ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Odôvodnenia 2, 6, 7, 8, 29 a 30 nariadenia č. 1346/2000 stanovujú: „(2) Riadne fungovanie vnútorného trhu si vyžaduje účinné a efektívne fungovanie cezhraničných konkurzných konaní a na dosiahnutie tohto cieľa, ktorý patrí do rozsahu súdnej spolupráce v občianskych veciach v zmysle článku 65 zmluvy [ES], je potrebné prijať toto nariadenie. (6) V súlade so zásadou proporcionality by sa toto nariadenie malo obmedziť na ustanovenia o súdnej právomoci na začatie konkurzného konania a na rozsudky, ktoré sú vynesené priamo na základe konkurzného konania a ktoré sú s takýmto konaním úzko späté. Okrem toho by toto nariadenie malo obsahovať ustanovenia o uznávaní takých rozsudkov a o príslušnom práve, ktoré tiež spĺňajú túto zásadu. (7) Konkurzné konania týkajúce sa likvidácie platobne neschopných spoločností a iných právnických osôb, súdnych zmierov, vyrovnaní a podobných konaní sú vylúčené z rozsahu Bruselského dohovoru o súdnej právomoci a vymáhaní rozsudkov v občianskych a obchodných veciach [z roku 1968] v znení zmien a doplnkov dohovorov o pristúpení k tomuto dohovoru. (8) Na zlepšenie účinnosti a efektívnosti konaní vo veciach platobnej neschopnosti s cezhraničným dopadom je potrebné a vhodné, aby ustanovenia o právomoci, uznávaní a príslušnom práve týkajúce sa tejto oblasti boli obsiahnuté v opatrení [S]poločenstva, ktoré bude záväzné a priamo uplatniteľné v členských štátoch. (29) Kvôli obchodným rozhodnutiam by sa hlavný obsah rozhodnutia o začatí konania na žiadosť likvidátora [správcu konkurznej podstaty – neoficiálny preklad] mal uverejniť v ostatných členských štátoch. Ak má úpadca v danom členskom štáte nejaký podnik, môže byť takéto uverejnenie povinné. Ani v jednom z týchto prípadov by ale predchádzajúce uverejnenie nemalo byť podmienkou pre uznávanie zahraničných konaní v inom členskom štáte. (30) V niektorých prípadoch sa môže stať, že dotknuté osoby o začatí konania nebudú vedieť a že s dobrým úmyslom budú konať spôsobom, ktorý bude v rozpore s novým stavom vecí. V záujme ochrany takýchto osôb, ktoré dlžníkovi [v prospech dlžníka – neoficiálny preklad] uhradia platbu, pretože nevedia o začatí zahraničného konania, pričom podľa správnosti by takúto platbu mali uhradiť likvidátorovi [správcovi konkurznej podstaty – neoficiálny preklad], by sa malo stanoviť, že takáto platba má účinok na vyrovnávanie dlhu.“
63.

Po druhé „[a]nother and far more important principle laid down in Article 15(1) is that this transfer can be for the benefit of any Member State’s court. The provision states that this transfer should concern a court ‚with which the child has a particular connection‘, and the exact nature of these connections is listed in paragraph (3). However, Article 15(1) does not require that the designated court would otherwise have jurisdiction over the subject matter. Therefore, the transfer mechanism is… [one] allowing a competent court to transfer a case to any Member State court, provided that the particular connection is identified. This analysis implies that Article 15 is not only a court cooperation provision, but contains also a jurisdictional rule. The effect of this rule is to give jurisdiction to any Member State court, providing there is a particular connection between the court and the child“, ( 19 ) čo sa zdá byť prípad prejednávanej veci.
29.

Z tohto dôvodu sa domnievam, že by bolo vhodné posúdiť druhú otázku v spojení so štvrtou otázkou, aby sa preskúmala zlučiteľnosť povinnosti must carry s povinnosťou must offer. Otázkou teda je, či smernica 2002/22 alebo akýkoľvek iný právny predpis Únie bráni členskému štátu, aby uložil povinnosť prenosu podnikom, na ktoré sa nevzťahuje článok 31 uvedenej smernice a ktoré ponúkajú sledovanie televíznych programov streamingovým spôsobom a formou živého vysielania cez internet, pričom táto povinnosť je spojená so vzájomnou povinnosťou dotknutých televíznych spoločností nebrániť sa takémuto prenosu.
49.

