavným poriadkom, čo vedie k protiprávnemu zloženiu príslušného súdu z hľadiska poľského práva.

58. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑181/21 vyplýva, že zhromaždenie sudcov sa dočasne zdržalo vydávania stanovísk k uchádzačom z dôvodu svojich obáv týkajúcich sa postavenia KRS. Postup vymenovania pokračoval bez ohľadu na toto nevydávanie stanovísk a jeho dôvody. Hoci teda zhromaždenie sudcov nebolo vylúčené z postupu vymenovania, ale sa zdržalo vyjadrenia svojho stanoviska, s výhradou overenia vnútroštátnym súdom sa zdá, že napriek pomerne otvorenej povahe tohto nevydávania stanovísk a prípadným následným prieťahom pri vymenúvaní sudcov bolo v čase skutkových okolností v rozpore s vnútroštátnym právom pokračovať v postupe vymenovania bez overenia stanoviska zhromaždenia sudcov. Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, nevyplýva, že by sa podnikli alebo mohli podniknúť nejaké právne kroky s cieľom zákonne upustiť od stanoviska zhromaždenia alebo že by existovala naliehavá situácia, ktorá by si vyžadovala okamžité vymenovanie sudcov bez čakania na vydanie tohto stanoviska.

59. Z ustálenej judikatúry vyplýva, že účasť orgánu, akým je zhromaždenie sudcov, na postupe vymenovania sudcov môže v zásade prispieť k väčšej objektivite tohto procesu, a to vždy pod podmienkou, že tento orgán je sám dostatočne nezávislý od zákonodarnej a výkonnej moci, ako aj od orgánu, ktorému má predložiť svoje stanovisko.( ) Okolnosti, za akých sa zhromaždenie sudcov vo veci C‑181/21 zdržalo vydania stanoviska, ako aj konanie predsedu Sąd Apelacyjny (odvolací súd), ktorý predsedá tomuto zhromaždeniu a bol vymenovaný ministrom spravodlivosti, môžu vyvolať obavy. V tejto súvislosti považujem konanie predsedu Sąd Apelacyjny (odvolací súd), ktorý konal v rozpore so stanoviskom príslušného zhromaždenia, za neuspokojivé, keďže potenciálne vystavuje túto fázu procesu vymenovania kritike z dôvodu možného vnímania protiprávneho zasahovania výkonnej moci zo strany verejnosti. V rozsudku Getin Noble Bank( ) Súdny dvor pripomenul, že výraz „zriadený zákonom“ odráža potrebu zabezpečiť, aby organizácia súdneho systému nebola ponechaná na voľnú úvahu výkonnej moci, ale aby sa spravovala zákonom prijatým zákonodarnou mocou. Zdá sa však, že v čase, keď prebiehal postup vymenovania vo veci C‑181/21, bola úloha zhromaždenia sudcov marginalizovaná z dôvodu rozhodujúcej úlohy KRS v procese vymenovania.( ) Z tohto dôvodu si nemyslím, že prvá skutočnosť posudzovaná sama osebe je dostatočne závažná na to, aby spochybnila zákonnosť vymenovania sudkyne, o ktoré ide vo veci C‑181/21. V konečnom dôsledku však o tom prináleží rozhodnúť vnútroštátnemu súdu.

60. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑269/21 vyplýva, že v nadväznosti na zmenu zákona( ) v čase posudzovaného postupu vymenovania už nebolo potrebné stanovisko príslušného zhromaždenia sudcov k uchádzačom. Vnútroštátny súd uviedol, že zákon bol zmenený z dôvodu praxe zhromaždení sudcov, ktoré nevydávali stanoviská k uchádzačom. Kolégium príslušného súdu vydalo svoje stanovisko k jedinej uchádzačke v postupe – sudkyni A. T. –, ako si to vyžadoval novelizačný zákon, a tento aspekt konania bol teda v súlade s poľským právom. Vnútroštátny súd sa domnieva, že kolégium, ktoré sa skladá z predsedov dotknutých súdov, z ktorých polovicu vymenoval minister spravodlivosti,( ) prestalo byť orgánom sudcovskej samosprávy. Novelizačný zákon tak vyňal orgány sudcovskej samosprávy z postupu vymenovania.( ) Podľa vnútroštátneho súdu je toto vyňatie v rozpore s Ústavou Poľskej republiky a zásadou deľby moci, takže súd, na ktorom zasadá sudca vymenovaný bez účasti týchto orgánov, nemá správne zloženie. Vnútroštátny súd ďalej uvádza, že neexistencia orgánov sudcovskej samosprávy je osobitne škodlivá, keďže KRS v zložení po roku 2018 už nepôsobí ako orgán sudcovskej samosprávy.

