Vec T‑348/08

Aragonesas Industrias y Energía, SAU,

proti

Európskej komisii

„Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s chlorečnanom sodným – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Žaloba o neplatnosť – Rozdelenie trhu – Určenie cien – Súbor nepriamych dôkazov – Dátum dôkazov – Vyhlásenia konkurentov – Priznanie – Dĺžka trvania porušenia – Pokuty – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti“

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Súdne preskúmanie – Hranice

(Článok 81 ods. 1 ES a článok 230 ES; Dohoda o EHP, článok 53 ods. 1)

2. Právo Spoločenstva – Zásady – Základné práva – Prezumpcia neviny – Konanie vo veci hospodárskej súťaže – Uplatniteľnosť

(Článok 6 ods. 2 EÚ; článok 81 ods. 1 ES; Charta základných práv Európskej únie, článok 47; Dohoda o EHP, článok 53 ods. 1)

3. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Spôsob dokazovania – Použitie súboru nepriamych dôkazov

(Článok 81 ods. 1 ES; Dohoda o EHP, článok 53 ods. 1)

4. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Dôkaz o porušení – Absencia listinných dôkazov – Vplyv

(Článok 81 ods. 1 ES; Dohoda o EHP, článok 53 ods. 1)

5. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Povinnosť Komisie predložiť dôkaz o porušení a o dĺžke jeho trvania

(Článok 81 ods. 1 ES; Dohoda o EHP, článok 53 ods. 1; oznámenie Komisie 2002/C 45/03)

6. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Súdne preskúmanie – Identifikácia dôkazov zohľadnených Komisiou

(Článok 81 ods. 1 ES; Dohoda o EHP, článok 53 ods. 1; nariadenie Rady č. 1/2003)

7. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Dôkaz o porušení – Posúdenie dôkaznej hodnoty jednotlivých dôkazov – Priznanie podniku k jeho účasti na protiprávnych stretnutiach

(Článok 81 ods. 1 ES)

8. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Metóda stanovovania, ktorú definujú usmernenia vydané Komisiou – Stanovenie základnej výšky pokuty – Zohľadnenie charakteristických znakov porušenia ako celku

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 2006/C 210/02, bod 22)

9. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Pasívna úloha podniku alebo úloha nasledovateľa

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 2006/C 210/02)

10. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Miera voľnej úvahy vyhradená Komisii – Zvýšenie všeobecnej úrovne pokút – Prípustnosť

(Článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23)

11. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Správanie odlišné od správania dohodnutého v rámci kartelu – Posúdenie

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 3)

12. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Voľná úvaha Komisie – Súdne preskúmanie – Konštatovanie protiprávnosti – Nevyhnutnosť, aby sa Všeobecný súd vyjadril k zmene rozhodnutia na základe svojej neobmedzenej právomoci

(Článok 261 ZFEÚ)

1. Pokiaľ ide o dokazovanie porušenia článku 81 ods. 1 ES, je Komisia povinná preukázať porušenia, ktoré konštatuje, a pripojiť vhodné dôkazy na to, aby z právneho hľadiska dostatočne preukázala existenciu skutočností zakladajúcich porušenie.

Navyše v konaní o žalobe o neplatnosť podanej na základe článku 230 ES má súd Únie preskúmať iba zákonnosť napadnutého aktu.

Úloha súdu, na ktorý je podaná žaloba o neplatnosť, ktorá smeruje proti rozhodnutiu Komisie, ktorým sa konštatuje existencia porušenia pravidiel hospodárskej súťaže a ukladajú sa pokuty jeho adresátom, tak spočíva v posúdení, či dôkazy a iné skutočnosti, o ktoré sa Komisia vo svojom rozhodnutí opiera, sú dostatočné na preukázanie existencie daného porušenia.

(pozri body 90 – 92)

2. Akákoľvek pochybnosť súdu musí byť na prospech podniku, ktorému bolo určené rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie pravidiel hospodárskej súťaže. Súd preto nemôže dospieť k záveru, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala takéto porušenie, ak má v tejto súvislosti naďalej akékoľvek pochybnosti, osobitne v rámci konania o neplatnosť rozhodnutia, ktorým sa ukladá pokuta.

V takejto situácii je totiž nevyhnutné zohľadniť prezumpciu neviny tak, ako vyplýva najmä z článku 6 ods. 2 Európskeho dohovoru o ľudských právach, ktorá je súčasťou základných práv, ktoré sú podľa judikatúry Súdneho dvora, okrem iného potvrdenej preambulou Európskeho jednotného aktu a článkom 6 ods. 2 EÚ, ako aj článkom 47 Charty základných práv Európskej únie, chránené v právnom poriadku Únie. Vzhľadom na povahu predmetných porušení, ako aj na povahu a stupeň prísnosti sankcií, ktoré sú s nimi spojené, sa zásada prezumpcie neviny uplatňuje najmä na konania týkajúce sa porušenia pravidiel hospodárskej súťaže uplatniteľných na podniky, ktoré môžu viesť k uloženiu pokút alebo penále.

(pozri body 93, 94)

3. V oblasti hospodárskej súťaže je nevyhnutné, aby Komisia uviedla presné a zhodujúce sa dôkazy na podloženie pevného presvedčenia, že došlo k spáchaniu porušenia.

Každý z dôkazov predložených Komisiou však nemusí nevyhnutne zodpovedať týmto kritériám so zreteľom na každý znak skutkovej podstaty porušenia. Postačuje, ak súbor nepriamych dôkazov, o ktoré sa inštitúcia opiera, zodpovedá tejto požiadavke pri celkovom posúdení.

Okrem toho, vzhľadom na všeobecnú známosť zákazu protisúťažných dohôd nemožno od Komisie požadovať, aby predložila písomnosti, ktoré by výslovne dokazovali nadviazanie kontaktu medzi dotknutými hospodárskymi subjektmi. Neúplné a nesúrodé dôkazy, ktorými môže Komisia disponovať, musí byť v každom prípade možné doplniť závermi umožňujúcimi rekonštrukciu relevantných okolností. Existenciu protisúťažného postupu alebo dohody preto možno vyvodiť z určitého množstva zhodných okolností a nepriamych dôkazov, ktoré – posudzované ako celok – môžu v prípade neexistencie iného prijateľného vysvetlenia predstavovať dôkaz porušenia pravidiel hospodárskej súťaže.

(pozri body 95 – 97)

4. Pokiaľ ide o dôkazy, ktoré možno použiť na účely preukázania porušenia článku 81 ES a článku 53 Dohody o Európskeho hospodárskom priestore (EHP), v práve Únie prevláda zásada voľného hodnotenia dôkazov.

Prípadná neexistencia listinných dôkazov je teda relevantná len pri celkovom posudzovaní dôkaznej hodnoty súboru dôkazov predložených Komisiou. Samotná táto neexistencia však naopak dotknutému podniku neumožňuje právoplatne spochybniť tvrdenia Komisie tým, že predloží iné vysvetlenie daných skutkových okolností. Platí to len v prípade, že dôkazy predložené Komisiou neumožňujú preukázať existenciu porušenia jednoznačne a bez potreby výkladu.

Okrem toho, žiadne ustanovenie, ani všeobecná zásada práva Únie nezakazuje Komisii, aby voči podniku použila vyhlásenia iných obvinených podnikov, hoci ich Komisia získala v rámci žiadosti o zohľadnenie oznámenia o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov. Ak by to bolo inak, bremeno preukázania správaní odporujúcich článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP, ktoré nesie Komisia, by nebolo možné uniesť a toto bremeno by bolo nezlučiteľné s úlohou dohľadu nad riadnym uplatňovaním týchto ustanovení.

Vyhlásenie podniku obvineného z toho, že sa zúčastnil na karteli, ktorého správnosť spochybňuje niekoľko ďalších obvinených podnikov, však nemožno považovať za postačujúci dôkaz o existencii porušenia, ktorého sa tieto podniky dopustili, ak nie je podporené inými dôkazmi, aj keď požadovaný stupeň potvrdenia môže byť nižší vzhľadom na vierohodnosť predmetných vyhlásení. Túto podmienku potvrdenia vyhlásenia podniku je takisto nutné rešpektovať v prípade spochybnenia uvedeného vyhlásenia iným stíhaným podnikom.

(pozri body 98 – 101, 206)

5. V oblasti hospodárskej súťaže môže byť obzvlášť vysoká dôkazná hodnota priznaná vyhláseniam, ktoré sú, po prvé, vierohodné, po druhé, sú vyhotovené v mene podniku, po tretie, pochádzajú od osoby, ktorá má služobnú povinnosť konať v záujme tohto podniku, po štvrté, sú v rozpore so záujmami osoby, ktorá ich podáva, po piate, pochádzajú od priameho svedka skutočností, ktoré sú v nich uvedené, a po šieste, boli poskytnuté písomne, zámerne a po zrelej úvahe.

Hoci vo vzťahu k dobrovoľným výpovediam hlavných účastníkov protiprávneho kartelu je vo všeobecnosti potrebná určitá nedôvera vzhľadom na to, že títo účastníci môžu mať tendenciu minimalizovať závažnosť svojej účasti na porušení a maximalizovať závažnosť účasti ostatných, nič to nemení na skutočnosti, že domáhanie sa zohľadnenia oznámenia o oslobodení od pokút a znížení pokút v kartelových prípadoch s cieľom dosiahnuť oslobodenie od pokuty alebo zníženie pokuty nepredstavuje nevyhnutne podnet na predloženie skreslených dôkazov, pokiaľ ide o ostatných účastníkov predmetného kartelu. Každý pokus uviesť Komisiu do omylu totiž môže viesť k spochybneniu úprimnosti, ako aj úplnosti spolupráce žiadateľa, a tým ohroziť jeho možnosť mať úplný prospech z oznámenia o spolupráci. V tomto ohľade sú potenciálne dôsledky oznámenia skreslených dôkazov Komisii o to závažnejšie, že spochybnené vyhlásenie podniku musí byť podporené inými dôkazmi. Táto okolnosť totiž zvyšuje riziko, že Komisia, ako aj ostatné podniky obvinené z účasti na porušení, identifikujú nepresné vyhlásenia.

(pozri body 104 – 106)

6. Správne konanie stanovené nariadením č. 1/2003, ktoré sa uskutočňuje v rámci Komisie, sa delí na dve odlišné po sebe nasledujúce fázy, z ktorých každá má vlastnú vnútornú logiku, a to na fázu predbežného vyšetrovania a na kontradiktórnu fázu. Fáza predbežného vyšetrovania, počas ktorej Komisia využíva vyšetrovacie právomoci vymedzené v nariadení č. 1/2003 a ktorá trvá až do oznámenia o výhradách, je určená na to, aby Komisia mohla zistiť všetky relevantné skutkové okolnosti potvrdzujúce, resp. nepotvrdzujúce existenciu porušenia súťažných pravidiel a prijať prvé stanovisko o smerovaní a ďalšom pokračovaní konania. Naproti tomu kontradiktórna fáza, ktorá trvá od oznámenia o výhradách až do prijatia konečného rozhodnutia, má Komisii umožniť prijať konečné rozhodnutie o vytýkanom porušení.

V rámci posúdenia dôkazov a iných skutočností, o ktoré sa Komisia opiera pri preukázaní porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, vyhľadávanie uskutočňované Všeobecným súdom na účely zistenia uvedených dôkazov sa môže týkať len tej časti odôvodnenia rozhodnutia Komisie, v ktorej opisuje kontradiktórnu fázu správneho konania. Komisia môže totiž až po tom, ako v rámci kontradiktórnej fázy získa vyjadrenia dotknutého podniku k svojmu prvému stanovisku prijatému v závere fázy predbežného vyšetrovania, ktoré je uvedené v oznámení o výhradách, rozhodnúť o tom, či zotrvá alebo nezotrvá na svojom prvom stanovisku, a tým definitívne rozhodnúť o vytýkanom porušení.

Pokiaľ Komisia vo svojom posúdení dôkazov, ktoré má k dispozícii v závere fázy predbežného vyšetrovania na účely konštatovania účasti uvedeného podniku na porušení, po tom, ako získala vyjadrenia podniku k oznámeniu o výhradách, sama spochybní dôkaznú hodnotu uvedených dôkazov, Všeobecný súd musí zohľadniť toto posúdenie Komisie.

(pozri body 109, 110, 113)

7. Pokiaľ ide o priznanie podniku týkajúce sa jeho účasti na stretnutí, ktoré bolo protiprávne z pohľadu pravidiel hospodárskej súťaže, skutočnosť, že podnik počas správneho konania pred Komisiou výslovne alebo implicitne prizná určité skutkové alebo právne okolnosti, môže predstavovať dodatočný dôkaz pri posúdení dôvodnosti súdnej žaloby.

Preto, aby mohlo byť toto priznanie považované za vierohodný dôkaz, treba sa v štádiu posúdenia dôvodnosti súdnej žaloby presvedčiť, či znenie tohto priznania dopĺňajú ostatné dôkazy predložené Komisiou.

(pozri body 217, 218)

8. Hoci sa závažnosť porušenia pravidiel hospodárskej súťaže najskôr posudzuje na základe vlastností samotného porušenia, akými je povaha porušenia, kumulovaný podiel všetkých zúčastnených strán na trhu, geografický rozsah porušenia a jeho uskutočnenie alebo neuskutočnenie, následne sa toto posúdenie prispôsobuje podľa priťažujúcich alebo poľahčujúcich okolností týkajúcich sa každého podniku, ktorý sa zúčastnil na porušení.

Cieľom prvej fázy metódy stanovenia pokút Komisiou je teda určiť základnú výšku pokuty ukladanej každému dotknutému podniku, a to tak, že na hodnotu predaja daného tovaru alebo služieb na dotknutom geografickom trhu dosiahnutú každým z týchto podnikov sa uplatní prvý násobný koeficient, ktorý odráža závažnosť porušenia, prípadne druhý násobný koeficient, ktorého cieľom je dotknuté podniky odradiť od toho, aby sa opätovne zúčastnili na takom protiprávnom správaní. Ako vyplýva z usmernení k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1/2003, každý z týchto dvoch násobných koeficientov je stanovený vzhľadom na faktory, ktoré odrážajú charakteristické znaky porušenia ako celku, to znamená ako zoskupenia protisúťažných správaní všetkých jeho účastníkov.

Preto pri stanovení výšky týchto dvoch násobných koeficientov nie je potrebné osobitne zohľadňovať špecifické vlastnosti porušenia spáchaného každým z podnikov. Toto konštatovanie okrem toho podporuje samotný predmet druhej fázy metódy stanovenia pokút, ktorým je, pokiaľ ide konkrétne o túto fázu, zohľadniť priťažujúce alebo poľahčujúce okolnosti, ktoré individuálne charakterizujú protisúťažné správanie každého z účastníkov dotknutého porušenia.