Z toho vyplýva, že členské štáty nemôžu jednostranne zavádzať poplatky s rovnakým účinkom ako vývozné clá na vývozy do tretích krajín. Ak by poplatok, o ktorý ide vo veci samej, bolo možné klasifikovať ako taký poplatok, bude zakázaný bez ohľadu na to, či sa týka vývozu do členských štátov alebo do tretích krajín. ( 32 )
103.

Ak by sa uplatňoval tento prístup, v praxi by overenie ekvivalencie stratilo akýkoľvek skutočný účel. Znamenalo by to porovnávanie neporovnateľného. Prejednávaná vec je vhodným príkladom toho, že nie všetky prípady týkajúce sa konkrétnej oblasti práva sú porovnateľné: sťažnosti týkajúce sa diskriminácie v súvislosti so zamestnaním sa môžu odlišovať z hľadiska ich predmetu, dôvodu a podstatných náležitostí v závislosti od zdroja diskriminácie. Na WRC je možné sa obrátiť v prípade, ak diskriminácia vyplýva z praxe (obvykle rozhodnutie prijaté zamestnávateľom) v súvislosti so zamestnaním. ( 35 ) Naopak, žaloba týkajúca sa napadnutia platnosti právnych predpisov alebo vyžadujúca si neuplatňovanie právnych predpisov sa v podstate týka zákonnosti legislatívneho nástroja s účinkami zákona. Podľa môjho názoru je to zásadný rozdiel a nemal by sa prehliadať. Rozdiely medzi procesnými pravidlami ( 36 ), ktoré sa uplatňujú na žaloby predložené WRC na jednej strane a High Court (Vyšší súd) na strane druhej, sa navyše vysvetľujú presne na základe inherentného rozdielu medzi druhmi žalôb, ktorými sú tieto orgány oprávnené sa zaoberať.
32.

Na účely boja proti diskriminácii, ak by bol prístup k vzdelaniu vynechaný, čo by ostalo v rámci pojmu „vzdelanie“? V triede (berúc na vedomie klasický pohľad na vzdelanie), môže každý sedieť vpredu a každý môže klásť otázky. V dnešnej dobe by bolo nepredstaviteľné, že určitá etnická skupina musí sedieť vzadu a nesmie sa obrátiť na učiteľa. Rovnako samozrejme by všetci študenti mali byť hodnotení podľa rovnakých kritérií, podľa svojich zásluh a nie podľa rasy alebo etnického pôvodu a všetci študenti by mali získať rovnaký diplom po úspešnom absolvovaní rovnakých vyučovacích hodín. ( 22 ) Možnosť byť za rovnakých podmienok prijatý na všetky školy a na všetky vyučovacie hodiny však zodpovedá prístupu k vzdelaniu. Bez tohto prístupu nemôže existovať žiadne vzdelanie. Aby bolo jasné, slovo „vzdelanie“ nevyhnutne zahŕňa slová „prístup k vzdelaniu“; vzájomne koexistujú a sú na sebe závislé a rozdeliť ich by znamenalo zbaviť smernicu jej cieľa bojovať proti diskriminácii v oblasti vzdelávania.
4.

Prejednávaný prípad sa výnimočne netýka klasického reťazca dodania, ale dovozu s následným premiestnením tovaru v rámci Spoločenstva kupujúcim. Vedie to k dvom osobitostiam. Po prvé vzniká otázka, či podvod v oblasti DPH, ktorý bol zamýšľaný neskôr a uskutočnený na konci dodania, „infikuje“ aj predchádzajúce premiestnenie tovaru v rámci Spoločenstva. Z fiškálneho hľadiska by to malo tú „výhodu“, že prostredníctvom odhaleného podvodu v oblasti DPH by sa zniekoľkonásobil (v prejednávanom prípade zoštvornásobil ( 6 )) príjem z dane.
22.

