Bolo by totiž nelogické, aby inštitúcie museli uplatniť článok 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia č. 1225/2009 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva, spôsobom, ktorý sa vzhľadom na dôkazy poskytnuté v rámci predbežného preskúmania ukázal byť nesprávny z jediného dôvodu, že k takémuto uplatneniu došlo počas pôvodného prešetrovania. Takýto záver je tým viac nelogický, že podľa článku 11 ods. 6 základného nariadenia jedine na základe predbežného preskúmania možno zmeniť opatrenia, zatiaľ čo preskúmanie opatrení, ktorých platnosť uplynula, môže viesť iba k ich zrušeniu alebo zachovaniu.

Prekročenie uvedenej lehoty troch mesiacov môže mať preto vplyv na zákonnosť následne prijatého nariadenia len vtedy, ak dotknutý podnik preukáže, že pokiaľ by odpoveď na žiadosť o priznanie štatútu podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve bola poskytnutá v stanovej lehote, mohla by byť odlišná a priaznivejšia pre záujmy dotknutého podniku.

Podľa článku 2 ods. 7 písm. c) druhého pododseku základného nariadenia č. 1225/2009 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva, otázka, či výrobca spĺňa kritériá na priznanie štatútu podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve, uvedené v prvom pododseku tohto ustanovenia, musí byť vyriešená do troch mesiacov od začatia prešetrovania na základe osobitných konzultácií poradného výboru a po tom, ako výrobné odvetvie Únie dostalo príležitosť vyjadriť svoje pripomienky.

Podľa článku 20 ods. 2 základného nariadenia č. 1225/2009 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva, strany, ktorých sa týka antidumpingové prešetrovanie, môžu požiadať o poskytnutie konečných informácií o podstatných skutočnostiach a úvahách, na základe ktorých má byť odporučené uloženie konečných opatrení, ukončenie zisťovania alebo zastavenie konania bez uloženia opatrení.

Okrem toho dodržiavanie práva na obhajobu v každom konaní vedenom proti osobe, ktoré môže viesť k aktu nepriaznivo zasahujúcemu do jej právneho postavenia, je základnou zásadou práva Únie, ktorú treba zabezpečiť, a to aj v prípade neexistencie akejkoľvek právnej úpravy týkajúcej sa predmetného konania. Táto zásada má podstatný význam v konaniach týkajúcich sa prešetrovania dumpingu.

Podľa uvedenej zásady musí byť dotknutým podnikom počas správneho konania umožnené vyjadriť svoje stanovisko k existencii a relevantnosti uvádzaných skutočností a okolností a k dôkazom uvádzaným Komisiou na podporu jej tvrdenia o existencii dumpingových praktík a ujmy, ktorá z nich vyplýva.

Povinnosť poskytnúť informácie, ktorá inštitúciám Únie prináleží v oblasti antidumpingu, musí byť v súlade s povinnosťou rešpektovať dôverné informácie. Povinnosť rešpektovať dôverné informácie však nesmie zbavovať právo na obhajobu jeho podstaty. Adekvátnosť informácií poskytnutých inštitúciami Únie sa má posudzovať práve v závislosti od toho, aká konkrétna bola žiadosť o informácie.

Konkrétnejšie, pokiaľ ide o odmietnutie Komisie poskytnúť podniku, ktorého sa týka antidumpingové prešetrovanie, informácie o stanovení normálnej hodnoty dotknutých výrobkov, skutočnosť, že dotknutí účastníci konania disponujú podrobnými výpočtami, ktoré vykonala Komisia, a údajmi použitými na účely týchto výpočtov, im vo všeobecnosti umožňuje, aby predložili svoje pripomienky, ktoré sú užitočnejšie na ich obhajobu. Môžu totiž presne overiť spôsob, akým Komisia použila tieto údaje, a porovnať ich so svojimi vlastnými výpočtami, na základe čoho môžu identifikovať prípadné pochybenia zo strany Komisie, ktoré by boli inak nezistiteľné. Navyše od dotknutého podniku nemožno vyžadovať, aby preukázal, že následne prijaté rozhodnutie inštitúcií by bolo iné, ak by disponoval uvedenými informáciami, ale iba to, že takáto hypotéza nie je úplne vylúčená, keďže dotknutý podnik by mohol lepšie zabezpečiť svoju obhajobu v prípade neexistencie procesnej nezrovnalosti, ktorá sa konkrétne dotkla práva na obhajobu.

(pozri body 138 – 140, 142, 143, 156, 157)