V dôsledku toho cieľom všetkých faktorov vymenovaných v bode 22 usmernení na účely stanovenia tak násobného koeficientu „závažnosť porušenia“ (bod 21 usmernení), ako aj násobného koeficientu „poplatok za vstup“ (bod 25 usmernení), je posúdiť porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže ako celok. Z usmernení predovšetkým nevyplýva, že Komisia je povinná brať do úvahy skutočnosti špecifické pre účastníka porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, ako je zriedkavá účasť podniku na protisúťažných kontaktoch alebo nevykonávanie uzavretých dohôd, v prvom štádiu metódy stanovenia pokút. Tieto skutočnosti Komisia zohľadňuje až v druhej fáze uvedenej metódy, a to ako priťažujúce alebo poľahčujúce okolnosti vlastné každému z podnikov, ktorý sa zúčastnil porušenia.

(pozri body 264 – 267, 273)

9. Body 28 a 29 usmernení k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1/2003 stanovujú prispôsobenie základnej výšky pokuty podľa určitých priťažujúcich alebo poľahčujúcich okolností, ktoré sú vlastné každému dotknutému podniku. Konkrétne bod 29 usmernení uvádza exemplifikatívny zoznam poľahčujúcich okolností, ktoré za určitých podmienok môžu viesť k zníženiu základnej výšky pokuty. Medzi poľahčujúcimi okolnosťami, ktoré možno zohľadniť, tento zoznam neuvádza pasívnu úlohu podniku. Keďže však zoznam obsiahnutý v bode 29 usmernení nie je vyčerpávajúci, túto hypotézu nemožno vo svojej podstate vylúčiť spomedzi okolností, ktoré môžu viesť k zníženiu základnej výšky pokuty.

Pasívna úloha podniku pri uskutočňovaní porušenia spočíva v „malej aktivite“ podniku, teda chýbajúcej aktívnej účasti na vypracovaní protisúťažnej dohody alebo dohôd.

Spomedzi skutočností, ktoré môžu preukázať pasívnu úlohu podniku v rámci kartelu, možno zobrať do úvahy najmä citeľne sporadickejší charakter zúčastňovania sa rokovaní v porovnaní s bežnými účastníkmi kartelu, ako aj jeho oneskorený vstup na trh, ktorý je predmetom porušenia, nezávisle na dĺžke jeho účasti na porušení, alebo aj existenciu výslovných vyhlásení v tomto zmysle zo strany tretích podnikov, ktoré sa podieľali na porušení.

(pozri body 279 – 281, 284, 285)

10. Komisia má určitú mieru voľnej úvahy pri stanovení výšky pokút, aby mohla usmerňovať správanie podnikov v zmysle dodržiavania pravidiel hospodárskej súťaže. Skutočnosť, že Komisia v minulosti ukladala pokuty v určitej výške za určitý typ porušení, nemôže preto Komisiu zbaviť možnosti zvýšiť túto úroveň v medziach stanovených nariadením č. 1/2003, pokiaľ je to nevyhnutné na zabezpečenie uskutočňovania politiky hospodárskej súťaže. Účinné uplatňovanie pravidiel hospodárskej súťaže si naopak vyžaduje, aby Komisia mohla kedykoľvek prispôsobiť úroveň pokút potrebám tejto politiky.

(pozri bod 293)

11. Skutočnosť, že podnik, ktorého účasť na dohode s jeho konkurentmi vo veci cien je preukázaná, sa nesprával na trhu tak, ako sa so svojimi konkurentmi dohodol, nevyhnutne nepredstavuje skutočnosť, na ktorú by sa malo pri určení výšky pokuty prihliadať ako na poľahčujúcu okolnosť. Podnik, ktorý napriek dohode so svojimi konkurentmi sleduje na trhu viac alebo menej nezávislú politiku, sa totiž môže jednoducho pokúšať využiť kartel vo svoj prospech.

(pozri bod 297)

12. Skutočnosť, že preskúmanie dôvodov uvedených podnikom proti zákonnosti rozhodnutia Komisie, ktorým bola uložená pokuta za porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, preukázalo nezákonnosť, nezbavuje Všeobecný súd povinnosti preskúmať, či v závislosti od dôsledkov uvedenej nezákonnosti a uplatnením svojej neobmedzenej právomoci má zmeniť napadnuté rozhodnutie.

(pozri bod 306)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (druhá komora)

z 25. októbra 2011 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s chlorečnanom sodným – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP – Žaloba o neplatnosť – Rozdelenie trhu – Určenie cien – Súbor nepriamych dôkazov – Dátum dôkazov – Vyhlásenia konkurentov – Priznanie – Dĺžka trvania porušenia – Pokuty – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti“

Vo veci T‑348/08,

Aragonesas Industrias y Energía, SAU, so sídlom v Barcelone (Španielsko), v zastúpení: I. S. Forrester, QC, a K. Struckmann, P. Lindfelt a J. Garcia‑Nieto Esteva, advokáti,

žalobkyňa,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: A. Biolan, J. Bourke a R. Sauer, splnomocnení zástupcovia,

žalovanej,

ktorej predmetom je v prvom rade návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2008) 2626 v konečnom znení z 11. júna 2008 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/38.695 – Chlorečnan sodný) v rozsahu, v akom sa toto rozhodnutie týka spoločnosti Aragonesas Industrias y Energía, a subsidiárne návrh na zrušenie alebo podstatné zníženie pokuty, ktorá bola tejto spoločnosti uložená v uvedenom rozhodnutí,

VŠEOBECNÝ SÚD (druhá komora),

v zložení: predsedníčka komory I. Pelikánová, sudcovia K. Jürimäe (spravodajkyňa) a S. Soldevila Fragoso,

tajomník: C. Kristensen, referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 10. septembra 2010,

vyhlásil tento

Rozsudok

Okolnosti predchádzajúce sporu

1 Žalobkyňa, Aragonesas Industrias y Energía, SAU, je spoločnosťou podľa španielskeho práva. Bola založená v roku 1992 a v tomto období bola súčasťou sektora chemických výrobkov skupiny Uralita, ktorá zastrešovala činnosť týkajúcu sa chlorečnanu sodného a bola zaradená pod správu spoločnosti Uralita, SA (ďalej len „Uralita“). Až do roku 1994 vlastnila Uralita 100 % majetku žalobkyne. V decembri 1994 Uralita zriadila holdingovú spoločnosť nazvanú Energia e Industrias Aragonesas EIA, SA (ďalej len „EIA“), na ktorú bola prevedená všetka činnosť týkajúca sa chemických výrobkov. Žalobkyňa sa tým stala dcérskou spoločnosťou v 100 %-nom vlastníctve spoločnosti EIA. Uralita pôvodne vlastnila 98,84 % majetku EIA, od 1. januára 1995 do 31. decembra 2000 sa táto účasť spoločnosti Uralita na majetku spoločnosti EIA pohybovala medzi 49,44 % a 50,71 %.

2 Chlorečnan sodný je silné oxidačné činidlo, ktoré sa získava prostredníctvom elektrolýzy vodného roztoku chloridu sodného v elektrolytických článkoch bez diafragmy. Chlorečnan sodný sa môže vyrábať buď v kryštalickej forme, alebo vo forme zmesi. Používa sa predovšetkým na výrobu oxidu chloričitého používaného v drevospracujúcom priemysle na bielenie buničiny. Ďalej sa využíva, ale v podstatne menšej miere, pri čistení pitnej vody, bielení textilu, v herbicídoch a pri rafinácii uránu [odôvodnenie č. 2 rozhodnutia Komisie K(2008) 2626 v konečnom znení z 11. júna 2008 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Vec COMP/38.695 – Chlorečnan sodný) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“)].

3 Dňa 28. marca 2003 zástupcovia spoločnosti EKA Chemicals AB (ďalej len „EKA“) so sídlom vo Švédsku podali žiadosť o oslobodenie od pokút alebo o ich zníženie na základe Oznámenia Komisie o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, 2002, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155, ďalej len „oznámenie o spolupráci“), táto žiadosť sa týkala existencie kartelu v odvetví chlorečnanu sodného. Na podporu svojej žiadosti spoločnosť EKA predložila listinné dôkazy a jej splnomocnení zástupcovia poskytli ústne vyhlásenia 31. marca 2003 (ďalej len „vyhlásenia spoločnosti EKA z roku 2003“).

4 Dňa 30. septembra 2003 Komisia Európskych spoločenstiev prijala rozhodnutie, ktorým spoločnosti EKA udelila podmienečné oslobodenie od pokuty v súlade s bodom 15 oznámenia o spolupráci.

5 Dňa 10. septembra 2004 Komisia v súlade s článkom 18 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) zaslala žiadosti o informácie spoločnosti Finnish Chemicals Oy (ďalej len „FC“) so sídlom vo Fínsku, spoločnosti Arkema France SA so sídlom vo Francúzsko, ktorá bola v napadnutom rozhodnutí uvedená pod názvom „Atochem“ (ďalej len „Arkema France“), a napokon žalobkyni.

6 Dňa 24. septembra 2004 bol pán L., zamestnanec spoločnosti Arkema France [ďalej len „pán L. (Arkema France)“], vypočutý Komisiou (ďalej len „vyhlásenia spoločnosti Arkema France“).

7 Dňa 18. októbra 2004 spoločnosť Arkema France vo svojej odpovedi na žiadosť Komisie o informácie predložila žiadosť o oslobodenie od pokút alebo o ich zníženie na základe oznámenia o spolupráci.

8 Dňa 29. októbra 2004 spoločnosť FC na zasadnutí v priestoroch Komisie predložila Komisii žiadosť o zníženie pokút na základe oznámenia o spolupráci a Komisii ústne poskytla informácie týkajúce sa vyšetrovania vzhľadom na chlorečnan sodný. Listom z 2. novembra 2004 spoločnosť FC potvrdila svoju žiadosť o zníženie pokút a súčasne predložila listinné dôkazy týkajúce sa jej účasti na porušení uvádzanom Komisiou.

9 Dňa 4. novembra 2004 sa uskutočnilo stretnutie Komisie a zástupcov spoločnosti EKA. Dňa 11. novembra 2004 spoločnosť EKA predložila Komisii doplňujúce informácie vzhľadom na posledný vývoj trhu s chlorečnanom sodným.

10 V dňoch 3 a 9. decembra 2004 žalobkyňa odpovedala na žiadosti Komisie o informácie z 10. septembra 2004.

11 Dňa 6. júla 2006 spoločnosť EKA poskytla Komisii nové ústne vyhlásenie, po ktorom 19. a 20. júla 2006 nasledovali stretnutia s dvoma jej zamestnancami. Dňa 29. augusta 2006 spoločnosť EKA na stretnutí v priestoroch Komisie poskytla nové ústne vyhlásenia (ďalej len s „vyhlásenia spoločnosti EKA z roku 2006“).

12 V období od 13. novembra 2006 do 11. apríla 2008 Komisia v súlade s článkom 18 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 zaslala žiadosti o informácie viacerým spoločnostiam, konkrétne 13. novembra 2006, 8. februára a 12. marca 2007 a 11. apríla 2008 žalobkyni.

13 Dňa 27. júla 2007 Komisia prijala oznámenie o výhradách, ktorého adresátmi boli najmä spoločnosti EKA, FC, Arkema France, žalobkyňa a spoločnosť Uralita.

14 Žalobkyňa v stanovenej lehote Komisii oznámila svoje pripomienky k oznámeniu o výhradách. Žalobkyňa mala prístup jednak k spisu Komisie na DVD nosiči, ktorý jej bol doručený Komisiou a obsahoval verejne prístupné dokumenty, a jednak k prepisu ústnych vyhlásení žiadateľov odvolávajúcich sa na oznámenie o spolupráci, ktoré Komisia získala počas vyšetrovacieho konania.

15 Dňa 20. novembra 2007 viaceré dotknuté spoločnosti, medzi nimi aj Uralita, avšak nie žalobkyňa, využili svoje právo byť ústne vypočutý Komisiou.

16 Dňa 11. júna 2008 Komisia prijala napadnuté rozhodnutie a 16. júna 2008 ho doručila žalobkyni.

17 V odôvodnení č. 69 napadnutého rozhodnutia Komisia v podstate uvádza, že spoločnosti EKA, FC, Arkema France a žalobkyňa sa zúčastnili na stretnutiach a mali vzájomné kontakty s cieľom rozdeliť si trhy tým, že si pridelia objemy predaja a stanovia ceny chlorečnanu sodného na trhu Európskeho hospodárskeho priestoru (ďalej len „EHP“). Komisia v tomto ohľade zostavila zoznam 72 protisúťažných kontaktov, ktoré sa uskutočnili buď vo forme stretnutí alebo telefonických rozhovorov (ďalej len „72 protisúťažných kontaktov“). Tento zoznam možno nájsť v prílohe I napadnutého rozhodnutia. Okrem toho, v prílohe II napadnutého rozhodnutia sa nachádza zoznam osôb uvedených v tomto rozhodnutí. Medzi citovanými menami sú uvedené napríklad páni S. a W., zamestnanci spoločnosti EKA [ďalej len „pán S. (EKA)“ a „pán W. (EKA)“], páni A. a S. [ďalej len „pán S. (FC)“], zamestnanci spoločnosti FC, pán L. (Arkema France) a pán A., zamestnanec žalobkyne [ďalej len „pán A. (Aragonesas)“]. V tom istom odôvodnení č. 69 napadnutého rozhodnutia Komisia uvádza, že dané protisúťažné postupy sa uskutočňovali od 21. septembra 1994, pokiaľ ide o spoločnosti EKA a FC, od 17. mája 1995, pokiaľ ide o spoločnosť Arkema France, a pokiaľ ide o žalobkyňu, od 16. decembra 1996. Pokiaľ ide o spoločnosti EKA, FC, Arkema France a žalobkyňu, trvali minimálne do 9. februára 2000.

18 V odôvodneniach č. 70 a 71 napadnutého rozhodnutia Komisia spresnila, že rešpektovanie rozhodnutí prijatých v rámci kartelu bolo overované najmä na bilaterálnych stretnutiach a v telefonických rozhovoroch, počas ktorých si účastníci vymieňali citlivé obchodné informácie o rokovaniach s klientmi, a to najmä o predaných množstvách a uplatňovaných cenách. Dodala, že účastníci kartelu uplatňovali stratégiu stabilizácie trhu chlorečnanu sodného, ktorej konečným cieľom bolo rozdeliť si predajné množstvá výrobku, koordinovať politiku určenia cien voči klientom, a tým optimalizovať svoje podiely na zisku.