Na jednej strane vzniká otázka, či plánovaný prevod podielov možno vôbec považovať za ekonomickú činnosť, a teda či patrí do pôsobnosti DPH (pozri bod 1). Následne sa súd pýta, či a prípadne za akých okolností možno konštatovať priamu a bezprostrednú súvislosť transakcií na vstupe so zdaniteľnou činnosťou. V prípade, že by transakcie na vstupe priamo a bezprostredne súviseli s transakciami oslobodenými od dane, totiž nevzniká vôbec právo na odpočítanie dane (pozri bod 2).
74.

Okrem toho, ak by mohol členský štát vyžadovať, aby za skutok, za ktorý bol vo vydávajúcom členskom štáte uložený trest, bolo možné podľa jeho vlastného práva uložiť ak nie rovnaký, tak aspoň podobný trest, viedlo by to k zjavnému zníženiu účinnosti zásady vzájomného uznávania súdnych rozhodnutí vydaných v rámci mechanizmu európskeho zatykača, pretože takýto prístup by znamenal opätovné zavedenie konania na základe postupu vydávania. Tento prístup by bol pritom v zjavnom rozpore s jasne vyjadreným úmyslom normotvorcu Únie nahradiť postup vydávania, ktorý členské štáty uplatňovali, postupom odovzdávania založeným na vzájomnej dôvere medzi týmito štátmi.
139.

Skutkové okolnosti v tejto veci neposkytujú odpoveď na otázku, či navrhovateľ niekedy (opätovne) hľadal zamestnanie v spolkovej štátnej službe. Možno je rozumné predpokladať, že ak by sa bola osoba prepustená z výkonu tejto služby za takých okolností ako vo veci samej pokúsila o návrat späť do tej istej služby, bolo by to dosť zbytočné (ak aj vôbec možné z právneho hľadiska). Ak je to skutočne tak a navrhovateľ by neskôr nepožiadal o opätovné zamestnanie v spolkovej štátnej službe, aké závery možno vyvodiť z tejto skutočnosti? Mohlo by sa navrhovateľovi vytýkať, že tak neurobil? Mohol by byť za to prípadne znevýhodnený?
26.

Po prvé táto otázka uvádza, že príslušná slovinská právna úprava umožňuje neobmedzený prístup ku všetkým informáciám týkajúcim sa určitých druhov zmlúv. Podľa slovinskej vlády by však ZDIJZ mala umožniť neobmedzený prístup iba k určitým údajom, konkrétne k „podstatným údajom“ týkajúcim sa zmlúv. Ako ďalej vysvetlila slovinská vláda na pojednávaní, tieto údaje by boli predložené v súhrnnej podobe, čo znamená, že osoba požadujúca prístup by získala informácie napríklad o tom, že banka X uzatvorila so spoločnosťou Y zmluvu týkajúcu sa záležitostí Z a celkovej zaplatenej sume, ale táto osoba by nedostala žiadne ďalšie podrobnosti týkajúce sa obsahu týchto zmlúv. Prístup ku všetkým ostatným prvkom zmluvy (ktoré nie sú „podstatnými údajmi“) by mohol byť odmietnutý, ak by ich spoločnosť klasifikovala ako obchodné tajomstvo.
44.

Ak by sa táto logika mala uplatniť na prejednávanú vec, je spravodlivé konštatovať, že upratovanie (ubytovacieho zariadenia) je doplnkovým plnením obvykle poskytovaným počas (krátkodobo prenajatého) ubytovania. Donáška čerstvého pečiva a pranie nemusia byť vždy automaticky poskytované. Tieto služby ako také však sotva predstavujú cieľ cesty; v tomto zmysle nie sú pre cestujúceho nevyhnutné, aby si mohol vychutnať ubytovanie. Samozrejme môžu existovať výnimočné prípady, v ktorých by sa takéto bežné alebo spoločné vnímanie neuplatňovalo, a tieto za normálnych okolností vedľajšie plnenia by mali odlišné postavenie a váhu. Príklady, ktoré by sa mohli vynoriť, môžu byť výnimočné raňajky vo vidieckom prostredí rakúskeho Tyrolska prispôsobené pre romantické duše alebo rôzne druhy gastronomických pochúťok. Môže ísť o ubytovanie na stredovekom hrade so špeciálnou ponukou „vyperte si vlastnú bielizeň“ v historických práčovniach pomocou tradičných metód, ktorá prisľúbi „prežiť autentickú skúsenosť ženy – práčky 15. storočia“. V každom z týchto scenárov je pravdepodobné, že takéto plnenie by nebolo iba vedľajšie k hlavnému plneniu, ktoré predstavuje ubytovanie.
41.

