Veci T‑144/07, T‑147/07 až T‑150/07 a T‑154/07

ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV a i.

proti

Európskej komisii

„Hospodárska súťaž – Kartely – Trh montáže a údržby výťahov a eskalátorov – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Manipulovanie verejných obchodných súťaží – Rozdelenie trhov – Určenie cien“

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Vplyv na obchod medzi členskými štátmi – Kritériá posúdenia – Potenciálny a významný vplyv – Kartel s pôsobnosťou na celom území členského štátu – Oddelenie vnútroštátnych trhov – Neprípustnosť

(Články 81 ES a 82 ES)

2. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Vplyv na obchod medzi členskými štátmi – Citeľná povaha – Posúdenie vzhľadom na postavenie a význam účastníkov na trhu

(Článok 81 ES)

3. Hospodárska súťaž – Rozdelenie právomocí medzi Komisiu a vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže – Oznámenie Komisie o spolupráci v rámci siete orgánov hospodárskej súťaže – Právo podnikov, aby ich veci posúdil konkrétny orgán hospodárskej súťaže – Neexistencia

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 11 ods. 6; oznámenie Komisie 2004/C 101/03, body 8 a 31)

4. Európske spoločenstvá – Jazykový režim – Doručenie dokumentov v inom jazyku ako v jazyku účastníkov konania – Súhlas účastníkov konania – Neexistencia nezrovnalosti

(Nariadenie Rady č. 1, článok 3)

5. Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska jednotka – Kritériá posúdenia – Domnienka rozhodujúceho vplyvu uplatňovaného materskou spoločnosťou na dcérske spoločnosti, ktoré sú v 100 % vlastníctve materskej spoločnosti

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

6. Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Domnienka rozhodujúceho vplyvu uplatňovaného materskou spoločnosťou na dcérske spoločnosti, ktoré sú v 100 % vlastníctve materskej spoločnosti

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

7. Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska jednotka – Kritériá posúdenia – Domnienka rozhodujúceho vplyvu uplatňovaného materskou spoločnosťou na dcérske spoločnosti, ktoré sú v 100 % vlastníctve materskej spoločnosti – Porušenie zásady individualizácie trestov – Neexistencia – Porušenie prezumpcie neviny – Neexistencia

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

8. Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska jednotka – Kritériá posúdenia – Domnienka rozhodujúceho vplyvu uplatňovaného materskou spoločnosťou na dcérske spoločnosti, ktoré sú v 100 % vlastníctve materskej spoločnosti – Dcérska spoločnosť vo vlastníctve sprostredkujúcej holdingovej spoločnosti – Okolnosť, ktorá nepostačuje na vyvrátenie domnienky

(Článok 81 ods. 1 ES)

9. Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah – Rozhodnutia – Náprava nedostatku odôvodnenia počas sporového konania – Neprípustnosť

(Článok 253 ES)

10. Konanie – Dôkazné prostriedky – Výsluch svedkov

(Rokovací poriadok Všeobecného súdu, články 64 a 65)

11. Hospodárska súťaž – Pokuty – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie, prijaté po predbežnom rozhodnutí vnútroštátneho orgánu hospodárskej súťaže o zhovievavosti – Porušenie zásady ne bis in idem – Neexistencia

(Článok 81 ES; Dohovor, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda, článok 54; nariadenie Rady č. 1/2003, články 5, 14 a 23)

12. Hospodárska súťaž – Pokuty – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie, prijaté po predbežnom rozhodnutí vnútroštátneho orgánu hospodárskej súťaže o zhovievavosti – Porušenie zásady ochrany legitímnej dôvery – Neexistencia – Porušenie zásady riadnej správy vecí verejných – Neexistencia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23)

13. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Kritériá posúdenia

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

14. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Koherentnosť medzi pokutami uloženými viacerým podnikom

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

15. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Zohľadnenie ekonomickej schopnosti podniku spôsobiť škodu

(Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

16. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Odstrašujúci charakter

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

17. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Priťažujúce okolnosti – Opakované porušovanie – Pojem

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 2)

18. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Podmienky – Významná pridaná hodnota dôkazov poskytnutých dotknutým podnikom

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 2002/C 45/03)

19. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Voľná úvaha Komisie

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 2002/C 45/03)

20. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Podmienky – Zníženie pokuty v prípade nespochybnenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenia Komisie 96/C 207/04 a 2002/C 45/03)

21. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Neuloženie alebo zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Uplatnenie oznámenia o spolupráci – Zníženie z dôvodu nespochybnenia nad rámec uvedeného oznámenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenia Komisie 96/C 207/04 a 2002/C 45/03)

22. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Neuloženie alebo zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Zníženie z dôvodu nespochybnenia nad rámec oznámenia o spolupráci – Proporcionalita

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 2002/C 45/03)

23. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Neuloženie alebo zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Zníženia priznané jednak podľa oznámenia o spolupráci a jednak z dôvodu nespochybnenia nad rámec oznámenia o spolupráci

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 2002/C 45/03)

24. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Celkový obrat dotknutého podniku

[Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 5 písm. b)]

25. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Dodržiavanie zásady proporcionality – Podmienky

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)

1. Pri výklade a uplatnení podmienky týkajúcej sa vplyvu na obchod medzi členskými štátmi, nachádzajúcej sa v článkoch 81 ES a 82 ES, je potrebné vychádzať z cieľa tejto podmienky, ktorým je určiť v rámci právnej úpravy hospodárskej súťaže pôsobnosť práva Únie a právnych poriadkov členských štátov. Do pôsobnosti práva Únie teda patria všetky kartely a postupy, ktoré sú spôsobilé ohroziť slobodu obchodovania medzi členskými štátmi spôsobom, ktorý by mohol škodiť napĺňaniu cieľov jednotného trhu medzi členskými štátmi, najmä oddelením vnútroštátnych trhov alebo zmenou štruktúry hospodárskej súťaže na spoločnom trhu.

Na to, aby rozhodnutie, dohoda alebo postup boli spôsobilé ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, musia na základe súboru skutkových a právnych okolností umožniť s dostatočnou pravdepodobnosťou predpokladať, že by mohli mať priamy či nepriamy, skutočný či potenciálny vplyv na obchod medzi členskými štátmi, a to takým spôsobom, že by bolo možné obávať sa, že budú brániť vytvoreniu jednotného trhu medzi členskými štátmi. Okrem toho je potrebné, aby tento vplyv nebol bezvýznamný. Ovplyvnenie obchodu vo vnútri Spoločenstva teda vo všeobecnosti vyplýva zo súčasného výskytu viacerých faktorov, ktoré by nevyhnutne neboli určujúcimi faktormi, pokiaľ by boli posudzované samostatne. Kartel s pôsobnosťou na celom území členského štátu má však vo svojej podstate za následok upevnenie rozdelenia trhov na vnútroštátnej úrovni, čím bráni vzájomnej hospodárskej preniknuteľnosti trhov sledovanej Zmluvou.

(pozri body 55 – 57, 60)

2. Možný vplyv dohody alebo zosúladeného postupu na obchod medzi členskými štátmi sa posudzuje najmä s prihliadnutím na postavenie a význam účastníkov na trhu s príslušnými výrobkami. Keď podniky zúčastnené na karteli spolu predstavujú väčšinu ponuky príslušných výrobkov na relevantnom trhu, možno uvedený kartel považovať za spôsobilý citeľne ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi.

Navyše Komisia nie je povinná preukázať, že protisúťažné postupy majú citeľný vplyv na obchod medzi členskými štátmi. Článok 81 ods. 1 ES totiž vyžaduje len to, aby dohody a zosúladené postupy, ktoré obmedzujú hospodársku súťaž, boli spôsobilé ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi.

(pozri body 67 – 69)

3. Z ustanovení nariadenia č. 1/2003 vyplýva, že Komisia si ponecháva svoju rozhodujúcu úlohu pri vyšetrovaní a zisťovaní porušení pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, ktorá nie je dotknutá paralelnou právomocou, ktorou disponujú vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže podľa uvedeného nariadenia. Podľa článku 11 ods. 6 tohto nariadenia je totiž Komisia oprávnená začať konanie s cieľom prijať rozhodnutie, aj keď vnútroštátny orgán už koná vo veci, po konzultácii s týmto orgánom. Okrem toho podľa uvedeného ustanovenia začatie konania Komisiou zbavuje vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže ich právomoci uplatňovať pravidlá Únie v oblasti hospodárskej súťaže v takej veci.

