ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené kráľovstvo) 17. júna 2019 — Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs/Wellcome Trust Ltd

(Vec C-459/19)

(2019/C 280/38)

Jazyk konania: angličtina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Druhostupňový súd (oddelenie pre daňové a majetkové spory)

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Odvolateľ: Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Odporca: Wellcome Trust Ltd

Prejudiciálne otázky

1. Má sa článok 44 smernice 2006/112/ES (1) vykladať v tom zmysle, že ak zdaniteľnej osobe, ktorá vykonáva neekonomickú činnosť spočívajúcu v nákupe a predaji akcií a iných cenných papierov v rámci správy majetku charitatívneho trustu, poskytuje služby správy investícií osoba mimo Spoločenstva výlučne na účely takejto činnosti, má sa táto osoba považovať za „zdaniteľnú osobu, ktorá koná ako taká“?

2. Ak bude odpoveď na prvú prejudiciálnu otázku záporná a články 46 až 49 smernice sa nebudú uplatňovať, uplatňuje sa na poskytovanie článok 45 smernice alebo sa na poskytovanie neuplatňuje článok 44 ani článok 45?

(1) Smernica Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1).
Žaloba podaná 24. mája 2019 — Poľská republika/Európsky parlament, Rada Európskej únie

(Vec C-401/19)

(2019/C 270/24)

Jazyk konania: poľština

Účastníci konania

Žalobkyňa: Poľská republika (v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca, W. Gonatarski, advokát)

Žalovaní: Európsky parlament, Rada Európskej únie

Návrhy žalobkyne

— zrušiť článok 17 ods. 4 písm. b) a článok 17 ods. 4 písm. c) in fine [to znamená v časti obsahujúcej formuláciu „a vynaložili najlepšiu snahu na to, aby predišli ich budúcemu nahrávaniu v súlade s písmenom b)“] smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/790 zo 17. apríla 2019 o autorskom práve a právach súvisiacich s autorským právom na digitálnom jednotnom trhu a o zmene smerníc 96/9/ES a 2001/29/ES (1),

— zaviazať Európsky parlament a Radu Európskej únie na náhradu trov konania.

Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

Poľská republika požaduje zrušenie článku 17 ods. 4 písm. b) a článku 17 ods. 4 písm. c) in fine [to znamená v časti obsahujúcej formuláciu „a vynaložili najlepšiu snahu na to, aby predišli ich budúcemu nahrávaniu v súlade s písmenom b)“] smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/790 zo 17. apríla 2019 o autorskom práve a právach súvisiacich s autorským právom na digitálnom jednotnom trhu a o zmene smerníc 96/9/ES a 2001/29/ES (Ú. v. EÚ L 130, 2019, s. 92) a uloženie povinnosti Európskemu parlamentu a Rade nahradiť trovy konania.

Subsidiárne pre prípad, že by Súdny dvor uznal, že napadnuté ustanovenia nemožno oddeliť od ostatných ustanovení uvedených v článku 17 smernice (EÚ) 2019/790 bez zmeny obsahu právnej úpravy uvedenej v tomto článku, požaduje Poľská republika zrušenie celého článku 17 smernice (EÚ) 2019/790.

Proti napadnutým ustanoveniam smernice Poľská republika uvádza výhradu porušenia práva slobody prejavu a práva na informácie zaručených článkom 11 Charty základných práv Európskej únie.