61. Pokiaľ ide o účasť kolégia príslušného súdu na postupe vymenovania, z rozsudku Súdneho dvora Land Hessen( ) vyplýva, že skutočnosť, že minister spravodlivosti vyberie polovicu členov takého orgánu, sama osebe nevedie k nedodržaniu požiadaviek článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ.

62. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑269/21 vyplýva, že obmedzená úloha zhromaždenia sudcov a účasť kolégia príslušného súdu na postupe vymenovania sudcov sú úzko spojené s posilnenou úlohou KRS v tomto postupe od roku 2018, čo predstavuje ďalšie zníženie ochrany právneho štátu v Poľsku.( ) Podľa ústavy Poľskej republiky je však KRS strážkyňou nezávislosti súdov a sudcov, a nie zhromaždenia sudcov alebo kolégia sudcov. Vzhľadom na to, že z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že obmedzená úloha zhromaždenia sudcov v procese vymenovania a úloha kolégia príslušného súdu sú súčasťou vývoja legislatívnej stratégie, ktorý nastáva súbežne s reštrukturalizáciou KRS a s posilnením jej úlohy v procese vymenovania najmä od roku 2018, musia sa tieto skutočnosti posudzovať spoločne. Vzhľadom na rozsudok Súdneho dvora Openbaar Ministerie (Súd zriadený zákonom v členskom štáte, ktorý vydal zatykač),( ) ktorý sa týka KRS a jej rozhodujúcej úlohy v postupe vymenovania od roku 2018, teda pred nadobudnutím účinnosti novelizačného zákona, sa domnievam, že prvá skutočnosť sama osebe nespôsobuje neplatnosť postupu vymenovania spochybneného vo veci C‑269/21. V konečnom dôsledku však o tom musí opäť rozhodnúť vnútroštátny súd.

3. Tretia skutočnosť

63. Tretia skutočnosť prvej otázky a druhá otázka spolu súvisia, keďže obe sa týkajú práva neúspešných uchádzačov napadnúť postup vedúci k vymenovaniu sudcov všeobecných súdov na súde, ktorý spĺňa požiadavky stanovené v článku 19 ods. 1 druhom pododseku ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty.( )

64. Pokiaľ ide o tretiu skutočnosť prvej otázky, vnútroštátne súdy uvádzajú, že uchádzači o vymenovanie za sudcov všeobecných súdov nemajú právo podať opravný prostriedok na súd, ktorý spĺňa požiadavky stanovené v článku 19 ods. 1 druhom pododseku ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty. V tejto súvislosti poukazujú na to, že mimoriadny senát, ktorý má právomoc preskúmavať uznesenia KRS týkajúce sa vymenovania sudcov podľa článku 26 § 1 novelizovaného zákona o Najvyššom súde, nespĺňa tieto požiadavky.

65. Vnútroštátne súdy tiež uvádzajú, že vymenovanie nových sudcov na Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) vrátane jeho mimoriadneho senátu je postihnuté vadou, keďže a) predseda vlády nepodpísal návrh na začatie vymenovania, ako požaduje článok 144 ods. 2 Ústavy Poľskej republiky, b) KRS nepreskúmala žiadosti, ale namiesto toho vykonala povrchné hodnotenie uchádzačov na základe malého počtu dokumentov, ktoré väčšinou predložili samotní uchádzači, c) politický záujem a vplyv výkonnej moci vo výberovom konaní bol zjavný, keďže KRS navrhla len tých kandidátov, ktorí mali podporu vlády, d) proti uzneseniu KRS, ktorým sa navrhuje vymenovanie sudcov na Sąd Najwyższy (Najvyšší súd), niektorí neúspešní uchádzači podali opravný prostriedok na Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd, Poľsko), a preto nebolo právne záväzné. Napriek tomu, že uvedený súd pozastavil platnosť viacerých uznesení KRS, prezident republiky vymenoval kandidátov, ktorých KRS navrhla. Tieto osoby zas súhlasili so svojím vymenovaním, hoci vedeli, že postup vymenovania bol pozastavený. Tieto skutočnosti ovplyvňujú tak odbornú spôsobilosť, ako aj morálnu bezúhonnosť dotknutých osôb. A nakoniec postup vymenovania sudcov na Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) nepodliehal účinnému súdnemu preskúmaniu, a to ani pred vymenovaním sudcov tohto súdu prezidentom republiky, ani po ňom.( )

