Účastníci konania

Odôvodnenie

Výrok



Účastníci konania

Vo veci C‑486/04,

ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 25. novembra 2004,

Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: M. van Beek, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci F. Louis, advokát, a A. Capobianco, avvocato, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

žalobkyňa,

proti

Talianskej republike, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci M. Fiorilli a G. Fiengo, avvocati dello Stato, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

žalovanej,

SÚDNY DVOR (druhá komora),

v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia R. Schintgen, P. Kūris, J. Makarczyk (spravodajca) a L. Bay Larsen,

generálny advokát: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,

tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 25. apríla 2006,

po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 30. mája 2006,

vyhlásil tento

Rozsudok

Odôvodnenie

1. Vo svojej žalobe Komisia Európskych spoločenstiev žiada Súdny dvor, aby určil, že Talianska republika si tým, že:

– nepredložila na účely posúdenia vplyvov na životné prostredie podľa článkov 5 až 10 smernice Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (Ú. v. ES L 175, s. 40; Mim. vyd. 15/001 s. 248) zmenenej a doplnenej smernicou Rady 97/11/ES z 3. marca 1997 (Ú. v. ES L 73, s. 5; Mim. vyd. 15/003 s. 151, ďalej len „smernica 85/337“) projekt zariadenia na spaľovanie palivového derivátu z odpadov (ďalej len PDO) a biomasy z Massafry, pričom toto zariadenie spadá do pôsobnosti prílohy I smernice 85/337,

– prijala právnu úpravu [článok 3 ods. 1 dekrétu predsedu Rady ministrov z 3. septembra 1999 s názvom „Akt orientácie a koordinácie, ktorým sa mení a dopĺňa skorší akt orientácie a koordinácie pre implementáciu článku 40 ods. 1 zákona č. 146 z 22. februára 1994 o ustanoveniach týkajúcich sa posudzovania vplyvov na životné prostredie“ (GURI č. 302 z 27. decembra 1999, s. 17, ďalej len „DPRM“), ktorým bola zmenená a doplnená príloha A písm. i) a l) dekrétu prezidenta republiky z 12. apríla 1996 s názvom „Akt orientácie a koordinácie prijatý na vykonanie článku 40 ods. 1 zákona č. 146 z 22. februára 1994 o ustanoveniach týkajúcich sa posudzovania vplyvov na životné prostredie“ (GURI č. 210, s. 28, ďalej len „DPR“)], ktorá vylučuje z konania o posudzovaní vplyvov na životné prostredie niektoré projekty spadajúce do pôsobnosti prílohy I smernice 85/337 (projekty zariadení na regeneráciu nebezpečných a ostatných odpadov, ktoré majú kapacitu viac ako 100 ton za deň), ak boli predmetom zjednodušeného postupu o povolení podľa článku 11 smernice Rady 75/442/EHS z 15. júla 1975 o odpadoch (Ú. v. ES L 194, s. 39; Mim. vyd. 15/001 s. 23) zmenenej a doplnenej smernicou Rady 91/156/EHS z 18. marca 1991 (Ú. v. ES L 78, s. 32; Mim. vyd. 15/002 s. 3) a rozhodnutím Komisie 96/350/ES z 24. mája 1996 (Ú. v. ES L 135, s. 32; Mim. vyd. 15/003 s. 59, ďalej len „smernica 75/442“) a

– prijala úpravu [článok 3 ods. 1 DPRM, ktorou bola zmenená a doplnená príloha A písm. i) a l) DPR], ktorá na účely určenia, či má byť posúdený vplyv na životné prostredie projektu spadajúceho do pôsobnosti prílohy II smernice 85/337, stanovuje nedostatočné kritérium, keďže môže viesť k vylúčeniu z povinnosti posúdenia niektorých projektov, ktoré majú podstatný vplyv na životné prostredie,

nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 2 ods. 1 a článku 4 ods. 1, 2 a 3 smernice 85/337.

Právny rámec

Právna úprava Spoločenstva

Smernica 75/442

2. Článok 1 smernice 75/442 stanovuje:

„Na účely tejto smernice:

a) ‚odpad‘ znamená akúkoľvek látku alebo predmet v kategórii ustanovenej v prílohe I, ktorej sa jej držiteľ zbavuje, chce sa jej zbaviť alebo je povinný sa jej zbaviť.

…

d) ‚nakladanie‘ znamená zber, prepravu, zhodnocovanie a zneškodňovanie odpadu vrátane dozoru nad týmito činnosťami a následnú starostlivosť o miesta zneškodňovania;

e) ‚zneškodňovanie‘ znamená ktorúkoľvek z činností, ktoré sú uvedené v prílohe II A;

f) ‚zhodnocovanie‘ znamená ktorúkoľvek z činností, ktoré sú uvedené v prílohe II B;

…“

3. V zmysle článku 4 tejto smernice:

„Členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia na zaistenie toho, aby sa odpad zhodnocoval alebo zneškodňoval bez ohrozenia ľudského zdravia a bez použitia postupov či metód, ktoré by mohli poškodiť životné prostredie, najmä

– bez ohrozovania vody, ovzdušia, pôdy, rastlín a živočíchov,

– bez obťažovania okolia napr. hlukom alebo zápachom,

– bez nepriaznivého ovplyvňovania krajiny alebo miest zvláštneho záujmu.

