ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
90

Vzhľadom na veľmi jasný zmysel tak článku 132 ods. 1 nariadenia o rámci JMD, ako aj článku 18 ods. 6 nariadenia č. 1024/2013 sa však nemožno odchýliť od výkladu, ktorý vyplýva z bodov 79 až 87 vyššie. Ak by to tak bolo, zásada konformného výkladu ustanovení sekundárneho práva Únie by totiž slúžila ako základ výkladu contra legem, čo nemožno pripustiť (pozri v tomto zmysle uznesenie zo 17. júla 2015, EEB/Komisia, T‑685/14, neuverejnené, EU:T:2015:560, bod 31 a citovanú judikatúru). Pokiaľ ide o ustanovenie, ktorého zmysel je jasný a jednoznačný, prináleží iba Všeobecnému súdu v prípade, ak by bola vznesená námietka nezákonnosti v zmysle článku 277 ZFEÚ, aby preskúmal jeho súlad s ustanoveniami Zmluvy a všeobecnými zásadami práva Únie.
37

Treba tiež zdôrazniť, že na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne (pozri bod 92 nižšie), prevádzkarne uvedené na zozname prevádzkarní z tretích štátov, ktorých výrobky živočíšneho pôvodu možno dovážať do Únie, nie sú držiteľmi individuálneho práva, ktoré by im bolo priznané v zmysle právneho aktu Únie a ktorého predmetom by bol vývoz ich výrobkov na trh Únie. Na jednej strane totiž právo Únie stanovuje, že vývoz výrobkov živočíšneho pôvodu na trh Únie je podmienený zaradením dotknutého tretieho štátu do zoznamu upraveného v článku 11 nariadenia č. 854/2004. Na druhej strane zápis prevádzkarní vo vlastníctve žalobkýň do zoznamov upravených v článku 12 toho istého nariadenia nevykonáva inštitúcia, orgán, úrad alebo agentúra Únie, ale jedine orgány dotknutého tretieho štátu, a to výlučne na účely fungovania systému záruk uvedeného v bodoch 23 až 34 vyššie, najmä pokiaľ ide o jeho druhú časť opísanú v bodoch 28 až 30, 33 a 34 vyššie.
109

Okrem toho overovať vo fáze po zadaní zákazky, že úspešný uchádzač má skutočne odbornú spôsobilosť vyžadovanú na plnenie zmluvy, by v rozpore s právnou istotou znamenalo, že ak by sa ukázalo, že úspešný uchádzač nemôže predložiť dotknutý certifikát, zmluva by bola vypovedaná a následne by sa muselo zorganizovať nové obstarávanie na zabezpečenie realizácie projektu, ktorý je predmetom dotknutej zákazky.
108

Napokon tiež podľa judikatúry uplatniteľnej na sankcionovanie porušení článkov 101 a 102 ZFEÚ dochádza k porušeniu práva na obhajobu vtedy, keď existuje možnosť, že z dôvodu pochybenia Komisie by správne konanie, ktoré Komisia vedie, mohlo mať iný výsledok. Podnik žalobca preukáže, že k takému porušeniu došlo, pokiaľ dostatočným spôsobom dokáže nie to, že by rozhodnutie Komisie malo odlišný obsah, ale to, že by svoju obhajobu mohol lepšie zaistiť, keby k pochybeniu nedošlo, napríklad tým, že by na svoju obhajobu mohol použiť dokumenty, ku ktorým mu bol v správnom konaní odoprený prístup (pozri rozsudok z 24. mája 2012, MasterCard a i./Komisia, T‑111/08, EU:T:2012:260, bod 269 a citovanú judikatúru).
124

Článok 45 ods. 1 služobného poriadku stanovuje, že na účely porovnávacieho hodnotenia zásluh MO vezme do úvahy najmä správy o úradníkoch. Okrem toho článok 4 ods. 1 písm. a) VVU stanovuje najmä, že na účely porovnávacieho hodnotenia zásluh úradníkov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie MO zohľadňuje predovšetkým: „správy o úradníkoch vypracované od ich posledného povýšenia, a ak také správy neexistujú, od ich prijatia do služby, a najmä hodnotiace správy vypracované v súlade so všeobecnými vykonávacími ustanoveniami k článku 43 služobného poriadku“.
41