Vo všeobecnosti má Súdny dvor taký prístup, že akékoľvek výnimky ustanovené v smernici o DPH by sa mali vykladať reštriktívne. Znamená to, že ich rozsah pôsobnosti by sa mal prísne obmedziť na text a cieľ, na ktorý boli navrhnuté, aj keď by sa na ich základe dala vysvetliť aj širšia výnimka. V poslednej dobe túto zásadu Súdny dvor opäť zdôraznil v rozsudku Avon Cosmetics, ( 15 ) kde jasne odmietol myšlienku, že výnimka stanovená vzhľadom na výpočet základu dane v modeli priameho predaja by sa mohla vykladať tak, že umožňuje aj odpočítanie nákladov na produkty kúpené na účely predvádzania na úrovni dane na vstupe. Povolenie takejto ďalšej výnimky (určite vo všeobecnosti obhájiteľné) by v skutočnosti znamenalo, že výnimka poskytnutá s ohľadom na jeden špecifický prvok by potom umožnila vytvoriť ďalšie „zvlnené účinky“ v celom systéme DPH, čo by viedlo k vzniku niekoľkých paralelných úprav „à la carte“, ktoré jasne presahujú rozsah pôsobnosti výnimky. ( 16 )
62.

Navyše, keďže peňažnú náhradu za dovolenku nie je možné určiť izolovane od údaja o dobe ročnej dovolenky, obe tieto hodnoty nemôžu byť vnímané úplne oddelene od širšieho rámca, do ktorého spadajú. Ako to zdôraznili žalovaná a nemecká vláda v písomných pripomienkach a ústnych vyjadreniach, predmetné pravidlo je súčasťou rámca, ktorý odráža celkové vyváženie záujmov, ktoré bolo dosiahnuté sociálnymi partnermi v rámci BRTV‑Bau. Vo vzťahu k ustanoveniam vzťahujúcim sa na ročnú dovolenku BRTV‑Bau uvádza, že doba ročnej dovolenky je 30 dní za rok, čo predstavuje o 10 dní viac, než je požadované v smernici 2003/88, a to bez ohľadu na to, či pracovníci skutočne vykonávajú prácu alebo pracujú na skrátenú pracovnú dobu. Čo sa týka peňažnej náhrady za dovolenku, ak sa jej výška mení v závislosti od druhého faktora, práca nadčas sa započítava do základu výpočtu, čím sa tento základ zvyšuje a uplatňuje sa na tento základ zvýšená percentuálna sadzba. Navyše, ako uviedla nemecká vláda na pojednávaní, referenčné obdobie predstavuje celý kalendárny rok, čo umožňuje vyváženie vyťažených období s obdobiami s prácou na skrátenú pracovnú dobu. Na záver, ako to tvrdila žalovaná a ako to potvrdila nemecká vláda na pojednávaní, počas období práce na skrátenú pracovnú dobu pracovníci nielenže dostávajú pravidelnú platbu (príspevok za prácu na skrátenú pracovnú dobu vyplácaný zamestnávateľom, a v konečnom dôsledku preplácaný nemeckým úradom práce ( 36 )), ale sú krytí zdravotným a dôchodkovým poistením.
8.

Článok 209 ods. 1 CGI znie od 21. septembra 2011 takto: „… V prípade straty počas obchodného roka sa táto strata považuje za daňovú záťaž pre nasledujúci obchodný rok a je odpočítaná od zisku dosiahnutého počas uvedeného roka maximálne vo výške 1000000 [eur] zvýšenej o 60 % sumy zodpovedajúcej zdaniteľnému zisku za tento rok, ktorá presahuje sumu uvedenú ako prvú. Ak tento zisk nie je dostatočný na to, aby bolo možné v plnom rozsahu vykonať odpočet, prebytok straty sa prevádza za rovnakých podmienok do nasledujúcich obchodných rokov. To isté platí pre tú časť straty, ktorú nemožno odpočítať v súlade s prvou vetou tohto pododseku.“
13.