Okrem toho podľa bodu 31 oznámenia o spolupráci v rámci siete orgánov hospodárskej súťaže, toto oznámenie nepriznáva dotknutým podnikom individuálne právo, aby vec posúdil konkrétny orgán. Podnik teda nemôže tvrdiť, že má právo alebo legitímne očakávanie, že určité porušenie budú namiesto Komisie stíhať vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže.

Navyše bod 8 uvedeného oznámenia nie je záväzný, pričom jeho formulácia svedčí o tom, že možnosť rozdelenia úloh, na ktorú odkazuje, nezahŕňa povinnosť Komisie vo veci nekonať alebo vec neprešetriť, ak sú splnené podmienky uvedené v tomto bode.

(pozri body 76, 77, 80)

4. Komisia je mnohojazyčnou inštitúciou, ktorú treba považovať za schopnú pracovať vo všetkých úradných jazykoch Spoločenstva. Žalujúci podnik nemôže tvrdiť, že skutočnosť, že oznámenie o výhradách a rozhodnutie o ukončení správneho konania mu boli oznámené v určitom úradnom jazyku, zatiaľ čo v rámci správneho konania používal iné dva úradné jazyky, obmedzila výkon jeho práva na obhajobu, pokiaľ uznáva, že súhlasil s doručovaním dokumentov v uvedenom jazyku.

(pozri body 86, 414)

5. Správanie dcérskej spoločnosti možno pripísať materskej spoločnosti najmä vtedy, keď dcérska spoločnosť napriek tomu, že má vlastnú právnu subjektivitu, neurčuje svoje správanie na trhu nezávisle, ale v podstatnej časti plní pokyny, ktoré jej dáva materská spoločnosť, berúc do úvahy najmä hospodárske, organizačné a právne väzby medzi týmito dvoma právnymi subjektmi. V takej situácii sú totiž materská a dcérska spoločnosť súčasťou tej istej hospodárskej jednotky, a preto tvoria jeden podnik. Skutočnosť, že materská a dcérska spoločnosť tvoria jeden podnik v zmysle článku 81 ES, tak Komisii umožňuje adresovať rozhodnutie o uložení pokuty materskej spoločnosti bez toho, aby bolo potrebné preukázať jej osobnú účasť na porušení.

V osobitnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, jednak táto materská spoločnosť môže uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti a jednak existuje vyvrátiteľná domnienka, že uvedená materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti.

Za týchto okolností stačí na to, aby sa bolo možné domnievať, že materská spoločnosť vykonáva rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku dcérskej spoločnosti, ak Komisia preukáže, že materská spoločnosť vlastní celé základné imanie tejto dcérskej spoločnosti. Následne môže Komisia považovať materskú spoločnosť za solidárne zodpovednú za zaplatenie pokuty, ktorá bola uložená dcérskej spoločnosti, ibaže by táto materská spoločnosť, ktorej prináleží vyvrátenie tejto domnienky, predložila dostatočné dôkazy, ktoré preukazujú, že jej dcérska spoločnosť sa na trhu správa nezávisle.

(pozri body 94 – 97, 310 – 313)

6. V osobitnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, existuje vyvrátiteľná domnienka, že uvedená materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti. Keď organizačné, hospodárske a právne väzby medzi uvedenými podnikmi môžu preukázať existenciu vplyvu materských spoločností na stratégiu ich dcérskych spoločností, je odôvodnené považovať ich za jednu hospodársku jednotku.

Naopak okolnosť, že žalujúce podniky v správnom konaní vystupovali samostatne a že predložili individuálnu odpoveď na oznámenie o výhradách, nemôže vyvrátiť domnienku zodpovednosti materských spoločností za správanie ich dcérskych spoločností. Hoci totiž skutočnosť, že materská spoločnosť vystupuje ako jediný zástupca vo vzťahu ku Komisii v súvislosti s predmetným porušením, môže svedčiť o uplatňovaní rozhodujúceho vplyvu na správanie dcérskej spoločnosti, skutočnosť, že dcérske spoločnosti predložia súbor samostatných odpovedí na oznámenie o výhradách, napriek tomu nemôže predstavovať dôkaz o samostatnosti týchto dcérskych spoločností.

(pozri body 96, 125 – 127)

7. Podľa zásady individualizácie trestov a sankcií, ktorá sa uplatňuje v každom správnom konaní, ktoré môže viesť k uloženiu sankcií podľa pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, podnik možno sankcionovať len za skutky, ktoré sa mu individuálne vytýkajú. Táto zásada sa však musí zosúladiť s pojmom podnik. Skutočnosťou, ktorá oprávňuje Komisiu na to, aby rozhodnutie ukladajúce pokuty adresovala materskej spoločnosti skupiny spoločností, totiž nie je ani podnecovanie dcérskej spoločnosti materskou spoločnosťou, aby sa dopustila porušenia, a už vôbec nie účasť materskej spoločnosti na tomto porušení, ale to, že tvoria jediný podnik v zmysle článku 81 ES. Navyše predchádzajúcu rozhodovaciu prax Komisie nemožno uplatniť v danej veci. Rozhodnutia týkajúce sa iných vecí môžu mať totiž len orientačný charakter, keďže konkrétne okolnosti veci nie sú totožné.

Zásada prezumpcie neviny tak, ako vyplýva okrem iného z článku 6 ods. 2 Európskeho dohovoru o ľudských právach, je súčasťou základných práv, ktoré sú uznané v právnom poriadku Únie a bola navyše potvrdená článkom 6 ods. 2 EÚ, ako aj článkom 48 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie. Vzhľadom na povahu predmetných porušení, ako aj na povahu a stupeň prísnosti sankcií, ktoré sú s nimi spojené, sa zásada prezumpcie neviny uplatňuje najmä na konania týkajúce sa porušenia pravidiel hospodárskej súťaže uplatniteľných na podniky, ktoré môžu viesť k uloženiu pokút alebo penále.

V tejto súvislosti pravidlo týkajúce sa pripísateľnosti porušenia, akým je domnienka rozhodujúceho vplyvu materskej spoločnosti vlastniacej 100 % základného imania svojich dcérskych spoločností na tieto spoločnosti, nemôže porušovať túto prezumpciu. Európsky súd pre ľudské práva totiž konštatoval, že článok 6 Európskeho dohovoru o ľudských právach nebráni skutkovým alebo právnym domnienkam stanoveným v trestných zákonoch, ale vyžaduje, aby boli primerane obmedzené s prihliadnutím na závažnosť veci a pri zachovaní práva na obhajobu. K porušeniu prezumpcie neviny teda nemôže dôjsť vtedy, keď sú v konaniach vo veci hospodárskej súťaže určité závery vyvodzované z pravidiel hodnotenia všeobecne známych skutočností, za predpokladu, že dotknutým podnikom je ponechaná možnosť tieto závery vyvrátiť.

(pozri body 106 – 108, 112, 114 )

8. Možnosť uložiť sankciu za protiprávne správanie dcérskej spoločnosti jej najvyššej materskej spoločnosti nebráni tomu, aby bola sankcionovaná sprostredkujúca holdingová spoločnosť alebo samotná dcérska spoločnosť, pokiaľ sa Komisia mohla domnievať, že uvedené spoločnosti predstavovali jeden podnik. Ak sú splnené podmienky pripísateľnosti, v takom prípade má Komisia možnosť voľby sankcionovať dcérsku spoločnosť, ktorá sa zúčastnila na porušení, sprostredkujúcu materskú spoločnosť, ktorá ju počas tohto obdobia ovládala, a najvyššiu materskú spoločnosť skupiny. V tejto súvislosti v rámci skupiny spoločností je holding spoločnosťou, ktorej poslaním je preskupovať majetkové účasti v rôznych spoločnostiach a ktorej úlohou je zabezpečiť jednotu ich riadenia.

(pozri body 119, 122)

9. Hoci Komisia nie je povinná v odôvodnení rozhodnutia, ktoré prijala na zabezpečenie uplatňovania pravidiel hospodárskej súťaže, zaoberať sa všetkými skutkovými a právnymi otázkami a úvahami, na základe ktorých prijala takéto rozhodnutie, podľa článku 253 ES je povinná uviesť aspoň skutočnosti a úvahy, ktoré majú rozhodujúci význam v štruktúre jej rozhodnutia, a tak umožniť súdom Únie a dotknutým osobám zistiť podmienky, za ktorých Komisia uplatnila Zmluvu. Okrem toho pokiaľ nejde o výnimočné okolnosti, rozhodnutie musí obsahovať odôvodnenie uvedené v jeho znení a nemôže byť po prvý raz a dodatočne odôvodnené v súdnom konaní. Odôvodnenie sa teda v zásade musí dotknutej osobe oznámiť súčasne s rozhodnutím, ktoré jej spôsobuje ujmu.