V tomto rámci nemožno žalobkyni umožniť, aby opätovne začala plynúť lehota na podanie odvolania na základe tvrdenia, že jej žiadosť o opravu z 24. augusta 2017 spadá pod „zápis… alebo výmaz… informácií z registra podľa článku 87 [nariadenia č. 2100/94]“. Umožnenie žalobkyni podať odvolanie podľa článku 67 v spojení s článkom 87 nariadenia č. 2100/94 po tom, čo podala žiadosť o opravu dátumu uplynutia platnosti práv Spoločenstva k odrodám rastlín a CPVO túto žiadosť zamietol, by totiž malo za následok zásah do právoplatnosti potvrdeného rozhodnutia o udelení. Každý nositeľ práv Spoločenstva k odrodám rastlín by mohol obísť lehotu na podanie odvolania stanovenú v článku 69 nariadenia č. 2100/94 tak, že by rovnako ako žalobkyňa po uplynutí tejto lehoty požiadal o zmenu v registri a podal odvolanie proti zamietavému rozhodnutiu CPVO. Takéto obchádzanie lehoty na podanie odvolania je však neprípustné (pozri analogicky rozsudok z 21. marca 2014, Yusef/Komisia, T‑306/10, EU:T:2014:141, body 54 a 55).
58

Žalobca tak v podstate tvrdí, že dotknuté dielo neodkazuje na žiadnu činnosť Únie, ale týka sa výlučne a jednoducho maltskej vnútornej politickej debaty. V rozsahu, v akom sa Parlament zaoberá množstvom tém v rôznych oblastiach, vyhovieť úvahám MO by znamenalo zakázať úradníkom Únie vyjadriť sa ku všetkým témam, ktoré sú predmetom prác vedených výborom PANA a Parlamentom. Keďže však dotknuté dielo neodkazuje ani na činnosť uvedeného výboru, ani na činnosť Únie, jeho predmet sa netýka činnosti Únie. Žalobca teda nenarušil vzťah dôvery, ani neporušil svoju povinnosť lojálnosti a nestrannosti vo vzťahu k Únii tým, že neoznámil svoj zámer zverejniť dielo. Napokon v prípade, že by sa obsah tohto diela týkal činnosti Únie, čo by v prejednávanej veci bolo nesprávne, tvrdí, že by nanajvýš dopĺňal úvahy MO a vyšetrovania výboru PANA.
20

Rozhodnutím z 2. augusta 2018 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) druhý odvolací senát po tom, čo preskúmal každý dôvod neplatnosti uvedený vedľajším účastníkom konania, zrušil rozhodnutie zrušovacieho oddelenia v rozsahu, v akom vyhovelo návrhu na vyhlásenie neplatnosti v prípade služieb „maloobchodný predaj tabaku, tlače, batérií, hračiek“ patriacich do triedy 35 a „služieb pre distribúciu tabaku, tlače, batérií, hračiek“ patriacich do triedy 39. Toto posledné uvedené rozhodnutie však potvrdil v rozsahu, v akom vyhovelo návrhu na vyhlásenie neplatnosti pre „služby pre distribúciu základných potravinárskych výrobkov, jemného pečiva a cukroviniek, zmrzliny, hotových jedál“ patriace do triedy 39. K tomuto záveru dospel najmä po tom, čo pri preskúmaní dôvodu stanoveného v článku 53 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009 v spojení s článkom 8 ods. 4 toho istého nariadenia zohľadnil dôkazy, ktoré vedľajší účastník konania predložil 24. mája 2012 (pozri 13 vyššie).
12