…“

4. V zmysle článku 9 ods. 1 tejto smernice:

„Na účely vykonávania článkov 4, 5 a 7 každé zariadenie alebo podnik, ktorý vykonáva činnosti uvedené v prílohe II A, musí získať povolenie od príslušného orgánu uvedeného v článku 6.

…“

5. Podľa článku 10 rovnakej smernice:

„Na účely vykonávania článku 4 musí získať povolenie každé zariadenie alebo podnik, ktorý vykonáva činnosti uvedené v prílohe II B.“

6. Článok 11 ods. 1 smernice 75/442 stanovuje:

„Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia smernice Rady 78/319/EHS… môžu byť z požiadavky povolenia stanovenej v článkoch 9 alebo 10 vyňaté:

…

b) zariadenia alebo podniky, ktoré vykonávajú zhodnotenie odpadu.

Táto výnimka sa môže uplatniť len vtedy:

– ak príslušné orgány prijali všeobecné pravidlá pre každý druh aktivity, v ktorých sú stanovené druhy a množstvo odpadu, ako aj podmienky, za ktorých môže byť príslušná aktivita od požiadavky povolenia oslobodená

a

– ak druhy alebo množstvo odpadu a metódy zneškodňovania či zhodnocovania sú také, že sú splnené podmienky ustanovené v článku 4.“

7. Cieľom prílohy II A smernice 75/442, s názvom „Spôsoby zneškodnenia“ je vymenovanie spôsobov zneškodnenia tak, ako sa uskutočňujú v praxi. Táto príloha uvádza, že v súlade s článkom 4 sa musí odpad zneškodňovať bez ohrozenia ľudského zdravia a bez použitia postupov či metód, ktoré by mohli poškodiť životné prostredie.

8. Cieľom prílohy II B rovnakej smernice s názvom „Spôsoby zhodnotenia“ je vymenovanie spôsobov zhodnotenia tak, ako sa uskutočňujú v praxi. V tejto prílohe sa tiež uvádza, že v súlade s článkom 4 sa musí odpad zhodnocovať bez ohrozenia ľudského zdravia a bez použitia postupov či metód, ktoré by mohli poškodiť životné prostredie.

Smernica 85/337

9. Článok 1 ods. 2 a 3 smernice 85/337 znie takto:

„2. Na účely tejto smernice:

‚projekt‘ znamená:

– realizácia stavieb alebo iných zariadení, alebo plánov,

– iné zásahy do prírodného prostredia a krajiny, vrátane ťažby nerastných surovín;

‚navrhovateľ‘ znamená:

žiadateľ o povolenie súkromného projektu alebo verejný orgán, ktorý je iniciátorom projektu;

‚povolenie‘ je:

rozhodnutie príslušného orgánu alebo orgánov, ktoré oprávňuje navrhovateľa realizovať projekt.

3. Príslušný orgán alebo príslušné orgány sú tie, ktoré členské štáty určia, aby zodpovedali za plnenie povinností vyplývajúcich z tejto smernice.“

10. V zmysle článku 2 ods. 1, 2 a 3 prvého pododseku tejto smernice:

„1. Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia, aby zabezpečili, že pred udelením povolenia sa všetky projekty, ktoré pravdepodobne budú mať podstatný vplyv na životné prostredie z dôvodu, okrem iného, ich charakteru, veľkosti, alebo umiestnenia, budú podliehať postupu povolenia a budú posúdené z hľadiska ich vplyvov. Tieto projekty sú definované v článku 4.

2. Posudzovanie vplyvov na životné prostredie možno začleniť do jestvujúcich procesov povoľovania projektov v členských štátoch, alebo ak to nie je možné, do iných procesov alebo postupov, ktoré sa ustanovia na dosiahnutie cieľa tejto smernice.

…

3. Bez toho, aby bol dotknutý článok 7 môžu členské štáty vo výnimočných prípadoch určitý projekt úplne alebo čiastočne vyňať z ustanovení tejto smernice.“

11. Článok 3 tejto smernice stanovuje:

„Posudzovanie dopadu na životné prostredie identifikuje, popíše a posúdi náležitým spôsobom, pri každom prípade jednotlivo a v súlade s článkami 4 až 11, priame a nepriame vplyvy projektu na nasledujúce faktory:

– ľudské bytosti, živočíšstvo a rastlinstvo,

– pôdu, vodu, vzduch, podnebie a krajinu,

– hmotný majetok a kultúrne dedičstvo,

– súčinnosť medzi faktormi uvedenými v prvej, druhej a tretej zarážke.“

12. Článok 4 tejto smernice stanovuje:

„1. Pokiaľ článok 2 ods. 3 neustanovuje inak, projekty uvedené v prílohe I podliehajú posúdenie [posúdeniu – neoficiálny preklad ] v súlade s článkami 5 až 10.

2. Pokiaľ článok 2 ods. 3 neustanovuje inak, členské štáty určia pre projekty uvedené v prílohe II na základe:

a) skúmania každého jednotlivého prípadu,

alebo

b) prahov alebo kritérií stanovených členskými štátmi,

či budú podliehať posúdeniu v súlade s článkami 5 až 10.