(pozri body 133, 146, 399)

10. Pokiaľ ide o posúdenie návrhov na prijatie opatrení na zabezpečenie priebehu konania alebo na vykonanie dôkazov podaných účastníkom sporu prvostupňovým súdom, len Všeobecný súd rozhoduje o prípadnej potrebe doplniť informácie, ktorými disponuje vo veci, o ktorej rozhoduje.

V tejto súvislosti nemožno vyhovieť návrhu žalujúceho podniku na vypočutie svedkov, keď vyhlásenia, ktoré chce získať prostredníctvom takéhoto svedectva na Všeobecnom súde, už boli urobené pred Komisiou, ktorá ich považovala za nepodložené listinnými dôkazmi a dokonca vyvrátené niektorými listinami v spise.

Žiadosť o predloženie predchádzajúceho rozhodnutia Komisie nemožno považovať za nevyhnutnú, keďže predchádzajúca rozhodovacia prax Komisie nemôže slúžiť ako právny rámec pre pokuty v oblasti hospodárskej súťaže.

(pozri body 151 – 153, 211)

11. Zásada ne bis in idem, ktorá je tiež zakotvená v článku 4 protokolu č. 7 k Európskemu dohovoru o ľudských právach, predstavuje základnú zásadu práva Únie, ktorej dodržiavanie súdy zabezpečujú. V oblasti práva hospodárskej súťaže Únie táto zásada zakazuje, aby Komisia znova uznala podnik za zodpovedný alebo ho stíhala z dôvodu protisúťažného správania, za ktoré už bol sankcionovaný alebo vo vzťahu ku ktorému bolo rozhodnuté, že zaň nie je zodpovedný, a to skorším rozhodnutím Komisie, proti ktorému už nemožno podať žalobu. Predpokladom uplatnenia zásady ne bis in idem teda je, že sa rozhodlo o existencii porušenia alebo že bola preskúmaná zákonnosť jeho posúdenia. Zásada ne bis in idem teda zakazuje iba nové vecné posúdenie existencie porušenia, ktoré by malo za následok buď uloženie druhej sankcie popri prvej sankcii v prípade, ak by sa znova konštatovala zodpovednosť, alebo prvej sankcie v prípade, ak by zodpovednosť, ktorá prvým rozhodnutím nebola konštatovaná, bola konštatovaná druhým rozhodnutím.

Pokiaľ ide o otázku, či rozhodnutie vnútroštátneho orgánu hospodárskej súťaže môže brániť Komisii v tom, aby znova uznala za zodpovedný alebo stíhala ten istý podnik, uplatnenie zásady ne bis in idem podlieha trojitej podmienke totožnosti skutkového stavu, porušovateľa a chráneného právneho záujmu. Táto zásada teda zakazuje sankcionovať tú istú osobu viac ako jedenkrát za to isté protiprávne správanie s cieľom chrániť ten istý právny záujem.

V tejto súvislosti predbežné rozhodnutie o zhovievavosti vydané vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže nebráni Komisii v konštatovaní a sankcionovaní uvedeného porušenia, keďže definitívne neukončuje trestné stíhanie pre porušenie práva hospodárskej súťaže.

Okrem toho aj za predpokladu, že v oblasti práva hospodárskej súťaže Únie by bolo možné odvolávať sa na článok 54 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda, ktorý predstavuje vyjadrenie všeobecnej zásady práva Únie, konkrétne zásady ne bis in idem, bolo by potrebné konštatovať, že predbežné rozhodnutie o zhovievavosti vydané vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže v každom prípade nemožno považovať za rozhodnutie, na ktoré sa vzťahuje toto ustanovenie. Priznanie dočasného oslobodenia od pokút totiž nezodpovedá konečnej povahe zániku trestného stíhania, ktorý sa vyžaduje podľa uvedeného ustanovenia.

(pozri body 158 – 161, 166, 167, 174 – 176)

12. Pokiaľ ide o rozhodnutie Komisie ukladajúce sankciu za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Únie po predbežných rozhodnutiach o zhovievavosti vydaných vnútroštátnymi orgánmi hospodárskej súťaže, žalujúci podnik sa nemôže domáhať zásady ochrany legitímnej dôvery, keď nepredkladá žiadny dôkaz, z ktorého by vyplývalo jednak to, že Komisia mu poskytla presné uistenia, že akty uvedených orgánov ho chránia pred akýmkoľvek stíhaním a pred akýmkoľvek konštatovaním jeho zodpovednosti za porušenia a jednak to, že dostal presné uistenia od týchto orgánov, že akty, ktoré prijali, bránia Komisii konštatovať a sankcionovať uvedené porušenie.

Nezohľadnenie predbežných rozhodnutí vnútroštátnych orgánov hospodárskej súťaže o zhovievavosti Komisiou nemôže porušovať ani zásadu riadnej správy vecí verejných. Komisia je totiž na základe zásady spravodlivosti povinná zohľadniť sankcie, ktoré tomu istému podniku už boli uložené za ten istý skutok, ak ide o sankcie uložené za porušenia kartelového práva členského štátu, čiže o porušenia, ku ktorým došlo na území Únie, pričom o takýto prípad nejde, keď uvedené vnútroštátne orgány neuložili žalujúcemu podniku nijakú sankciu.

(pozri body 181, 185, 186)

13. Závažnosť porušení práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže sa musí určiť na základe veľkého množstva skutočností, akými sú najmä konkrétne okolnosti prípadu, jeho kontext a odstrašujúci účinok pokút, a to bez toho, aby existoval záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré sa nevyhnutne musia zohľadniť. V tejto súvislosti veľkosť relevantného trhu v zásade nie je povinným faktorom, ale len jednou z okolností relevantných na účely posúdenia závažnosti porušenia, pričom Komisia navyše nie je povinná vymedziť relevantný trh alebo posúdiť jeho veľkosť, pokiaľ má predmetné porušenie protisúťažný cieľ. Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO totiž nestanovujú, že suma pokút sa vypočíta v závislosti od celkového obratu alebo od obratu, ktorý podniky dosiahli na relevantnom trhu. Nebránia však ani tomu, aby sa tieto obraty vzali do úvahy pri stanovení výšky pokuty s cieľom dodržať všeobecné zásady práva Únie, pokiaľ si to okolnosti vyžadujú.

V tejto súvislosti, pokiaľ Komisia nestanovila všeobecnú sumu pokuty za porušenie vzťahujúce sa na jeden členský štát na základe veľkosti dotknutého trhu, ale založila svoje rozhodnutie na povahe tohto porušenia a na jeho geografickom rozsahu, úvaha, podľa ktorej by všeobecná východisková suma pokuty stanovená za kartel v tomto členskom štáte mala odrážať údajne obmedzenú veľkosť relevantného trhu, vychádza z nesprávneho predpokladu a rozhodnutie Komisie neporušuje zásadu proporcionality.

Platí to aj pre nezohľadnenie dopadu porušenia na trh. V súlade s bodom 1 A prvým odsekom uvedených usmernení totiž Komisia musí v rámci posúdenia závažnosti porušenia vykonať posúdenie konkrétneho dopadu na trh iba vtedy, keď sa zdá, že tento dopad je merateľný. Komisia musí pri posudzovaní tohto dopadu vychádzať z hospodárskej súťaže, aká by normálne existovala, keby k porušeniu nedošlo. Keď sa však Komisia domnieva, že bolo nemožné zmerať presné účinky porušenia na trh, pričom dotknuté podniky nepreukazujú opak, a založí svoje rozhodnutie na závažnosti porušenia, ako aj na jeho geografickom rozsahu bez zohľadnenia dopadu porušenia na trh, neprekročí zjavne voľnú úvahu, ktorou disponuje pri stanovovaní pokút za porušenia pravidiel hospodárskej súťaže.

(pozri body 193, 208 – 211, 215, 216, 218 – 220, 226 – 230, 239, 240, 243)

14. Aj za predpokladu, že Komisia musí v prípade, ak konštatuje viaceré veľmi závažné porušenia v jednom a tom istom rozhodnutí, dodržať určitú koherentnosť medzi všeobecnými východiskovými sumami pokút a veľkosťou jednotlivých dotknutých trhov, nič nenasvedčuje tomu, že všeobecné východiskové sumy stanovené pre porušenia, ku ktorým došlo vo viacerých členských štátoch nie sú koherentné, alebo že sa odchýlili od údajného spôsobu výpočtu, pokiaľ Komisia stanovila tým vyššie všeobecné východiskové sumy, čím väčší bol trh, pričom nepoužila presný matematický vzorec, čo v každom prípade nebola povinná urobiť.

