ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Odôvodnenia 90 a 92 smernice 2014/24 stanovujú: „(90) Zákazky by sa mali zadávať na základe objektívnych kritérií, ktoré zabezpečujú dodržiavanie zásad transparentnosti, nediskriminácie a rovnakého zaobchádzania, a to so zreteľom na zabezpečenie objektívneho porovnania relatívnej hodnoty ponúk s cieľom určiť za podmienok efektívnej hospodárskej súťaže, ktorá ponuka je ekonomicky najvýhodnejšou ponukou. Malo by sa výslovne stanoviť, že ekonomicky najvýhodnejšia ponuka by sa mala posudzovať na základe najlepšieho pomeru ceny a kvality, čo by malo vždy zahŕňať prvok ceny alebo nákladov. Rovnako by sa malo spresniť, že takéto posúdenie ekonomicky najvýhodnejšej ponuky by sa mohlo tiež vykonať len na základe cenovej alebo nákladovej efektívnosti. Okrem toho je vhodné pripomenúť, že verejní obstarávatelia môžu podľa vlastného uváženia stanoviť primerané štandardy kvality pomocou technických špecifikácií alebo podmienok plnenia zákazky. … … (92) Pri posudzovaní najlepšieho pomeru ceny a kvality by verejní obstarávatelia mali stanoviť ekonomické a kvalitatívne kritériá súvisiace s predmetom zákazky, ktoré použijú na tieto účely. Tieto kritériá by tak mali umožniť porovnávacie posúdenie úrovne plnenia, ktorá vyplýva z jednotlivých ponúk vzhľadom na predmet zákazky vymedzený v technických špecifikáciách. V súvislosti s najlepším pomerom ceny a kvality sa v tejto smernici uvádza neúplný zoznam možných kritérií na vyhodnotenie ponúk, ktoré zahŕňajú environmentálne a sociálne aspekty. … Zvolené kritériá na vyhodnotenie ponúk by verejného obstarávateľa ďalej nemali oprávňovať na neobmedzenú voľnosť výberu, mala by sa nimi zabezpečiť možnosť účinnej a spravodlivej hospodárskej súťaže a mali by byť k nim priložené požiadavky, ktoré umožňujú efektívne overenie informácií, ktoré poskytli uchádzači. …“
18

V dôsledku nehody HUK‑COBURG zaplatila NO a LM sumu 5000 eur ako náhradu škody spojenej s úmrtím ich matky. Keďže NO a LM, zastúpené CD, považovali túto sumu za nedostatočnú, podali na Sofijski gradski săd (Mestský súd Sofia, Bulharsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, žalobu proti spoločnosti HUK‑COBURG, ktorou sa domáhali zaplatenia náhrady vo výške 300000 bulharských leva (BGN) (približne 153000 eur) pre každú z nich z dôvodu nemajetkovej ujmy vyplývajúcej z tejto smrti. Táto ujma vyplýva zo zásahu do ich psychického zdravia, keďže NO a LM trpia nespavosťou, nočnými morami, zmenami nálad, podráždenosťou, úzkosťou, uzatváraním sa do seba a záchvatmi úzkosti.
35

Ak by totiž Súdny dvor odpovedal na prvé otázky vo veciach C‑753/21 a C‑754/21 tak, že zmrazené aktíva zostávajú až do rozhodnutia o prevode do Fondu rozvoja vlastníctvom subjektov, na ktoré sa vzťahuje opatrenie na zmrazenie finančných prostriedkov, z dôvodu tohto výmazu by to znamenalo, že tieto aktíva, ktoré ešte neboli prevedené do tohto Fondu rozvoja, budú vrátené tejto spoločnosti. Takýto dôsledok by bol v rozpore s cieľmi nariadenia č. 1210/2003.
76

