ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (odvolacia komora)

z 18. decembra 2008

Vec T‑293/07 P

Alessandro Lofaro

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Odvolanie – Verejná služba – Dočasní zamestnanci – Lehota na podanie sťažnosti – Dátum podania sťažnosti – Doručenie administratíve – Zásada právnej istoty“

Predmet: Odvolanie proti uzneseniu Súdu pre verejnú službu Európskej únie (tretia komora) z 24. mája 2007, Lofaro/Komisia (F‑27/06 a F‑75/06, zatiaľ neuverejnené v Zbierke), smerujúce k zrušeniu tohto uznesenia

Rozhodnutie: Odvolanie sa zamieta. A. Lofaro znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania Komisie vynaložené v rámci tohto konania.

Abstrakt

1. Odvolanie – Odvolanie proti zamietnutiu návrhu na zrušenie a následné zamietnutie s tým súvisiaceho návrhu na náhradu škody – Dôvody smerujúce len proti zamietnutiu návrhu na zrušenie – Celková prípustnosť odvolania

(Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 138 ods. 1)

2. Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Dátum podania

(Služobný poriadok úradníkov, článok 90 ods. 2)

3. Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Povinnosť zohľadniť predvídateľnú dobu doručovania sťažnosti

(Služobný poriadok úradníkov, článok 90 ods. 2)

4. Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Dátum podania – Doručenie administratíve

(Služobný poriadok úradníkov, článok 90 ods. 2)

1. Skutočnosť, že odvolateľ na podporu svojho odvolania smerujúceho k úplnému zrušenie uznesenia o neprípustnosti, ktorým bol odmietnutý jednak jeho návrh na zrušenie a zároveň návrh na náhradu škody, predložil len dôvody a tvrdenia napádajúce odôvodnenie, ktorým bol zamietnutý jeho návrh na zrušenie, nespôsobuje neprípustnosť jeho odvolania, pokiaľ ide o návrh na náhradu škody, keďže neprípustnosť tohto návrhu je v napadnutom uznesení založená len na úzkej súvislosti, ktorá nebola spochybnená v štádiu odvolania, s návrhom na zrušenie, ktorý bol sám osebe zamietnutý ako neprípustný.

(pozri body 17, 18 a 20)

2. Relevantný dátum na posúdenie toho, či sťažnosť bola podaná v lehote stanovenej podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku, je deň doručenia tejto sťažnosti dotknutej inštitúcii. Tento výklad vyplýva zo znenia uvedeného článku a je v súlade so zásadou právnej istoty. Článok 90 ods. 2 služobného poriadku tým, že uvádza vo svojom prvom pododseku, že „[s]ťažnosť sa musí podať do troch mesiacov“, a vo svojom druhom pododseku, že menovací orgán „oznámi dotknutej osobe svoje odôvodnené rozhodnutie do štyroch mesiacov odo dňa podania sťažnosti“, výslovne stanovuje, že deň podania sťažnosti je tiež začiatkom plynutia lehoty štyroch mesiacov na odpoveď dotknutej inštitúcie na túto sťažnosť.

V tomto právnom rámci zásada právnej istoty vyžaduje, aby začiatok plynutia a deň skončenia príslušných lehôt boli jasne definované a prísne dodržiavané, pričom bráni zohľadneniu dvoch rôznych dátumov, čo sa týka podania sťažnosti, t. j. na jednej strane dátum odoslania sťažnosti s cieľom určiť, či sťažnosť bola podaná načas, a na druhej strane dátum doručenia tejto sťažnosti príslušnej inštitúcii s cieľom určiť začiatok plynutia lehoty, v ktorej je inštitúcia povinná na sťažnosť odpovedať.

Navyše iba zohľadnenie dátumu doručenia sťažnosti môže ako jediné zodpovedať požiadavkám zásady právnej istoty, podľa ktorej musia byť všetky akty administratívy vyvolávajúce záväzné právne účinky jasné, presné a oznámené dotknutej osobe, tak, aby táto osoba mohla s určitosťou vedieť dátum, od ktorého uvedený akt existuje a vyvoláva svoje právne účinky, predovšetkým s ohľadom na začatie plynutia lehôt na podanie opravných prostriedkov stanovených právnymi predpismi, akým je v tomto prípade služobný poriadok.

(pozri body 29 – 33)

Odkaz: Súdny dvor, 26. novembra 1981, Michel/Parlament, 195/80, Zb. s. 2861, bod 13; Súd prvého stupňa, 25. septembra 1991, Lacroix/Komisia, T‑54/90, Zb. s. II‑749, bod 26, a tam citovaná judikatúra, a bod 29; Súd pre verejnú službu, 15. mája 2006, Schmit/Komisia, F‑3/05, Zb. VS s. I‑A‑1‑9, II‑A‑1‑33, bod 28

3. Pokiaľ ide o dodržanie lehôt na podávanie sťažností a žalôb, je na dotknutej osobe, aby preukázala, že vynaložila všetku náležitú starostlivosť vyžadovanú od bežne informovanej osoby. Predovšetkým má dbať na to, aby svoju sťažnosť podala v stanovenej lehote vzhľadom na predvídateľnú dobu na jej doručenie poštou, ak sa rozhodla pre tento spôsob prepravy. Povinnosť zohľadniť predvídateľnú dobu doručovania sťažnosti nevylučuje možnosť dotknutej osoby ospravedlniť v prípade výnimočných okolností oneskorené podanie tejto sťažnosti napríklad preukázaním toho, že išlo o prípad nepredvídateľnej okolnosti či vyššej moci, alebo došlo k ospravedlniteľnému omylu.

(pozri body 37 a 38)

Odkaz: Súdny dvor, 15. decembra 1994, Bayer/Komisia, C‑195/91 P, Zb. s. I‑5619, bod 32; Súdny dvor, 15. mája 2003, Pitsiorlas/Rada a ECB, C‑193/01 P, Zb. s. I‑4837, bod 24; Súdny dvor, 8. novembra 2007, Belgicko/Komisia, C‑242/07 P, Zb. s. I‑9757, bod 29; Súd prvého stupňa, 16. marca 1993, Blackman/Parlament, T‑33/89 a T‑74/89, Zb. s. II‑249, bod 34; Súd prvého stupňa, 15. marca 2007, Belgicko/Komisia, T‑5/07, neuverejnený v Zbierke, bod 15

4. Len na základe tej okolnosti, že čas na prepravu listu poštou sa líši v závislosti od krajiny odoslania, nie je možné dospieť k záveru, že zohľadnenie prijatia sťažnosti spôsobuje diskrimináciu medzi úradníkmi alebo zamestnancami v závislosti od krajiny, v ktorej sa pri odoslaní svojich sťažností nachádzajú. Pri podávaní administratívnych sťažností úradníkmi nie je totiž potrebné splniť nijaké formálne náležitosti. Vzhľadom na to, že niektoré spôsoby prepravy (e-mail alebo fax) sú okamžité, zohľadnenie dátumu doručenia sťažnosti nemôže znevýhodniť úradníkov alebo zamestnancov v závislosti od krajiny, v ktorej sa pri odoslaní svojej sťažnosti nachádzajú.

(pozri body 49 a 50)

Odkaz: Súd prvého stupňa, 18. júna 1996, Vela Palacios/HSV, T‑150/94, Zb. VS s. I‑A‑297, II‑877, bod 23