19 Okrem toho v odôvodneniach č. 73 až 78 napadnutého rozhodnutia Komisia zhruba načrtla základné zásady a fungovanie kartelu. V tomto zmysle uviedla početné kontakty medzi hlavnými výrobcami chlorečnanu sodného, ktorých základným cieľom bolo rokovanie medzi nimi na účely rozdelenia ich objemov predaja na dotknutých geografických trhoch a určenia cieľových cien v zmluvách uzavretých s ich klientmi. Podľa Komisie výmena citlivých obchodných informácií predstavovala dôležitý aspekt tajne dohodnutého správania, pretože účastníci mohli následne predvídať správanie ich konkurentov na trhu. Pokiaľ ide o fungovanie kartelu, Komisia potvrdzuje, že výrobcovia chlorečnanu sodného udržiavali časté kontakty vo forme bilaterálnych alebo multilaterálnych stretnutí a telefonických rozhovorov bez toho, aby mali vopred určený postup. Spresňuje však, že na úrovni vyšších riadiacich pracovníkov sa rozhovory uskutočňovali v rámci multilaterálnych stretnutí, často na okraji stretnutí pracovnej skupiny pre chlorečnan sodný v Európskej rade pre chemický priemysel (ďalej len „CEFIC“). Napokon, podľa Komisie, pokiaľ ide o kalendár rokovaní, kontakty medzi konkurentmi sa väčšinou zintenzívnili ku koncu roka (od októbra do decembra), pričom toto obdobie zodpovedá každoročnému prerokovávaniu zmlúv medzi výrobcami chlorečnanu sodného a ich klientmi na budúci rok. Komisia však uvádza, že v období, ktoré je predmetom vyšetrovania, rokovania často pokračovali aj začiatkom nasledujúceho roka, najmä v mesiacoch január a február.

20 Pokiaľ ide o protiprávne správanie žalobkyne, z odôvodnení č. 350 a 356 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že na účely posúdenia jej účasti na protiprávnych dohodách sa Komisia opierala jednak o žiadosti o odpustenie alebo zníženie pokút, jednak o aktuálne dokumenty, ktoré podľa Komisie preukazujú, že žalobkyňa diskutovala s ostatnými účastníkmi kartelu, a napokon, o priznanie žalobkyne, pokiaľ ide o jej účasť na protiprávnom stretnutí, ktoré sa uskutočnilo 28. januára 1998 v Bruseli v rámci oficiálneho stretnutia CEFIC (ďalej len „protiprávne stretnutie z 28. januára 1998“).

21 Pokiaľ ide konkrétne o aktuálne dôkazy o porušení, Komisia v odôvodneniach č. 349 a 350 napadnutého rozhodnutia tvrdí nasledujúce:

„349 Poznámky [pána S. (FC)] trikrát odkazujú na telefonický rozhovor so žalobkyňou. Najskôr, 16. decembra 1996 [pán S. (FC)] v rozhovore s [pánom S. (EKA)] potvrdil, že [spoločnosť FC] súhlasí s cenami dohodnutými pre Španielsko a Portugalsko, pričom uviedol rozhovory so [žalobkyňou]: ‚[DÔVERNÉ]( )‘ (úvodzovky doplnené, pozri odôvodnenie č. 130). Tvrdenie ‚[DÔVERNÉ]‘ preukazuje, že [pán S. (FC)] sa už predtým so [žalobkyňou] osobne zhováral o cenách, a to v rámci dohôd medzi účastníkmi kartelu. Ďalej, poznámky [pána S. (FC)] poukazujú na telefonický rozhovor s [pánom S. (EKA)]: ‚[DÔVERNÉ]‘ (úvodzovky doplnené, pozri odôvodnenie č. 219). Toto tvrdenie dokazuje, že spoločnosť Arkema France priamo diskutovala o cenách so [žalobkyňou], čo, ako už bolo uvedené, je súčasťou všeobecnej koordinácie cien. Napokon, v poznámkach [pána S. (FC)] vzhľadom na telefonický rozhovor z 9. decembra 1999 sa uvádza: ‚[DÔVERNÉ]‘ (úvodzovky doplnené, pozri odôvodnenie č. 258). Z tohto tvrdenia vyplýva, že [pán S. (FC)] vo svojich poznámkach uviedol, čo mu [pán L. (Arkema France)] povedal v telefonickom rozhovore, alebo že mu on oznámil svoj rozhovor so [žalobkyňou]. Skutočnosť, [že žalobkyňa] diskutovala skôr s jedným ako s druhým nie je rozhodujúca, keďže z obsahu poznámok vyplýva, že sporná diskusia bola protiprávna.

350 Tieto poznámky jasne dokazujú priame telefonické kontakty so [žalobkyňou] a zjavne z nich vyplýva, že žalobkyňa sa priamo zúčastnila všeobecných dohôd o cenách. Okrem toho [žalobkyňa] potvrdila, že sa zúčastnila na [protiprávnom stretnutí z 28. januára 1998], na ktorom konkurenti viedli protiprávne diskusie (pozri odôvodnenia č. 182 a 184). Komisia teda na základe ústnych vyhlásení, ktoré v predmetnej veci získala, a aktuálnych dôkazov o skutočnostiach, ktoré jasne poukazujú na protisúťažné správanie žalobkyne, dospela k záveru, [že žalobkyňa] sa zúčastnila porušenia ako celku. Za týchto podmienok je úlohou [žalobkyne], aby predložila dôkazy o tom, v čom je jej konanie v súlade so súťažným správaním.“

22 V odôvodnení č. 352 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla:

„v ostatných prípadoch, kde sa v [napadnutom] rozhodnutí odkazuje na [žalobkyňu], Komisia akceptuje tvrdenie spoločnosti, podľa ktorého môžu informácie pochádzať skôr od tretích osôb než od nej samotnej. Spis Komisie neobsahuje dostatok dôkazov, ktoré by s určitosťou umožňovali preukázať, že sporné informácie pochádzali priamo od žalobkyne. Bude to zohľadnené, pokiaľ ide o dĺžku trvania porušenia, ku ktorej sa [žalobkyňa] musí vyjadriť.“

23 Pokiaľ ide o dĺžku trvania porušenia a najmä dátumy začiatku a konca účasti žalobkyne na porušení, Komisia v odôvodneniach č. 487 až 489 napadnutého rozhodnutia podala nasledujúce vysvetlenie a závery:

„487 Spoločnosti EKA a [FC] sa zúčastňovali na protisúťažných dohodách od… a [žalobkyňa] najneskôr od 16. decembra 1996 (pozri odôvodnenie č. 130). …

488 Pokiaľ ide o ukončenie porušenia, podľa údajov známych Komisii sa posledné protisúťažné stretnutie – na ktorom sa zúčastnili spoločnosti EKA, Atochem a [žalobkyňa] – sa konalo 9. februára 2000. Na tomto stretnutí sa spoločnosť EKA otvorene dištancovala od kartelu a oznámila svoje odmietnutie zúčastňovať sa na akejkoľvek ďalšej diskusii s konkurentmi. Jednej z účastníkov na tomto stretnutí jasne vyjadril svoje želanie viac sa nezúčastňovať na karteli a podľa údajov známych Komisii ide o posledný kontakt medzi výrobcami chlorečnanu sodného, ktorý možno zohľadniť (pozri tiež odôvodnenie č. 283). Hoci sa spoločnosti EKA, Atochem a [žalobkyňa] priamo zúčastnili na stretnutí z 9. februára 2000, žiadny údaj zo spisu Komisie nenaznačuje, že [spoločnosť FC] sa otvorene dištancovala od kartelu pred týmto dátumom (okrem toho žiadny z účastníkov neuvádza takéto prijatie stanoviska). V dôsledku toho Komisia považuje 9. február 2000 za dátum ukončenia kartelu pre všetky dotknuté podniky, a to spoločnosti EKA, [FC], Atochem a [žalobkyňu].

489 Z toho vyplýva, že celkové trvanie porušenia, ako je opísané v… [napadnutom] rozhodnutí, predstavuje pre [žalobkyňu] a spoločnosť Uralita… 3 roky a 1 mesiac.“

24 V odôvodneniach č. 444 a 455 až 468 napadnutého rozhodnutia sa Komisia domnieva jednak, že spoločnosť Uralita mala rozhodujúci vplyv na strategickú orientáciu a celkovú obchodnú politiku žalobkyne, a jednak, že po tom, ako spoločnosť Uralita prevzala kontrolu nad spoločnosťou EIA, zodpovednosť spoločnosti EIA, ako jediného akcionára žalobkyne, za porušenie, prešla na spoločnosť Uralita. Preto v odôvodneniach č. 469 a 487 až 489 napadnutého rozhodnutia Komisia považuje [žalobkyňu] a spoločnosť Uralita za solidárne zodpovedné za porušenie, ktorého sa žalobkyňa dopustila v období od 16. decembra 1996 do 9. februára 2000 (ďalej len „dotknuté porušenie“), teda v celkovej dĺžke tri roky a jeden mesiac.

25 Pokiaľ ide o stanovenie výšky ukladaných pokút, z odôvodnenia č. 498 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia vychádzala z usmernení k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1/2003(Ú. v. EÚ C 210, 2006, s. 2, ďalej len „usmernenia z roku 2006“). Okrem toho v prejednávanej veci z odôvodnenia č. 509 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia na účely stanovenia hodnoty predaja zohľadnila predaj chlorečnanu sodného uskutočnený každým podnikom v EHP v obchodnom roku, ktorý zodpovedá poslednému ukončenému roku porušovania práv a ktorý sa skončil 31. decembra 1999.

26 Pokiaľ ide o určenie základnej výšky pokuty, z odôvodnení č. 509 až 524 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia konštatovala po prvé, čo sa týka závažnosti dotknutého porušenia, jednak, že toto porušenie bolo mimoriadne závažné v rozsahu, v akom spočívalo v dohodách z oblasti rozdelenia trhov a určenia cien (odôvodnenie č. 512 napadnutého rozhodnutia), jednak, že celkový podiel na trhu podnikov zúčastnených na tomto porušení predstavoval v roku 1999 až 90 % EHP (odôvodnenie č. 513 napadnutého rozhodnutia), okrem toho, že toto porušenie vyvolalo účinky na značnej časti územia EHP (odôvodnenie č. 514 napadnutého rozhodnutia), a napokon, že dohody, hoci nie vždy viedli k očakávaným výsledkom, zvyčajne boli vykonané (odôvodnenie č. 515 napadnutého rozhodnutia). V dôsledku toho Komisia stanovila podiel každého zúčastneného podniku na hodnote predaja, ktorý slúžil na stanovenie základnej výšky, na 19 %.

27 Po druhé, Komisia na základe ustanovení bodu 24 usmernení z roku 2006 stanovila násobný koeficient pre dĺžku trvania porušenia na 3,5.

28 Po tretie, v odôvodnení č. 523 napadnutého rozhodnutia sa Komisia na základe ustanovení bodu 25 usmernení z roku 2006 a na účely odradenia dotknutých podnikov od účasti na horizontálnych dohodách určujúcich ceny podobných dohodám, ktoré sú predmetom napadnutého rozhodnutia, rozhodla zvýšiť základnú výšku pokuty o dodatočnú výšku stanovenú, vzhľadom na skutočnosti skúmané v odôvodneniach č. 512 až 515 napadnutého rozhodnutia, na 19 %.

29 Komisia v článku 1 písm. g) a h) napadnutého rozhodnutia vyvodzuje záver, že žalobkyňa a spoločnosť Uralita porušili článok 81 ES a článok 53 Dohody o EHP tým, že sa v období od 16. decembra 1996 do 9. februára 2000 zúčastňovali na celom rade dohôd a zosúladených postupov s cieľom rozdeliť si objemy predaja, stanoviť ceny, vymieňať si citlivé obchodné informácie týkajúce sa cien a objemov predaja a monitorovať uskutočňovanie protisúťažných dohôd na trhu s chlorečnanom sodným v EHP.

30 V článku 2 písm. f) napadnutého rozhodnutia Komisia zaviazala žalobkyňu a spoločnosť Uralita spoločne a nerozdielne na zaplatenie pokuty vo výške 9 900 000 eur.

31 V článku 3 napadnutého rozhodnutia Komisia nariadila podnikom uvedeným v článku 1 napadnutého rozhodnutia jednak ukončiť, ak tak už neurobili, konštatované porušovanie, a jednak zdržať sa opakovania akejkoľvek činnosti alebo konania uvedeného v článku 1 napadnutého rozhodnutia a akejkoľvek činnosti alebo konania, ktoré by mali rovnaký alebo podobný účel alebo účinok.

32 Článok 4 napadnutého rozhodnutia vymenúva adresátov napadnutého rozhodnutia, ku ktorým patrí aj žalobkyňa.

Konanie a návrhy účastníkov konania

33 Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 26. augusta 2008 žalobkyňa podala predmetnú žalobu.

34 Na základe správy sudkyne spravodajkyne Všeobecný súd (druhá komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania. Všeobecný súd tiež položil určité otázky účastníkom konania a požiadal Komisiu o predloženie určitých dokumentov. Účastníci konania na uvedené otázky a žiadosti odpovedali v stanovených lehotách.

35 Listom z 3. septembra 2010 Komisia predložila pripomienky k správe z pojednávania vo veci T‑348/08.

36 Na pojednávaní Všeobecný súd účastníkom konania odovzdal kópiu strán 1159 a 1160 spisu Komisie. Účastníci konania potvrdili, že okrem rukou písaného dodatku, ktorým Všeobecný súd doplnil číslovanie zarážok na týchto dvoch stranách, uvedená kópia presne zodpovedá originálu týchto dvoch strán nachádzajúcemu sa v spise Komisie.

37 Ústna časť konania sa skončila 10. septembra 2010.

38 Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

– v prvom rade zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom sa jej týka,

– subsidiárne, zmenil články 1 a 2 napadnutého rozhodnutia tým, že zruší alebo podstatne zníži pokutu, ktorá jej bola uložená,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

39 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.

Právny stav

A – O návrhu na zrušenie napadnutého rozhodnutia

40 Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza dva dôvody. Prvý žalobný dôvod je založený na nesprávnom právnom a skutkovom posúdení spočívajúcom v tom, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala, že žalobkyňa sa zúčastnila na dotknutom porušení. Druhý žalobný dôvod je založený na nesprávnom právnom a skutkovom posúdení, ktorého sa Komisia dopustila pri stanovení výšky pokuty uloženej žalobkyni.

1. O prvom dôvode založenom na nesprávnom právnom a skutkovom posúdení spočívajúcom v tom, že Komisia stanovila účasť žalobkyne na porušení v období od 16. decembra 1996 do 9. februára 2000

41 Vo svojom prvom žalobnom dôvode žalobkyňa tvrdí, že dôkazy, ktoré Komisia uviedla v napadnutom rozhodnutí z právneho hľadiska nedostatočne nepreukazujú, že sa zúčastnila na dotknutom porušení. Tento prvý dôvod je rozdelený na dve časti. Po prvé, Komisia nepreukázala, že žalobkyňa sa priamo zúčastnila dotknutého porušenia v období od 16. decembra 1996 do 9. februára 2000, a po druhé, že sa zúčastnila na jedinom a trvalom porušení pokrývajúcom celé územie EHP.

a) Tvrdenia účastníkov konania

42 Podľa žalobkyne súbor nepriamych dôkazov, ktoré uvádza Komisia s cieľom pripísať žalobkyni dotknuté porušenie, pozostáva z nasledujúcich troch typov dôkazov. Prvý spočíva v skutočnosti, že žalobkyňa uznala, že sa zúčastnila na protiprávnom stretnutí z 28. januára 1998 so spoločnosťami EKA, FC a Arkema France. Druhý podľa nej vychádza z rukou písaných poznámok pána S. (FC) [ďalej len „poznámky pána S. (FC)“]. Tretí dôkaz sa zakladá na vyhláseniach spoločnosti EKA z roku 2003 a z roku 2006. Žiadny z týchto troch dôkazov, či už posudzovaný individuálne alebo spoločne s ostatnými, nepreukazuje bez toho, aby pretrvávali odôvodnené pochybnosti, že žalobkyňa sa zúčastnila protiprávneho kartelu.