V roku 2008 navrhovateľ, ktorým je Kilkenny County Council (zastupiteľstvo grófstva Kilkenny, Írsko), predložil An Bord Pleanála žiadosť o schválenie projektu výstavby cestnej komunikácie, ktorého súčasťou bola nová cesta a most cez rieku Nore, a vyvlastnenia potrebných pozemkov. Cieľom tohto obchvatu je okrem iného v záujme zníženia dopravného zaťaženia centra mesta dokončiť úplný cestný okruh mesta Kilkenny. Plánovaná cesta prechádza cez viaceré chránené prírodné územia: Special Protection Area (územie osobitnej ochrany, ďalej len „ÚOO“) „River Nore SPA“ (kód Natura 2000 IE0004233) označené podľa smernice o vtáctve, candidate Special Area of Conservation (navrhované osobitne chránené územie, ďalej len „budúce OCHÚ“) v zmysle smernice o biotopoch, konkrétne „River Barrow and River Nore SAC“ (kód Natura 2000 IE0002162), a National Heritage Area (navrhované územie národného dedičstva, ďalej len „NHA“).
51.

Článok 45 ZFEÚ však zaručuje pracovníkovi len to, že presťahovanie do iného členského štátu, ako je členský štát jeho pôvodu, bude v sociálnej oblasti neutrálne, pričom takéto presťahovanie môže vzhľadom na rozdiely uvedené v predchádzajúcom bode podľa okolností konkrétneho prípadu byť z tohto hľadiska pre dotknutú osobu viac alebo menej výhodné. Tento článok teda nepriznáva uvedenému pracovníkovi právo dovolávať sa v hostiteľskom členskom štáte pracovných podmienok, na ktoré mal nárok v členskom štáte pôvodu podľa vnútroštátnej právnej úpravy tohto štátu pôvodu. ( 42 ) V súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania môže mať spravidla prospech len z pracovných podmienok uplatniteľných na tuzemských pracovníkov. ( 43 ) Ak by to tak nebolo, prekážku voľného pohybu tohto pracovníka by predstavovala akákoľvek právna úprava hostiteľského členského štátu pracovníka, ktorá by bola menej priaznivá ako právna úprava členského štátu jeho pôvodu. Takéto odôvodnenie by malo hlboký dosah na právnu úpravu členských štátov v sociálnych veciach.
57.

V tejto súvislosti pripomínam, že príprava Avastinu pre liečbu VPDM zahŕňa zmeny týkajúce sa balenia, dávkovania a spôsobu podávania tohto lieku. Z vnútroštátneho rozhodnutia ani zo súdneho spisu predloženého Súdnemu dvoru naproti tomu nevyplýva, že by sa táto príprava dotýkala samotnej liečivej látky. Naopak, rozhodnutia AIFA sa obmedzujú len na to, že povoľujú prebalenie Avastinu do jednotlivých dávok, a to za podmienok, ktoré majú zabezpečiť sterilitu. ( 21 )
1.

Bolo to už pred pár rokmi, v čase, keď som bol mladý chlapec, ale na návštevu šou Holiday on Ice si spomínam veľmi dobre. Bol som vtedy fascinovaný fantastickým výkonom, ktorý bol výsledkom stretnutia mnohých rôznych protagonistov: korčuliarov, osvetľovačov, hudobníkov a mnohých ďalších. Čo si však mnohí diváci, ktorí prídu na šou Holiday on Ice, neuvedomujú, je skutočnosť, že v zákulisí sa musí spojiť rovnaký počet vecí, ak nie viac, na to, aby takáto šou mohla vzniknúť. Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý predložil Centrale Raad van Beroep (Odvolací súd pre sociálne zabezpečenie a verejnú službu, Holandsko), ilustruje, koľko právnych záležitostí treba vyriešiť, aby sa šou mohla predviesť ľuďom v celej Európe.
23.