(pozri body 235, 236)

15. V rámci výpočtu pokút uložených na základe článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 je rozdielne zaobchádzanie s dotknutými podnikmi neoddeliteľne späté s výkonom právomocí, ktoré plynú Komisii z tohto ustanovenia. V rámci svojho priestoru na voľnú úvahu Komisia totiž musí individuálne prispôsobiť sankcie v závislosti od samotného správania a charakteristík dotknutých podnikov, aby v každom jednotlivom prípade zabezpečila plnú účinnosť pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže. Podľa usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO tak pre porušenie určitej závažnosti môže byť nevyhnutné v prípade, ktorý sa týka viacerých podnikov, ako sú kartely, vážiť všeobecnú východiskovú sumu, aby sa dosiahla konkrétna východisková suma zohľadňujúca váhu, a teda skutočný dopad protiprávneho správania každého podniku na hospodársku súťaž, najmä ak existuje značný rozdiel vo veľkosti podnikov, ktoré sa dopustili porušenia rovnakej povahy. Osobitne je nevyhnutné vziať do úvahy skutočnú hospodársku schopnosť porušovateľov spôsobiť značnú škodu iným subjektom na trhu, najmä spotrebiteľom.

Navyše podľa bodu 1 A siedmeho odseku tých istých usmernení rozlíšenie podnikov, ktoré sa podieľali na tom istom porušení, nemusí zodpovedať aritmetickému výpočtu. Zásady proporcionality a rovnosti zaobchádzania totiž nevyžadujú, aby východisková suma pokuty predstavovala v prípade všetkých členov kartelu rovnaký percentuálny podiel na individuálnom obrate. Pri overení toho, či je rozdelenie členov kartelu do kategórií v súlade so zásadami rovnosti zaobchádzania a proporcionality, sa teda Všeobecný súd v rámci svojho preskúmania zákonnosti výkonu diskrečnej právomoci, ktorou Komisia disponuje v tejto oblasti, musí obmedziť na preskúmanie toho, či je toto rozdelenie koherentné a objektívne odôvodnené. Keď sa však podnik podieľal len na časti kartelu, jeho možnosť spôsobiť významnú ujmu hospodárskej súťaži je menšia. Rozhodnutie Komisie stanovujúce odlišne konkrétnu východiskovú sumy pokuty pre takýto podnik nemôže byť preto diskriminačné.

Okrem toho skutočnosť, že východisková suma pokuty nevyhnutne nepredstavuje v prípade všetkých členov kartelu rovnaký percentuálny podiel na ich príslušných obratoch, je neoddeliteľnou súčasťou metódy spočívajúcej v rozdelení podnikov do kategórií, ktorá má za následok paušalizáciu východiskovej sumy stanovenej pre podniky zaradené do tej istej kategórie. Napriek tomu, že takáto metóda vedie k nezohľadneniu rozdielov vo veľkosti medzi podnikmi tej istej kategórie, nemožno ju v zásade kritizovať.

Napokon právo Únie neobsahuje všeobecne uplatniteľnú zásadu, podľa ktorej musí byť sankcia primeraná vo vzťahu k významu podniku na trhu s výrobkami, ktoré sú predmetom porušenia.

(pozri body 247, 248, 253, 254, 259, 260, 263, 274, 277)

16. Potreba zabezpečiť dostatočný odstrašujúci účinok pokuty, pokiaľ neodôvodňuje zvýšenie všeobecnej úrovne pokút v rámci uplatňovania politiky hospodárskej súťaže, vyžaduje, aby bola výška pokuty prispôsobená sledovanému dopadu na podnik, ktorému sa pokuta ukladá, a to tak, aby sa najmä s ohľadom na finančnú spôsobilosť dotknutého podniku nestala zanedbateľnou alebo naopak neprimeranou, v súlade s požiadavkami vychádzajúcimi na jednej strane z nutnosti zabezpečiť účinnosť pokuty a na druhej strane z dodržiavania zásady proporcionality.

V tejto súvislosti je Komisia oprávnená použiť celkový obrat každého podniku, ktorý je účastníkom kartelu, ako relevantné kritérium na stanovenie odstrašujúceho násobného koeficientu. Veľkosť a celkové zdroje podniku sú teda relevantné kritériá vzhľadom na sledovaný cieľ, ktorým je zaručiť účinnosť pokuty prispôsobením jej výšky s prihliadnutím na celkové zdroje podniku a jeho schopnosť získať prostriedky potrebné na zaplatenie tejto pokuty. Cieľom stanovenia sadzby zvýšenia východiskovej sumy na zabezpečenie dostatočne odstrašujúceho účinku pokuty je totiž skôr zaručiť účinnosť pokuty ako zohľadniť škodlivosť porušenia pre riadne fungovanie hospodárskej súťaže, a teda závažnosť uvedeného porušenia.

Okrem toho je odôvodnené zvýšenie východiskovej sumy na zabezpečenie odstrašujúceho cieľa pokuty, keďže tento postup spočíva v rozdielnom zaobchádzaní s účastníkmi toho istého kartelu s cieľom zohľadniť skutočný vplyv pokuty na tieto podniky. Takéto zvýšenie nespôsobuje porušenie zásady rovnosti zaobchádzania iba preto, že Komisia vychádza z celkového obratu účastníkov, a nie z obratov dosiahnutých v rámci Únie alebo na relevantnom vnútroštátnom trhu s cieľom posúdiť potrebu zvýšenia pokút v záujme zaručenia ich odstrašujúceho účinku.

(pozri body 285, 287, 292, 294, 295)

17. Pojem opakované porušovanie tak, ako je chápaný v niektorých vnútroštátnych právnych poriadkoch, znamená, že osoba sa dopustila nových porušení po tom, čo jej bola uložená sankcia za podobné porušenia. Okrem toho v bode 2 usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO je výslovne uvedené opakované porušovanie toho istého typu tým istým podnikom (podnikmi) v rámci demonštratívneho výpočtu priťažujúcich okolností, ktoré môžu odôvodňovať zvýšenie základnej sumy pokuty.

V tejto súvislosti nemožno pripustiť, že Komisia sa v rámci preukázania opakovaného porušenia ako priťažujúcej okolnosti môže domnievať, že treba vyvodiť zodpovednosť podniku za predchádzajúce porušenie, za ktoré nebol sankcionovaný rozhodnutím Komisie a v rámci preukázania ktorého mu nebolo doručené oznámenie o výhradách, takže tomuto podniku v konaní, ktoré viedlo k prijatiu rozhodnutia, ktorým bolo konštatované predchádzajúce porušenie, nebolo umožnené, aby vyjadril svoje stanovisko s cieľom spochybniť existenciu prípadnej hospodárskej jednoty medzi ním a inými podnikmi.

K tomuto záveru je potrebné dospieť tým skôr, že hoci je pravda, že zásada proporcionality vyžaduje, aby sa pri posudzovaní sklonu podniku k porušovaniu pravidiel hospodárskej súťaže vzal do úvahy čas, ktorý uplynie medzi predmetným porušením a predchádzajúcim porušením týchto pravidiel, Komisia nemôže byť pri konštatovaní opakovaného porušenia viazaná prípadnou premlčacou lehotou.

Hoci je rovnako pravda, že sa možno dôvodne domnievať, že materská spoločnosť skutočne vie o predchádzajúcom rozhodnutí, ktoré Komisia adresovala jej dcérskej spoločnosti, v ktorej vlastní takmer celé základné imanie, takáto vedomosť nemôže napraviť skutočnosť, že v predchádzajúcom rozhodnutí nebola konštatovaná hospodárska jednota medzi touto materskou spoločnosťou a jej dcérskou spoločnosťou na účely pripísania zodpovednosti za predchádzajúce porušenie uvedenej materskej spoločnosti a zvýšenia pokút, ktoré jej boli uložené, z dôvodu opakovaného porušenia.

(pozri body 308, 319, 320, 322)

18. Oznámenie o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípadoch kartelov je nástroj, ktorého účelom je určiť v súlade s predpismi vyššej právnej sily kritériá, ktoré Komisia zamýšľa uplatňovať v rámci výkonu svojej diskrečnej právomoci pri stanovovaní pokút ukladaných za porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže. Z toho vyplýva samoobmedzenie tejto právomoci, ktoré však nie je nezlučiteľné so zachovaním značnej miery voľnej úvahy Komisie.