Poľská republika predovšetkým tvrdí, že uloženie povinnosti poskytovateľom online služieb zdieľania obsahu, aby v súlade s vysokými normami odbornej starostlivosti v sektore vynaložili najlepšiu snahu na zabezpečenie nedostupnosti konkrétnych diel a iných predmetov ochrany, pre ktoré nositelia práv poskytli poskytovateľom služieb relevantné a nevyhnutné informácie [článok 17 ods. 4 písm. b) smernice 2019/790], ako aj uloženie povinnosti poskytovateľom online služieb zdieľania obsahu vynaložiť najlepšiu snahu znemožniť budúce nahrávanie diel alebo iných predmetov ochrany po tom, ako dostali dostatočne podložené oznámenie od nositeľov práv [článok 17 ods. 4 písm. c) in fine smernice 2019/790] vyvoláva — s cieľom zbaviť sa zodpovednosti — potrebu zavedenia predbežného automatického overovania (filtrovania) zo strany poskytovateľov obsahu sprístupňovaného používateľmi a teda potrebu zavedenia mechanizmov preventívnej kontroly. Takýto mechanizmus zasahuje do slobody prejavu a práva na informácie a nespĺňa požiadavku proporcionality a nevyhnutnosti obmedzenia tohto práva.

(1) Ú. v. EÚ L 130, 2019, s. 92.
1.

Majú sa články 49, 56, 45, 34, 35, 101 alebo 102 ZFEÚ, prípadne v spojení s článkom 106 ods. 1 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave v článku 1 kráľovského nariadenia z 5. júla 2004„o uznávaní zamestnancov prístavov v prístavných oblastiach patriacich do pôsobnosti zákona z 8. júna 1972 o práci v prístavoch“ v spojení s článkom 2 tohto nariadenia, čiže právnej úprave, podľa ktorej zamestnanci prístavov sú v zmysle článku 1 § 1 ods. 1 uvedeného nariadenia pri ich uznaní správnou komisiou — zloženou paritne, a to z členov menovaných na jednej strane organizáciami zamestnávateľov zastúpených v dotknutej paritnej podkomisii a na druhej strane organizáciami zamestnancov, ktoré sú tam zastúpené — buď prijatí do združenia zamestnancov prístavov alebo nie sú prijatí, pričom sa rešpektuje potreba pracovných síl, keď sa zároveň zohľadní, že táto správna komisia nemá určenú lehotu na rozhodnutie a proti jej rozhodnutiam o uznaní možno podať iba žalobu na súde?
1.

Možno systém hospodárskej súťaže upravený v článku 101 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že v situácii, keď účastník kartelu uzavrel so subjektom, ktorý nie je účastníkom kartelu, zmluvu o výstavbe dojednanú v súlade s kartelovou dohodou, trvá porušovanie pravidiel hospodárskej súťaže vzhľadom na vyvolané hospodárske dôsledky počas celej doby plnenia zmluvných povinností vyplývajúcich zo zmluvy alebo počas obdobia, keď sa účastníkom zmluvy poskytujú platby za vykonané práce, t. j. do okamihu, keď sa zaplatí posledná časť odplaty za práce alebo prinajmenšom do okamihu dokončenia sporných prác;
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Högsta förvaltningsdomstolen (Švédsko) 25. júna 2019 — Lexel

(Vec C-484/19)

(2019/C 295/11)

Jazyk konania: švédčina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Högsta förvaltningsdomstolen

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Žalobkyňa: Lexel AB

Žalovaný: Skatteverket

Prejudiciálna otázka

Je zlučiteľné s článkom 49 ZFEÚ odmietnuť švédskej spoločnosti odpočet úrokov zaplatených spoločnosti, ktorá patrí do tej istej skupiny pridružených podnikov a ktorá je rezidentom v inom členskom štáte z dôvodu, že za hlavný dôvod vzniku dlhu sa považuje to, že skupina pridružených podnikov má získať značnú daňovú výhodu, pričom takáto daňová výhoda by neexistovala, ak by obe spoločnosti boli švédske, keďže by sa na obe spoločnosti potom vzťahovali ustanovenia o prevodoch v rámci skupiny?
2.