66. Napriek konštatovaniu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) na základe rozsudku A. K.,( ) že rozhodnutia týchto sudcov sú neplatné, mimoriadny senát naďalej rozhoduje o veciach. Okrem toho podľa vnútroštátnych súdov od prijatia svojho uznesenia z 8. januára 2020( ) mimoriadny senát neskúma, či bola vo veciach, ktoré mu boli predložené, dodržaná požiadavka na zriadenie zákonom podľa článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty.( ) Vnútroštátne súdy sa teda domnievajú, že preskúmanie uznesení KRS zo strany mimoriadneho senátu je neúčinné. Vzhľadom na neexistenciu účinného súdneho prostriedku nápravy pred mimoriadnym senátom v prípade pochybností o primeranosti postupu vymenovania sudcov na všeobecné súdy nie sú tieto súdy zriadené v súlade so zákonom.

67. Svojou druhou otázkou sa vnútroštátne súdy pýtajú, či sa má článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty vykladať v tom zmysle, že bráni výlučnej právomoci mimoriadneho senátu, zloženého len z osôb vymenovaných spôsobom uvedeným v prvej otázke, na skúmanie zákonnosti vymenovania sudcov na všeobecné súdy. Podľa vnútroštátnych súdov má v súlade s článkom 26 § 2 novelizovaného zákona o Najvyššom súde mimoriadny senát výlučnú právomoc rozhodovať o návrhoch na „vylúčenie“ sudcov alebo na určenie súdov, na ktorých sa má viesť konanie, v súvislosti so sťažnosťami na nedostatok nezávislosti súdu alebo sudcu. Článok 26 § 3 novelizovaného zákona o Najvyššom súde však stanovuje, že žiadosť podľa článku 26 § 2 tohto zákona sa neskúma, ak sa týka určenia alebo posúdenia zákonnosti vymenovania sudcu alebo jeho právomoci vykonávať funkciu sudcu. Vnútroštátne súdy sa teda domnievajú, že nielenže samotný mimoriadny senát nespĺňa požiadavku na zriadenie zákonom, ale ani neskúma otázky, či túto požiadavku spĺňa iný súd.( ) Vnútroštátne súdy sa preto domnievajú, že sú povinné neuplatniť článok 26 § 2 a 3 novelizovaného zákona o Najvyššom súde, aby bola zabezpečená účinnosť práva Únie. Neuplatnenie týchto ustanovení vnútroštátneho práva však nerieši otázku procesných krokov, ktoré má súd vykonať v situácii opísanej v prvej otázke na zabezpečenie účinnosti práva Únie. Vnútroštátne súdy sa teda pýtajú, či by sa ustanovenia vnútroštátneho práva týkajúce sa automatického vylúčenia sudcov (iudex inhabilis)( ) mali uplatňovať analogicky, čím sa sudcovi umožní bez návrhu vylúčiť sudcu, ktorý bol takto vymenovaný na všeobecný súd, z prejednávania veci.( )

68. S výhradou overenia vnútroštátnymi súdmi sa zdá, že pred nadobudnutím účinnosti novelizačného zákona 14. februára 2020 bolo možné napadnúť uznesenia KRS týkajúce sa vymenovania sudcov všeobecných súdov na mimoriadnom senáte podľa článku 44 ods. 1 zákona o KRS a článku 26 § 1 novelizovaného zákona o Najvyššom súde.