Členské štáty môžu rozhodnúť uplatňovať oba postupy uvedené v písm. a) a b).

3. Ak sa vykonáva skúmanie každého jednotlivého prípadu, alebo ak sú stanovené prahy alebo kritériá pre potreby článku 2, vezmú sa do úvahy príslušné výberové kritéria uvedené v prílohe III.

4. Členské štáty zabezpečia, že rozhodnutie vydané príslušnými orgánmi podľa odseku 2 bude k dispozícii verejnosti.“

13. V bode 9 prílohy I smernice 85/337 sú zmienené zariadenia na zneškodnenie nebezpečného odpadu (t. j. odpadu, na ktorý sa vzťahuje smernica 91/689/EHS z 12. decembra 1991 o nebezpečnom odpade (Ú. v. ES L 377, s. 20; Mim. vyd. 15/002 s. 78) spaľovaním, chemickým spracovaním, ako je to uvedené v prílohe II A bode D 9 smernice 75/442, alebo uskladnením.

14. V bode 10 rovnakej prílohy I sa uvádzajú zariadenia na zneškodnenie odpadu, ktorý nie je nebezpečný, spaľovaním alebo chemickým spracovaním, ako je to uvedené v prílohe II A bode D 9 smernice 75/442, s kapacitou, ktorá presahuje 100 ton za deň.

15. V bode 11 písm. b) prílohy II smernice 85/337 sú uvedené zariadenia na zneškodňovanie odpadov (projekty nezahrnuté v prílohe I).

16. Príloha III rovnakej smernice uvádza výberové kritériá uvedené v článku 4 ods. 3:

„1. Vlastnosti projektov

Projekty sa musia posudzovať najmä so zreteľom na:

– veľkosť projektu,

– prepojenie s inými projektmi,

– využitie prírodných zdrojov,

– produkciu odpadu,

– znečistenie a poškodenie,

– riziko nehôd vzhľadom na použité látky a technológie.

2. Umiestnenie projektov

Musí sa zvážiť citlivosť životného prostredia v pravdepodobne zasiahnutej zemepisnej oblasti, a najmä:

– využitie existujúcej pôdy,

– relatívny dostatok, kvalita a regeneratívna schopnosť prírodných zdrojov oblasti,

– absorbčná schopnosť prírodného prostredia najmä so zreteľom na:

…

3. Vlastnosti potenciálneho vplyvu

Prípadné významné vplyvy projektov sa musia zvážiť vo vzťahu ku kritériám uvedeným v odsekoch 1 a 2 vyššie, a najmä vzhľadom na:

– rozsah vplyvu (zemepisná oblasť a rozsah zasiahnutej populácie),

…“

Vnútroštátna právna úprava

17. Článok 6 zákona č. 349 z 8. júla 1986, ktorým sa zriaďuje ministerstvo životného prostredia (GURI č. 59 z 15. júla 1986) prebral do talianskeho práva smernicu 85/337. Následne článok 40 zákona č. 146 z 22. februára 1994 o ustanoveniach týkajúcich sa posudzovania vplyvov na životné prostredie (riadna príloha ku GURI č. 52 zo 4. marca 1994, ďalej len „zákon č. 146/1994“) vyzval taliansku vládu, aby výslovným aktom o orientácii a koordinácii definovala podmienky, kritériá a technické normy na účely uplatnenia postupu posúdenia vplyvu na životné prostredie na projekty, ktoré spadajú do prílohy II tejto smernice.

18. DPR bol prijatý na vykonanie článku 40 ods. 1 zákona č. 146/1994.

19. Článok 1 ods. 3 DPR upresňuje:

„Projekty uvedené v prílohe A podliehajú postupu posúdenia dopadov na životné prostredie.“

20. Článok 3 ods. 1 DPRM, ktorý zmenil a doplnil pôvodnú verziu prílohy A DPR, stanovuje:

„V prílohe A DPR z 12. apríla 1996 sa písmená i), l)… nahrádzajú písmenami:

i) Zariadenia na zneškodňovanie a zhodnotenie nebezpečného odpadu činnosťami uvedenými v prílohe B a v prílohe C bodoch R 1 až R 9, legislatívneho dekrétu č. 22 z 5. februára 1997 [ďalej len „legislatívny dekrét č. 22/1997“], s výnimkou zariadení na zhodnotenie, ktoré podliehajú zjednodušeným postupom uvedeným v článkoch 31 a 33 toho istého legislatívneho dekrétu…

l) Zariadenia na zneškodňovanie a zhodnotenie odpadu, ktorý nie je nebezpečný, s kapacitou presahujúcou 100 ton denne spaľovaním alebo spracovaním uvedenými v prílohe B bodoch D 2 a D 8 až D 11, ako aj v prílohe C bodoch R 1 až R 9 legislatívneho dekrétu č. 22 [1997] s výnimkou zariadení na zhodnotenie, ktoré podliehajú zjednodušeným postupom uvedeným v článkoch 31 a 33 toho istého legislatívneho dekrétu…“

21. Ustanovenia legislatívneho dekrétu č. 22/1997, ktoré opisujú vlastnosti odpadu, a činnosti, ktoré umožňujú zjednodušený postup, boli prijaté s cieľom prebratia článku 11 smernice 75/442. Tieto ustanovenia boli predmetom vykonávacích opatrení prijatých na základe dekrétu ministerstva životného prostredia z 5. februára 1998 o identifikácii odpadu, ktorý nie je nebezpečný, a podlieha zjednodušenému postupu zhodnotenia v zmysle článkov 31 a 33 legislatívneho dekrétu č. 22 z 5. februára 1997 (riadna príloha ku GURI č.88 zo 16. apríla 1998).