Okrem toho treba poznamenať, že na úradníka, ktorý nastúpil do služby pred 1. januárom 2014, sa za určitých podmienok vzťahujú prechodné ustanovenia stanovené v článku 21 druhom odseku a článku 22 ods. 1 druhom odseku prílohy XIII k služobnému poriadku, ktoré mu umožňujú si zachovať ročnú akruálnu dôchodkovú sadzbu a vek odchodu do dôchodku, aké boli stanovené v služobnom poriadku pred jeho zmenou na základe nariadenia č. 1023/2013. Úradník, ktorý by nastúpil do služby pred týmto dátumom a ktorého pracovné povinnosti by sa podstatne zmenili po tomto dátume, by pritom len na základe tejto skutočnosti neprišiel o výhody vyplývajúce z týchto prechodných ustanovení, a to predovšetkým z dôvodu príspevkov, ktoré naďalej platí do tohto systému sociálneho zabezpečenia počas trvania svojho služobného pomeru.
28

Za týchto podmienok Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa článok 39 [rozhodnutia SIS II], a najmä odsek 3 tohto článku, vykladať tak, že sa ním ukladá povinnosť zakázať registráciu predmetov, v súvislosti s ktorými bol vydaný zápis v [SIS II], aj keď už tento zápis nie je viac relevantný (vozidlo bolo nájdené; trestné konanie v členskom štáte, v ktorom sa vozidlo našlo, bolo ukončené z dôvodu, že v danom členskom štáte nedošlo ku spáchaniu trestného činu; štát, ktorý vydal zápis, bol informovaný, avšak neodstránil zápis z tohto systému)? 2. Má sa článok 39 [rozhodnutia SIS II], a najmä odsek 3 tohto článku, vykladať tak, že sa ním ukladá členskému štátu, ktorý našiel predmet, pre ktorý bol vydaný zápis podľa článku 38 ods. 1 tohto rozhodnutia, prijať vnútroštátne právne predpisy, ktoré by zakazovali uskutočňovať akékoľvek úkony s nájdeným predmetom s výnimkou úkonov, ktorými by bolo možné dosiahnuť cieľ uvedený v článku 38 (zaistenie alebo použitie ako dôkazu v trestných veciach)? 3. Má sa článok 39 [rozhodnutia SIS II], a najmä odsek 3 tohto článku, vykladať tak, že umožňuje členským štátom prijať právne predpisy, ktoré by obsahovali výnimky zo zákazu zápisu vozidiel do evidencie, pre ktoré bol vložený zápis do [SIS II] podľa článku 38 tohto rozhodnutia, potom, ako príslušné orgány členského štátu uskutočnili kroky, aby o nájdenom predmete informovali štát, ktorý vydal takýto zápis?“
39

Za týchto okolností Verwaltungsgerichtshof (Najvyšší správny súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa článok 42 písm. a) [smernice o DPH] v spojení s článkom 197 ods. 1 písm. c) tejto smernice vykladať v tom zmysle, že príjemca tovaru je označený za osobu povinnú platiť daň aj v prípade, ak je na faktúre, na ktorej sa neuvádza žiadna suma DPH, uvedené ‚trojstranná transakcia v rámci Spoločenstva oslobodená od dane‘? 2. V prípade zápornej odpovede na prvú otázku: a) Možno taký údaj na faktúre dodatočne účinne opraviť (uvedením údaja ‚trojstranná transakcia v rámci Spoločenstva podľa § 25 UStG [1994]. Daňová povinnosť sa prenáša na príjemcu tovaru‘)? b) Je na účinnú opravu potrebné, aby sa opravená faktúra doručila príjemcovi faktúry? c) Nastáva účinnosť opravy spätne k okamihu vyhotovenia pôvodnej faktúry? 3. Má sa článok 219a [smernice o DPH] vykladať v tom zmysle, že sa majú uplatniť predpisy týkajúce sa fakturácie toho členského štátu, ktorého predpisy by sa mali uplatniť, ak ‚nadobúdateľ‘ (ešte) nebol označený na faktúre za osobu povinnú platiť daň, alebo sa majú uplatniť predpisy toho členského štátu, ktorého predpisy by sa mali uplatniť, ak by sa predpokladalo, že ‚nadobúdateľ‘ bol účinne označený za osobu povinnú platiť daň?“
16