Komisia teda disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri posudzovaní otázky, či majú dôkazy predložené podnikom, ktorý požiadal o uplatnenie oznámenia o spolupráci, významnú pridanú hodnotu v zmysle bodu 21 uvedeného oznámenia.

Rovnako po konštatovaní, že dôkazy predstavujú významnú pridanú hodnotu v zmysle bodu 21 oznámenia o spolupráci, Komisia disponuje určitou mierou voľnej úvahy, keď má stanoviť presnú úroveň zníženia pokuty, ktoré sa má priznať dotknutému podniku. Bod 23 písm. b) prvý odsek oznámenia o spolupráci totiž stanovuje pásma na zníženie pokuty pre rôzne kategórie dotknutých podnikov. Vzhľadom na uvedenú mieru voľnej úvahy, súd Únie môže vytknúť iba zjavné prekročenie tejto miery voľnej úvahy.

Za týchto okolností sa Komisia nedopúšťa zjavne nesprávneho posúdenia, keď stanoví zníženie pokuty podľa oznámenia o spolupráci na spodnej úrovni takéhoto pásma, pokiaľ informácie poskytnuté dotknutým podnikom už mala k dispozícii alebo sa netýkali skutočností, ktoré jej predtým neboli známe, a ktoré, hoci mohli posilniť schopnosť Komisie preukázať porušenie, nemajú významnú pridanú hodnotu. Podnik sa tiež nemôže domáhať dodatočného zníženia pokuty, ktorú mu Komisia uložila, na základe dokumentu z obdobia porušenia, ktorý jej poskytol, pokiaľ Komisia už mala tento dokument k dispozícii a pokiaľ podnik iba poskytol doplňujúce vysvetlenia na pochopenie jeho významu.

Navyše Komisia v rámci posudzovania spolupráce poskytnutej členmi kartelu nesmie porušiť zásadu rovnosti zaobchádzania. O takéto porušenie nejde, pokiaľ sa na jednej strane pridaná hodnota podľa oznámenia o spolupráci posudzuje na základe dôkazov, ktoré už Komisia má k dispozícii a pokiaľ na druhej strane jeden z dotknutých podnikov predložil listinné dôkazy z relevantného obdobia, ktoré mali významnú pridanú hodnotu, zatiaľ čo iný podnik predložil len jeden dôkaz z relevantného obdobia, takže z dôvodu, že oba podniky sa nenachádzajú v porovnateľnej situácii, je rozdielne zaobchádzanie s nimi odôvodnené.

(pozri body 332, 333, 335, 337, 350, 355, 357, 361, 363, 367 – 369)

19. Žalujúca spoločnosť sankcionovaná za porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže sa nemôže odvolávať na zásadu pro dubio in reo pri požiadavke, aby na ňu bola uplatnená priaznivejšia percentuálna sadzba zníženia pokuty uloženej Komisiou v prípade údajnej pochybnosti postihujúcej odôvodnenie rozhodnutia o stanovení tejto percentuálnej sadzby. Táto zásada sa totiž týka preukazovania existencie porušenia a jej cieľom je určiť, či sú skutkové konštatovania uvedené Komisiou v napadnutom rozhodnutí podložené dôkazmi, ktoré predložila.

(pozri bod 343)

20. Oznámenie o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípadoch kartelov z roku 2002 na rozdiel od bodu D ods. 2 druhej zarážky oznámenia o neuložení pokút alebo ich znížení v prípadoch kartelov z roku 1996 nestanovuje zníženie pokuty v prospech podniku, ktorý po doručení oznámenia o výhradách nespochybní vecnú správnosť skutkových okolností, na ktorých Komisia zakladá svoje výhrady V rámci tohto oznámenia z roku 2002 na to, aby sa podnik mohol domáhať zníženia pokuty, musí Komisii poskytnúť dôkazy o porušení, pre ktoré existuje podozrenie, ktoré predstavujú významnú pridanú hodnotu vo vzťahu k dôkazom, ktorými už Komisia disponuje.

V tejto súvislosti podľa bodov 21 a 22 oznámenia o spolupráci z roku 2002 Komisia pri posudzovaní pridanej hodnoty dôkazov predložených podnikom berie do úvahy nielen povahu a/alebo úroveň podrobnosti dôkazov, ale aj dôkazy, ktorými už disponuje v čase podania žiadosti dotknutého podniku. V dôsledku toho Komisia vykonáva svoje posúdenie tak podľa kvality spolupráce dotknutého podniku, ako aj na základe porovnania uvedenej pridanej hodnoty s dôkazmi, ktoré už má k dispozícii.

(pozri body 378, 379, 382, 393, 398)

21. Právo domáhať sa ochrany legitímnej dôvery sa vzťahuje na každého jednotlivca, ktorý sa nachádza v situácii, z ktorej vyplýva, že správny orgán Únie tým, že mu poskytol presné uistenia, vyvolal u neho dôvodné očakávania. Nikto sa však nemôže odvolávať na porušenie zásady ochrany legitímnej dôvery, pokiaľ neexistujú presné uistenia, ktoré mu mal poskytnúť správny orgán. Takýmito uisteniami sú informácie, ktoré sú presné a zhodujúce sa, neviažu sa na splnenie nijakej podmienky a pochádzajú z oprávnených a dôveryhodných zdrojov.

Pri stanovovaní výšky pokuty za porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, údaj obsiahnutý v oznámení o výhradách, že Komisia zamýšľa priznať zníženie pokuty nad rámec oznámenia o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípadoch kartelov nemožno považovať za presné uistenie týkajúce sa rozsahu alebo sadzby zníženia, ktoré sa prípadne prizná dotknutým podnikom. Takéto vyhlásenie preto nemôže v tejto súvislosti v žiadnom prípade vyvolať akúkoľvek legitímnu dôveru.

Ani predchádzajúca rozhodovacia prax Komisie nemôže slúžiť ako právny rámec pre pokuty v oblasti hospodárskej súťaže.

(pozri body 421 – 425)

22. Podľa zásady proporcionality akty inštitúcií Únie nesmú prekračovať hranice toho, čo je vhodné a nevyhnutné na dosiahnutie legitímnych cieľov sledovaných danou právnou úpravou, čo znamená, že v prípade, ak existuje voľba medzi viacerými vhodnými opatreniami, je potrebné použiť opatrenie, ktoré je najmenej obmedzujúce, a že spôsobené ťažkosti nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom.

V tejto súvislosti zásadu proporcionality neporušuje rozhodnutie Komisie, ktoré priznáva iba minimálne 1 % zníženie pokuty za nespochybnenie skutkového stavu a vzhľadom na nízku hodnotu spolupráce poskytnutej po oznámení o výhradách, pokiaľ je toto zníženie priznané nad rámec znížení pokút, ktoré už boli priznané v rámci oznámenia o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípadoch kartelov.

(pozri body 428, 432, 449)

23. Komisia v rámci posudzovania spolupráce poskytnutej členmi kartelu nesmie porušiť zásadu rovnosti zaobchádzania. Odhliadnuc od skutočnosti, že zníženia pokút priznané v rámci oznámenia o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípadoch kartelov a zníženia priznané nad rámec tohto oznámenia predstavujú samostatné fázy výpočtu pokút, však podniky, ktoré spolupracovali v rámci uvedeného oznámenia a zároveň nad rámec tohto oznámenia na jednej strane a podniky, ktoré spolupracovali len nad rámec tohto oznámenia na druhej strane, sa nenachádzajú v porovnateľnej situácii. Komisia preto správne môže uplatniť zníženie pokuty za spoluprácu nad rámec oznámenia o spolupráci na jednak priamo na celkovú sumu pokuty v prípade podnikov, ktoré nespolupracovali v rámci uvedeného oznámenia a jednak na pokutu už zníženú podľa tohto oznámenia v prípade podnikov, ktoré v rámci neho spolupracovali.

(pozri body 435 – 437)

24. Podľa článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 pokuta uložená každému podniku alebo združeniu podnikov zúčastňujúcemu sa na porušení pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže nepresiahne 10 % jeho celkového obratu v predchádzajúcom obchodnom roku. Obratom uvedeným v tomto ustanovení rozumie celkový obrat dotknutého podniku. Maximálna hranica vo výške 10 % obratu stanovená v tomto ustanovení sa teda musí vypočítať na základe celkového obratu všetkých spoločností tvoriacich hospodársku jednotku, ktorá koná ako podnik v zmysle článku 81 ES.