Majú sa pojmy „úmyselné usmrcovanie/rušenie/ničenie“ uvedené v článku 5 písm. a) až d) smernice 2009/147 a v článku 12 písm. a) až c) smernice Rady 92/43/EHS (2) z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej praxi, na základe ktorej by v prípade, že by sa opatrenia zjavne líšili od usmrcovania alebo rušenia druhov (napr. opatrenia v oblasti lesného hospodárstva alebo územného rozvoja), muselo existovať riziko nepriaznivého vplyvu opatrení na stav ochrany druhu, aby sa mohol uplatniť zákaz? Na prvú a druhú otázku treba okrem iného nahliadať z hľadiska: — skutočnosti, že článok 5 smernice 2009/147 sa týka ochrany všetkých druhov vtákov uvedených v článku 1 ods. 1; spôsobu, akým je v článku 1 písm. m) smernice 92/43 vymedzený pojem „vzorky“; — skutočnosti, že otázka stavu ochrany druhov sa považuje za dôležitú najmä v súvislosti s výnimkou upravenou v článku 16 smernice 92/43 (výnimka si vyžaduje, že nesmie existovať uspokojivá alternatíva a výnimka nesmie spôsobovať zhoršenie stavu ochrany populácie príslušného druhu na území jeho prirodzeného výskytu) alebo v článku 9 smernice 2009/147 (výnimka nesmie byť nezlučiteľná s touto smernicou, ktorá v článku 2 stanovuje, že členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zachovanie populácie druhov uvedených v článku 1 na úrovni, ktorá zodpovedá najmä ekologickým, vedeckým a kultúrnym požiadavkám).
2.

Majú sa pojmy „úmyselné usmrcovanie/rušenie/ničenie“ uvedené v článku 5 písm. a) až d) smernice 2009/147 a v článku 12 písm. a) až c) smernice Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (2) vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej praxi, na základe ktorej by v prípade, že by sa opatrenia zjavne líšili od usmrcovania alebo rušenia druhov (napr. opatrenia v oblasti lesného hospodárstva alebo územného rozvoja), muselo existovať riziko nepriaznivého vplyvu opatrení na stav ochrany druhu, aby sa mohol uplatniť zákaz? Na prvú a druhú otázku treba okrem iného nahliadať z hľadiska: a. skutočnosti, že článok 5 smernice 2009/147 sa týka ochrany všetkých druhov vtákov uvedených v článku 1 ods. 1; spôsobu, akým je v článku 1 písm. m) smernice 92/43 vymedzený pojem „vzorky“; b. skutočnosti, že otázka stavu ochrany druhov sa považuje za dôležitú najmä v súvislosti s výnimkou upravenou v článku 16 smernice 92/43 (výnimka si vyžaduje, že nesmie existovať uspokojivá alternatíva a výnimka nesmie spôsobovať zhoršenie stavu ochrany populácie príslušného druhu na území jeho prirodzeného výskytu) alebo v článku 9 smernice 2009/147 (výnimka nesmie byť nezlučiteľná s touto smernicou, ktorá v článku 2 stanovuje, že členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zachovanie populácie druhov uvedených v článku 1 na úrovni, ktorá zodpovedá najmä ekologickým, vedeckým a kultúrnym požiadavkám).
3.

Bráni článok 102 prvý odsek ZFEÚ (pôvodne článok 86 Zmluvy, následne článok 82 ods. 1 ZES), tak, ako ho vykladá Súdny dvor (pozri rozsudky Súdneho dvora z 13. decembra 1991, C 18/88, GB Inno BM; z 25. júna 1998, C 203/96, Chemische Afvaistoffen Dussseldorp BV; zo 17. mája, C 340/99, TNT TRACO s.p.a.) súboru právnych predpisov, aký tvoria článok 2 ods. 18 až 20 zákona č. 662/1996, článok 3 ods. 1 dekrétu prezidenta Talianskej republiky č. 144/2001 a článok 10 ods. 3 legislatívneho dekrétu č. 504/1992, s tým, že koncesionár (sprostredkovateľ) sa musí nutne podriadiť platbe „poplatku“ v takej výške, akú jednostranne určí a/alebo zmení spoločnosť Poste Italiane s.p.a., pričom odstúpenie koncesionára od zmluvy o bežnom poštovom účte automaticky vedie k porušeniu povinnosti stanovenej v článku 10 ods. 3 legislatívneho dekrétu č. 504/1992 a následnému rozporu so záväzkom vyberať ICI, ktorý prijal voči orgánu miestnej samosprávy vyrubujúcemu daň?
C 328/33