43 Po prvé, pokiaľ ide o protiprávne stretnutie z 28. januára 1998, žalobkyňa nepopiera, že sa na ňom zúčastnila. Podľa nej išlo o výlučne neformálne stretnutie v priestoroch hotela. Pripomína však, ako vyplýva z poznámok pána S. (FC), ktoré sú uvedené na strane 1159 spisu Komisie, že vodcovia kartelu požiadali zamestnanca žalobkyne, aby odišiel krátko po tom, ako sa skupina zišla. Žalobkyňa preto tvrdí, že skutočnosť, že sa čiastočne zúčastnila na jedinom stretnutí zo 72 protisúťažných kontaktov, ktoré Komisia zistila medzi členmi kartelu, neumožňuje Komisii, aby jej pripísala účasť na veľmi komplexných dohodách medzi ostatnými adresátmi napadnutého rozhodnutia, ktoré sa konali opakovane.

44 Po druhé, vzhľadom na aktuálne dôkazy o porušení, vyplývajúce z poznámok pána S. (FC), tieto podľa nej pozostávajú len z troch nepriamych odkazov na žalobkyňu uvedených v odôvodnení č. 349 napadnutého rozhodnutia. Na jednej strane totiž, tak z uvedeného odôvodnenia, ako aj z odôvodnenia č. 352 daného rozhodnutia vyplýva, že tieto tri odkazy vyplývajúce z poznámok pána S. (FC) predstavovali jediné aktuálne skutkové dôkazy, ktoré poukazovali na vinu žalobkyne. Na druhej strane, zo znenia odôvodnenia č. 352 uvedeného rozhodnutia vyplýva, že samotná Komisia sa domnievala, že nie je možné s určitosťou preukázať, že ostatné informácie vyplývajúce z poznámok pána S. (FC) týkajúce sa žalobkyne pochádzali priamo od nej.

45 Žalobkyňa dodáva, že ostatné vyhlásenia uvedené v žiadostiach o zohľadnenie oznámenia o spolupráci, ktoré sa Komisia vo svojich písomnostiach snaží uprednostniť pred tromi odkazmi uvedenými v odôvodnení č. 349 napadnutého rozhodnutia, možno vykladať odlišne od výkladu navrhnutého Komisiou a neumožňujú vyvodiť záver, že žalobkyňa sa zúčastnila na jedinom a trvalom porušení. Napokon, Komisia sa takisto opiera o ostatné dôkazy, ktoré jednak neboli uvedené v napadnutom rozhodnutí a jednak nepreukazujú žiadne zavinenie žalobkyne, čo vysvetľuje, prečo neboli spomenuté v predmetnom rozhodnutí. Presnejšie, žalobkyňa tvrdí, že Komisia vo svojom vyjadrení k žalobe uvádza, že rozhodnutie sa zakladá nielen na troch odkazoch uvedených v odôvodnení č. 349 napadnutého rozhodnutia, ale aj na iných odkazoch, ktoré sa jej týkajú, získaných z poznámok pána S. (FC). Podľa žalobkyne z toho možno vyvodzovať, že každý odkaz na ňu treba vykladať ako priame tvrdenie proti nej. Hoci sa Komisia na účely preukázania viny žalobkyne odvoláva na „jasné znenie [napadnutého] rozhodnutia“, pokiaľ ide o tieto ostatné odkazy vyplývajúce z poznámok pána S. (FC), žalobkyňa naopak zastáva názor, že tieto odkazy buď predstavujú dôkazy o jej nevine alebo nepreukazujú, že sa zúčastnila na dotknutom porušení.

46 Žalobkyňa sa napokon v rozpore s tým, čo vyplýva z odôvodnenia č. 352 napadnutého rozhodnutia, v ktorom je v rozsahu, v akom ostatné informácie získané z poznámok pána S. (FC) môžu skôr pochádzať od tretích osôb ako od žalobkyne, uvedené, že „to bude zohľadnené, pokiaľ ide o dĺžku trvania porušenia, ku ktorej sa [žalobkyňa] musí vyjadriť“, domnieva, že Komisia nezmenila svoj výpočet dĺžky trvania účasti žalobkyne na dotknutom porušení v porovnaní s dĺžkou trvania, ktorá bola uvedená v oznámení o výhradách. Z toho vyvodzuje záver, že dĺžka trvania uvedená v napadnutom rozhodnutí nie je správnym vyjadrením rozsahu jej údajnej účasti na dotknutom porušení a Komisia nepristúpila k žiadnym úpravám ani ústupkom, aby dĺžka trvania odrážala citlivú povahu dôkazov.

47 Pokiaľ ide o prvý odkaz na žalobkyňu uvedený v odôvodnení č. 349 napadnutého rozhodnutia, podľa žalobkyne ide o odkaz na telefonický rozhovor zo 16. decembra 1996 medzi pánmi S. (FC) a S. (EKA), počas ktorého pán S. (FC) spomenul svoj rozhovor so žalobkyňou týkajúci sa cien v Španielsku. Žalobkyňa tvrdí, že tento prvý odkaz nepreukazuje bez toho, aby v tejto otázke pretrvávali oprávnené pochybnosti, že sa zúčastnila na karteli. Na jednej strane totiž dotknutý zamestnanec poprel, že bol v kontakte s pánom S. (FC) mimo oficiálnych valných zhromaždení CEFIC. Na druhej strane tento odkaz uvádza len obsah rozhovoru so spoločnosťou EKA vzhľadom na žalobkyňu. Napokon, z ostatných dôkazov nevyplýva, že žalobkyňa sa zúčastnila na dohode o cenách v období rokovania, ktoré predchádzalo podpísaniu zmlúv o chlorečnane sodnom na prvý trimester 1997. Ak by sa žalobkyňa v tomto období zúčastňovala na karteli, poznámky pána S. (FC) by sa na ňu odvolávali častejšie a spôsobom, ktorý by nebol len nepriamy.

48 Druhý odkaz na žalobkyňu sa odvoláva na telefonický rozhovor, ktorý sa uskutočnil 4. decembra 1998 medzi pánmi S. (FC) a S. (EKA), počas ktorého pán S. (AKA) spomenul svoje stretnutie so spoločnosťou Arkema France o cenách v Portugalsku. Z tejto konverzácie vyplýva, že spoločnosť Arkema France pánovi S. (EKA) oznámila, že sa obrátila na zamestnanca žalobkyne. Žalobkyňa sa domnieva, že z tohto výňatku nevyplýva, že sa zúčastnila na karteli, a naopak možno z neho skôr odvodiť, že žalobkyňa bola požiadaná, aby neznižovala ceny. Žalobkyňa navyše poukazuje na to, že žiadosť spoločnosti Arkema France o zohľadnenie oznámenia o spolupráci [zostavená počas vypočutia pána L. (Arkema France) 24. septembra 2004] neobsahuje žiadnu zmienku o žalobkyni vzhľadom na diskusie, ktoré sa uskutočnili v období od polovice roka 1998 do mája 2000. Okrem toho tento výňatok obsahuje vyhlásenie spoločnosti Arkema France, ktorá bola priamym konkurentom spoločnosti FC. Žalobkyňa sa preto nazdáva, že vzhľadom na to, že spoločnosť Arkema France diskutovala s pánom S. (EKA), mohla mať ako tvrdý konkurent spoločnosti FC záujem na tom, aby túto spoločnosť presvedčila o tom, že sa cena nezníži a spoločnosť FC má rešpektovať cenovú hladinu z predchádzajúceho roka. Žalobkyňa napokon tvrdí, že v priebehu roka 1998 znížila svoje predajné ceny chlorečnanu sodného v Portugalsku. Preto druhý odkaz nielenže nepreukazuje, že žalobkyňa sa zúčastnila na diskusiách v danom období, ale navyše predstavuje dôkaz preukazujúci jej nevinu, keďže z neho vyplýva, že žalobkyňa nezosúladila svoje konanie s konaním členov kartelu.

49 Tretí odkaz na žalobkyňu sa týka telefonického rozhovoru z 9. decembra 1999 medzi pánmi S. (FC) a L. (Arkema France), počas ktorého jeden z účastníkov rozhovoru uviedol, že sa zhováral so žalobkyňou. Žalobkyňa však tvrdí, že samotná skutočnosť, že sa s ňou niekto zhováral ešte neznamená, že sa správala protiprávne. Ak žalobkyňu považujeme za podnik, ktorý odmietal spolupracovať, je možné, že ostatní členovia kartelu sa potrebovali s ňou zhovárať s cieľom presvedčiť ju, aby „sa prispôsobila“. Okrem toho žalobkyňa znovu pripomína, že tomuto tretiemu odkazu odporujú vyhlásenia získané počas vypočutia pána L. (Arkema France), v ktorých sa už neuvádza žalobkyňa ako účastníčka kartelu v období od polovice roka 1998 do mája 2000.

50 Po tretie, pokiaľ ide o vyhlásenia spoločnosti EKA z roku 2003 a z roku 2006, žalobkyňa pripomína, že podľa Komisie tieto vyhlásenia vysvetľujú „účasť žalobkyne pre španielskych, francúzskych a portugalských klientov“. Spoločnosti FC a Arkema France však neuviedli žiadne obvinenie tohto druhu.

51 V prvom rade, pokiaľ ide o vyhlásenia spoločnosti EKA z roku 2003, vyplýva z nich, že hlavnými účastníkmi kartelu boli spoločnosti EKA, FC a Arkema France. Žalobkyňa sa na dohodách zúčastnila v menšej miere. Okrem toho Komisia v odôvodnení č. 358 napadnutého rozhodnutia a v poznámke pod čiarou č. 391, ktorá sa naň vzťahovala, sa odvolávala výlučne na vyhlásenia spoločnosti EKA z roku 2003. Žalobkyňa v tomto ohľade uvádza a objasňuje tri pasáže vyhlásení, ktoré sa týkajú Španielska, Francúzska a Portugalska. Tieto tri časti podľa nej predstavujú hlavné referenčné údaje vyhlásenia spoločnosti EKA, ktoré vysvetľujú tvrdenie spoločnosti EKA, podľa ktorého sa žalobkyňa zúčastnila na karteli vzhľadom na svoje postavenie a záujmy na trhu pre španielskych, francúzskych a portugalských klientov.

52 Pokiaľ ide o prvú časť, ktorá sa týka Španielska, podľa žalobkyne z nej vyplýva, že spoločnosť EKA konkrétne vyhlásila, že „[DÔVERNÉ]“, a že spoločnosť EKA „vždy dohliadala na to, aby príliš nezvýšila svoju účasť na trhu v Španielsku“. V tomto ohľade žalobkyňa tvrdí, že ak mala stratiť podiel na trhu v Španielsku, je prirodzené, že sa snažila nájsť klientov na susedných trhoch, ako sú Francúzsko a Portugalsko. Išlo tu o obvyklé správanie na konkurenčnom trhu. Oproti výkladu presadzovanému Komisiou teda existuje alternatívny výklad, a to výklad v súlade s obvyklým správaním na trhu.

53 Pokiaľ ide o druhú časť, ktorá sa týka Francúzska, podľa žalobkyne z nej vyplýva, že spoločnosť EKA konkrétne vyhlásila, že „[DÔVERNÉ]“ a „podiel na trhu pridelený [žalobkyni] vo Francúzsku bol zjavne stanovený v oddelenej dohode medzi spoločnosťou Arkema France a touto spoločnosťou“. Žalobkyňa tvrdí, že Komisia sa opiera o toto vyhlásenie na účely toho, aby naznačila, že vo Francúzsku existovali bilaterálne dohody o objemoch medzi spoločnosťou Arkema France a výrobcami odlišnými od spoločnosti EKA. Preto žalobkyňa tvrdí, že toto vyhlásenie spoločnosti EKA spočíva len na nepodložených predpokladoch, keďže sa v ňom tvrdí, že žalobkyňa sa zúčastnila na dohodách, na ktorých spoločnosť EKA nebola prítomná. Informácie obsiahnuté v tomto vyhlásení teda mohli byť získané len od tretích osôb, akou je aj spoločnosť Arkema France. Žalobkyňa však pripomína, že Arkema France vo svojej žiadosti o zohľadnenie oznámenia o spolupráci nespomína žiadnu odlišnú dohodu so žalobkyňou. Vyhlásenie tretej osoby uvádzajúce existenciu dohody, ktorá bola „zjavne“ uzavretá inými výrobcami, nemôže viesť k presvedčeniu o existencii takejto dohody. Preto táto časť vyhlásenia spoločnosti EKA nie je dostatočne jasná, aby bolo možné na jej základe vyhlásiť, že žalobkyňa sa zúčastnila na spáchaní dotknutého porušenia.

54 Pokiaľ ide o tretiu časť, týkajúcu sa Portugalska, podľa žalobkyne z nej vyplýva, že spoločnosť EKA konkrétne vyhlásila, že „[DÔVERNÉ]“. Žalobkyňa tvrdí, že nerozumie, v čom toto vyhlásenie mohlo predstavovať dôkaz proti nej, keďže vzhľadom na dohodu o objemoch sa v ňom uvádzajú len spoločnosti EKA, Arkema France a FC.

55 Ďalej, pokiaľ ide o vyhlásenia spoločnosti EKA z roku 2006, tieto boli podané na základe žiadosti Komisie. Žalobkyňa však tvrdí a toto tvrdenie obhajuje, napriek obranným tvrdeniam Komisie, že tieto vyhlásenia z roku 2006 napravujú určité pochybenia, alebo dokonca protirečia určitým tvrdeniam obsiahnutým v predchádzajúcich vyhláseniach spoločnosti EKA, konkrétne vyhláseniach z roku 2003. Spoločnosť EKA vo svojich vyhláseniach z roku 2006 uviedla, že žalobkyňa sa zúčastnila len na jednom, a nie na piatich stretnutiach. Okrem toho spoločnosť EKA už neuvádza, že žalobkyňa a spoločnosť Arkema France si v rámci inej dohody rozdelili svoje podiely na trhu vo Francúzsku. Navyše, žalobkyňa pripomína, pokiaľ ide o španielsky trh, že nové vyhlásenie spoločnosti EKA potvrdzuje jej názor, podľa ktorého sú správania uvádzané Komisiou úplne prirodzené. Rovnako tvrdenia spoločnosti EKA z roku 2006 už osobitne neodkazujú na žalobkyňu, pokiaľ ide o španielsky, portugalský a francúzsky trh. Žalobkyňa tvrdí, že hoci spoločnosť EKA vyhlásila, že žalobkyňa sa zúčastnila na dohodách, neposkytla v tejto veci žiadne špecifické údaje. Tvrdí totiž, že zatiaľ čo vyhlásenia spoločnosti EKA ju nepravdivo obviňujú z toho, že sa zúčastnila na piatich stretnutiach, Komisia ich rozvážne neuviedla v napadnutom rozhodnutí. Jediný odkaz na jej názov by podľa žalobkyne predstavoval dôkaz jej neviny, keďže uviedla, že spoločnosti EKA a FC sa rozhodli nezvýšiť svoje ceny v prípade, ak by ich žalobkyňa a spoločnosti Arkema France a [DÔVERNÉ] nenasledovali.