(pozri body 443, 444)

25. Podľa zásady proporcionality pri stanovovaní výšky pokút za porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže pokuty nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom, čiže vo vzťahu k dodržiavaniu pravidiel hospodárskej súťaže, a výška pokuty uloženej podniku z dôvodu porušenia pravidiel hospodárskej súťaže musí byť primeraná vo vzťahu k porušeniu posudzovanému ako celku, a to najmä s prihliadnutím na závažnosť porušenia. Okrem toho Komisia je oprávnená pri stanovení výšky pokút vziať do úvahy potrebu zaručiť dostatočne odstrašujúci účinok pokút.

V tejto súvislosti po prvé kartely spočívajúce predovšetkým v tajných dohodách medzi súťažiteľmi o tom, že si rozdelia trhy alebo zmrazia trhové podiely tým, že si rozdelia zadávanie projektov predaja a montáže nových výťahov a/alebo eskalátorov a že si nebudú konkurovať, pokiaľ ide o údržbu a modernizáciu výťahov a eskalátorov, už svojou povahou patria medzi najzávažnejšie porušenia článku 81 ES. V tejto súvislosti pomerne malá veľkosť trhu s predmetnými výrobkami – pokiaľ by bola preukázaná – má len druhoradý význam vo vzťahu ku všetkým ostatným okolnostiam, ktoré preukazujú závažnosť porušenia.

Po druhé, pravidlo primeranosti pokút vo vzťahu k veľkosti a hospodárskej sile predmetných hospodárskych jednotiek, ktoré konajú ako podniky v zmysle článku 81 ES, nie je porušené, pokiaľ pokuty neprekračujú maximálnu hranicu uvedenú v článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, ktorej cieľom je zabrániť neprimeranosti pokút vo vzťahu k významu podniku.

Po tretie, Komisia môže pri výpočte pokút zohľadniť najmä veľkosť a hospodársku silu hospodárskej jednotky, ktorá koná ako podnik v zmysle článku 81 ES. Relevantný podnik, ktorý treba vziať do úvahy, však nemusí zodpovedať každej dcérskej spoločnosti, ktorá sa podieľala na konštatovaných porušeniach, ale môže zodpovedať podnikom tvoreným materskou spoločnosťou a všetkými jej dcérskymi spoločnosťami.

Po štvrté, ak sú pokuty uložené viacerým podnikom zúčastneným na tom istom porušení, Komisia nie je povinná pri určení výšky pokút v závislosti od závažnosti a dĺžky trvania porušenia zaistiť, aby konečné sumy pokút uložených podnikom, ktoré sú výsledkom výpočtov, odrážali každý rozdiel medzi podnikmi, pokiaľ ide o ich celkový obrat alebo ich obrat na trhu dotknutom porušením. Konečná suma pokuty totiž nepredstavuje a priori vhodný faktor na určenie prípadnej neprimeranosti pokuty vzhľadom na význam účastníkov kartelu. Stanovenie konečnej sumy pokuty závisí najmä od rôznych okolností súvisiacich s individuálnym správaním predmetného podniku, ako je dĺžka trvania porušenia, existencia priťažujúcich alebo poľahčujúcich okolností a úroveň spolupráce uvedeného podniku, a nie od jeho podielu na trhu alebo od jeho obratu.

(pozri body 450 – 456)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (ôsma komora)

z 13. júla 2011 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Trh montáže a údržby výťahov a eskalátorov – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Manipulovanie verejných obchodných súťaží – Rozdelenie trhov – Určenie cien“

Vo veciach T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07,

ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV, so sídlom v Bruseli (Belgicko), v zastúpení: pôvodne V. Turner a D. Mes, neskôr O. W. Brouwer a J. Blockx, advokáti,

žalobkyňa vo veci T‑144/07,

ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, so sídlom v Neuhausen auf den Fildern (Nemecko),

ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH, so sídlom v Hamburgu (Nemecko),

v zastúpení: pôvodne U. Itzen a K. Blau-Hansen, neskôr U. Itzen, K. Blau-Hansen a S. Thomas a napokon K. Blau-Hansen a S. Thomas, advokáti,

žalobkyne vo veci T‑147/07,

ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl, so sídlom v Howalde (Luxembursko), v zastúpení: K. Beckmann, S. Dethof a U. Itzen, advokáti,

žalobkyňa vo veci T‑148/07,

ThyssenKrupp Elevator AG, so sídlom v Düsseldorfe (Nemecko), v zastúpení: T. Klose a J. Ziebarth, advokáti,

žalobkyňa vo veci T‑149/07,

ThyssenKrupp AG, so sídlom v Duisburgu (Nemecko), v zastúpení: pôvodne M. Klusmann a S. Thomas, advokáti, neskôr M. Klusmann,

žalobkyňa vo veci T‑150/07,

ThyssenKrupp Liften BV, so sídlom v Krimpen aan den IJssel (Holandsko), v zastúpení: O. W. Brouwer a A. Stoffer, advokáti,

žalobkyňa vo veci T‑154/07,

proti

Európskej komisii, v zastúpení vo veciach T‑144/07 a T‑154/07: A. Bouquet a R. Sauer, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci F. Wijckmans a F. Tuytschaever, advokáti, vo veciach T‑147/07 a T‑148/07: pôvodne R. Sauer a O. Weber, neskôr R. Sauer a K. Mojzesowicz, splnomocnení zástupcovia, a vo veciach T‑149/07 a T‑150/07: R. Sauer a K. Mojzesowicz, splnomocnení zástupcovia,

žalovanej,

ktorých predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2007) 512 v konečnom znení z 21. februára 2007 o konaní podľa článku 81 [ES] (vec COMP/E-1/38.823 – Výťahy a eskalátory) alebo subsidiárne na zníženie pokút uložených žalobkyniam,

VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora),

v zložení: predsedníčka komory M. E. Martins Ribeiro (spravodajkyňa), sudcovia N. Wahl a A. Dittrich,

tajomník: K. Andová, referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaniach z 3., 7. a 10. septembra 2009,

vyhlásil tento

Rozsudok

1 Predmetom prejednávaných vecí sú návrhy na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2007) 512 v konečnom znení z 21. februára 2007 o konaní podľa článku 81 [ES] (vec COMP/E-1/38.823 – Výťahy a eskalátory) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktorého zhrnutie je uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie z 26. marca 2008 (Ú. v. EÚ C 75, s. 19), alebo subsidiárne na zníženie pokút uložených žalobkyniam.

2 V napadnutom rozhodnutí Komisia Európskych spoločenstiev konštatovala, že tieto spoločnosti porušili článok 81 ES:

– Kone Belgium SA (ďalej len „Kone Belgicko“), Kone GmbH (ďalej len „Kone Nemecko“), Kone Luxembourg Sàrl (ďalej len „Kone Luxembursko“), Kone BV Liften en Roltrappen (ďalej len „Kone Holandsko“) a Kone Oyj (ďalej len „KC“) (ďalej spoločne alebo jednotlivo len „Kone“),

– Otis SA (ďalej len „Otis Belgicko“), Otis GmbH & Co. OHG (ďalej len „Otis Nemecko“), General Technic-Otis Sàrl (ďalej len „GTO“), General Technic Sàrl (ďalej len „GT“), Otis BV (ďalej len „Otis Holandsko“), Otis Elevator Company (ďalej len „OEC“) a United Technologies Corporation (ďalej len „UTC“) (ďalej spoločne alebo jednotlivo len „Otis“),

– Schindler SA (ďalej len „Schindler Belgicko“), Schindler Deutschland Holding GmbH (ďalej len „Schindler Nemecko“), Schindler Sàrl (ďalej len „Schindler Luxembursko“), Schindler Liften BV (ďalej len „Schindler Holandsko“) a Schindler Holding Ltd (ďalej len „Schindler Holding“) (ďalej spoločne alebo jednotlivo len „Schindler“),

– ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV (ďalej len „TKLA“), ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (ďalej len „TKA“), ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (ďalej len „TKF“), ThyssenKrupp Elevator AG (ďalej len „TKE“), ThyssenKrupp AG (ďalej len „TKAG“), ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl (ďalej len „TKAL“) a ThyssenKrupp Liften BV (ďalej len „TKL“) (ďalej spoločne alebo jednotlivo len „ThyssenKrupp“),

– Mitsubishi Elevator Europe BV (ďalej len „MEE“).

3 Žalobkyne – TKLA, TKA, TKF, TKAL, TKE, TKAG a TKL – patria do skupiny spoločností ThyssenKrupp, ktorá pôsobí v oblasti výťahov, ocele, automobilového priemyslu, technológií a služieb. Materskou spoločnosťou skupiny je spoločnosť TKAG, ktorá je kótovaná na burze. TKE je stopercentnou dcérskou spoločnosťou spoločnosti TKAG a ako sprostredkujúca holdingová spoločnosť je najdôležitejším podnikom skupiny v oblasti výťahov (odôvodnenia č. 33 až 37 napadnutého rozhodnutia).