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of the United Kingdom (Spojené kráľovstvo) 30. júla 2019 — R (o odvolaní Association of Independent Meat Supplier a i.)/The Food Standards Agency

(Vec C-579/19)

(2019/C 328/36)

Jazyk konania: angličtina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Supreme Court of the United Kingdom

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Odvolatelia: R (o odvolaní Association of Independent Meat Supplier a i.)

Odporkyňa: The Food Standards Agency

Prejudiciálne otázky

1. Bránia nariadenia (ES) č. 854 (1) a č. 882 (2) postupu, podľa ktorého Justice of the Peace (zmierovací sudca) v súlade s článkom 9 Food Safety Act 1990 (zákon o bezpečnosti potravín z roku 1990) rozhoduje vo veci samej a na základe dôkazov podaných znalcami vybranými každým účastníkom konania, či jatočné telo nespĺňa požiadavky na bezpečnosť potravín?

2. Povoľuje nariadenie (ES) č. 882 právo podať odvolanie v súvislosti s rozhodnutím Official Veterinarian (úradný veterinárny lekár) podľa článku 5 ods. 2 nariadenia (ES) č. 854 o nepožívateľnosti mäsa z jatočného tela pre ľudskú spotrebu, a ak áno, aký prístup by sa mal uplatniť na preskúmanie rozhodnutia úradného veterinárneho lekára v rámci odvolacieho konania v takomto prípade?

(1) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 z 29. apríla 2004, ktorým sa ustanovujú osobitné predpisy na organizáciu úradných kontrol produktov živočíšneho pôvodu určených na ľudskú spotrebu (Ú. v. EÚ L 139, 2004, s. 206; Mim. vyd. 03/045, s. 75).

(2) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 z 29. apríla 2004 o úradných kontrolách uskutočňovaných s cieľom zabezpečiť overenie dodržiavania potravinového a krmivového práva a predpisov o zdraví zvierat a o starostlivosti o zvieratá (Ú. v. EÚ L 165, 2004, s. 1; Mim. vyd. 03/045, s. 200).
4.