69. Ako vyplýva z bodov 93 až 111 mojich návrhov vo veci C‑204/21, Komisia/Poľsko (Nezávislosť a súkromný život sudcov), skutočnosť, že mimoriadnemu senátu bola priznaná výlučná právomoc rozhodovať o otázkach nezávislosti súdu, rozhodovacieho zloženia alebo sudcu podľa článku 26 § 2 novelizovaného zákona o Najvyššom súde, v zásade neporušuje okrem iného článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ a článok 47 Charty, pokiaľ toto ustanovenie vnútroštátneho práva, ako aj v ňom stanovené postupy a pravidlá právomoci nenarúšajú plnú účinnosť týchto ustanovení práva EÚ a prednosť práva EÚ. Podľa môjho názoru sa táto analýza analogicky uplatňuje na článok 44 ods. 1 zákona o KRS a na článok 26 § 1 novelizovaného zákona o Najvyššom súde. Preto sa domnievam, že priznanie výlučnej právomoci mimoriadnemu senátu podľa článku 44 ods. 1 zákona o KRS a článku 26 § 1 a 2 novelizovaného zákona o Najvyššom súde v zásade nie je v rozpore s právom EÚ.

70. Hoci sa zdá, že článok 44 ods. 1 zákona o KRS a článok 26 § 1 novelizovaného zákona o Najvyššom súde zostávajú v platnosti, znenie článku 26 § 3 novelizovaného zákona o Najvyššom súde po nadobudnutí účinnosti novelizačného zákona výslovne zakazuje Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) vrátane jeho mimoriadneho senátu, aby konštatoval alebo posudzoval zákonnosť vymenovania sudcu. Uvedenému súdu zároveň zakazuje konštatovať alebo posudzovať právomoc vykonávať funkciu sudcu, ktorá vyplýva z tohto vymenovania.( ) Znenie tohto ustanovenia je teda také široké, že môže znemožniť, aby Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) skúmal otázky týkajúce sa okrem iného zriadenia súdu zákonom, ako požaduje rozsudok Simpson.( )

71. Tak z návrhov na začatie prejudiciálneho konania, ako aj z otázok položených v týchto veciach vyplýva, že vnútroštátne súdy sa domnievajú, že mimoriadny senát nemôže preskúmať právne námietky proti vymenovaniu sudcu prezidentom republiky ani to, či je súd zriadený v súlade so zákonom.( ) Takže zatiaľ čo mimoriadny senát má aj naďalej zdanlivú( ) právomoc preskúmať uznesenia KRS týkajúce sa vymenovania sudcov na všeobecné súdy, rozsah tohto preskúmania je značne a podľa môjho názoru protiprávne obmedzený.( )

72. Pokiaľ ide o vec C‑269/21,( ) sudkyňa A. T. bola vymenovaná na Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský súd Krakov) na základe uznesenia KRS zo 7. júla 2020, teda po nadobudnutí účinnosti článku 26 § 3 novelizovaného zákona o Najvyššom súde. Otázka, či mimoriadny senát spĺňa požiadavky článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty, je v tejto veci bezpredmetná, keďže tento súd nemal z hľadiska vnútroštátneho práva právomoc preskúmať príslušné uznesenie KRS s cieľom určiť zákonnosť vymenovania sudkyne alebo právomoc vykonávať funkciu sudcu, ktorá z tohto vymenovania vyplýva.

73. Je preto potrebné posúdiť, či neexistencia účinného súdneho preskúmania uznesení KRS, ktoré viedli k vymenovaniu sudcov na všeobecné súdy, spolu s rozhodujúcou úlohou, ktorú KRS zohráva v postupe vymenovania, a obmedzenou úlohou zhromaždení sudcov môže u osôb podliehajúcich súdnej právomoci vyvolať dôvodné pochybnosti, pokiaľ ide o neovplyvniteľnosť sudkyne, akou je A. T., vonkajšími faktormi a jej neutralitu vo vzťahu k záujmom v konaní.