V šiestom rade odvolacia rada najprv poznamenala, že žalobkyni prináleží predložiť dôkaz, že v prípade neexistencie výnimky by investícia do spojovacieho vedenia Aquind neprilákala žiadneho investora, teda žiadny typ investorov, keďže uplatňovanie odlišného právneho kritéria by žiadateľom o výnimku umožňovalo obchádzať požiadavku článku 17 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 714/2009 tým, že by umelo obmedzili okruh potenciálnych investorov. Odvolacia rada ďalej konštatovala, že situácia je naklonená investíciám do spojovacích vedení na francúzsko‑britskej hranici, čo podporila príkladmi. Okrem toho vzhľadom na riziká spojené s veľkosťou spojovacieho vedenia Aquind dospela k záveru, že agentúra správne uplatnila test spočívajúci v posúdení, či by sa investícia uskutočnila bez udelenia výnimky, pretože nespochybnila výber veľkosti realizátora spojovacieho vedenia Aquind, ale namiesto toho zohľadnila skutočnosť, že uvedené spojovacie vedenie je súčasťou skupiny potenciálne konkurenčných „projektov spoločného záujmu“ na francúzsko‑britskej hranici a posúdila kombinovanú veľkosť všetkých týchto projektov v rámci tejto skupiny. Napokon odvolacia rada dospela k záveru, že agentúra správne vychádzala z toho, že žalobkyňa dostatočne nepreukázala, že z údajných rizík týkajúcich sa prípravy projektu a výstavby, či už samotných, alebo v spojení s inými rizikami, vyplýva, že bez udelenia výnimky by sa žiadna investícia neuskutočnila.
54

Po vyhlásení uznesenia 14. septembra 2018 totiž žalobca až 14. novembra 2018 oznámil Všeobecnému súdu, že nebol schopný zvoliť si advokáta, ktorý by ho zastupoval, a požiadal ho, aby on sám ustanovil tohto advokáta. V súlade s článkom 148 ods. 5 rokovacieho poriadku však kancelária Všeobecného súdu v nadväznosti na tento list postúpila 28. novembra 2018 príslušnému štátnemu orgánu kópiu žiadosti žalobcu o poskytnutie právnej pomoci a vyššie uvedené uznesenie na účely toho, aby tento orgán ustanovil advokáta. Štátny orgán však až 23. apríla 2019, teda asi päť mesiacov po tomto postúpení žiadosti, odpovedal kancelárii Všeobecného súdu s uvedením mien viacerých advokátov, ktorí súhlasili so zastupovaním žalobcu. V tejto súvislosti treba uviesť, že práve počas tohto posledného obdobia približne piatich mesiacov bolo prijaté rozhodnutie 2019/135 a že lehota na podanie žaloby proti tomuto rozhodnutiu by za predpokladu, že by nebola prerušená, uplynula.
76

Skutočnosť, že článok 28 rozhodnutia 2013/255, zmeneného rozhodnutím 2015/1836, stanovuje rôzne kategórie osôb, však neznamená, že určitá osoba nemôže patriť do viacerých kategórií. To naopak znamená, že ak sa Rada rozhodne zaradiť meno určitej osoby do dotknutých zoznamov alebo ho tam ponechať, musí na základe dôkazov, ktoré má k dispozícii, určiť kategóriu alebo kategórie, do ktorých môže táto osoba patriť. V tejto súvislosti sa musí zamyslieť jednak nad jedným alebo viacerými kritériami, ktoré má v úmysle zohľadniť na účely zaradenia mena určitej osoby do dotknutých zoznamov alebo jej ponechania na týchto zoznamoch, a jednak nad tým, či disponuje súborom dostatočne konkrétnych, presných a zhodujúcich sa nepriamych dôkazov spôsobilých preukázať opodstatnenosť každého z dôvodov zaradenia do zoznamu založených na jednom alebo viacerých kritériách, ktoré si zvolila.
49