56 Žalobkyňa z toho vyvodzuje záver, že vzhľadom na nezrovnalosti medzi vyhláseniami spoločnosti EKA z roku 2003 a z roku 2006 možno spochybniť ich presnosť a ich dôkaznú hodnotu. Preto sa o ne nemožno opierať, pokiaľ ide o pevné presvedčenie Všeobecného súdu o tom, že sa žalobkyňa dopustila porušenia. Okrem toho tieto vyhlásenia vôbec neuvádzajú stretnutia alebo telefonické rozhovory so žalobkyňou. Preto nepostačujú na to, aby bola žalobkyni pripísaná zodpovednosť za porušenie článku 81 ES.

57 Okrem iného a po štvrté, žalobkyňa tvrdí, že Komisia ako dátum ukončenia jej údajnej účasti na karteli nesprávne uviedla 9. február 2000. Dôkazy poskytnuté v napadnutom rozhodnutí totiž preukazujú len to, že žalobkyňa sa zúčastnila na oficiálnom stretnutí CEFIC z 9. februára 2000, čo žalobkyňa nepopiera. Komisia však nepreukázala, že žalobkyňa sa zúčastnila na protiprávnom stretnutí, ktoré sa uskutočnilo na okraji stretnutia CEFIC z 9. februára 2000 (ďalej len „protiprávne stretnutie z 9. februára 2000“). Žalobkyňa sa v prvom rade domnieva, že vyhlásenie pána S. (EKA) na protiprávnom stretnutí z 9. februára 2000, pokiaľ ide o odmietnutie spoločnosti EKA zúčastniť sa na akejkoľvek ďalšej diskusii s konkurentmi, dostatočne nepreukazuje jej účasť na uvedenom stretnutí. Ďalej tvrdí jednak, že ani spoločnosť Arkema France ani spoločnosť FC neprikladali dôraz tomuto vyhláseniu a jednak, že jej zamestnanec potvrdil, že toto vyhlásenie nepočul. Následne, diskusie z 20., 21. a 24. januára 2000, na ktoré sa Komisia odvoláva v odôvodnení č. 283 napadnutého rozhodnutia, nemožno považovať za dôkazy preukazujúce vinu žalobkyne alebo za spôsobilé preukázať jej účasť na protiprávnom stretnutí z 9. februára 2000. Napokon žalobkyňa poukazuje na to, že z prílohy I napadnutého rozhodnutia vyplýva, že nebola uvedená medzi osobami zúčastnenými na protiprávnom stretnutí z 9. februára 2000, čo nemôže byť dôsledkom jednoduchej formálnej chyby.

58 V závere prvej časti prvého žalobného dôvodu žalobkyňa tvrdí, že dôkazy uvedené voči nej v napadnutom rozhodnutí nie sú dostatočne presné a presvedčivé, aby viedli k pevnému presvedčeniu, že sa zúčastnila na dotknutom porušení.

59 Za týchto podmienok, po prvé, vzhľadom na zásadu „v pochybnosti v prospech žalovaného“, keďže v prejednávanej veci pretrváva pochybnosť, pokiaľ ide o účasť žalobkyne na dotknutom porušení, jej Komisia nemala pripísať účasť na dotknutom porušení.

60 Po druhé, žalobkyňa pripomína, že právomoc, ktorou disponuje Komisia na účely konštatovania existencie porušení ustanovení článku 81 ES je v súčasnosti zosilnená. Nariadenie č. 1/2003 jej tak priznáva nové a silnejšie právomoci. Okrem toho, nové programy zhovievavosti jej v súčasnosti umožňujú získať podstatné listinné dôkazy. Okrem toho technologický pokrok v oblasti spracovania informácií takisto umožňuje Komisii vykonávať zložité elektronické vyhľadávania. Napokon žalobkyňa poukazuje na to, že v prejednávanej veci Komisia nepovažovala za potrebné prehĺbiť svoje vyšetrovanie a na tieto účely zorganizovať inšpekciu jej priestorov alebo priestorov ostatných spoločností, ktorým bolo určené napadnuté rozhodnutie.

61 Vzhľadom na uvedené zosilnené právomoci by Komisia mala byť povinná rešpektovať zvýšenú úroveň kvality dôkazu. V prejednávanej veci, kde takáto úroveň kvality nebola dosiahnutá, Komisia mala, podobne ako to urobila pri ostatných malých výrobcoch, ktorých situácia je podobná ako situácia žalobkyne, pripísať pretrvávajúce pochybnosti v prospech žalobkyne. V dôsledku toho jej Komisia nemala pripísať účasť na dotknutom porušení ani jej uložiť pokutu. V každom prípade žalobkyňa uvádza, že vzhľadom na to, že informácie vymenené medzi troma hlavnými výrobcami týkajúce sa [DÔVERNÉ] boli podobné vymeneným informáciám týkajúcim sa žalobkyne, Komisia rozhodla uložiť pokutu len žalobkyni. Žalobkyňa z toho vyvodzuje, že Komisia porušila zásadu rovnosti zaobchádzania.

62 Komisia spochybňuje dôvodnosť tvrdení, ktoré predložila žalobkyňa.

63 Tvrdí, že dôkazy uvedené v napadnutom rozhodnutí preukazujú, že žalobkyňa sa zúčastnila dotknutého porušenia. Pripomína, že ide o tri druhy dôkazov, to znamená jednak vyhlásenia členov kartelu obviňujúce žalobkyňu, jednak početné aktuálne poznámky o skutočnostiach vedené pánom S. (FC) a napokon priznanie žalobkyne týkajúce sa jej účasti na protiprávnom stretnutí z 28. januára 1998, ktoré bolo podložené ostatnými dôkazmi vzťahujúcimi sa na toto stretnutie.

64 Po prvé, pokiaľ ide o vyhlásenia členov kartelu, Komisia poukazuje na to, že tieto vyhlásenia boli uskutočnené krátko po ukončení kartelu a sú charakteristické vysokou podobnosťou medzi sebou a s aktuálnymi poznámkami pána S. (FC). Dodáva, že na rozdiel od tvrdenia žalobkyne spoločnosti, ktoré požiadali o zohľadnenie oznámenia o spolupráci, nie sú nevyhnutne podnecované k tomu, aby predložili skreslené dôkazy týkajúce sa ostatných účastníkov dotknutého kartelu.

65 Po druhé, pokiaľ ide o aktuálne poznámky pána S. (FC), Komisia spochybňuje tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého vzhľadom na odôvodnenie č. 349 napadnutého rozhodnutia, boli na účely obvinenia žalobkyne uvedené len tri časti poznámok pána S. (FC), čím mohli zostať opomenuté iné odkazy. Komisia totiž pripomína, že okrem troch častí, na ktoré sa sústredí žalobkyňa, ona sa veľa krát odvoláva na iné odkazy uvedené v poznámkach pána S. (FC) týkajúce žalobkyne a v tomto zmysle uvádza ako príklad odôvodnenia č. 150, 220, 229, 256, 305, 319 a 347 napadnutého rozhodnutia. Komisia poukazuje na to, že žalobkyňa v štádiu repliky obmedzila svoju kritiku, pokiaľ ide o tieto vecné dôkazy, na výňatok z poznámok pána S. (FC) uvedený v odôvodnení č. 150, pričom ho citovala v skrátenom znení a vytrhnutý z kontextu. Pokiaľ ide o šesť ďalších odôvodnení, žalobkyňa uznáva ich priamo obviňujúcu povahu, ale tvrdí, že napadnuté rozhodnutie ju neuvádza v skutkových zisteniach vzhľadom na rok 1997. Posledné uvedené tvrdenie je podľa Komisie nesprávne a Komisia mohla v štádiu vyjadrenia k žalobe oprávnene dospieť k záveru, že v roku 1997 sa medzi žalobkyňou a členmi kartelu uskutočnili pravidelné telefonické kontakty.

66 Odôvodnenie č. 349 napadnutého rozhodnutia podľa Komisie vyvracia tvrdenia žalobkyne, ktorých cieľom je potvrdiť jej neúčasť na karteli a nemalo by sa zamieňať s odôvodneniami, akými je odôvodnenie č. 305 a 319, v ktorých Komisia podrobne analyzuje svoje tvrdenia v neprospech žalobkyne. Okrem toho Komisia trvala na troch odkazoch uvedených v odôvodnení č. 349, pretože jednak ide o skutkové dôkazy mimoriadne presvedčivé, dokonca podstatné na preukázanie účasti žalobkyne na dotknutom porušení, ktoré bolo jediným a trvalým porušením európskeho rozsahu, jednak žalobkyňa nespochybnila tieto tvrdenia a napokon, tieto aktuálne skutkové dôkazy s osobitným dôrazom preukazujú vinu žalobkyne, pričom nie sú jedinými dôkazmi, ktoré Komisia získala.

67 Po tretie, pokiaľ ide o odôvodnenie č. 352 napadnutého rozhodnutia, Komisia tvrdí, že v ňom výslovne rozlíšila jednotlivé časti poznámok pána S. (FC) podľa ich dôkaznej hodnoty, najmä s cieľom stanoviť dĺžku trvania účasti žalobkyne na dotknutom porušení. V uvedenom odôvodnení č. 352 však uviedla, že ak by sa zamerala na iné odkazy odkazujúce na žalobkyňu, ako na odkazy uvedené v odôvodnení č. 349, len s ťažkosťami by presvedčivo preukázala tajne dohodnuté správanie. Z tohto dôvodu teda rozhodla neuvádzať ich na účely predĺženia účasti žalobkyne na karteli. Preto, aj keď sa tieto iné odkazy ukážu samotné ako nepresvedčivé, sú aspoň súčasťou súboru zhodujúcich sa skutočností a indícií, na ktorých Komisia oprávnene založila svoju analýzu týkajúcu sa účasti žalobkyne na karteli.

68 Komisia v štádiu dupliky, stále vzhľadom na odôvodnenie č. 352 napadnutého rozhodnutia tvrdí, že žalobkyňa neberie ohľad na odôvodnenia č. 305 a 319 napadnutého rozhodnutia, ktoré výslovne uvádzajú ostatné časti poznámok pána S. (FC) ako dôkazy voči nej. Žalobkyňa podľa nej nezohľadňuje ani odôvodnenia č. 357 a 358 napadnutého rozhodnutia, ktoré preukazujú, že Komisia zakladá svoje výhrady voči žalobkyni na poznámkach pána S. (FC) ako celku, a neobmedzuje sa na tri odkazy uvedené v odôvodnení č. 349 tohto rozhodnutia. Podľa Komisie z judikatúry vyplýva, že skutočnosť, že informácia je sprostredkovaná nepriamo alebo jej dosah je druhoradý, nemá žiadny vplyv na možnosť použiť ju ak dôkaz. Aktuálne dôkazy o porušení uvedené v poznámkach pána S. (FC) sú koherentné vzhľadom na ostatné dôkazy proti žalobkyni obsiahnuté v spise a boli vo veľkej časti prijaté účastníkmi konania vrátane žalobkyne.

69 Napokon, odôvodnenie č. 352 napadnutého rozhodnutia neobsahuje žiadny prísľub zmeny dĺžky trvania účasti žalobkyne na dotknutom porušení vo vzťahu k dĺžke trvania uvedenej v oznámení o výhradách. Okrem toho, na rozdiel od tvrdení žalobkyne sú dôkazy uplatnené v napadnutom rozhodnutí rovnaké ako dôkazy uvedené v oznámení o výhradách.

70 Po štvrté, Komisia v prvom rade uvádza, že napadnuté rozhodnutie spočíva na všeobecných dôkazoch poskytnutých spoločnosťami EKA, Arkema France a FC, ktoré kategoricky preukazujú účasť žalobkyne na karteli a charakteristické znaky tohto kartelu.

71 V druhom rade Komisia vymenúva určitý počet všeobecných dôkazov preukazujúcich kontakty medzi žalobkyňou a ostatnými členmi kartelu.

72 Po prvé, z poznámok pána S. (FC) vo veci jeho telefonického rozhovoru zo 16. decembra 1996 s pánom S. (EKA) vyplýva, že prvý uvedený sa už predtým zhováral so žalobkyňou. Komisia pripomína, že žalobkyňa vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách tento dôkaz nespochybnila. Okrem toho Komisia spochybňuje tvrdenia, ktoré teraz žalobkyňa uvádza proti tomuto dôkazu.

73 Po druhé, pokiaľ ide o dôkazy vzťahujúce sa na kalendárny rok 1997, Komisia sa domnieva, že aktuálne pasáže z poznámok pána S. (FC) z 10. a 14. januára 1997 preukazujú podráždenie žalobkyne vzhľadom na pokusy spoločnosti FC získať väčšiu časť trhu v Španielsku a Portugalsku. Rovnako, z poznámky pána S. (FC) zo 14. októbra 1997 vo veci bilaterálneho stretnutia z toho istého dňa medzi spoločnosťami EKA a FC, ktoré sa konalo v Turku (Fínsko) (ďalej len „stretnutie v Turku zo 14. októbra 1997“), vyplýva, že spoločnosti FC a EKA mali ťažkosti vysvetliť, najmä žalobkyni, že zvýšenie cien o 1,5 % bolo nevyhnutné na vyrovnanie inflácie. Stále so zreteľom na toto stretnutie v Turku zo 14. októbra 1997 z vyhlásenia spoločnosti EKA vyplýva, že vzhľadom na zvýšenie objemu predaja spoločnosti FC v Španielsku existovalo nebezpečenstvo odvetných opatrení španielskych výrobcov a spoločnosti EKA a FC sa dohodli, že nezvýšia ceny, pokiaľ ich najmä žalobkyňa nebude nasledovať.

74 Po tretie, pokiaľ ide o protiprávne stretnutie z 28. januára 1998, Komisia pripomína, že žalobkyňa pripustila svoju účasť na tomto stretnutí. Poznámky pána S. (FC) preukazujú, že účastníci diskutovali o trhoch s chlorečnanom sodným vo viacerých krajinách, ako aj o podieloch na trhu a o cenách. Komisia vo svojich písomných vyjadreniach najskôr uviedla, že žiadna časť spisu neumožňovala domnievať sa, že účasť žalobkyne na tomto stretnutí predstavovala novú alebo výnimočnú skutočnosť. Ďalej však Komisia vo svojich pripomienkach k správe z pojednávania výslovne uznala, že táto účasť žalobkyne predstavovala novú skutočnosť. Preto sa Komisia domnieva, že žalobkyňa nepreukázala, že sa zúčastnila na tomto stretnutí za iných okolností ako ostatní členovia kartelu a že sa od neho verejne dištancovala. Tvrdenie žalobkyne týkajúce sa neformálnej povahy tohto stretnutia vyvracia jednak skutočnosť, že bolo naplánované niekoľko týždňov vopred, a jednak podrobné poznámky pána S. (FC). V rozpore s tým, čo nesprávne pochopila žalobkyňa, z odôvodnenia č. 183 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že účastníci podrobne, a nie výlučne diskutovali o Belgicku, Španielsku, Francúzsku a Portugalsku. Z poznámok pána S. (FC) nevyplýva, že vodcovia kartelu požiadali žalobkyňu, aby odišla. Naopak, poznámky pána S. (FC) poukazujú na to, že skúmanie španielskeho, francúzskeho a portugalského trhu bolo počas väčšiny stretnutia prerušované diskusiami o iných trhoch, ako aj na to, že bolo pravdepodobné, že žalobkyňa bola prítomná počas celého stretnutia. Komisia napokon tvrdí, že príloha I napadnutého rozhodnutia sa nevyhnutne obmedzuje na kontakty, ktorých skutočný dátum konania pozná, hoci existovali iné dôkazmi potvrdené kontakty, na ktorých sa žalobkyňa zúčastnila, avšak ktorých presný dátum konania nebol uvedený.