Pokiaľ ide o kritérium na posúdenie toho, či omeškanie so zaplatením istiny, úrokov alebo príslušenstva o viac ako 30 dní, ako je stanovené v zmluvnej podmienke dotknutej vo veci samej, predstavuje dostatočne závažné porušenie zmluvy vzhľadom na dĺžku splácania a výšku úveru, vnútroštátny súd uvádza, že v kontexte, ktorý sa vyznačuje predlžovaním splácania úverov a poklesom úrokových sadzieb sumy nedoplatkov môžu byť relatívne nízke vo vzťahu k trvaniu a výške úverov v okamihu vyhlásenia splatnosti zmluvy, a teda dostatočne závažný charakter nesplnenia záväzku je otázny a je možné viac zohľadniť celkovú rovnováhu zmluvných vzťahov. Okrem toho by určovanie v každom jednotlivom prípade vzhľadom na dĺžku splácania a výšku úveru, či je neplnenie záväzku dostatočne závažné na to, aby odôvodňovalo okamžitú splatnosť úveru, mohlo vytvárať nerovné postavenie medzi spotrebiteľmi.
10

Článok 196 tohto zákonníka stanovuje: „1. Nárok na pozostalostný dôchodok manžela alebo partnera v zmysle článku 2 zákona z 9. júla 2004 o právnych účinkoch niektorých partnerstiev nevzniká: – ak manželstvo alebo partnerstvo bolo uzavreté menej ako jeden rok pred smrťou alebo pred odchodom poistenca do dôchodku z dôvodu invalidity alebo veku, – ak bolo manželstvo alebo partnerstvo uzavreté s poberateľom starobného alebo invalidného dôchodku. 2. Odsek 1 sa však neuplatní, ak je splnená aspoň jedna z týchto podmienok: a) smrť aktívneho poistenca alebo odchod do dôchodku z dôvodu invalidity je priamym dôsledkom úrazu, ku ktorému došlo po uzavretí manželstva alebo partnerstva; b) v čase smrti existuje dieťa narodené alebo počaté počas manželstva alebo partnerstva, alebo dieťa legitimizované manželstvom; c) zosnulý príjemca dôchodku nebol starší ako jeho manžel alebo partner o viac ako 15 rokov a manželstvo alebo partnerstvo trvalo v čase úmrtia najmenej jeden rok; d) manželstvo alebo partnerstvo trvalo v čase úmrtia poberateľa dôchodku najmenej desať rokov.“
(29)

Osobné údaje by sa mali získavať na konkrétne určené, výslovne uvedené a legitímne účely, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti tejto smernice, a nemali by sa spracúvať na účely, ktoré nie sú zlučiteľné s účelmi predchádzania trestným činom, ich vyšetrovania, odhaľovania alebo stíhania alebo účelmi výkonu trestných sankcií, vrátane ochrany pred ohrozením verejnej bezpečnosti a predchádzania takémuto ohrozeniu. Ak osobné údaje spracúva ten istý alebo iný prevádzkovateľ na iný účel, ktorý patrí do rozsahu pôsobnosti tejto smernice, ako je účel, na ktorý boli získané, takéto spracúvanie by malo byť povolené pod podmienkou, že takéto spracúvanie je prípustné podľa uplatniteľných právnych ustanovení, je nevyhnutné na takýto iný účel a je mu primerané.“
44

Uvedená právna úprava môže skutočne nielen odradiť spoločnosti patriace do tej istej skupiny od predloženia konkurenčných ponúk v rámci postupu verejného obstarávania, keďže ich umiestnenie na prvých dvoch miestach by v prípade odstúpenia uchádzača, ktorý sa umiestnil na prvom mieste, automaticky spôsobilo ukončenie tohto konania, ako aj nasledujúcich konaní, čím by sa fakticky zabránilo tomu, aby si tieto spoločnosti v rámci takéhoto verejného obstarávania konkurovali, ale okrem toho môže sama osebe zvýšiť riziko narušenia hospodárskej súťaže, keďže zverejnenie poradia ponúk a ich obsahu na konci prvého postupu by mohlo uľahčiť prípadné dohody medzi uchádzačmi v rámci nasledujúceho postupu.
57