Má sa pojem „funkčný vzťah“, pokiaľ ide o službu osobitného verejného záujmu, v prípade kancelárskych priestorov, v ktorých sa vykonávajú činnosti týkajúce sa osobitného odvetvia spoločne s rôznymi inými činnosťami, chápať v širšom zmysle [ako vyplýva z doterajšej judikatúry vnútroštátnych súdov v súlade s vyššie uvedeným rozsudkom pléna Consiglio di Stato (Štátna rada) č. 16/2011], čo je v tejto poslednej uvedenej súvislosti v rozpore so zásadami vyplývajúcimi z odôvodnenia 16, ako aj z článkov 6 a 13 smernice 2014/25/EÚ, ktoré s cieľom určiť uplatniteľnú vnútroštátnu právnu úpravu odkazujú na pojem „určenie“ jednej z činností, na ktoré sa vzťahuje zákon o verejnom obstarávaní? Je teda potrebné spresniť, či môžu byť „určenými“ činnosťami dotknutého osobitného odvetvia — aj s uvoľnenými obmedzujúcimi podmienkami, ktoré sú vlastné pre osobitné alebo vylúčené odvetvia — všetky prevádzkové činnosti tohto odvetvia v súlade s úmyslom verejného obstarávateľa (vrátane zmlúv týkajúcich sa riadnej a mimoriadnej údržby, čistiacich prác, zariaďovania, služby vrátnice a stráženia kancelárskych priestorov alebo iných foriem ich využívania, ak sa chápu ako služby zákazníkom), pričom skutočne súkromnoprávnej povahy zostávajú jedine „nesúvisiace“ činnosti, ktoré môže verejnoprávny alebo súkromnoprávny subjekt voľne vykonávať v úplne iných oblastiach, výlučne podľa pravidiel občianskeho zákonníka a v súlade s judikatúrou vnútroštátnych súdov (príkladom tohto posledného uvedeného druhu sú bankové služby spoločnosti Poste Italiane, ale to isté nemožno povedať napríklad v súvislosti s dodávaním a používaním nástrojov elektronickej komunikácie, pokiaľ slúžia na zabezpečenie celého rozsahu činností tejto skupiny spoločností, aj keď sú nevyhnutné predovšetkým pre bankovú činnosť)? Nezdá sa okrem toho zbytočné zdôrazniť „nerovnováhu“ vyvolanú v súčasnosti prevažujúcim reštriktívnym výkladom, ktorý do riadenia porovnateľných alebo príbuzných odvetví zavádza celkom odlišné pravidlá pre zadávanie zákaziek na stavebné práce a služby: na jednej strane podrobné záruky uložené zákonom o verejnom obstarávaní na identifikovanie druhej zmluvnej strany a na druhej strane úplná zmluvná voľnosť podnikateľa, ktorý môže voľne uzatvárať zmluvy výlučne podľa svojich vlastných hospodárskych záujmov bez akýchkoľvek záruk transparentnosti, ktoré sa vyžadujú pre osobitné a vylúčené odvetvia?
3.

Ak by z odpovede vyplynulo, že sa má uplatniť extenzívny výklad, v prípade, ak by sa zvolený kandidát nachádzal vo väzbe nariadenej v konaní vedenom pre závažné trestné činy v dostatočnom predstihu pred začiatkom volebného postupu, bol by súdny orgán, ktorý rozhodol o väzbe, vzhľadom na slovné spojenie „počas ich cesty z miesta a do miesta… zasadnutia [Európskeho parlamentu]“ použité v článku 9 Protokolu č. 7 povinný úplne, takmer automaticky zrušiť väzbu, aby umožnil plnenie úloh a presuny do Európskemu parlamentu, alebo sa má použiť kritérium týkajúce sa zváženia práv a záujmov, o ktoré ide v konkrétnom prípade, založených na záujme spravodlivosti a riadneho procesu na jednej strane a práv a záujmov týkajúcich sa inštitútu imunity na druhej strane, pokiaľ ide tak o zabezpečenie fungovania a nezávislosti Parlamentu, ako aj o právo zvoleného kandidáta na výkon verejnej funkcie?
Odvolanie podané 2. júla 2019: Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID), Khazar Sea Shipping Lines Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Irinvestship Ltd and IRISL Europe GmbH proti rozsudku Všeobecného súdu (druhá komora) z 8. mája 2019 vo veci T-434/15, Islamic Republic of Iran Shipping Lines a i./Rada

(Vec C-506/19 P)

(2019/C 319/27)

Jazyk konania: angličtina

Účastníci konania

Odvolateľky: Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID), Khazar Sea Shipping Lines Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Irinvestship Ltd and IRISL Europe GmbH (v zastúpení: M. Taher, Solicitor, R. Blakeley, Barrister)

Ďalší účastník konania: Rada Európskej únie

Návrhy odvolateliek

Odvolateľky navrhujú, aby Súdny dvor

— zrušil rozsudok Všeobecného súdu,

— rozhodol, že Rada sa označením odvolateliek dopustila dostatočne závažného porušenia právneho pravidla, ktorého predmetom je priznanie práv jednotlivcom,

— vrátil vec Všeobecnému súdu, aby rozhodol o možnom použití vyšetrovacích opatrení uvedených v žalobe, a následne rozhodol o otázkach príčinnej súvislosti a výšky, a

— uložil Rade povinnosť nahradiť trovy konania vynaložených odvolateľkami v odvolacom konaní a v konaní pred Všeobecným súdom.

Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

Všeobecný súd sa dopustil piatich nesprávnych právnych posúdení, na základe ktorých by rozsudok mal byť zrušený:

1. nesprávne uplatnenie záveru, že Rada nemá diskrečnú právomoc,

2. nesprávne uplatnenie odôvodnenia zrušujúceho rozsudku vo veci IRISL [2013] na účely kritéria dostatočne závažného porušenia,

3. neexistencia právneho základu na rozlíšenie „neexistencia dôkazov“/„nedostatočný dôkaz“, ktoré sa v každom prípade neuplatňovali,

4. nesprávne právne posúdenie pri odkazovaní na dôkazy, ktoré neboli predložené Všeobecnému súdu, a
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesgerichtshof (Nemecko) 19. júna 2019 — All in One Star Ltd

(Vec C-469/19)

(2019/C 328/16)

Jazyk konania: nemčina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Bundesgerichtshof

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Navrhovateľka a účastníčka podávajúca kasačný opravný prostriedok: All in One Star Ltd

Prejudiciálne otázky

1. Bráni článok 30 smernice (EÚ) 2017/1132 (1) vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej na účely zápisu pobočky spoločnosti s ručením obmedzeným so sídlom v inom členskom štáte do obchodného registra je potrebné uviesť výšku základného imania alebo porovnateľnú hodnotu imania?

2. a) Bráni článok 30 smernice (EÚ) 2017/1132 vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej konateľ spoločnosti žiadajúci o zápis pobočky spoločnosti s ručením obmedzeným so sídlom v inom členskom štáte do obchodného registra musí podať vyhlásenie, že v jeho osobe nespočíva žiadna prekážka jeho vymenovania podľa vnútroštátneho práva v podobe súdneho alebo úradného zákazu výkonu profesijnej alebo obchodnej činnosti, ktorá sa celkom alebo čiastočne zhoduje s predmetom podnikania spoločnosti, alebo v podobe právoplatného odsúdenia za určité trestné činy, a že v tejto súvislosti bol poučený notárom, porovnateľným právnym poradcom alebo konzulárnym úradníkom o svojej neobmedzenej povinnosti poskytnúť súdu informácie? b) V prípade zápornej odpovede na druhú otázku písm. a): Bránia články 49 a 54 ZFEÚ vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej konateľ spoločnosti žiadajúci o zápis pobočky spoločnosti s ručením obmedzeným so sídlom v inom členskom štáte do obchodného registra musí podať takéto vyhlásenie?

(1) Smernica Európskeho parlamentu a Rady zo 14. júna 2017 týkajúca sa niektorých aspektov práva obchodných spoločností (Ú. v. EÚ L 169, 2017, s. 46).
B.

Výklad článku 18 nariadenia 2) Lorsqu’un passager est réacheminé conformément à l’article 18, cela donne-t-il naissance à un nouveau contrat de transport, de sorte que le droit à indemnisation au titre de l’article 19 doit être déterminé en application de ce nouveau contrat et non du contrat de transport initial ? 3) a) Ak je článok 18 uplatniteľný a ak dôjde k zrušeniu plavby a na tejto trase neexistuje žiadna alternatívna služba (t. j. žiadne priame spojenie medzi týmito dvoma prístavmi), predstavuje poskytnutie náhradnej plavby na akejkoľvek inej dostupnej trase alebo trasách zvolených cestujúcim, vrátane „pozemného mosta“ (napr. cesta z Írska do Spojeného kráľovstva trajektom a následná cesta vozidlom, s nákladmi na palivo preplatenými cestujúcemu prevádzkovateľom trajektov, do prístavu v Spojenom kráľovstve s napojením na Francúzsko a odtiaľ do Francúzska, pričom cestujúci má právo voľby trasy) „presmerovanie do konečného cieľového miesta“ na účely článku 18? Ak nie, aké kritériá sa majú použiť na určenie toho, či ide o presmerovanie „za porovnateľných podmienok“? b) V prípade, že neexistuje žiadna alternatívna plavba na zrušenej trase, v rámci ktorej by bolo možné poškodeného cestujúceho umiestniť na priamu plavbu z pôvodného prístavu nalodenia do konečného cieľového miesta v zmysle zmluvy o preprave, je dopravca povinný uhradiť všetky dodatočné príplatky, ktoré cestujúcemu vznikli v súvislosti s presmerovaním do nového prístavu nalodenia a z neho a/alebo do nového cieľového miesta a z neho?
C 328/32