75 Po štvrté, v októbri a novembri 1998 sa páni L. (Arkema France) a S. (FC) viackrát telefonicky zhovárali o podiele žalobkyne na trhu v Portugalsku.

76 Po piate, pokiaľ ide o telefonický kontakt zo 4. decembra 1998 medzi pánmi S. (FC) a S. (EKA), Komisia sa domnieva, že žalobkyňa nevysvetľuje, ako sa takéto kontakty mohli uskutočniť v rámci bežného obchodného styku a že navyše pripúšťa, že bola požiadaná, aby neznižovala svoje ceny, čo predstavuje protisúťažnú požiadavku, na ktorú žalobkyňa pristúpila. Na rozdiel od tvrdení žalobkyne z vyhlásení pána L. (Arkema France) nevyplýva, že žalobkyňa opustila kartel na konci prvého obdobia, ktoré trvalo od októbra 1994 do polovice roka 1998, vzhľadom na údajné druhé obdobie, ktoré trvalo od polovice roka 1998 do mája 2000, pričom tento výklad vyvracajú mnohé dôkazy.

77 Po šieste Komisia podotýka, že žalobkyňa len uviedla zníženie cien v Portugalsku v roku 1999 a 2000, pričom nespresnila, že tieto ceny od roku 1993 do roku 1997 stúpali a v roku 1998 sa ich úroveň udržala. Dodáva, že zníženie cien v roku 1999 by sa dalo vysvetliť cenovou vojnou, ktorá prepukla v Portugalsku v dôsledku konfliktu s jedným klientom. Napriek zoslabnutiu kartelu v roku 1999 však žalobkyňa zostala aktívna a, ako vyplýva z poznámok pána S. (FC), pokiaľ ide o jeho telefonické rozhovory zo 16. júna a zo 6., 9. a 22. decembra 1999 s pánom L. (Arkema France), žalobkyňa sa na nich ďalej zúčastňovala. Tieto tri poznámky svedčia o existencii priameho kontaktu so žalobkyňou a v rozpore s tým, čo žalobkyňa tvrdí, nič nenaznačuje, že nespolupracovala, pričom sa ostatní členovia kartelu pokúsili presvedčiť ju, aby sa prispôsobila.

78 Po siedme Komisia dodáva, že z poznámok pána S. (FC), pokiaľ ide o jeho telefonický rozhovor z 22. decembra 1999 s pánom L. (Arkema France), vyplýva, že žalobkyňa sa ešte na konci decembra 1999 zúčastňovala na protiprávnych stretnutiach so svojimi konkurentmi. Rovnako, pokiaľ ide o telefonické rozhovory z januára 2000, ktorých zhrnutie je uvedené v napadnutom rozhodnutí, tieto poznámky preukazujú, že členovia kartelu ďalej zosúlaďovali svoje konanie.

79 Napokon po ôsme, Komisia spresňuje, že skutočnosť, že žalobkyňa nie je uvedená v prílohe I napadnutého rozhodnutia medzi účastníkmi protiprávneho stretnutia z 9. februára 2000, je dôsledkom jednoduchej formálnej chyby, keďže v odôvodneniach č. 283 a 488 napadnutého rozhodnutia vyvodila záver o prítomnosti žalobkyne na tomto stretnutí. Podľa Komisie nie je veľmi rozhodujúce, že žalobkyňa nebola oboznámená s vyhlásením spoločnosti EKA, ku ktorému došlo na okraji oficiálneho stretnutia CEFIC a týkalo sa jej odmietnutia zúčastniť sa na akýchkoľvek ďalších diskusiách s konkurentmi, pretože kartel už v tomto období neexistoval. Navyše skutočnosť, že uvádza, že nebola oboznámená s týmto vyhlásením podľa Komisie predstavuje závažný nepriamy dôkaz o jej účasti na protiprávnom stretnutí z 9. februára 2000.

80 V treťom rade Komisia spochybňuje dôvodnosť tvrdení, ktoré žalobkyňa uviedla vzhľadom na ústne vyhlásenia spoločnosti EKA.

81 Po prvé, v odôvodnení č. 319 napadnutého rozhodnutia sa Komisia vo všeobecnosti odvolávala na vyhlásenia spoločnosti EKA z roku 2003 a nie na tri časti, ktoré žalobkyňa uviedla vo svojej žalobe tak, ako to bolo v jej záujme.

82 Pokiaľ ide o prvú časť, ktorú uvádza žalobkyňa a ktorá sa týka španielskeho trhu, správanie, o ktorom bolo uvedené, že ho pravdepodobne žalobkyňa prijme na francúzskom trhu v prípade, že stratí podiel na trhu v Španielsku, nezodpovedá obvyklému správaniu na trhu, ale predstavuje hrozbu v rámci tajne uzavretých dohôd, čo zjavne predpokladá všeobecnú dohodu o podieloch na trhu. Okrem toho Komisia pripomína, že podľa judikatúry na jednej strane skutočnosť, že podnik presne nedodržiava, čo bolo dohodnuté v rámci kartelu, nemôže tento podnik zbaviť zodpovednosti, pokiaľ sa verejne nedištancuje od týchto dohôd, a na druhej strane skutočnosť, že tento podnik mohol vedome zavádzať ostatných členov kartelu, ho nezbavuje viny, pokiaľ ide o spáchanie porušenia.

83 Pokiaľ ide o druhú časť, ktorú uvádza žalobkyňa a ktorá sa týka francúzskeho trhu, žalobkyňa nesprávne uvádza, že vyhlásenie spoločnosti EKA spočíva len na nepodloženom predpoklade, ktorý táto spoločnosť rozšírila. Uvedená časť posudzovaná ako celok totiž preukazuje, že spoločnosť EKA vedela o existencii samostatnej bilaterálnej dohody týkajúcej sa francúzskeho trhu.

84 Pokiaľ ide o tretiu časť, ktorú uvádza žalobkyňa a ktorá sa týka portugalského trhu, táto nebola uvedená v napadnutom rozhodnutí a žalobkyni vinu nepripisuje ani ju viny nezbavuje.

85 Po druhé, na rozdiel od tvrdenia žalobkyne, vyhlásenia spoločnosti EKA z roku 2006 nie sú opravou vyhlásení z roku 2003. Ich predmetom bolo podrobne potvrdiť niektoré skoršie vyhlásenia. Všetky sa zhodujú s vyhláseniami z roku 2003, ktoré poskytujú podrobnejšie informácie. Komisia konštatuje, že z vyhlásení spoločnosti EKA z roku 2006 vyplýva, že táto spoločnosť znovu uviedla žalobkyňu medzi účastníkmi kartelu, podrobne popísala ako títo účastníci stanovovali cenové ciele a rozdeľovali trh, naznačila, že žalobkyňa sa zúčastňovala na karteli už pred začiatkom jej účasti uvedenej v napadnutom rozhodnutí a potvrdila, že žalobkyňa prijala odvetné opatrenia na francúzskom trhu ako odpoveď na správanie spoločnosti FC. Vyhlásenia spoločnosti EKA z roku 2006 teda neobsahujú žiadny dôkaz zbavujúci žalobkyňu viny, na ktorý by sa táto mohla odvolávať.

86 V štvrtom rade Komisia popiera, že tým, že udelila žalobkyni sankcie, porušila zásadu rovnosti zaobchádzania. Postavenie žalobkyne totiž nemožno porovnávať s postavením ostatných malých výrobcov chlorečnanu sodného. Na jednej strane uznala svoju účasť na stretnutí kartelu a na druhej strane, na rozdiel od iných malých výrobcov ju ostatní členovi kartelu označili za člena kartelu a napokon, aktuálne poznámky pána S. (FC) o porušení uvádzajú skutočnosti týkajúce sa žalobkyne, čo nemožno povedať o iných malých podnikoch. V každom prípade z judikatúry vyplýva, že skutočnosť, že hospodársky subjekt sa nachádza v podobnej situácii ako žalobca, ale nie je predmetom konštatovania porušenia zo strany Komisie, neumožňuje vylúčiť konštatovanie účasti tohto žalobcu na porušení, ktoré bolo voči nemu prijaté, pokiaľ bola táto účasť riadne preukázaná.

87 Komisia sa domnieva, že uvedený súbor nepriamych dôkazov umožňuje preukázať, že žalobkyňa sa zúčastnila na dotknutom porušení a preto treba prvú časť prvého žalobného dôvodu zamietnuť.

b) Posúdenie Všeobecným súdom

88 Z písomných podaní účastníkov konania vyplýva, že spochybňujú jednak označenie dôkazov, ktoré Komisia prijala v napadnutom rozhodnutí na účely preukázania účasti žalobkyne na dotknutom porušení, a jednak dôkaznú hodnotu uvedených dôkazov na účely vyvodenia záveru o tejto účasti.

89 V prvom rade je potrebné uviesť určité všeobecné úvahy o dôkaze, ďalej určiť dôkazy uvedené v napadnutom rozhodnutí, pokiaľ ide o účasť žalobkyne na dotknutom porušení, následne posúdiť ich dôkaznú hodnotu a napokon, na základe daného posúdenia sa vyjadriť k presnosti a zhodnosti súboru nepriamych dôkazov, ktoré uviedla Komisia na účely preukázania účasti žalobkyne na dotknutom porušení.

Všeobecné úvahy o dôkaze

90 Pokiaľ ide o dokazovanie porušenia článku 81 ods. 1 ES, treba pripomenúť, že Komisia je povinná preukázať porušenia, ktoré konštatuje, a pripojiť vhodné dôkazy na to, aby z právneho hľadiska dostatočne preukázala existenciu skutočností zakladajúcich porušenie (rozsudky Súdneho dvora zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C‑185/95 P, Zb. s. I‑8417, bod 58, a z 8. júla 1999, Komisia/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Zb. s. I‑4125, bod 86).

91 Navyše v konaní o žalobe o neplatnosť podanej na základe článku 230 ES má súd Únie preskúmať iba zákonnosť napadnutého aktu (rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. júla 2004, JFE Engineering a i./Komisia, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 a T‑78/00, Zb. s. II‑2501, bod 174).

92 Úloha súdu, na ktorý je podaná žaloba o neplatnosť, ktorá smeruje proti rozhodnutiu Komisie, ktorým sa konštatuje existencia porušenia pravidiel hospodárskej súťaže a ukladajú sa pokuty jeho adresátom, tak spočíva v posúdení, či dôkazy a iné skutočnosti, o ktoré sa Komisia vo svojom rozhodnutí opiera, sú dostatočné na preukázanie existencie daného porušenia (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. apríla 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, nazvaný „PVC II“, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Zb. s. II‑931, bod 891).

93 Akákoľvek pochybnosť súdu musí byť na prospech podniku, ktorému bolo určené rozhodnutie konštatujúce porušenie (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 14. februára 1978, United Brands a United Brands Continentaal/Komisia, 27/76, Zb. s. 207, bod 265). Súd preto nemôže dospieť k záveru, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala dané porušenie, ak má v tejto súvislosti naďalej akékoľvek pochybnosti, osobitne v rámci konania o neplatnosť rozhodnutia, ktorým sa ukladá pokuta (rozsudok Súdu prvého stupňa JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 91 vyššie, bod 177).

94 V takejto situácii je totiž nevyhnutné zohľadniť prezumpciu neviny tak, ako vyplýva najmä z článku 6 ods. 2 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950, ktorá je súčasťou základných práv, ktoré sú podľa judikatúry Súdneho dvora, okrem iného potvrdenej preambulou Európskeho jednotného aktu a článkom 6 ods. 2 Zmluvy o založení Európskej únie, ako aj článkom 47 Charty základných práv Európskej únie vyhlásenej 7. decembra 2000 v Nice (Ú. v. ES C 364, s. 1), chránené v rámci právneho poriadku Únie. Vzhľadom na povahu predmetných porušení, ako aj na povahu a stupeň prísnosti sankcií, ktoré sú s nimi spojené, sa zásada prezumpcie neviny uplatňuje najmä na konania týkajúce sa porušenia pravidiel hospodárskej súťaže uplatniteľných na podniky, ktoré môžu viesť k uloženiu pokút alebo penále (pozri v tomto zmysle rozsudky Európskeho súdu pre ľudské práva z 21. februára 1984, Öztürk, séria A č. 73, a z 25. augusta 1987, Lutz, séria A č. 123-A, a rozsudky Súdneho dvora z 8. júla 1999, Hüls/Komisia, C‑199/92 P, Zb. s. I‑4287, body 149 a 150, a z 8. júla 1999, Montecatini/Komisia, C‑235/92 P, Zb. s. I‑4539, body 175 a 176).

95 Je tak nevyhnutné, aby Komisia uviedla presné a zhodujúce sa dôkazy na podloženie pevného presvedčenia, že došlo k spáchaniu porušenia (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 28. marca 1984, Compagnie royale asturienne des mines a Rheinzink/Komisia, 29/83 a 30/83, Zb. s. 1679, bod 20, a z 31. marca 1993, Ahlström Osakeyhtiö a i./Komisia, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 a C‑125/85 až C‑129/85, Zb. s. I‑1307, bod 127; rozsudky Súdu prvého stupňa z 10. marca 1992, SIV a i./Komisia, T‑68/89, T‑77/89 a T‑78/89, Zb. s. II‑1403, body 193 až 195, 198 až 202, 205 až 210, 220 až 232, 249, 250 a 322 až 328, a zo 6. júla 2000, Volkswagen/Komisia, T‑62/98, Zb. s. II‑2707, body 43 a 72).

96 Je však potrebné zdôrazniť, že každý z dôkazov predložených Komisiou nemusí nevyhnutne zodpovedať týmto kritériám so zreteľom na každý znak skutkovej podstaty porušenia. Postačuje, ak súbor nepriamych dôkazov, o ktoré sa inštitúcia opiera, zodpovedá tejto požiadavke pri celkovom posúdení (pozri v tomto zmysle rozsudok PVC II, už citovaný v bode 92 vyššie, body 768 až 778, a osobitne bod 777, potvrdený v predmetnom bode Súdnym dvorom na základe odvolania v jeho rozsudku z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, Zb. s. I‑8375, body 513 až 523).