Treba ďalej zohľadniť, že výpoveď svedka neprítomného v štádiu konania pred súdom v trestnom konaní by v prípade, že sa pripustí ako dôkaz v tomto štádiu, no zabezpečená je skôr, bola jediným základom na odsúdenie obvinenej osoby, ak by tento dôkaz spočívajúci vo svedeckej výpovedi bol jediným dôkazom svedčiacim proti nej. Tento základ by sa mal považovať za rozhodujúci v prípade, že by uvedený dôkaz spočívajúci vo svedeckej výpovedi mal taký význam, že by mohol viesť k prijatiu rozhodnutia vo veci, pričom ak výpoveď neprítomného svedka môže byť potvrdená inými dôkazmi, posúdenie rozhodujúceho charakteru tejto výpovede závisí od dôkaznej sily týchto ďalších dôkazov, a platí pritom, že čím je ich dôkazná sila väčšia, tým menej sa výpoveď neprítomného svedka môže považovať za rozhodujúcu (pozri v tomto zmysle rozsudok ESĽP, 15. decembra 2015, Schatschaschwili v. Nemecko, CE:ECHR:2015:1215JUD000915410, bod 123 a citovanú judikatúru).
22

V treťom rade výraz „názov výrobku“, ktorý je uvedený iba v prílohe VI časti A bode 4 písm. a) a b) nariadenia č. 1169/2011, nie je v tomto nariadení vymedzený. V určitých jazykových verziách, akými sú napríklad nemecká („Produktname“) alebo francúzska („nom du produit“) jazyková verzia, sa tento výraz značnejšie líši od výrazu uvedeného v článku 17 nariadenia č. 1169/2011, ktorým je konkrétne „Bezeichnung des Lebensmittels“ a „dénomination de la denrée alimentaire“, než v iných jazykových verziách, akými sú napríklad jazyková verzia španielska („denominación del producto“ a „denominación del alimento“), česká „název produktu“ a „název potraviny“), anglická („name of the product“ a „name of the food“), chorvátska („naziv proizvoda“ a „naziv hrane“), talianska („denominazione del prodotto“ a „denominazione dell’alimento“), holandská („benaming van het product“ a „benaming van het levensmiddel“), poľská („nazwą produktu“ a „nazwą środka spożywczego“), portugalská („denominação do produto“ a „denominação do género alimentício“), rumunská („denumirea produsului“ a „denumirea produsului alimentar“), slovenská („názov výrobku“ a „názov potraviny“), slovinská („ime proizvoda“ a „ime živila“), fínska („tuotteen nimi“ a „elintarvikkeen nimi“) a švédska („produktens beteckning“ a „livsmedlets beteckning“).
„(25)

V záujme správneho uznania tých osôb, ktoré potrebujú ochranu ako utečenci v zmysle článku 1 Dohovoru <o právnom postavení utečencov, podpísaného v Ženeve 28. júla 1951 [Zbierka zmlúv Spojených národov, zv. 189, s. 150, č. 2545 (1954)], zmeneného a doplneného Protokolom týkajúcim sa právneho postavenia utečencov, podpísaným v New Yorku 31. januára 1967> alebo ako osoby oprávnené na doplnkovú ochranu, by mal mať každý žiadateľ účinný prístup ku konaniu, možnosti spolupráce a riadnej komunikácii s príslušnými orgánmi, aby mohol predložiť relevantné dôkazy týkajúce sa jeho prípadu, a dostatočným procesným zárukám vo všetkých štádiách konania. Konanie, v rámci ktorého prebieha posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu, by navyše za bežných okolností malo žiadateľovi o azyl poskytnúť aspoň: … právo na primerané oznámenie rozhodnutia a skutkové a právne dôvody uvedeného rozhodnutia; možnosť konzultácie s právnym zástupcom alebo iným poradcom; právo byť v rozhodujúcich okamihoch v priebehu procesu informovaný o svojom právnom postavení v jazyku, ktorému rozumie alebo o ktorom sa odôvodnene predpokladá, že mu rozumie; a právo na účinný opravný prostriedok pred súdom v prípade zamietavého rozhodnutia.
37