74. Z rozsudku A. B.( ) vyplýva, že vzhľadom na to, že KRS neposkytuje dostatočné záruky nezávislosti, je potrebné poskytnúť neúspešným uchádzačom o miesta sudcov možnosť napadnúť uznesenia KRS, ak sú všetky relevantné skutočnosti charakterizujúce postup vymenovania také, že u jednotlivcov vyvolávajú systémové pochybnosti, pokiaľ ide o nezávislosť a nestrannosť sudcov vymenovaných v rámci tohto postupu.( )

75. Vo veci C‑269/21 vnútroštátny súd nepredložil nijaký konkrétny dôkaz systémovej povahy okrem troch skutočností, na ktoré odkazuje, ani dôkaz individuálnej povahy, ktorý by odôvodňoval existenciu legitímnych a vážnych pochybností v mysliach osôb podliehajúcich súdnej právomoci, pokiaľ ide o nezávislosť a nestrannosť sudcov vymenovaných na všeobecné súdy v rámci predmetného postupu vymenovania vrátane sudkyne A. T.( )

76. S výhradou overenia vnútroštátnym súdom sa nedomnievam, že tri skutočnosti, na ktoré odkazuje, samy osebe postačujú na spochybnenie postupu, ktorý viedol k vymenovaniu sudcu, akým je sudkyňa A. T., na všeobecné súdy podľa požiadaviek článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty. Okrem skutočností, o ktoré sa Súdny dvor opieral v bodoch 128, 129 a 136 rozsudku A. B., je jediným novým prvkom vo veci C‑269/21 neúčasť orgánov sudcovskej samosprávy na postupe vymenovania. Vzhľadom na nepochybne rozhodujúcu úlohu, ktorú KRS zohráva v postupe vymenovania, sa nedomnievam, že táto dodatočná skutočnosť sama osebe postačuje na spochybnenie postupu, ktorý viedol k vymenovaniu sudkyne A. T.( )

77. Vo veci C‑181/21 bola sudkyňa A. Z. vymenovaná prezidentom republiky 26. novembra 2020 na základe uznesenia KRS zo 7. mája 2019. Zdá sa teda, opäť s výhradou overenia vnútroštátnym súdom, že predmetné uznesenie KRS mohlo byť v zásade napadnuté pred mimoriadnym senátom,( ) keďže toto uznesenie bolo vydané pred nadobudnutím účinnosti novelizačného zákona,( ) ako aj pred vydaním uznesenia mimoriadneho senátu z 8. januára 2020.( )

78. Rovnako ako vo veci C‑269/21 vnútroštátny súd vo veci C‑181/21 okrem troch skutočností opísaných v prvej otázke nepredložil nijaký konkrétny dôkaz systémovej povahy alebo individuálnej povahy, ktorý by odôvodňoval existenciu legitímnych a vážnych pochybností v mysliach osôb podliehajúcich súdnej právomoci, pokiaľ ide o nezávislosť a nestrannosť sudcov vymenovaných na všeobecné súdy v rámci predmetného postupu vymenovania vrátane sudkyne A. Z. Vzhľadom na to, že s výhradou overenia vnútroštátnym súdom podľa môjho názoru tri skutočnosti, na ktoré odkazuje, samy osebe postačujú na spochybnenie postupu, ktorý viedol k vymenovaniu sudkyne A. Z. na všeobecný súd, podľa požiadaviek článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty, domnievam sa, že otázka, či mimoriadny senát spĺňa tieto požiadavky, je bezpredmetná.

VII. Návrh

79. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky, ktoré mu položil Sąd Okręgowy w Katowicach (Krajský súd Katovice, Poľsko) a Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský súd Krakov, Poľsko), takto:

Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie sa má vykladať v tom zmysle, že

súd nepredstavuje „súd zriadený zákonom“, ak bol sudca v rozhodovacom zložení vymenovaný na základe postupu, v ktorom a) nebolo vypočuté stanovisko orgánu sudcovskej samosprávy, b) uchádzači boli vymenovaní na základe uznesenia orgánu, akým je Krajowa Rada Sądownictwa (Štátna súdna rada, Poľsko), a c) uchádzači vo výberovom konaní nemohli napadnúť postup vymenovania na súde, ktorý spĺňa požiadavky práva Únie, a tieto skutočnosti spolu so všetkými ostatnými relevantnými skutočnosťami, ktoré charakterizujú toto konanie, môžu u osôb podliehajúcich súdnej právomoci vyvolať systémové pochybnosti, pokiaľ ide o nezávislosť a nestrannosť sudcov vymenovaných v rámci tohto postupu.