97 Okrem toho, vzhľadom na všeobecnú známosť zákazu protisúťažných dohôd nemožno od Komisie požadovať, aby predložila písomnosti, ktoré by výslovne dokazovali nadviazanie kontaktu medzi dotknutými hospodárskymi subjektmi. Neúplné a nesúrodé dôkazy, ktorými môže Komisia disponovať, musí byť v každom prípade možné doplniť závermi umožňujúcimi rekonštrukciu relevantných okolností. Existenciu protisúťažného postupu alebo dohody preto možno vyvodiť z určitého množstva zhodných okolností a nepriamych dôkazov, ktoré – posudzované ako celok – môžu v prípade neexistencie iného prijateľného vysvetlenia predstavovať dôkaz porušenia pravidiel hospodárskej súťaže (rozsudok Súdneho dvora zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, body 55 až 57, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. septembra 2006, Dresdner Bank a i./Komisia, T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP a T‑61/02 OP, Zb. s. II‑3567, body 64 a 65).

98 Pokiaľ ide o dôkazy, ktoré možno použiť na účely preukázania porušenia článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP, v práve Únie prevláda zásada voľného hodnotenia dôkazov (pozri analogicky rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. júla 2004, Dalmine/Komisia, T‑50/00, Zb. s. II‑2395, bod 72).

99 Prípadná neexistencia listinných dôkazov je teda relevantná len pri celkovom posudzovaní dôkaznej hodnoty súboru dôkazov predložených Komisiou. Samotná táto neexistencia však naopak dotknutému podniku neumožňuje právoplatne spochybniť tvrdenia Komisie tým, že predloží iné vysvetlenie daných skutkových okolností. Platí to len v prípade, že dôkazy predložené Komisiou neumožňujú preukázať existenciu porušenia jednoznačne a bez potreby výkladu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. septembra 2007, Coats Holdings et Coats/Komisia, T‑36/05, neuverejnený v Zbierke, bod 74).

100 Okrem toho, žiadne ustanovenie, ani všeobecná zásada práva Únie nezakazuje Komisii, aby voči podniku použila vyhlásenia iných obvinených podnikov. Ak by to bolo inak, bremeno preukázania správaní odporujúcich článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP, ktoré nesie Komisia, by nebolo možné uniesť a toto bremeno by bolo nezlučiteľné s úlohou dohľadu nad riadnym uplatňovaním týchto ustanovení (pozri analogicky rozsudok JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 91 vyššie, bod 192).

101 Vyhlásenie podniku obvineného z toho, že sa zúčastnil na karteli, ktorého správnosť spochybňuje niekoľko ďalších obvinených podnikov, však nemožno považovať za postačujúci dôkaz existencie porušenia, ktorého sa tieto podniky dopustili, bez toho, aby bolo podporené inými dôkazmi, pričom vyžadovaný stupeň podpory môže byť nižší v závislosti od vierohodnosti dotknutých vyhlásení (rozsudok JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 91 vyššie, body 219 a 220).

102 Pokiaľ ide o dôkaznú hodnotu jednotlivých dôkazov, jediným rozhodujúcim kritériom pri hodnotení týchto dôkazov je ich vierohodnosť (rozsudok Dalmine/Komisia, už citovaný v bode 98 vyššie, bod 72).

103 Podľa pravidiel všeobecne uplatňovaných v oblasti dokazovania vierohodnosť a z nej vyplývajúca dôkazná hodnota dokumentu závisia od jeho pôvodu, okolností jeho vyhotovenia, adresáta a predpokladanej a spoľahlivej povahy jeho obsahu (rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2000, Cimenteries CBR a i./Komisia, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Zb. s. II‑491, body 1053 a 1838).

104 Pokiaľ ide o vyhlásenia, môže byť obzvlášť vysoká dôkazná hodnota priznaná tým, ktoré sú, po prvé, vierohodné, po druhé, sú vyhotovené v mene podniku, po tretie, pochádzajú od osoby, ktorá má služobnú povinnosť konať v záujme tohto podniku, po štvrté, sú v rozpore so záujmami osoby, ktorá ich podáva, po piate, pochádzajú od priameho svedka skutočností, ktoré sú v nich uvedené, a po šieste, boli poskytnuté písomne, zámerne a po zrelej úvahe (pozri v tomto zmysle rozsudok JFE Engineering a i./Komisia, už citovaný v bode 91 vyššie, body 205 až 210).

105 Okrem toho, hoci vo vzťahu k dobrovoľným výpovediam hlavných účastníkov protiprávneho kartelu je vo všeobecnosti potrebná určitá nedôvera vzhľadom na to, že títo účastníci môžu mať tendenciu minimalizovať závažnosť svojej účasti na porušení a maximalizovať závažnosť účasti ostatných, nič to nemení na skutočnosti, že domáhanie sa zohľadnenia oznámenia o spolupráci s cieľom dosiahnuť oslobodenie od pokuty alebo zníženie pokuty nepredstavuje nevyhnutne podnet na predloženie skreslených dôkazov, pokiaľ ide o ostatných účastníkov predmetného kartelu. Každý pokus uviesť Komisiu do omylu totiž môže viesť k spochybneniu úprimnosti, ako aj úplnosti spolupráce žiadateľa, a tým ohroziť jeho možnosť mať úplný prospech z oznámenia o spolupráci (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo 16. novembra 2006, Peróxidos Orgánicos/Komisia, T‑120/04, Zb. s. II‑4441, bod 70).

106 V tomto ohľade je ďalej potrebné pripomenúť, že potenciálne dôsledky oznámenia skreslených dôkazov Komisii sú o to závažnejšie, že spochybnené vyhlásenie podniku musí byť podporené inými dôkazmi, ako vyplýva z bodu 101 vyššie. Táto okolnosť totiž zvyšuje riziko, že Komisia, ako aj ostatné podniky obvinené z účasti na porušení, identifikujú nepresné vyhlásenia.

107 Už citovaná judikatúra sa môže analogicky uplatniť na článok 53 ods. 1 Dohody o EHP.

Dôkazy uvedené v napadnutom rozhodnutí týkajúce sa účasti žalobkyne na predmetnom porušení

– Úvodné pripomienky

108 Vo svetle judikatúry uvedenej v bode 92 vyššie sa možno domnievať, že v rozsahu, v akom Všeobecnému súdu prináleží posúdiť, či dôkazy a iné údaje uvedené Komisiou v napadnutom rozhodnutí postačujú na zistenie existencie porušenia pripísaného žalobkyni, Všeobecnému súdu takisto prináleží na základe podrobného preskúmania dôvodov napadnutého rozhodnutia zistiť dôkazy uvedené Komisiou na účely preukázania účasti žalobkyne na dotknutom porušení.

109 V tomto ohľade je potrebné pripomenúť, že správne konanie stanovené nariadením č. 1/2003, ktoré sa uskutočňuje v rámci Komisie, sa delí na dve odlišné po sebe nasledujúce fázy, z ktorých každá má vlastnú vnútornú logiku, a to na fázu predbežného vyšetrovania a na kontradiktórnu fázu. Fáza predbežného vyšetrovania, počas ktorej Komisia využíva vyšetrovacie právomoci vymedzené v nariadení č. 1/2003 a ktorá trvá až do oznámenia o výhradách, je určená na to, aby Komisia mohla zistiť všetky relevantné skutkové okolnosti potvrdzujúce, resp. nepotvrdzujúce existenciu porušenia súťažných pravidiel a prijať prvé stanovisko o smerovaní a ďalšom pokračovaní konania. Naproti tomu kontradiktórna fáza, ktorá trvá od oznámenia o výhradách až do prijatia konečného rozhodnutia, má Komisii umožniť prijať konečné rozhodnutie o vytýkanom porušení (pozri analogicky rozsudky Súdneho dvora Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, už citovaný v bode 96 vyššie, bod 183, a z 21. septembra 2006, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Komisia, C‑105/04 P, Zb. s. I‑8725, bod 38).

110 Z judikatúry uvedenej v bode 109 vyššie vyplýva, že vyhľadávanie uskutočňované Všeobecným súdom na účely zistenia uvedených dôkazov sa môže týkať len tej časti odôvodnenia napadnutého rozhodnutia, v ktorej Komisia opisuje kontradiktórnu fázu správneho konania. Komisia môže až po tom, ako v rámci kontradiktórnej fázy získa vyjadrenia žalobkyne k svojmu prvému stanovisku prijatému v závere fázy predbežného vyšetrovania, ktoré je uvedené v oznámení o výhradách, rozhodnúť o tom, či zotrvá alebo nezotrvá na svojom prvom stanovisku, a tým definitívne rozhodnúť o vytýkanom porušení.

111 V tomto ohľade je v prejednávanej veci opodstatnené konštatovať, že bod 5.4.1.1 napadnutého rozhodnutia, s názvom „Posúdenie a záver Komisie“ (odôvodnenia č. 347 až 360 napadnutého rozhodnutia), sa nachádza v hlave 5 nazvanej „Uplatnenie článku 81 [ES] a článku 53 [Dohody o EHP]“, ktorej oddiel 5.3.2 týkajúci sa povahy porušenia, predchádza časti 5.4 venovanej „tvrdeniam predloženým účastníkmi ako odpoveď na vytýkané skutočnosti a posúdenie Komisie uvedené v oznámení o výhradách“. Časť 5.4 obsahuje oddiel 5.4.1, ktorý súhrnne uvádza „tvrdenia predložené [žalobkyňou]“. Tento oddiel obsahuje jediný bod, a to bod 5.4.1.1 nazvaný „Posúdenia a záver Komisie“. Za týmto bodom nenasleduje bod 5.4.1.2, ale priamo oddiel 5.4.2, ktorý nesie názov „Tvrdenia uvedené spoločnosťou Uralita“.

112 V dôsledku toho posúdenia Komisie uvedené v bode 5.4.1.1 sa týkajú výlučne vyjadrení žalobkyne uvedených v odpovedi na oznámenie o výhradách. Okrem toho treba konštatovať, že závery vyvodené v tomto bode 5.4.1.1 v zmysle kontradiktórnej fázy správneho konania predstavujú konečné závery Komisie týkajúce sa účasti žalobkyne na dotknutom porušení.

113 Z daných úvah a z judikatúry uvedenej v bode 109 vyššie vyplýva, že každý tak priamy, ako aj nepriamy odkaz v bode 5.4.1.1 na odôvodnenia rozhodnutia, ktoré predchádzajú odôvodneniam uvedeným v tomto bode, teda na odôvodnenia č. 347 až 360, môže Komisii umožniť, aby v tomto štádiu uvedenia dôvodov v napadnutom rozhodnutí, presnejšie v štádiu kontradiktórnej fázy, prevzala dôkazy už uvedené v predmetnom rozhodnutí. Naproti tomu, ak v bode 5.4.1.1 chýba priamy alebo nepriamy odkaz na dôkazy uvedené v iných odôvodneniach, ako sú odôvodnenia obsiahnuté v tomto bode, je opodstatnené sa domnievať, že Komisia v závere kontradiktórnej fázy uskutočnenej vzhľadom na skutočnosti, ktoré mohli byť pripísané žalobkyni, rozhodla neuviesť tieto skutočnosti v rámci preukázania jej účasti na dotknutom porušení. Napokon, pokiaľ Komisia vo svojom posúdení dôkazov, ktoré má k dispozícii v závere fázy predbežného vyšetrovania na účely konštatovania účasti uvedeného podniku na porušení, po tom, ako získala vyjadrenia podniku k oznámeniu o výhradách, sama spochybní dôkaznú hodnotu uvedených dôkazov, Všeobecný súd musí zohľadniť toto posúdenie Komisie.

114 Vo svetle týchto predbežných pripomienok treba označiť dôkazy, ktoré v prejednávanej veci Komisia rozhodla uviesť v závere kontradiktórneho konania na účely preukázania toho, že sa žalobkyňa zúčastnila na dotknutom porušení, a ktoré sú preto obsiahnuté v súbore nepriamych dôkazov uvedených Komisiou.

115 V tomto ohľade je potrebné uviesť, že účastníci konania sa zhodujú na tom, že súbor nepriamych dôkazov, ktoré Komisia uvádza v napadnutom rozhodnutí s cieľom preukázať účasť žalobkyne na dotknutom porušení spočíva na troch typoch dôkazov:

– priznanie žalobkyne týkajúce sa jej účasti na protiprávnom stretnutí z 28. januára 1998,

– poznámky pána S. (FC) a

– vyhlásenia ostatných členov kartelu.

116 Naproti tomu sa účastníci konania nezhodujú najmä vzhľadom na znenie odôvodnenia č. 352 napadnutého rozhodnutia, a to pokiaľ ide o dôkaznú hodnotu uvedených dôkazov na účely preukázania, či sa žalobkyňa zúčastnila na dotknutom porušení.

– Dôkazy, ktoré pôvodne v napadnutom rozhodnutí uviedla Komisia v štádiu predbežnej fázy správneho konania

117 Z podrobného preskúmania dôvodov napadnutého rozhodnutia uvedených v časti 4.3 venovanej histórii kartelu vyplýva, v rozsahu, v akom sa táto časť týka obdobia uvádzanej účasti žalobkyne na dotknutom porušení, to znamená od 16. decembra 1996 do 9. februára 2000, že názov žalobkyne, alebo meno jedného z jej zamestnancov, sú priamo alebo nepriamo uvedené vzhľadom na dvadsať jeden udalostí oznámených Komisiou (ďalej len s „21 udalostí“).

118 So zreteľom na pripomienky uvedené v bode 110 vyššie je opodstatnené preskúmať, ktoré z týchto 21 udalostí Komisia v bode 5.4.1.1 rozhodla uviesť v závere kontradiktórnej fázy správneho konania na účely toho, aby prostredníctvom súboru nepriamych dôkazov preukázala účasť žalobkyne na dotknutom porušení.

119 V tomto ohľade, po tom, ako boli zistené dôkazy výslovne uvedené v bode 5.4.1.1, je na účely zistenia, či Komisia na podporu svojich záverov o účasti žalobkyne na dotknutom porušení nepriamo uvádzala iné dôkazy, potrebné pristúpiť k výkladu ustanovení odôvodnenia č. 352 napadnutého rozhodnutia.