Konanie pred podaním žaloby

22. Listami z 22. augusta a 12. novembra 2001 požiadala Komisia talianske orgány o informácie v súvislosti s uplatnením postupov stanovených v smernici 85/337 na dva projekty priemyselných zariadení na území obce Massafra, teda na zariadenia na výrobu elektrickej energie spaľovaním PDO a biomasy, ako aj zariadenia na predbežný výber pevného komunálneho odpadu a výrobu PDO.

23. Talianske orgány uviedli, že vylúčili dotknuté projekty z postupu posúdenia vplyvov na životné prostredie, keďže sa na ne vzťahuje výnimka upravená v prílohe A písm. l) DPR v znení článku 3 ods. 1 DPRM.

24. Berúc do úvahy odpovede, ktoré talianska vláda predložila a ktoré Komisia nepovažovala za uspokojivé, začala táto inštitúcia konanie pred podaním žaloby výzvou z 18. októbra 2002, doplnenou listom z 11. júla 2003, a zdôraznila v nich nesplnenie povinnosti v súvislosti s prístupom k priemyselnému zariadeniu v Massafre a v súvislosti so samotnou vnútroštátnou právnou úpravou.

25. Následne odôvodneným stanoviskom zo 16. decembra 2003 Komisia vyzvala Taliansku republiku na prijatie opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s povinnosťami vyplývajúcimi zo smernice 85/337 v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.

26. Keďže Komisia usúdila, že postoj, ktorý talianska vláda zaujala v liste z 22. apríla 2004, je nepostačujúci, podala v zmysle článku 226 druhého odseku ES žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

O žalobe

Argumentácia účastníkov konania

27. Podľa Komisie zariadenie na spaľovanie v Massafre s kapacitou presahujúcou 100 ton odpadu za deň spadá do pôsobnosti prílohy I bodu 10 smernice 85/337 a ako také malo byť pred povolením predmetom postupu posúdenia vplyvov na životné prostredie.

28. Komisia v širšom kontexte tvrdí, že tým, že sporná talianska právna úprava podriaďuje určité zariadenia zhodnotenia odpadu osobitným postupom uvedeným v článkoch 31 a 33 legislatívneho dekrétu č. 22/1997, vyníma zariadenia, ktoré patria do prílohy I smernice 85/337 z postupu stanoveného v článku 4 ods. 1 a 2 tejto smernice.

29. Komisia tiež tvrdí, že zariadenia, na ktoré sa vzťahuje príloha II smernice 85/337 a konkrétne zariadenia uvedené v bode 11 písm. b) tejto smernice, musia byť, pokiaľ sa týkajú zneškodňovania alebo zhodnocovania odpadu, podriadené aspoň postupu určenia upraveného v článku 4 ods. 2 tejto smernice.

30. Komisia tvrdí, že podľa smernice 75/442 v jej pôvodnom znení zahŕňal pojem „zneškodňovanie“ jednak činnosti konečného zneškodňovania, ako aj činnosti zhodnocovania. Komisia zdôrazňuje identickosť výrazov použitých v pôvodných verziách smerníc 75/442 a 85/337 a vyvodzuje z toho, že tým, že zákonodarca Spoločenstva prijal smernicu 85/337, mal nevyhnutne v úmysle podriadiť určité činnosti zhodnotenia odpadu ustanoveniam upravujúcim postup posúdenia vplyvov na životné prostredie.

31. Podľa tejto inštitúcie pojem „odstraňovanie [zneškodnenie – neoficiálny preklad ]“ uvedený v článku I bodoch 9 a 10 a v prílohe II bode 11 písm. b) smernice 85/337 zahŕňa tak zneškodnenie stricto sensu slova, ako aj činnosti zhodnotenia.

32. Komisia dodáva, že nevidí, aký rozdiel môže existovať z hľadiska vplyvov na životné prostredie medzi výstavbou zariadenia uskutočňujúceho zhodnocovanie odpadu a výstavbou zariadenia na zneškodňovanie odpadu na určenom území. V tejto súvislosti pripomína, že smernica 75/442 má za cieľ podriadiť kontrole, nepochybne s istými odlišnosťami, tak činnosti zneškodnenia, ako aj činnosti zhodnotenia, na účely zabezpečenia ochrany ľudského zdravia a životného prostredia.