Z tohto hľadiska nahromadenie niekoľkých oneskorených platieb za po sebe nasledujúce dodávky tovaru alebo poskytnutia služieb v rámci plnenia jednej a tej istej zmluvy zo strany dlžníka nemôže mať za následok zníženie minimálnej paušálnej sumy splatnej ako náhrada nákladov na vymáhanie za každé omeškanie platby na jedinú paušálnu sumu. Toto zníženie by v prvom rade viedlo k tomu, že článok 6 smernice 2011/7, ktorého cieľom je, ako bolo zdôraznené v predchádzajúcom bode, nielen odradiť od oneskorených platieb, ale aj týmito sumami poskytnúť náhradu „za vlastné náklady veriteľa na vymáhanie“, by bol zbavený potrebného účinku, keďže tieto náklady sa zvyšujú v pomere k počtu platieb a súm, ktoré dlžník neuhradí načas. Uvedené zníženie by tak znamenalo, že sa dlžníkovi priznáva výnimka z nároku na paušálnu sumu podľa článku 6 ods. 1 tejto smernice bez toho, aby bola táto výnimka odôvodnená akýmkoľvek „objektívnym dôvodom“ v zmysle článku 7 ods. 1 druhého pododseku písm. c) uvedenej smernice. Predmetné zníženie by napokon viedlo k oslobodeniu dlžníka od časti finančnej záťaže vyplývajúcej z jeho povinnosti zaplatiť z dôvodu každej platby neuhradenej načas paušálnu sumu vo výške 40 eur stanovenú v tomto článku 6 ods. 1 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. októbra 2022, BFF Finance Iberia, C‑585/20, EU:C:2022:806, bod 37).
28

Z tohto hľadiska nahromadenie niekoľkých oneskorených platieb za opakujúce sa dodávanie tovaru alebo poskytovanie služieb v rámci plnenia jednej a tej istej zmluvy zo strany dlžníka nemôže mať za následok zníženie minimálnej paušálnej sumy splatnej ako náhrada nákladov na vymáhanie za každé omeškanie platby na jedinú paušálnu sumu. Toto zníženie by v prvom rade viedlo k tomu, že článok 6 smernice 2011/7, ktorého cieľom je, ako bolo zdôraznené v predchádzajúcom bode tohto rozsudku, nielen odradiť od oneskorených platieb, ale aj týmito sumami poskytnúť náhradu „za vlastné náklady veriteľa na vymáhanie“, by bol zbavený potrebného účinku, keďže tieto náklady sa zvyšujú v pomere k počtu platieb a súm, ktoré dlžník neuhradí načas. Uvedené zníženie by tak znamenalo, že sa dlžníkovi priznáva výnimka z nároku na paušálnu sumu podľa článku 6 ods. 1 tejto smernice bez toho, aby bola táto výnimka odôvodnená akýmkoľvek „objektívnym dôvodom“ v zmysle článku 7 ods. 1 druhého pododseku písm. c) uvedenej smernice. Predmetné zníženie by napokon viedlo k oslobodeniu dlžníka od časti finančnej záťaže, vyplývajúceho z jeho povinnosti zaplatiť z dôvodu každej platby neuhradenej načas paušálnu sumu vo výške 40 eur stanovenú v tomto článku 6 ods. 1 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. októbra 2022, BFF Finance Iberia, C‑585/20, EU:C:2022:806, bod 37).
(34)

Je vhodné stanoviť osobitné pravidlá o opravných prostriedkoch vo vzťahu k nedodržaniu ustanovení zmluvy o balíku cestovných služieb pri jej výkone. Cestujúci by mal mať nárok na vyriešenie problémov a v prípade, keď významnú časť cestovných služieb uvedených v zmluve o balíku cestovných služieb nemožno poskytnúť, mali by byť cestujúcemu ponúknuté vhodné náhradné riešenia. Ak organizátor neuskutoční nápravu nesúladu so zmluvou v primeranej lehote stanovenej cestujúcim, cestujúci by mal mať možnosť tak urobiť sám a žiadať o vrátenie nevyhnutných výdavkov. V istých prípadoch by nemalo byť potrebné stanoviť lehotu, a to najmä ak je nevyhnutná okamžitá náprava. Toto ustanovenie by sa uplatňovalo napríklad v prípadoch, keď si cestujúci musí z dôvodu meškania autobusu poskytnutého organizátorom objednať taxík, aby stihol svoj let. Cestujúci by mali mať nárok aj na zníženie ceny, ukončenie zmluvy o balíku cestovných služieb a/alebo náhradu škody. Náhrada by sa mala takisto vzťahovať na nemateriálnu škodu, ako je napríklad náhrada za situáciu, keď došlo k strate pôžitku z cesty alebo dovolenky v dôsledku značných problémov pri poskytovaní príslušných cestovných služieb. Od cestujúceho by sa malo požadovať, aby organizátorovi čo najskôr (s prihliadnutím na okolnosti prípadu) oznámil nedodržanie ustanovení zmluvy, ktoré zistil počas poskytovania cestovnej služby zahrnutej do zmluvy o balíku cestovných služieb. Nesplnenie tejto povinnosti by sa pri určovaní primeraného zníženia ceny alebo náhrady škody mohlo brať do úvahy, ak by sa týmto oznámením zabránilo škode alebo by sa škoda zmenšila.“
58