– Dôkazy, ktoré Komisia výslovne uviedla v napadnutom rozhodnutí v závere kontradiktórnej fázy správneho konania

120 Z dôvodov uvedených v bode 5.4.1.1 napadnutého rozhodnutia, v ktorom Komisia predkladá posúdenia a závery prijaté v závere kontradiktórnej fázy správneho konania, konkrétne odôvodnenia č. 347 až 360 uvedeného rozhodnutia, vyplýva, že Komisia sa spomedzi 21 udalostí pôvodne uvedených v rámci predbežnej fázy správneho konania výslovne zamerala, či už priamo alebo nepriamo, na päť udalostí, ktoré preukazujú účasť žalobkyne na dotknutom porušení:

– konkrétne v odôvodnení č. 349 napadnutého rozhodnutia citujúc poznámky pána S. (FC), telefonický rozhovor zo 16. decembra 1996 medzi pánmi S. (FC) a S. (EKA), pôvodne uvedený v odôvodnení č. 130 napadnutého rozhodnutia,

– v odôvodneniach č. 350 a 356 napadnutého rozhodnutia, s odvolaním na získané ústne vyhlásenia, stretnutie v Turku zo 14. októbra 1997, pôvodne uvedené v odôvodneniach č. 162 až 164 napadnutého rozhodnutia,

– v odôvodneniach č. 350 a 356 napadnutého rozhodnutia, s odkazom jednak na priznanie žalobkyne a jednak, s odvolaním sa na odôvodnenia č. 182 a 184 napadnutého rozhodnutia, na poznámky pána S. (FC), protiprávne stretnutie z 28. januára 1998, pôvodne uvedené v odôvodneniach č. 182 až 186 napadnutého rozhodnutia,

– konkrétne v odôvodnení č. 349, citujúc poznámky pána S. (FC), telefonický rozhovor zo 4. decembra 1998, pôvodne uvedený v odôvodnení č. 219 napadnutého rozhodnutia,

– a napokon v odôvodneniach č. 347 a 349, citujúc poznámky pána S. (FC), telefonický rozhovor z 9. decembra 1999, pôvodne uvedený v odôvodnení č. 258 napadnutého rozhodnutia.

121 Je opodstatnené určiť, či Komisia v bode 5.4.1.1 napadnutého rozhodnutia nepriamo odkazovala na iné udalosti spôsobilé preukázať účasť žalobkyne na dotknutom porušení a na tieto účely poskytnúť výklad ustanovení odôvodnenia č. 352 napadnutého rozhodnutia.

– Výklad odôvodnenia č. 352 napadnutého rozhodnutia

122 Ako vyplýva z písomných vyhlásení účastníkov konania, výklad odôvodnenia č. 352 napadnutého rozhodnutia je rozhodujúci na účely zistenia iných dôkazov ako sú dôkazy výslovne uvedené Komisiou v bode 5.4.1.1 napadnutého rozhodnutia, ktoré podľa nich Komisia uviedla na účely preukázania účasti žalobkyne na dotknutom porušení.

123 Podľa žalobkyne totiž Komisia v odôvodnení č. 352 napadnutého rozhodnutia vylúčila akýkoľvek odkaz na poznámky pána S. (FC) odlišný od troch odkazov uvedených v odôvodnení č. 349 tohto rozhodnutia. Komisia tento výklad spochybňuje.

124 Na pojednávaní v odpovedi na otázky položené Všeobecným súdom vo veci výkladu, ktorý bolo potrebné poskytnúť vzhľadom na ustanovenia odôvodnenia č. 352 napadnutého rozhodnutia, Komisia uviedla najmä nasledujúce.

125 Po prvé v danom odôvodnení podľa vlastných tvrdení rozlíšila na jednej strane tri odkazy na poznámky pána S. (FC) výslovne uvedené v odôvodnení č. 349 napadnutého rozhodnutia a na druhej strane ostatné dôkazy smerujúce voči žalobkyni.

126 Pokiaľ ide o tri odkazy na poznámky pána S. (FC) výslovne uvedené v odôvodnení č. 349 napadnutého rozhodnutia, ktoré odkazujú na tri udalosti opísané v odôvodneniach č. 130, 219 a 258 tohto rozhodnutia, Komisia nástojila na skutočnosti, že predstavujú dôkazy s osobitnou dôkaznou hodnotou, keďže umožňujú preukázať priame kontakty medzi členmi kartelu a žalobkyňou.

127 Pokiaľ ide o ostatné dôkazy smerujúce proti žalobkyni, tieto určite nepochádzajú od žalobkyne. Vzhľadom na judikatúru však neboli vylúčené zo súboru nepriamych dôkazov uvedených Komisiou s cieľom preukázať, že sa žalobkyňa zúčastnila na dotknutom porušení.

128 Po druhé Komisia uviedla, že formulácia „v ostatných prípadoch, kde sa v… [napadnutom] rozhodnutí odkazuje na [žalobkyňu]“, ktorou sa začína odôvodnenie č. 352 tohto rozhodnutia, sa má vykladať tak, že odkazuje na ustanovenia odkazujúce na žalobkyňu uvedené v odôvodneniach č. 220, 256, 305 a 319, ako aj v iných odôvodneniach, na ktoré sa odvolávajú odôvodnenia č. 305 a 319.

129 Po tretie, pokiaľ ide o rozsah druhej a tretej vety odôvodnenia č. 352 napadnutého rozhodnutia, v rozsahu, v akom zdôrazňujú nedostatky spisu Komisie a to, že táto skutočnosť bude zohľadnená vzhľadom na dĺžku trvania porušenia, Komisia v rozpore s tvrdeniami žalobkyne uviedla, že disponuje dostatočnými dôkazmi na preukázanie dĺžky trvania účasti žalobkyne na dotknutom porušení, a to od decembra 1996 do februára 2000. V tomto zmysle spresnila, že hoci má k dispozícii iné dôkazy spôsobilé preukázať túto účasť v rokoch 1994, 1995 a začiatkom roku 1996, rozhodla uviesť len najlepšie dôkazy, ktorými disponuje, a to „tri odkazy“ alebo „tieto tri časti“, pričom prvý je „telefonát zo 16. decembra 1996“.

130 Vzhľadom na tvrdenia účastníkov konania predložené v ich písomných vyjadreniach ako aj na pojednávaní, treba najskôr konštatovať, že spomedzi 21 udalostí uvedených v bode 117 vyššie, 19 udalostí vyplýva z poznámok pána S. (FC).

131 Ďalej, tri z týchto 19 udalostí vychádzajúcich z poznámok pána S. (FC), sú, ako bolo uvedené v bode 120 vyššie a ako uviedla Komisia na pojednávaní, výslovne uvedené v odôvodnení č. 349 napadnutého rozhodnutia. Vzhľadom na ne sa účastníci konania zhodne domnievajú, že tieto tri odkazy nie sú súčasťou „ostatných prípadov, kde sa v [napadnutom] rozhodnutí odkazuje na [žalobkyňu]“ v zmysle odôvodnenia č. 352 tohto rozhodnutia.

132 Napokon, ako vyplýva z bodu 120 vyššie, na poznámky pána S. (FC) v rozsahu, v akom sa týkajú protiprávneho stretnutia z 28. januára 1998, výslovne odkazujú, v bode 5.4.1.1, odôvodnenia č. 350 a 356 napadnutého rozhodnutia odvolaním sa na odôvodnenia č. 182 a 184 tohto rozhodnutia. Preto uvedený štvrtý odkaz vychádzajúci z poznámok pána S. (FC) tiež nemôže byť súčasťou „ostatných prípadov, kde sa v… [napadnutom] rozhodnutí odkazuje na [žalobkyňu]“, v zmysle odôvodnenia č. 352 daného rozhodnutia.

133 Naproti tomu treba konštatovať, že ďalších pätnásť udalostí vyplývajúcich z poznámok pána S. (FC) [ďalej len „ďalších 15 odkazov na žalobkyňu v poznámkach pána S. (FC)“] nie je výslovne uvedených v bode 5.4.1.1 napadnutého rozhodnutia.

134 Po prvé, pokiaľ ide o vysvetlenie poskytnuté Komisiou, podľa ktorého formulácia „v ostatných prípadoch, kde sa v… [napadnutom] rozhodnutí odkazuje na [žalobkyňu]“ uvedená v úvode odôvodnenia č. 352 tohto rozhodnutia, odkazuje na odôvodnenia č. 220, 256, 305 a 319 napadnutého rozhodnutia, ako aj na iné odôvodnenia uvedené v daných odôvodneniach 305 a 319 (to znamená odôvodnenia č. 130, 150, 184, 219, 229, 256 a 258), je totiž potrebné uznať, že tento výklad je prijateľný v rozsahu, v akom sa odôvodnenia 305 a 319 napadnutého rozhodnutia týkajú najmä štyroch odôvodnení uvedeného rozhodnutia, ktoré uvádzajú obsah poznámok pána S. (FC) vzhľadom na štyri udalosti, a to udalosti uvedené v odôvodneniach č. 150, 220, 229 a 256 napadnutého rozhodnutia. Toto vysvetlenie je však na účely výkladu formulácie „v ostatných prípadoch, kde sa v… [napadnutom] rozhodnutí odkazuje na [žalobkyňu]“ buď neúplné, keďže sa týka len štyroch z ďalších 15 odkazov na žalobkyňu v poznámkach pána S. (FC), alebo irelevantné, pretože odôvodnenia č. 305 a 319 sa tiež odvolávajú na odôvodnenia č. 130, 184, 219 a 258 napadnutého rozhodnutia, ktoré predstavujú, pokiaľ ide o tri z nich, výslovné odkazy na žalobkyňu vyplývajúce z poznámok pána S. (FC) uvedené v odôvodnení č. 349, alebo ktoré, pokiaľ ide o odôvodnenie č. 184 napadnutého rozhodnutia, preberajú obsah poznámok pána S. (FC) vzhľadom na protiprávne stretnutie z 28. januára 1998, na ktorom sa žalobkyňa podľa svojich explicitných tvrdení aspoň sčasti zúčastnila. Preto vysvetlenie poskytnuté Komisiou, z ktorého vyplýva, že vyššie uvedená formulácia sa odvoláva len na odôvodnenia č. 130, 150, 184, 219, 220, 229, 256, 258, 305 a 319 napadnutého rozhodnutia a ktoré je sčasti neúplné a sčasti irelevantné, Všeobecný súd nemôže prijať.

135 V dôsledku toho je opodstatnené sa domnievať, že jediný výklad, ktorý možno odvodiť z formulácie „v ostatných prípadoch, kde sa v… [napadnutom] rozhodnutí odkazuje na [žalobkyňu]“, ktorou začína odôvodnenie č. 352 tohto rozhodnutia, je výklad, podľa ktorého uvedená formulácia odkazuje na 15 ďalších odkazov na žalobkyňu v poznámkach pána S. (FC).

136 Po druhé treba konštatovať, že zo samotných ustanovení druhej časti tejto prvej vety odôvodnenia č. 352 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia tiež súhlasí so žalobkyňou, pokiaľ ide o, vzhľadom na žalobkyňu, pravdepodobne nepriamy pôvod informácií obsiahnutých v ďalších 15 odkazoch na žalobkyňu v poznámkach pána S. (FC). Podľa samotných ustanovení tejto druhej časti „Komisia akceptuje tvrdenie spoločnosti, podľa ktorého môžu informácie pochádzať skôr od tretích osôb než od nej samotnej“. Preto je na mieste konštatovať, že nepriamo prijíma tvrdenie žalobkyne, ktoré je prevzaté v odôvodnení č. 345 napadnutého rozhodnutia (v oddieli 5.4.1 nazvanom „Tvrdenia predložené [žalobkyňou]“) a pôvodne uvedené v bode 44 jej odpovede na oznámenie o výhradách.

137 V tomto poslednom bode sa výslovné ustanovenia tejto druhej časti prvej vety odôvodnenia č. 352 napadnutého rozhodnutia zdajú byť rozhodujúce v prejednávanej veci, pretože vznikli v štádiu kontradiktórnej fázy správneho konania, ktorá, ako bolo uvedené v bode 109 vyššie, Komisii umožňuje prijať konečné rozhodnutie o vytýkanom porušení a ktorá uzatvára uvedené konanie, v prejednávanej veci v prospech tvrdenia žalobkyne uvedeného v jej odpovedi na oznámenie o výhradách.

138 Po tretie je potrebné konštatovať, že druhá veta odôvodnenia č. 352 napadnutého rozhodnutia potvrdzuje posledné uvedené posúdenie, pokiaľ ide o rozsah prvej vety. Komisia tam totiž výslovne uvádza, že jej spis „neobsahuje dostatok dôkazov, ktoré by s určitosťou umožňovali preukázať, že sporné informácie“, teda ďalších 15 odkazov na žalobkyňu v poznámkach pána S. (FC), „pochádzali priamo od žalobkyne“. Preto sa treba domnievať, že Komisia týmto konštatovaním uvádza, že dôkazy uvedené v jej spise jej neumožňujú z právneho hľadiska dostatočne podoprieť ďalších 15 odkazov na žalobkyňu v poznámkach pána S. (FC).

139 Toto konštatovanie je napokon zjavne sčasti potvrdené opisom uvedeným v bode 129 vyššie, ktorý Komisia poskytuje vzhľadom na svoj prístup, pokiaľ ide o dôkazy, ktoré mala k dispozícii. Komisia tam totiž výslovne uvádza, že na základe uvedených dôkazov napokon rozhodla obmedziť obdobie, kedy sa žalobkyňa zúčastňovala na porušení, a to vzhľadom na najlepšie dôkazy, ktoré mala k dispozícii, teda tri odkazy, z ktorých prvý sa týka telefonického rozhovoru zo 16. decembra 1996, čo presnejšie zjavne znamená tri odkazy výslovne uvedené v odôvodnení č. 349 napadnutého rozhodnutia.

140 Komisia tak priznáva, že na rozdiel od toho, ako postupovala pokiaľ ide o tieto tri posledné uvedené odkazy a poznámky pána S. (FC) vo veci protiprávneho stretnutia z 28. januára 1998, týchto ďalších 15 odkazov na žalobkyňu v poznámkach pána S. (FC) nemohla uviesť na účely preukázania účasť žalobkyne na dotknutom porušení.

141 Preto je opodstatnené konštatovať, že v odôvodnení č. 352 napadnutého rozhodnutia Komisia na účely pripísania účasti na dotknutom porušení žalobkyni sama vyslovila pochybnosti, pokiaľ ide o vierohodnosť ďalších 15 odkazov na žalobkyňu v poznámkach pána S. (FC).

142 Po štvrté treba konštatovať, že túto poslednú úvahu možno potvrdiť vzhľadom na ustanovenia tretej vety odôvodnenia č. 352 napadnutého rozhodnutia, v ktorej Komisia sama jasne vyvodzuje dôsledky zo svojich konštatovaní so zreteľom na nedostatok vierohodnosti ďalších 15 odkazov na žalobkyňu v poznámkach pána S. (FC) na účely preukázania účasti žalobkyne na dotknutom porušení. Komisia tak vyhlasuje, že „bude to zohľadnené, pokiaľ ide o dĺžku trvania porušenia, ku ktorej sa [žalobkyňa] musí vyjadriť“. Tento záver zjavne preukazuje, že Komisia sa vzhľadom na dôkazy uvedené vo svojom spise domnievala, že ďalších 15 odkazov na žalobkyňu v poznámkach pána S. (FC) nepredstavuje dostatočne vierohodné dôkazy na preukázanie účasti žalobkyne na dotknutom porušení.

143 Toto posúdenie nemožno zmeniť vzhľadom na vyhlásenia, ktoré poskytla Komisia na pojednávaní v odpovedi na otázky položené Všeobecným súdom, pokiaľ ide o význam, ktorý treba podľa nej pripísať tretej vete odôvodnenia č. 352 napadnutého rozhodnutia. V tomto ohľade sa podľa Komisie treba domnievať, že posledná veta odôvod