33. Talianska republika neuznáva vytýkané nesplnenie povinnosti, keďže sporné zariadenia vykonávajú zhodnotenie odpadu a sú podriadené zjednodušeným postupom zavedeným legislatívnym dekrétom č. 22/1997. Tým, že jednak poukazuje na vzťah medzi smernicou 85/337 a smernicou 75/442, pokiaľ ide o technické výrazy používané v oblasti odpadov, a jednak sa odvoláva na text prílohy I bodov 9 a 10 a na text prílohy II bodu 11 písm. b) smernice 85/337, ktoré uvádzajú len pojem zneškodnenia odpadu, Talianska republika tvrdí, že smernica 85/337 sa uplatňuje len na zariadenia vykonávajúce zneškodnenie odpadu, a teda zo svojej pôsobnosti vylučuje zariadenia, ktoré vykonávajú zhodnotenie odpadu.

34. Talianska republika tiež tvrdí, že zmeny a doplnenia smernice 75/442 uskutočnené smernicou 91/156 mali za cieľ stanovenie spoločnej terminológie a harmonizovanej definície odpadu umožňujúce priblíženie rôznych ustanovení, ktoré tak na vnútroštátnej úrovni, ako aj na úrovni Spoločenstva upravujú odpady. Z toho vyplýva, že keď smernica 97/11 uvádza pojem odpad, používané pojmy a definície sú nevyhnutne prevzaté z právnej úpravy typickej pre tento sektor, teda zo smernice 91/156.

35. Talianska republika navyše tvrdí, že vzhľadom na to, že v oblasti zhodnotenia odpadu neprekračujú emisie hranice povolené právnou úpravou Spoločenstva, nie je potrebné začať postup posúdenia, keďže samotné zhodnotenie odpadu má za cieľ ochranu životného prostredia.

Posúdenie Súdnym dvorom

36. Členské štáty musia smernicu 85/337 implementovať spôsobom plne zodpovedajúcim požiadavkám, ktoré stanovuje, berúc do úvahy jej základný cieľ, ktorým je, ako to vyplýva z článku 2 ods. 1 smernice, podriadiť projekty, ktoré môžu mať podstatný vplyv na životné prostredie najmä svojím charakterom, veľkosťou alebo umiestnením, posudzovaniu ich vplyvov, a to pred vydaním povolenia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. septembra 2000, Linster, C‑287/98, Zb. s. I‑6917, bod 52).

37. Okrem toho je potrebné zdôrazniť, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že pôsobnosť smernice 85/337 je rozsiahla a jej cieľ je veľmi široký (pozri rozsudky z 24. októbra 1996, Kraaijeveld a i., C‑72/95, Zb. s. I‑5403, body 31 a 39, a zo 16. septembra 2004, Komisia/Španielsko, C‑227/01, Zb. s. I‑8253, bod 46).

O žalobnom dôvode týkajúcom sa nepodriadeniu zariadenia na výrobu elektrickej energie spaľovaním PDO a biomasy v Massafre postupu posúdenia vplyvov na životné prostredie

38. Podľa platnej talianskej právnej úpravy sa zariadenie na spaľovanie PDO a biomasy v Massafre považuje za zariadenie na zhodnotenie odpadu, ktorý nie je nebezpečný, s kapacitou prevyšujúcou 100 ton za deň podriadené zjednodušenému postupu podľa ustanovení legislatívneho dekrétu č. 22/1997, preberajúceho článok 11 smernice 75/442. Komisia zdôrazňuje, že v súvislosti s klasifikáciou v smernici 85/337 ide o zariadenie na zneškodnenie odpadu, ktorý nie je nebezpečný, spaľovaním alebo chemickým spracovaním s kapacitou presahujúcou 100 ton za deň v zmysle prílohy I bodu 10 smernice 85/337.

39. Aby bolo možné posúdiť dôvodnosť tohto žalobného dôvodu, je najprv potrebné posúdiť právny rozsah pojmu zneškodnenie odpadu v zmysle smernice 85/337, berúc do úvahy ten istý pojem ako je vyjadrený v smernici 75/442.

40. Je nepochybné, že smernica 85/337 nijak nedefinuje pojem zneškodnenie odpadu, keďže jej prílohy I a II sa zmieňujú len o určitých zariadeniach na jeho zneškodnenie. Okrem toho je tiež nepochybné, že smernica 75/442 nezahŕňa všeobecnú definíciu pojmov zneškodnenie a zhodnotenie odpadu a obmedzuje sa na odkaz na prílohy II A a II B, v ktorých sú uvedené rôzne činnosti spadajúce do jedného alebo druhého z týchto pojmov (pozri rozsudok z 27. februára 2002, ASA, C‑6/00, Zb. s. I‑1961, bod 58).

41. Okrem toho základná vlastnosť činnosti zhodnotenia odpadu, ako vyplýva z článku 3 ods. 1 písm. b) smernice 75/442, ako aj z jej štvrtého odôvodnenia spočíva v skutočnosti, že jej hlavným cieľom je, aby odpady mohli plniť užitočnú úlohu tým, že nahradia iné materiály, ktoré by plnili túto úlohu, čo umožní ochranu prírodných zdrojov (pozri najmä rozsudky ASA, už citovaný, bod 69; z 13. februára 2003, Komisia/Luxembursko, C‑458/00, Zb. s. I‑1553, bod 36, a zo 7. októbra 2004, Komisia/Taliansko, C‑103/02, Zb. s. I‑9127, bod 62).