Keby sa totiž rozhodnutiu o odovzdaní nepriznal takýto účinok, umožnilo by to každému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, voči ktorému členský štát prijal rozhodnutie o odovzdaní, definitívne sa vyhnúť jeho výkonu skôr, ako by mohlo nadobudnúť účinnosť, podaním žiadosti o medzinárodnú ochranu v inom členskom štáte a následným návratom do prvého členského štátu, čo by mohlo úplne ochromiť mechanizmus vybavovania žiadostí o medzinárodnú ochranu ustanovený nariadením Dublin III a narušiť cieľ rýchleho vybavovania takýchto žiadostí.
17

Vnútroštátny súd sa domnieva, že P.I. počas celého vyšetrovania koherentne tvrdil, že podnikatelia, ktorí boli spojení so štátnou mocou, sa korupčne zmocnili jeho majetku; že po jeho odpore proti dotknutej transakcii bolo voči nemu jedným z týchto podnikateľov začaté trestné konanie; že toto trestné konanie, ktorého cieľom bolo zastrašiť ho, bolo prerušené a obnovené po pokuse P.I. brániť sa na súde a viedlo najmä k rozhodnutiu o jeho vzatí do väzby. Tento súd dodáva, že podľa vnútroštátnej právnej úpravy v oblasti azylu predstavujú trestné stíhanie alebo trestné sankcie akty prenasledovania, ak sú neprimerané a diskriminačné, a spresňuje, že je pravdepodobné, že uvedené trestné konanie bolo „vykonštruované“, v dôsledku čoho by P. I. mohol byť v prípade návratu do svojej krajiny pôvodu naďalej vystavený aktom prenasledovania.
42

Podľa Komisie po odstránení železničnej trate musela akákoľvek železničná doprava z rafinérie do lotyšského námorného terminálu prechádzať po oveľa dlhšej trase na litovskom území. Komisia sa predovšetkým domnievala, že po odstránení železničnej trate by jedinou možnosťou spoločnosti LDZ ako konkurovať spoločnosti LG bolo pokúsiť sa pôsobiť na trase do Klaipėdy alebo na dlhšej trase do Lotyšska uvedenej v bode 12 tohto rozsudku. Z tohto dôvodu by LDZ bola nútená pôsobiť ďaleko od svojej logistickej základne v Lotyšsku a bola by závislá od služieb správy infraštruktúry svojho konkurenta, konkrétne od spoločnosti LG. Komisia sa za týchto okolností domnievala, že z pohľadu ex ante LDZ čelí značným obchodným rizikám, ktoré pravdepodobne nepodstúpi.
3