4 ThyssenKrupp vykonáva svoju činnosť v oblasti eskalátorov a výťahov a prostredníctvom vnútroštátnych dcérskych spoločností. Týmito sú okrem iného v Belgicku TKLA, v Nemecku TKA a TKF, v Luxembursku TKAL a v Holandsku TKL (odôvodnenia č. 33 až 37 napadnutého rozhodnutia). Na rozdiel od spoločnosti TKL, ktorá nie je dcérskou spoločnosťou spoločnosti TKE, ostatné vyššie uvedené dcérske spoločnosti sú priamymi alebo nepriamymi stopercentnými dcérskymi spoločnosťami spoločností TKE a TKAG.

Správne konanie

1. Prešetrovanie Komisie

5 V priebehu roka 2003 boli Komisii poskytnuté informácie o možnej existencii kartelu medzi štyrmi najväčšími európskymi výrobcami výťahov a eskalátorov, ktorí vykonávajú obchodnú činnosť v Únii, konkrétne Kone, Otis, Schindler a ThyssenKrupp (odôvodnenia č. 3 a 91 napadnutého rozhodnutia).

Belgicko

6 Od 28. januára 2004 a v priebehu marca 2004 Komisia na základe článku 14 ods. 2 a 3 nariadenia č. 17 Rady zo 6. februára 1962, prvého nariadenia implementujúceho články [81 ES] a [82 ES] (Ú. v. ES 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3), vykonala šetrenia okrem iného v priestoroch dcérskych spoločností spoločností Kone, Otis, Schindler a ThyssenKrupp v Belgicku (odôvodnenia č. 92, 93, 95 a 97 napadnutého rozhodnutia).

7 Kone, Otis, ThyssenKrupp a Schindler postupne podali žiadosti podľa oznámenia Komisie o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípade kartelov (Ú. v. ES C 45, 2002, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155) (ďalej len „oznámenie o spolupráci z roku 2002“). Dotknuté podniky tieto žiadosti doplnili (odôvodnenia č. 94, 96, 98 a 103 napadnutého rozhodnutia).

8 Dňa 29. júna 2004 bolo spoločnosti Kone priznané podmienečné oslobodenie od pokút na základe bodu 8 písm. b) uvedeného oznámenia (odôvodnenie č. 99 napadnutého rozhodnutia).

9 V období od septembra do decembra 2004 Komisia tiež zaslala podnikom, ktoré sa podieľali na porušení v Belgicku, viacerým zákazníkom v tomto členskom štáte a belgickému združeniu Agoria žiadosti o informácie podľa článku 18 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) (odôvodnenia č. 101 a 102 napadnutého rozhodnutia).

Nemecko

10 Od 28. januára 2004 a v priebehu marca 2004 Komisia na základe článku 14 ods. 3 nariadenia č. 17 vykonala šetrenia okrem iného v priestoroch dcérskych spoločností spoločností Otis a ThyssenKrupp v Nemecku (odôvodnenia č. 104 a 106 napadnutého rozhodnutia).

11 V dňoch 12. a 18. februára 2004 Kone doplnila svoju žiadosť podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 z 2. februára 2004 týkajúcu sa Belgicka o informácie týkajúce sa Nemecka. Otis medzi marcom 2004 a februárom 2005 rovnako doplnila svoju žiadosť týkajúcu sa Belgicka o informácie týkajúce sa Nemecka. Schindler predložila 25. novembra 2004 žiadosť podľa uvedeného oznámenia, ktorá obsahovala informácie týkajúce sa Nemecka a ktorá bola doplnená v období od decembra 2004 do februára 2005. Napokon v decembri 2005 ThyssenKrupp tiež predložila Komisii žiadosť podľa tohto oznámenia (odôvodnenia č. 105, 107, 112 a 114 napadnutého rozhodnutia).

12 V období od septembra do novembra 2004 Komisia tiež zaslala žiadosti o informácie na základe článku 18 nariadenia č. 1/2003 podnikom, ktoré sa podieľali na porušení v Nemecku, viacerým zákazníkom v tomto členskom štáte a združeniam VDMA, VFA a VMA (odôvodnenia č. 110, 111 a 113 napadnutého rozhodnutia).

Luxembursko

13 Dňa 5. februára 2004 Kone doplnila svoju žiadosť z 2. februára 2004 týkajúcu sa Belgicka o informácie týkajúce sa Luxemburska. Otis a ThyssenKrupp podali ústne žiadosť podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 týkajúcu sa Luxemburska. Spoločnosť Schindler podala žiadosť podľa toho istého oznámenia týkajúcu sa Luxemburska (odôvodnenia č. 115, 118, 119 a 124 napadnutého rozhodnutia).

14 Od 9. marca 2004 Komisia na základe článku 14 ods. 3 nariadenia č. 17 vykonala šetrenia okrem iného v priestoroch dcérskych spoločností spoločností Schindler a ThyssenKrupp v Luxembursku (odôvodnenie č. 116 napadnutého rozhodnutia).

15 Dňa 29. júna 2004 bolo spoločnosti Kone priznané podmienečné oslobodenie od pokút podľa bodu 8 písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 2002, pokiaľ ide o časť jej žiadosti týkajúcu sa Luxemburska (odôvodnenie č. 120 napadnutého rozhodnutia).

16 V septembri a v októbri 2004 Komisia zaslala žiadosti o informácie na základe článku 18 nariadenia č. 1/2003 podnikom, ktoré sa podieľali na porušení v Luxembursku, viacerým zákazníkom v tomto členskom štáte a Fédération luxembourgeoise des ascensoristes (Luxemburský zväz výrobcov výťahov) (odôvodnenia č. 122 a 123 napadnutého rozhodnutia).

Holandsko

17 V marci 2004 Otis podala žiadosť podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 týkajúcu sa Holandska, ktorá bola neskôr doplnená. V apríli 2004 podala ThyssenKrupp žiadosť podľa tohto oznámenia, ktorá bola tiež neskôr viackrát doplnená. Napokon 19. júla 2004 Kone doplnila svoju žiadosť z 2. februára 2004 týkajúcu sa Belgicka o informácie týkajúce sa Holandska (odôvodnenia č. 127, 129 a 130 napadnutého rozhodnutia).

18 Dňa 27. júla 2004 bolo spoločnosti Otis priznané podmienečné oslobodenie od pokút na základe bodu 8 písm. a) uvedeného oznámenia (odôvodnenie č. 131 napadnutého rozhodnutia).

19 Od 28. apríla 2004 Komisia na základe článku 14 ods. 3 nariadenia č. 17 vykonala šetrenia okrem iného v priestoroch dcérskych spoločností spoločností Kone, Schindler, ThyssenKrupp a MEE v Holandsku, ako aj v priestoroch združenia Boschduin (odôvodnenie č. 128 napadnutého rozhodnutia).

20 V septembri 2004 Komisia zaslala žiadosti o informácie na základe článku 18 nariadenia č. 1/2003 podnikom, ktoré sa podieľali na porušení v Holandsku, viacerým zákazníkom v tomto členskom štáte a združeniam VLR a Boschduin (odôvodnenia č. 133 a 134 napadnutého rozhodnutia).

2. Oznámenie o výhradách

21 Dňa 7. októbra 2005 Komisia prijala oznámenie o výhradách, ktoré bolo určené okrem iného spoločnostiam uvedeným v bode 2 vyššie. Všetky spoločnosti, ktorým bolo oznámenie o výhradách určené, predložili v reakcii na výhrady uvedené Komisiou písomné pripomienky (odôvodnenia č. 135 a 137 napadnutého rozhodnutia).

22 Nebolo vykonané nijaké vypočutie, keďže ani jedna zo spoločností, ktorým bolo oznámenie o výhradách určené, nepodala žiadosť o vypočutie (odôvodnenie č. 138 napadnutého rozhodnutia).

3. Napadnuté rozhodnutie

23 Dňa 21. februára 2007 Komisia prijala napadnuté rozhodnutie, v ktorom konštatovala, že spoločnosti, ktorým bolo toto rozhodnutie určené, sa podieľali na štyroch jednotlivých, komplexných a nepretržitých porušeniach článku 81 ods. 1 ES v štyroch členských štátoch, pričom si medzi sebou rozdelili trhy dohodami alebo zosúladením svojho postupu pri zadávaní zákaziek vo verejných obchodných súťažiach a zmlúv súvisiacich s predajom, montážou, údržbou a modernizáciou výťahov a eskalátorov (odôvodnenie č. 2 napadnutého rozhodnutia).