42. Takáto vlastnosť nemá nič spoločné s následkami na životnom prostredí, ktoré môžu mať činnosti zhodnotenia odpadu samy osebe. Ako uviedol generálny advokát v bodoch 54 až 56 svojich návrhov, tieto činnosti, ako aj činnosti zneškodnenia odpadu môžu mať podstatný vplyv na životné prostredie. Smernica 75/442 vo svojom článku 4 vyžaduje aby členské štáty prijali nevyhnutné opatrenia na zaistenie toho, aby sa odpad zhodnocoval alebo zneškodňoval bez ohrozenia ľudského zdravia a bez použitia postupov či metód, ktoré by mohli poškodiť životné prostredie.

43. Nakoniec je potrebné uviesť, že ak zákonodarca Spoločenstva považoval za potrebné stanoviť v smernici 85/337 spojenie so smernicou 75/442, urobil to výslovným spôsobom. Konkrétne v prílohe I bodoch 9 a 10 tejto smernice odkazuje na chemické spracovanie, ako je definované v prílohe II A bode D 9 smernice 75/442. V súvislosti so samotným zneškodnením odpadu však žiaden podobný odkaz neexistuje.

44. Je preto potrebné sa domnievať, že pojem zneškodnenie odpadu v zmysle smernice 85/337 je autonómnym pojmom, ktorý je potrebné vykladať tak, aby plne zodpovedal cieľu tohto textu, ktorý je pripomenutý v bode 36 tohto rozsudku. Preto tento pojem, ktorý nemá rovnaký význam ako pojem zneškodnenie odpadu v zmysle smernice 75/442, sa musí vnímať v širšom zmysle ako pojem, ktorý pokrýva všetky činnosti vedúce buď k zneškodneniu odpadu stricto sensu alebo k jeho zhodnoteniu.

45. Z toho vyplýva, že zariadenie v Massafre, ktoré vyrába elektrinu spaľovaním biomasy a PDO a má kapacitu prekračujúcu 100 ton za deň, patrí do kategórie zariadení, ktoré zneškodňujú odpad, ktorý nie je nebezpečný, spaľovaním alebo chemickým spracovaním uvedených v prílohe I bode 10 smernice 85/337. Ako také malo byť pred vydaním povolenia podriadené posudzovaniu jeho vplyvov na životné prostredie, keďže projekty, ktoré patria do tejto prílohy I, musia byť podriadené systematickému posudzovaniu podľa článku 2 ods. 1 a článku 4 ods. 1 tejto smernice (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. augusta 1995, Komisia/Nemecko, C‑431/92, Zb. s. I‑2189, bod 35).

46. Vo svetle uvedeného je potrebné konštatovať, že Talianska republika si tým, že nepodriadila postupu posudzovania vplyvov na životné prostredie zariadenie v Massafre, určené na spaľovanie PDO a biomasy s kapacitou prekračujúcou 100 ton denne a spadajúce do prílohy I bodu 10 smernice 85/337, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 2 ods. 1 a článku 4 ods. 1 tejto smernice.

O žalobnom dôvode týkajúcom sa prijatia článku 3 ods. 1 DPRM, ktorým sa mení a dopĺňa príloha A písm. i) a l) DPR, ktorý vylučuje z postupu posudzovania vplyvov na životné prostredie určité projekty patriace do prílohy I smernice 85/337 ( projekty zariadení určených na zhodnotenie nebezpečného odpadu a odpadu, ktorý nie je nebezpečný, s kapacitou presahujúcou 100 ton denne) ak sú predmetom zjednodušeného postupu povolenia v zmysle článku 11 smernice 75/442

47. Z prílohy A písm. i) a l) DPR vyplýva, že tak zariadenia na zhodnotenie nebezpečného odpadu činnosťami uvedenými v prílohe B a v prílohe C bodoch R 1 až R 9 legislatívneho dekrétu č. 22/1997, ktoré podliehajú zjednodušeným postupom, ako aj zariadenia na zhodnotenie odpadu, ktorý nie je nebezpečný, s kapacitou presahujúcou 100 ton denne činnosťami spaľovania alebo spracovania uvedenými v prílohe B bodoch D 2 a D 8 až D 11, ako aj v prílohe C bodoch R 1 až R 9 legislatívneho dekrétu spadajúce pod rovnaké zjednodušené postupy nepodliehajú postupu posudzovania vplyvov na životné prostredie.

48. Berúc do úvahy pôsobnosť pojmu zneškodnenie odpadu v zmysle smernice 85/337, ako je upresnený v bode 44 tohto rozsudku, sa zdá, že medzi projekty, ktoré sú takto vnútroštátnou právnou úpravou podrobené zjednodušeným postupom, môžu patriť zariadenia, ktoré aj keď zhodnocujú odpad, patria do kategórie zariadení na zneškodnenie nebezpečného odpadu spaľovaním alebo chemickým spracovaním v zmysle prílohy I bodu 9 tejto smernice, ako aj do kategórie zariadení na zneškodnenie odpadu, ktorý nie je nebezpečný, spaľovaním alebo chemickým spracovaním v zmysle prílohy I bodu 10 rovnakého textu.