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supreme Court of the United Kingdom (Spojené kráľovstvo) 30. júla 2019 — X/Kuoni Travel Ltd

(Vec C-578/19)

(2019/C 328/35)

Jazyk konania: angličtina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Supreme Court of the United Kingdom

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Navrhovateľka: X

Odporkyňa: Kuoni Travel Ltd

Prejudiciálne otázky

1. V prípade, že došlo k nesplneniu alebo k nesprávnemu plneniu povinností vyplývajúcich zo zmluvy o poskytnutí balíka dovolenkových služieb, ktorá bola uzavretá medzi spotrebiteľom a organizátorom alebo maloobchodníkom a vzťahuje sa na ňu smernica Rady 90/314/EHS (1) z 13. júna 1990 o balíku cestovných, dovolenkových a výletných služieb, pričom uvedené nesplnenie alebo nesprávne plnenie je výsledkom konania zamestnanca hotelovej spoločnosti, ktorá poskytuje služby vyplývajúce zo zmluvy, a) existuje priestor na uplatnenie obrany uvedenej v druhej časti tretej zarážky článku 5 ods. 2 [tejto smernice] a ak áno, b) aké sú kritériá, podľa ktorých má vnútroštátny súd posúdiť, či sa uvedená obrana uplatňuje?

2. Má sa v prípade, že organizátor alebo maloobchodník uzavrie so spotrebiteľom zmluvu o poskytnutí balíka dovolenkových služieb, na ktorú sa vzťahuje smernica 90/314/EHS, pričom služby podľa uvedenej zmluvy poskytuje hotelová spoločnosť, považovať zamestnanec tejto hotelovej spoločnosti za „dodávateľa služieb“ na účely obrany podľa článku 5 ods. 2 tretej zarážky tejto smernice?

(1) Ú. v. ES L 158, 1990, s. 59; Mim. vyd. 13/003, s. 132.
1.

a) Patrí zákaz vstupu, ktorý sa uloží štátnemu príslušníkovi tretej krajiny na účely „nesúvisiace s migráciou“, do pôsobnosti smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/115/ES zo 16. decembra 2008 o spoločných normách a postupoch členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území (1), v každom prípade vtedy, keď členský štát nevyužil možnosť stanovenú v článku 2 ods. 2 písm. b) tejto smernice? b) V prípade zápornej odpovede na otázku 1 písm. a): Nespadá taký zákaz vstupu pod smernicu 2008/115/ES ani vtedy, keď sa štátny príslušník tretej krajiny už nezávisle od rozhodnutia o vyhostení, ktoré bolo voči nemu vydané a na ktorom je založený zákaz vstupu, zdržiava na štátnom území neoprávnene, a teda v zásade patrí do pôsobnosti smernice? c) Patrí k zákazom vstupu vydaným na účely „nesúvisiace s migráciou“ zákaz vstupu, ktorý sa vydá v súvislosti s vyhostením nariadeným z dôvodov verejnej bezpečnosti a poriadku (v tomto prípade len z dôvodov všeobecnej prevencie s cieľom bojovať proti terorizmu)?