Z bodu 110 napadnutého rozhodnutia však vyplýva, že odvolací senát zamietol subsidiárne odvolanie žalobkyne, ktorým napadla posúdenie obsiahnuté v rozhodnutí námietkového oddelenia, podľa ktorého služby v oblasti „reklamy (tiež on‑line), najmä oznamov (pre tretie osoby); sprostredkovania personálu a zamestnania najmä v súvislosti s hudbou alebo pre amatérov hudby“, patriace do triedy 35 a na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná známka, sa odlišovali od služieb, na ktoré sa vzťahujú staršie ochranné známky. Ďalej uvedený senát na jednej strane vyhovel odvolaniu vedľajšieho účastníka konania v rozsahu, v akom sa domáhal zrušenia rozhodnutia tohto oddelenia, a na druhej strane zamietol subsidiárne odvolanie žalobkyne, pokiaľ ide o otázku podobnosti služieb. Žalobkyňa teda nemala úspech vo svojich návrhoch pred týmto senátom. Navyše treba pripomenúť, že rozhodnutie uvedeného oddelenia zrušené tým istým senátom čiastočne vyhovelo návrhom žalobkyne v rozsahu, v akom vyhovelo jej námietke proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky pre všetky služby patriace do tried 41 a 45, ako aj pre niektoré služby patriace do triedy 35, a to „maloobchodné a veľkoobchodné služby (aj on‑line) pre tovary a služby v hudobnej oblasti“.
13

SRB žalobkyni odpovedala listom zo 17. októbra 2018 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“). V tomto liste SRB najprv zhrnula žiadosť žalobkyne, pokiaľ ide jednak o jej príspevok ex ante na rok 2018 a jednak o jej príspevok ex ante na rok 2015. Ďalej vo vzťahu k príspevku ex ante na rok 2018 SRB, citujúc znenie článku 70 ods. 4 nariadenia č. 806/2014 a článku 12 ods. 2 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2015/63 z 21. októbra 2014, ktorým sa dopĺňa smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/59/EÚ, pokiaľ ide o príspevky ex ante do mechanizmov financovania riešenia krízových situácií (Ú. v. EÚ L 11, 2015, s. 44), usúdila, že žiadne z ustanovení týchto dvoch nariadení neupravovalo nový výpočet alebo vrátenie požadované žalobkyňou. SRB uviedla, že na rozdiel od toho, čo tvrdila žalobkyňa vo svojej žiadosti, odňatie povolenia úverovej inštitúcii zo strany ECB bolo zmenou štatútu v zmysle článku 12 ods. 2 delegovaného nariadenia 2015/63. Domnievala sa preto, že rozhodnutie ECB z 11. júla 2018, ktoré sa týka žalobkyne, nemá vplyv na ročný príspevok splatný žalobkyňou na rok 2018, ani jej neukladá povinnosť prepočítať alebo vrátiť časť predmetného príspevku. Napokon, pokiaľ ide o príspevky ex ante na rok 2015, SRB spresnila, že príspevky vyberané členskými štátmi boli prevedené do SRF v súlade s článkom 3 ods. 3 AIG. Dospela k záveru, že subjekty, ktoré zaplatili príspevky ex ante na rok 2015 a ktorých povolenie bolo následne odňaté, nemajú nárok na vrátenie týchto príspevkov ex ante, rovnako ako nemajú nárok na vrátenie akéhokoľvek riadne zaplateného príspevku ex ante v súlade s článkom 70 ods. 4 nariadenia č. 806/2014. S ohľadom na tieto skutočnosti SRB dospela k záveru, že nemôže prepočítať príspevok žalobkyne ex ante na rok 2018, ani jej vrátiť zostatok príspevku ex ante zaplateného na rok 2015 z dôvodu odňatia jej povolenia zo strany ECB.
1

Dňa 12. januára 2017 Európsky úrad pre výber pracovníkov (EPSO) uverejnil v Úradnom vestníku Európskej únie oznámenie o verejnom výberovom konaní EUIPO/AD/01/17 – Administrátori (AD 6) v odbore duševné vlastníctvo (Ú. v. EÚ C 9 A, 2017, s. 1, ďalej len „oznámenie o výberovom konaní“). Účelom tohto výberového konania, ktoré organizoval EPSO, bolo vytvorenie rezervného zoznamu s cieľom prijať administrátorov do verejnej služby v Úrade Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO). Opravné znenie tohto oznámenia bolo uverejnené v Úradnom vestníku C 315A z 22. septembra 2017.
Podľa článku 2 napadnutého rozhodnutia Komisia nariadila žalobkyni, aby účinne ukončila konštatované porušenie a aby sa do budúcna zdržala prijatia akéhokoľvek opatrenia, ktoré by malo rovnaký cieľ alebo účinok, alebo rovnocenný účinok alebo predmet. V odôvodnení 339 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla, že existuje „viac ako jeden spôsob“ na účinné ukončenie konštatovaného porušenia a následne identifikovala dva. Komisia tak na jednej strane usúdila, že žalobkyňa by mohla zrušiť svoj systém predchádzajúceho povolenia a s ním súvisiaci systém sankcií. Na druhej strane, ak by sa žalobkyňa rozhodla zachovať svoj systém predchádzajúceho povolenia, Komisia v odôvodnení 339 napadnutého rozhodnutia uviedla, že žalobkyňa by mohla účinne ukončiť porušovanie „len“ tak, že by v podstatnej miere zmenila pravidlá oprávnenosti, „rozhodcovský poriadok ISU“ a kritériá povolenia stanovené v oznámení č. 1974, pričom uviedla sériu krokov, ktoré by žalobkyňa mala na tento účel podniknúť.
93