Podľa daňového úradu by malo byť zdaňovanie kapitálových ziskov rovnaké, či už si nemecký daňovník premiestni svoj domicil do iného členského štátu Únie alebo do štátu, na ktorý sa vzťahuje dohoda o EHP. V tejto súvislosti § 6 ods. 5 AStG stanovuje odklad platby dane z kapitálových ziskov, a to bez úroku a bez zloženia zábezpeky, až do skutočného scudzenia týchto aktív, pokiaľ nový štát bydliska poskytuje pomoc a podporu v oblasti vymáhania daňových pohľadávok. Podľa daňového úradu však neexistuje dohoda so Švajčiarskom o podpore v oblasti vymáhania daňových pohľadávok, čo podľa neho odôvodňuje znevýhodnenie daňovníkov, ktorí premiestňujú svoj daňový domicil do tohto štátu. Daňový úrad napokon usúdil, že nedochádza k dvojitému hospodárskemu zdaneniu, pretože Švajčiarsko kapitálové zisky nezdaňuje.
7.

Vzhľadom na osobitnú úlohu verejnoprávneho vysielania v členských štátoch vo vzťahu k demokratickým, sociálnym a kultúrnym potrebám každej spoločnosti a k potrebe zachovať pluralitu médií protokol č. 29 o verejnoprávnom vysielaní v členských štátoch, ktorý je prílohou ZFEÚ a ktorý bol zavedený Amsterdamskou zmluvou ( 10 ), ako je to uvedené aj v jeho odôvodnení, stanovuje: „Ustanovenia zmlúv nemajú vplyv na právomoc členských štátov pri poskytovaní financovania verejnoprávneho vysielania, pokiaľ je takéto financovanie poskytované vysielacím organizáciám na splnenie verejnoprávneho poslania tak, ako je mu zverené, vymedzené a organizované v každom členskom štáte, a pokiaľ takéto financovanie neovplyvňuje obchodné podmienky a hospodársku súťaž v Únii v takom rozsahu, ktorý by bol v rozpore so spoločným záujmom, pričom sa berie do úvahy uskutočnenie náhrad za verejnoprávnu službu.“
90.

Okrem toho, ako uvádza právna veda, ( 21 )„[i]n the light of the [HGA] case law it may… be concluded that where soft law guidelines purport to introduce a legal obligation to submit a specific application form in order to be considered as eligible for an aid scheme it is highly questionable that if an applicant has failed to do so, the Commission could conclude that the aid would be incompatible without more. It is submitted that, in the light of [that case law], the failure to comply with such formalities should not establish a non‑rebuttable presumption that the aid has no incentive effect and is incompatible – the Commission should look at the circumstances of the case to assess whether the (potential) beneficiary has an incentive to change its behavior. It will of course be for the Member States [or the beneficiaries] to provide sufficient evidence to support this claim“.
80.

Podľa môjho názoru je takýto výklad príslušných ustanovení smernice o registračných dokumentoch nesprávny. Najmä jej článok 4 jasne stanovuje, že „registračné osvedčenie vydané členským štátom je uznané ostatnými členskými štátmi na registráciu vozidla v medzinárodnej doprave alebo na opätovnú registráciu v ďalšom členskom štáte“. To znamená, že povinnosť vzájomného uznania v zásade zahŕňa povinnosť nechať vozidlo vo voľnej prevádzke a/alebo ho zaregistrovať. Rozdielny výklad by bol v rozpore nielen so znením článku 4, ale malo by to tiež za následok neúčinnosť tohto ustanovenia.
62.