49. Takéto zariadenia však nemôžu uniknúť postupu posudzovania vplyvov na životné prostredie, keďže, ako bolo uvedené v bode 45 tohto rozsudku, projekty vymenované v prílohe I smernice 85/337 musia byť povinne podrobené takémuto posudzovaniu, keďže môžu mať podstatný vplyv na životné prostredie.

50. Z toho vyplýva, že Talianska republika si tým, že prijala článok 3 ods. 1 DPRM, ktorým bola zmenená a doplnená príloha A písm. i) a l) DPR a ktorý umožnil neuplatnenie postupu posudzovania vplyvov na životné prostredie upraveného v článku 2 ods. 1 a článku 4 ods. 1 smernice 85/337 na projekty určené na zhodnotenie nebezpečného odpadu a odpadu, ktorý nie je nebezpečný, s kapacitou presahujúcou 100 ton denne a patriace do prílohy I uvedenej smernice, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z tejto smernice.

O žalobnom dôvode týkajúcom sa prijatia článku 3 ods. 1 DPRM, ktorým bola zmenená a doplnená príloha A písm. i) a l) DPR, ktorý na stanovenie či projekt patriaci do prílohy II smernice 85/337 musí byť predmetom posúdenia vplyvov na životné prostredie, stanovuje nedostatočné kritérium

51. Ako bolo uvedené v bode 47 tohto rozsudku, z kritizovanej vnútroštátnej úpravy vyplýva, že projekty zhodnotenia nebezpečného odpadu alebo odpadu, ktorý nie je nebezpečný, podriadené zjednodušeným postupom, unikajú akémukoľvek postupu posudzovania ich vplyvov na životné prostredie. Zariadenia na zhodnotenie odpadu, na ktorý sa vzťahuje bod 11 písm. b) prílohy II smernice 85/337, môžu patriť medzi tieto projekty.

52. Podľa Komisie je kritérium, ktoré talianske orgány stanovili pre to, aby takto vylúčili zariadenia zhodnotenia odpadu uvedené v prílohe II z postupu posudzovania vplyvov na životné prostredie, teda ich podriadenie zjednodušeným postupom stanoveným legislatívnym dekrétom č. 22/1997 je nevhodné keďže môže vylúčiť posudzovanie projektov, ktoré majú podstatný vplyv na životné prostredie.

53. Súdny dvor už v tejto súvislosti rozhodol, že členské štáty majú možnosť stanoviť kritériá a/alebo prahy, ktoré by umožnili určiť, ktoré projekty spadajúce do pôsobnosti prílohy II smernice 85/337 v jej pôvodnom znení musia byť predmetom posúdenia. Miera voľnej úvahy, ktorá je takto členským štátom k dispozícii, je však obmedzená povinnosťou uvedenou v článku 2 ods. 1 tejto smernice, v zmysle ktorej majú posúdeniu vplyvov podliehať projekty, ktoré môžu mať podstatný vplyv na životné prostredie, najmä z dôvodu svojho charakteru, veľkosti alebo umiestnenia (pozri v tomto zmysle rozsudok Kraaijeveld a i., už citovaný, bod 50, a zo 16. marca 2006, Komisia/Španielsko, C‑332/04, neuverejnený v Zbierke, bod 76). Pri stanovovaní týchto prahov a/alebo kritérií musia členské štáty brať do úvahy nielen veľkosť projektov, ale aj ich charakter a umiestnenie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 21. septembra 1999, Komisia/Írsko, C‑392/96, Zb. s. I‑5901, bod 65, a zo 16. marca 2006, Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 76).

54. Okrem toho podľa článku 4 ods. 3 smernice 85/337 musia členské štáty pri stanovovaní prahov alebo kritérií zohľadniť relevantné výberové kritériá definované v prílohe III tejto smernice (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. marca 2006, Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 79).

55. Príloha III smernice 85/337 upresňuje medzi selekčnými kritériami uvedenými v spomenutom článku 4 ods. 3 na prvom mieste vlastnosti projektov, ktoré sa musia posudzovať najmä so zreteľom na veľkosť projektu, prepojenie s inými projektmi, využitie prírodných zdrojov, produkciu odpadu, znečistenie a poškodenie, riziko nehôd, na druhom mieste umiestnenie projektov, teda potreba zváženia citlivosti životného prostredia v pravdepodobne zasiahnutej zemepisnej oblasti, berúc do úvahy najmä využitie existujúcej pôdy a absorbčnú schopnosť prírodného prostredia, a na treťom mieste vlastnosti potenciálneho vplyvu najmä s ohľadom na zemepisné oblasti a rozsah zasiahnutej populácie.

56. Pokiaľ ide o uplatnenie zjednodušených postupov upravené ustanoveniami legislatívneho dekrétu č. 22/1997, prijatých s cieľom prebratia článku 11 smernice 75/442, je potrebné uviesť, že oslobodenie dotknutých zariadení alebo podnikov od povinnosti získať povolenie na vykonávanie zhodnotenia odpadu, teda povolenie, ktoré sa v zásade vyžaduje v čase začatia procesu spracovania odpadu podľa článku 10 uvedenej smernice, sa môže uplatniť len za podmienok upresnených v článku 4 a článku 11 ods. 1 tejto smernice.