Podľa žalobkyne, ak by sa pojem „riadne využitie“ vykladal takto, bolo by zrejmé, že vedľajší účastník konania by takéto „riadne využitie“ nevykonal, takže by nenadobudol prednostné práva.
101

Pokiaľ ide o článok 10 EDĽP, treba uviesť, že je pravda, že tento dohovor nepredstavuje, pokiaľ k nemu Únia nepristúpila, právny nástroj formálne začlenený do právneho poriadku Únie. V dôsledku toho sa preskúmanie platnosti aktu sekundárneho práva Únie musí vykonať výlučne z hľadiska základných práv zaručených Chartou. Treba však pripomenúť, že na jednej strane podľa článku 6 ods. 3 ZEÚ základné práva zaručené EDĽP predstavujú súčasť práva Únie ako všeobecné zásady, a na druhej strane z článku 52 ods. 3 Charty vyplýva, že práva, ktoré obsahuje, zodpovedajúce právam zaručeným v EDĽP, majú rovnaký zmysel a rozsah, ako je zmysel a rozsah, aký im priznáva EDĽP. Podľa znenia vysvetliviek týkajúcich sa tohto ustanovenia, ktoré v súlade s článkom 6 ods. 1 tretím pododsekom ZEÚ a článkom 52 ods. 7 Charty musia byť zohľadnené na účely jeho výkladu, zmysel a rozsah zaručených práv sú určené nielen znením EDĽP, ale aj, a to najmä, judikatúrou ESĽP. Z uvedených vysvetliviek okrem toho vyplýva, že článok 52 ods. 3 Charty sa snaží zabezpečiť potrebnú súdržnosť medzi právami obsiahnutými v Charte a zodpovedajúcimi právami zaručenými EDĽP bez toho, aby tým bola narušená autonómia práva Únie a Súdneho dvora Európskej únie. Navyše treba uviesť, že táto rovnocennosť medzi slobodami zaručenými Chartou a tými zakotvenými v EDĽP bola vyhlásená formálne v súvislosti so slobodou prejavu (pozri rozsudok z 31. mája 2018, Korwin‑Mikke/Parlament, T‑770/16, EU:T:2018:320, bod 38 a citovanú judikatúru).
111

Stačí však konštatovať, že vyvážajúcimi výrobcami, v mene ktorých CCCME koná, je 19 čínskych vyvážajúcich výrobcov označených v prílohe A.2 návrhu ako Hebei Cheng’An Babel Casting Co. Ltd, Shanxi Jiaocheng Xinglong Casting Co. Ltd, Tianjin Jinghai Chaoyue Industrial and Commercial Co. Ltd, Qingdao Jiatailong Industrial Co. Ltd, Qingdao Jinfengtaike Machinery Co. Ltd, Shahe City Fangyuan Casting Co. Ltd, Shandong Heshengda Machinery Technology Co. Ltd, Baoding Shuanghu Casting Co. Ltd, Tang County Kaihua Metal Products Co. Ltd, Weifang Nuolong Machinery Co. Ltd, Laiwu Xinlong Weiye Foundry Co. Ltd, Handan Zhangshui Pump Manufacturing Co. Ltd, Zibo Joy’s Metal Co. Ltd, Dingxiang Sitong Forging and Casting Industrial, Jiaocheng County Honglong Machinery Manufacturing Co. Ltd, Laiwu City Haitian Machinery Plant, Lianyungang Ganyu Xingda Casting Foundry, Rockhan Technology Co. Ltd a Botou GuangTai Precision Casting Factory.
453