Pokiaľ ide o účel, ako už bolo zdôraznené v písomných vyjadreniach Fínska a Komisie, keby bolo z hľadiska formy zvolenej obchodníkom použité kritérium „konkrétneho prípadu“, čo je druhá alternatíva uvedená vnútroštátnym súdom v prvej otázke, zostala by potom otázka okolností, za ktorých sa uplatní výnimka stanovená v článku 8 ods. 4 smernice 2011/83, ponechaná obchodníkom a ich výberu reklamných prostriedkov a ponuky zmlúv uzavretých na diaľku. To by bolo v rozpore s cieľom uvedeným v odôvodnení 2 smernice 2011/83, ktorým je „stanoviť štandardné pravidlá týkajúce sa spoločných aspektov zmlúv na diaľku a zmlúv uzatváraných mimo prevádzkových priestorov“ a vytvoriť „jednotný regulačný rámec založený na jasne vymedzených právnych pojmoch“, ako je uvedené v odôvodnení 7. To by tiež viedlo k obmedzeniu effet utile článku 8 ods. 4 smernice 2011/83 a bolo by to v protiklade k pravidlu, že odchýlky od pravidiel práva Únie, ktorých cieľom je ochrana spotrebiteľov, treba vykladať reštriktívne. ( 19 )
72.

Z tohto dôvodu na to, aby boli kritériá zápisu po podaní žaloby zmenené, nepostačuje, aby odvolateľ musel upraviť svoje dôvody a tvrdenia. Ak by Všeobecný súd rozhodol inak, znamenalo by to, že akýkoľvek návrh na úpravu – ktorý sa v princípe podáva po prijatí aktu prijatého po podaní žaloby – by mal zahŕňať upravené dôvody a tvrdenia, čo by bolo zjavne v rozpore so znením („v prípade potreby“) a účelom článku 86 ods. 4 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
4.

Odôvodnenia 1, 2, 3, 5, 7 a 12 smernice 96/53 stanovujú: „(1) … smernica Rady 85/3/EHS z 19. decembra 1984 o hmotnostiach, rozmeroch a niektorých iných technických charakteristikách určitých vozidiel cestnej dopravy[ ( 5 )] vytvorila v rámci spoločnej dopravnej politiky spoločné normy povoľujúce zlepšené využitie cestných vozidiel v doprave medzi členskými štátmi; (2) … smernica 85/3… bola pri viacerých príležitostiach podstatne zmenená a doplnená;… pri príležitosti jej ďalšej úpravy by mala byť z dôvodov jasnosti a racionality prepracovaná do jediného textu spolu so smernicou Rady 86/364/EHS zo dňa 24. júla 1986 týkajúcou sa preukazovania zhody vozidiel so smernicou 85/3/[ ( 6 )]; (3) … rozdiely medzi normami platnými v členských štátoch, ktoré sa týkajú hmotností a rozmerov úžitkových cestných vozidiel, by mohli mať negatívny dosah na podmienky súťaže a mohli by predstavovať prekážku pre dopravu medzi členskými štátmi; … (5) … uvedené normy odrážajú rovnováhu medzi racionálnym a ekonomickým využitím úžitkových cestných vozidiel a požiadavky na údržbu infraštruktúry, bezpečnosť cestnej premávky, ochranu životného prostredia a usporiadania života; … (7) … na úžitkové vozidlá registrované alebo uvádzané do prevádzky v členskom štáte sa môžu uplatňovať dodatočné technické požiadavky týkajúce sa hmotností a rozmerov;… tieto požiadavky nesmú predstavovať prekážku v pohybe úžitkových vozidiel medzi členskými štátmi; … (12) … pre ostatné charakteristiky vozidiel sú členské štáty oprávnené uplatňovať na svojom území hodnoty iné, než sú hodnoty uvedené v tejto smernici, iba na vozidlá používané vo vnútroštátnej doprave.“
77.

Po tretie, ak uplatníme systematický prístup, článok 5 ods. 1 smernice 2004/17 by nemal veľký význam, ak by sa všeobecne vylúčilo jeho uplatnenie na podniky, ktoré poskytujú dopravné služby, a to z toho dôvodu, že táto činnosť by sa nepovažovala za prevádzkovanie siete, aby sa ihneď potom (ods. 2 ustanovenia) vyhlásilo, že sa neuplatní na „subjekty, ktoré poskytujú autobusovú dopravu pre verejnosť, a ktoré boli vylúčené z pôsobnosti smernice 93/38/EHS podľa jej článku 2 ods. 4“. Ak je toto výslovné spresnenie potrebné, je to práve preto, že na zvyšok podnikov poskytujúcich dopravné služby sa smernica 2004/17 v zásade neuplatňuje.