Podľa odôvodnení 10, 11, 141 a 143 nariadenia 2016/679: „(10) S cieľom zabezpečiť konzistentnú a vysokú úroveň ochrany fyzických osôb a odstrániť prekážky tokov osobných údajov v rámci [Európskej ú]nie, úroveň ochrany práv a slobôd fyzických osôb pri spracúvaní týchto údajov by mala byť rovnaká vo všetkých členských štátoch. Konzistentné a jednotné uplatňovanie pravidiel ochrany základných práv a slobôd fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov by sa malo zabezpečiť v rámci celej Únie. … (11) Účinná ochrana osobných údajov v rámci celej Únie si vyžaduje posilnenie a spresnenie práv dotknutých osôb a povinností tých, ktorí osobné údaje spracúvajú a o ich spracúvaní rozhodujú… … (141) Každá dotknutá osoba by mala mať právo podať sťažnosť na jednom dozornom orgáne, a to predovšetkým v členskom štáte svojho obvyklého pobytu, a mať v súlade s článkom 47 Charty právo na účinný súdny prostriedok nápravy, ak sa domnieva, že boli porušené jej práva podľa tohto nariadenia, alebo ak dozorný orgán nereaguje na sťažnosť, čiastočne alebo v plnom rozsahu ju odmietne, nevyhovie jej alebo nekoná v prípade, keď je takéto konanie nevyhnutné na ochranu práv dotknutej osoby. … … (143) … Každá fyzická alebo právnická osoba by mala mať na príslušnom vnútroštátnom súde účinný súdny prostriedok nápravy voči rozhodnutiu dozorného orgánu, ktoré má voči nej právne účinky. … Návrh na začatie konania proti dozornému orgánu by sa mal podávať na súdoch členského štátu, v ktorom má dozorný orgán sídlo, pričom toto konanie by malo prebiehať v súlade s procesným právom tohto členského štátu. Tieto súdy by mali vykonávať plnú právomoc, ktorá by mala zahŕňať právomoc preskúmať všetky skutkové a právne otázky, ktoré sú relevantné pre daný spor.“
32

Je pravda, že v bode 38 tohto uznesenia Všeobecný súd uviedol, že odvolateľ nepreukázal, že veľmi veľký počet údajných porušovateľov práv, ak by sa preukázal, by spochybnil posúdenie Komisie, že Únia nemá dostatočný záujem pokračovať v preskúmavaní skutočností uvedených v sťažnosti odvolateľa. Z bodov 36 a 37 tohto uznesenia, o ktorých odvolateľ nepreukázal, že obsahujú nesprávne právne posúdenie, však vyplýva, že Všeobecný súd sa pri potvrdení posúdenia Komisie neopieral o počet porušovateľov práv, ale o skutočnosť, že konanie, ktoré je predmetom sťažnosti odvolateľa spadá do práva duševného vlastníctva, a nie do práva hospodárskej súťaže.
35

Pokiaľ ide o otázku, či je takáto právna úprava odôvodnená, treba pripomenúť, že „nové obmedzenie“ v zmysle článku 13 rozhodnutia č. 1/80 je zakázané, okrem prípadu, že by patrilo medzi obmedzenia uvedené v článku 14 tohto rozhodnutia alebo bolo odôvodnené naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, bolo by vhodné na zabezpečenie dosiahnutia sledovaného cieľa a nešlo by nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné (rozsudok z 2. septembra 2021, Udlændingenævnet, C‑379/20, EU:C:2021:660, bod 23 a citovaná judikatúra).
46

V tejto súvislosti uvádza, že pokiaľ ide o Spolkovú republiku Nemecko, pojem „občania“ v zmysle Európskeho dohovoru o vydávaní zahŕňa iba osoby, ktoré sú štátnymi príslušníkmi tohto členského štátu, v súlade s jeho vyhlásením podľa článku 6 ods. 1 písm. b) tohto dohovoru. Za týchto okolností a na rozdiel od veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok Raugevicius, by prípadné odmietnutie Spolkovej republiky Nemecko vydať S.M. do Bosny a Hercegoviny bolo v rozpore so záväzkami tohto členského štátu podľa toho istého dohovoru.
47

Nemožnosť previesť do dôchodkového systému inštitúcie Únie práva na dôchodok, nadobudnuté v dôchodkovom systéme členského štátu, by však mohla tejto inštitúcii sťažiť prijímanie zamestnancov, ktorí odpracovali určitý počet rokov v tomto členskom štáte, keďže prechod dotknutej osoby do služby uvedenej inštitúcie by mohol v prípade neexistencie takéhoto prevodu zbaviť túto osobu úplne alebo čiastočne práv na dôchodok, na ktoré by mala nárok, keby nesúhlasila s tým, že prejde do služby v inštitúcii Únie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 20. októbra 1981, Komisia/Belgicko, 137/80, EU:C:1981:237, bod 19, a zo 4. februára 2021, Ministre de la Transition écologique et solidaire a Ministre de l’Action et des Comptes publics, C‑903/19, EU:C:2021:95, bod 34, ako aj citovanú judikatúru).