V tejto súvislosti sa Luxemburské veľkovojvodstvo a Engie najskôr usilujú preukázať, v čom by financovanie prostredníctvom vkladu do základného imania nebolo použiteľným nástrojom financovania z dôvodu, že by zvyšovalo finančné riziko dcérskych spoločností. Luxemburské veľkovojvodstvo a Engie totiž počas súdneho konania nepredložili nijaký dôkaz, ktorý by umožňoval preukázať, že alternatívne postupy zmieňované Komisiou v odôvodneniach 304, 309 a 310 napadnutého rozhodnutia, vrátane vkladu do základného imania, by pre dcérske spoločnosti zvýšili riziká, ktoré tieto dcérske spoločnosti znášali v rámci štruktúry schválenej dotknutými ZDS.
308

Okrem toho, pokiaľ ide o tieto negatívne účinky zhrnuté v napadnutom rozhodnutí, žalobcovia poznamenávajú, že Komisia porušila judikatúru týkajúcu sa kritéria súkromného investora v trhovom hospodárstve, ktorá predpokladá zohľadnenie objektívnych a overiteľných skutočností. Komisia sa totiž uspokojila so všeobecnými vyhláseniami a neidentifikovala po prvé strany, ktorých dôvera v skupinu PostNord by bola ovplyvnená konkurzom spoločnosti Post Danmark, po druhé dohody o financovaní skupiny PostNord, ktoré by bolo možné vypovedať v prípade konkurzu spoločnosti Post Danmark, po tretie dohody uzavreté spoločnosťou PostNord s vlastníkmi nehnuteľností alebo dodávateľmi, ktorí by boli dotknutí konkurzom spoločnosti Post Danmark, ako aj záruky, ktoré by v takom prípade musela PostNord aktivovať, a po štvrté činnosti, ktoré by stratila zvyšná dánska časť skupiny PostNord. Žalobcovia dodávajú, že žiadna z týchto údajných strát nebola vyčíslená, takže nemohli byť použité na stanovenie strát, ktoré by vznikli skupine PostNord v prípade konkurzu spoločnosti Post Danmark.
173

Žalobkyňa tvrdí, že skutočnosť, že liek Tecfidera je povolený na základe odlišného postupu, pre odlišnú indikáciu a s odlišným obchodným názvom ako liek Fumaderm, nie je faktorom, na ktorý by sa bolo možné odvolávať na účely tvrdenia, že na liek Tecfidera sa nevzťahuje globálne povolenie na uvedenie na trh udelené pre liek Fumaderm. Tvrdí, že kľúčom, ktorý umožňuje určiť, či na účely globálneho povolenia na uvedenie na trh existuje nejaký relevantný rozdiel medzi liekmi Tecfidera a Fumaderm, je terapeutická účinnosť alebo neexistencia takejto účinnosti MEF solí v rámci lieku Fumaderm. Žalobkyňa dodáva, že terapeutický účinok MEF solí v rámci lieku Fumaderm musí byť relevantný. Bolo by totiž neprimerané považovať dva výrobky za „odlišné“ iba z toho dôvodu, že jeden z nich obsahuje špecifickú zložku vyvolávajúcu nejaký farmaceutický účinok, ktorá sa v porovnávanom výrobku nenachádza. V opačnom prípade by držiteľ povolenia na uvedenie na trh mohol príliš jednoducho dosiahnuť priznanie dlhého dodatočného obdobia regulačnej ochrany údajov tým, že by v okamihu rozšírenia výrobku o novú terapeutickú indikáciu doplnil alebo odobral látku, ktorá je z farmaceutického hľadiska účinná, avšak klinicky irelevantná. To isté platí pre látku s relevantnou účinnosťou, ktorá sa vyskytuje v kombinácii liečiv, avšak v príliš nízkej koncentrácii na to, aby vyvolávala akýkoľvek významný terapeutický účinok, a ktorá môže byť tiež odobratá z kombinácie liečiv bez výraznejšieho vplyvu na terapeutickú účinnosť. Žalobkyňa tvrdí, že keby bolo kompenzáciou za takéto zmeny priznanie nového obdobia regulačnej ochrany údajov iba z dôvodu, že u dotknutých účinných látok bola jednotlivo preukázaná (určitá) terapeutická účinnosť, bolo by to v rozpore s cieľmi sledovanými smernicou 2001/83 a neumožňovalo by to nájsť spravodlivú rovnováhu medzi ochranou záujmov inovačných spoločností a potrebou podporovať výrobu generických liekov so zreteľom na všeobecný záujem.
162

Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora výraz „ktoré nevyžadujú vykonávacie opatrenia“ v zmysle článku 263 štvrtého odseku tretej časti vety ZFEÚ je potrebné vykladať vzhľadom na cieľ tohto ustanovenia, ktorý spočíva, ako vyplýva z procesu jeho prijímania, v snahe vyhnúť sa tomu, aby bol jednotlivec nútený porušiť právo na to, aby sa mohol obrátiť na súd. Ak má teda regulačný akt priame účinky na právnu situáciu fyzickej alebo právnickej osoby bez toho, aby si to vyžadovalo vykonávacie opatrenia, tejto osobe by hrozilo, že bude zbavená účinnej súdnej ochrany, ak by nemala k dispozícii možnosť obrátiť sa na súd Únie s cieľom napadnúť zákonnosť tohto regulačného aktu. V prípade neexistencie vykonávacích opatrení by sa totiž fyzická alebo právnická osoba, hoci priamo dotknutá predmetným aktom, mohla domôcť súdneho preskúmania tohto aktu len po tom, čo poruší jeho ustanovenia, a to tak, že by sa odvolávala na protiprávnosť týchto ustanovení v rámci súdnych konaní, ktoré môže využiť na vnútroštátnych súdoch (pozri rozsudok zo 6. novembra 2018, Scuola Elementare Maria Montessori/Komisia, Komisia/Scuola Elementare Maria Montessori a Komisia/Ferracci, C‑622/16 P až C‑624/16 P, EU:C:2018:873, bod 58 a citovanú judikatúru).
49

Na podporu svojho právneho záujmu na konaní žalobcovia v podstate tvrdia, že zrušením napadnutého rozhodnutia by po prvé zanikla povinnosť talianskych orgánov zabezpečiť dodržiavanie opatrení na rozdelenie bremena. Po druhé by podľa nich malo za následok, že reštrukturalizačný plán, na základe ktorého bolo uvedené rozhodnutie prijaté, by už nezaväzoval BMPS, čo by im ako držiteľom dlhopisov FRESH umožnilo dosiahnuť buď obnovu ich práv, alebo náhradu škody. Po tretie by zrušenie napadnutého rozhodnutia podľa nich viedlo k začatiu konania vo veci formálneho zisťovania, v rámci ktorého by mali možnosť uplatniť svoje procesné práva predložením pripomienok, na základe ktorých by talianske orgány alebo BMPS mohli zmeniť opatrenia na rozdelenie bremena tak, aby sa zabezpečil ich súlad s právom Únie, a Komisia by mohla uložiť iné a menej prísne podmienky a povinnosti než opatrenia na rozdelenie bremena, ktoré vzala do úvahy. Napokon by podľa žalobcov uznanie skutočnosti, že BMPS im protiprávne odňala ich práva, posilnilo ich postavenie v rámci občianskoprávneho konania proti banke BMPS začatého na Tribunal d’arrondissement de Luxembourg (Okresný súd Luxemburg, Luxembursko) na základe návrhu, ktorý podal pán Braesch ako právny zástupca držiteľov dlhopisov FRESH proti spoločnostiam BMPS, MUFJ, JPM a americkej obchodnej spoločnosti JP Morgan Chase Bank, s cieľom vyhlásiť za nezákonné vypovedanie zmlúv FRESH a predovšetkým vypovedanie dohody o zámene obchodných spoločností.