57. Z týchto ustanovení vyplýva, že po prvé, príslušné orgány museli prijať všeobecné pravidlá pre každý typ činnosti a určiť druhy a množstvá odpadu, ako aj podmienky potrebné na oslobodenie činnosti od povolenia. Po druhé, druhy a množstvá odpadu a spôsoby zhodnotenia musia byť stanovené bez ohrozenia ľudského zdravia a bez použitia postupov či metód, ktoré by mohli poškodiť životné prostredie, najmä bez ohrozovania vody, ovzdušia, pôdy, rastlín a živočíchov, bez obťažovania okolia napr. hlukom alebo zápachom, bez nepriaznivého ovplyvňovania krajiny alebo miest zvláštneho záujmu.

58. Preto vzhľadom na to, že projekty zariadení, uskutočňujúcich zhodnotenie odpadu boli na základe zjednodušeného postupu vylúčené z postupu posudzovania vplyvov na životné prostredie, ktorý sa musí uskutočniť pred prijatím rozhodnutia príslušného orgánu alebo orgánov umožňujúceho navrhovateľovi realizáciu projektu, talianska právna úprava nezohľadnila všetky výberové kritériá upresnené v prílohe III smernice 85/337.

59. Z toho vyplýva, že kritérium uplatňované talianskou právnou úpravou, vzťahujúce sa výlučne na vykonanie zjednodušených postupov, aby sa zariadenia zhodnotenia odpadu, ktoré spadajú do prílohy II bodu 11 písm. b) smernice 85/337 vyhli posudzovaniu vplyvov na životné prostredie, nezodpovedá požiadavkám pripomenutým v bodoch 53 až 55 tohto rozsudku, keďže môže viesť k tomu, že projekty, ktoré môžu mať podstatný vplyv na životné prostredie z dôvodu ich veľkosti alebo ich umiestnenia, sa vyhnú posúdeniu ich vplyvu na životné prostredie. Dotknutá právna úprava teda môže narušiť cieľ smernice 85/337, ako je upresnený v bode 36 tohto rozsudku.

60. Vzhľadom na tieto úvahy je potrebné konštatovať, že Talianska republika si tým, že prijala článok 3 ods. 1 DPRM, ktorým bola zmenená a doplnená príloha A písm. i) a l) DPR a ktorý na účely určenia, či má byť posúdený vplyv na životné prostredie projektu spadajúceho do pôsobnosti prílohy II smernice 85/337, stanovuje nedostatočné kritérium, keďže môže viesť k vylúčeniu z povinnosti posúdenia niektorých projektov, ktoré majú podstatný vplyv na životné prostredie, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 2 ods. 1 a článku 4 ods. 2 a 3 tejto smernice.

O trovách

61. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Taliansku republiku na náhradu trov konania a Talianska republika nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

Výrok

Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:

1. Talianska republika si tým, že

– nepodriadila postupu posudzovania vplyvov na životné prostredie zariadenie v Massafre určené na spaľovanie palivového derivátu z odpadov a biomasy s kapacitou prekračujúcou 100 ton denne a spadajúce do pôsobnosti prílohy I bodu 10 smernice 85/337 z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 97/11/ES z 3. marca 1997,

– prijala článok 3 ods. 1 dekrétu predsedu Rady ministrov z 3. septembra 1999 s názvom „Akt orientácie a koordinácie, ktorým sa mení a dopĺňa skorší Akt orientácie a koordinácie pre implementáciu článku 40 ods. 1 zákona č. 146 z 22. februára 1994 o ustanoveniach týkajúcich sa posudzovania vplyvov na životné prostredie“, ktorým bola zmenená a doplnená príloha A písm. i) a l) dekrétu prezidenta republiky z 12. apríla 1996 s názvom „Akt orientácie a koordinácie prijatý na vykonanie článku 40 ods. 1 zákona č. 146 z 22. februára 1994 o ustanoveniach týkajúcich sa posudzovania vplyvov na životné prostredie“ a ktorý umožnil neuplatnenie postupu posudzovania vplyvov na životné prostredie upraveného v článku 2 ods. 1 a článku 4 ods. 1 smernice 85/337 na projekty určené na zhodnotenie nebezpečného odpadu a odpadu, ktorý nie je nebezpečný, s kapacitou presahujúcou 100 ton denne a patriace do prílohy I uvedenej smernice a

– prijala článok 3 ods. 1 dekrétu predsedu Rady ministrov, ktorý na účely určenia, či má byť posúdený vplyv na životné prostredie projektu spadajúceho do pôsobnosti prílohy II smernice 85/337 zmenenej a doplnenej smernicou 97/11, stanovuje nedostatočné kritérium, keďže môže viesť k vylúčeniu z povinnosti posúdenia niektorých projektov, ktoré majú podstatný vplyv na životné prostredie,

nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 2 ods. 1 a článku 4 ods. 1, 2 a 3 tejto smernice.

2. Talianska republika je povinná nahradiť trovy konania.