24 Pokiaľ ide o spoločnosti, ktorým bolo určené napadnuté rozhodnutie, Komisia konštatovala, že okrem dcérskych spoločností dotknutých podnikov v Belgicku, v Nemecku, v Luxembursku a v Holandsku sú materské spoločnosti uvedených dcérskych spoločností spoločne a nerozdielne zodpovedné za porušenia článku 81 ES, ktorých sa dopustili ich dcérske spoločnosti, z dôvodu, že mohli počas trvania porušenia uplatňovať rozhodujúci vplyv na ich obchodnú politiku a že bolo možné predpokladať, že túto právomoc využili (odôvodnenia č. 608, 615, 622, 627 a 634 až 641 napadnutého rozhodnutia). Materské spoločnosti spoločnosti MEE neboli spoločne a nerozdielne zodpovedné za správanie svojej dcérskej spoločnosti z dôvodu, že nebolo možné preukázať, že uplatňovali rozhodujúci vplyv na jej správanie (odôvodnenie č. 643 napadnutého rozhodnutia).

25 Na účely výpočtu výšky pokút Komisia v napadnutom rozhodnutí uplatnila metódu stanovenú v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 [ESUO] (Ú. v. ES C 9, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia z roku 1998“). Komisia tiež skúmala, či a do akej miery dotknuté podniky splnili požiadavky stanovené oznámením o spolupráci z roku 2002.

26 Komisia kvalifikovala porušenia ako „veľmi závažné“ vzhľadom na ich povahu a na skutočnosť, že každé z nich sa vzťahovalo na celé územie jedného členského štátu (Belgicka, Nemecka, Luxemburska alebo Holandska), aj keď ich skutočný dopad nebolo možné zmerať (odôvodnenie č. 671 napadnutého rozhodnutia).

27 S cieľom zohľadniť skutočnú hospodársku schopnosť dotknutých podnikov spôsobiť značnú ujmu hospodárskej súťaži Komisia rozdelila dotknuté podniky podľa krajín do viacerých kategórií v závislosti od obratu dosiahnutého na trhu výťahov a/alebo eskalátorov a prípadne aj na trhu služieb údržby a modernizácie (odôvodnenia č. 672 a 673 napadnutého rozhodnutia).

28 Pokiaľ ide o kartel v Belgicku, Kone a Schindler boli zaradené do prvej kategórie s východiskovou sumou pokuty stanovenou v závislosti od závažnosti porušenia na 40 000 000 eur. Otis bola zaradená do druhej kategórie s východiskovou sumou pokuty 27 000 000 eur. ThyssenKrupp bola zaradená do tretej kategórie s východiskovou sumou pokuty 16 500 000 eur (odôvodnenia č. 674 a 675 napadnutého rozhodnutia). S cieľom zohľadniť ich veľkosť a ich celkové zdroje bol na východiskovú sumu pokuty, ktorá sa mala uložiť spoločnosti Otis, uplatnený násobný koeficient 1,7 a na východiskovú sumu pokuty spoločnosti ThyssenKrupp bol uplatnený násobný koeficient 2, takže východiskové sumy ich pokút boli zvýšené na 45 900 000 eur a na 33 000 000 eur (odôvodnenia č. 690 a 691 napadnutého rozhodnutia). Vzhľadom na to, že porušenie trvalo sedem rokov a osem mesiacov (od 9. mája 1996 do 29. januára 2004), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre dotknuté podniky o 75 %. Východisková suma pokuty bola teda stanovená na 70 000 000 eur pre spoločnosť Kone, na 80 325 000 eur pre spoločnosť Otis, na 70 000 000 eur pre spoločnosť Schindler a na 57 750 000 eur pre spoločnosť ThyssenKrupp (odôvodnenia č. 692 a 696 napadnutého rozhodnutia). Komisia konštatovala, že spoločnosť ThyssenKrupp treba považovať za viacnásobného porušovateľa a na základe tejto priťažujúcej okolnosti zvýšila jej pokutu o 50 % (odôvodnenia č. 697, 698 a 708 až 710 napadnutého rozhodnutia). Nebola zohľadnená nijaká poľahčujúca okolnosť v prospech dotknutých podnikov (odôvodnenia č. 733, 734, 749, 750 a 753 až 755 napadnutého rozhodnutia). Na základe oznámenia o spolupráci z roku 2002 bolo spoločnosti Kone priznané úplné oslobodenie od pokút. Spoločnosti Otis bolo priznané jednak zníženie pokuty o 40 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku prvej zarážke uvedeného oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnosti ThyssenKrupp bolo priznané jednak zníženie pokuty o 20 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku druhej zarážke tohto oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnosti Schindler bolo priznané zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu (odôvodnenia č. 760 až 777 napadnutého rozhodnutia).

29 Pokiaľ ide o kartel v Nemecku, Kone, Otis a ThyssenKrupp boli zaradené do prvej kategórie s východiskovou sumou pokuty 70 000 000 eur. Schindler bola zaradená do druhej kategórie s východiskovou sumou pokuty 17 000 000 eur (odôvodnenia č. 676 až 679 napadnutého rozhodnutia). S cieľom zohľadniť ich veľkosť a ich celkové zdroje bol na východiskovú sumu pokuty, ktorá sa mala uložiť spoločnosti Otis, uplatnený násobný koeficient 1,7 a na východiskovú sumu pokuty spoločnosti ThyssenKrupp bol uplatnený násobný koeficient 2, takže východiskové sumy ich pokút boli zvýšené na 119 000 000 eur a na 140 000 000 eur (odôvodnenia č. 690 a 691 napadnutého rozhodnutia). Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustili Kone, Otis a ThyssenKrupp, trvalo osem rokov a štyri mesiace (od 1. augusta 1995 do 5. decembra 2003), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tieto podniky o 80 %. Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustila Schindler, trvalo päť rokov a štyri mesiace (od 1. augusta 1995 do 6. decembra 2000), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tento podnik o 50 %. Východisková suma pokuty bola teda zvýšená na 126 000 000 eur pre spoločnosť Kone, na 214 200 000 eur pre spoločnosť Otis, na 25 500 000 eur pre spoločnosť Schindler a na 252 000 000 eur pre spoločnosť ThyssenKrupp (odôvodnenia č. 693 a 696 napadnutého rozhodnutia). Komisia konštatovala, že spoločnosť ThyssenKrupp treba považovať za viacnásobného porušovateľa a na základe tejto priťažujúcej okolnosti zvýšila jej pokutu o 50 % (odôvodnenia č. 697 až 707 napadnutého rozhodnutia). Nebola zohľadnená nijaká poľahčujúca okolnosť v prospech dotknutých podnikov (odôvodnenia č. 727 až 729, 735, 736, 742 až 744, 749, 750 a 753 až 755 napadnutého rozhodnutia). Spoločnosti Kone bolo priznané jednak maximálne zníženie pokuty o 50 % stanovené v bode 23 písm. b) prvom odseku prvej zarážke oznámenia o spolupráci z roku 2002 a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnosti Otis bolo priznané jednak zníženie pokuty o 25 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku druhej zarážke uvedeného oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnosti Schindler bolo priznané jednak zníženie pokuty o 15 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku tretej zarážke tohto oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnosti ThyssenKrupp bolo priznané zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu (odôvodnenia č. 778 až 813 napadnutého rozhodnutia).

30 Pokiaľ ide o kartel v Luxembursku, Otis a Schindler boli zaradené do prvej kategórie s východiskovou sumou pokuty 10 000 000 eur. Kone a ThyssenKrupp boli zaradené do druhej kategórie s východiskovou sumou pokuty 2 500 000 eur (odôvodnenia č. 680 až 683 napadnutého rozhodnutia). S cieľom zohľadniť ich veľkosť a ich celkové zdroje bol na východiskovú sumu pokuty, ktorá sa mala uložiť spoločnosti Otis, uplatnený násobný koeficient 1,7 a na východiskovú sumu pokuty spoločnosti ThyssenKrupp bol uplatnený násobný koeficient 2, takže východiskové sumy ich pokút boli zvýšené na 17 000 000 eur a na 5 000 000 eur (odôvodnenia č. 690 a 691 napadnutého rozhodnutia). Vzhľadom na to, že porušenie trvalo osem rokov a tri mesiace (od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre dotknuté podniky o 80 %. Východisková suma pokuty bola teda zvýšená na 4 500 000 eur pre spoločnosť Kone, na 30 600 000 eur pre spoločnosť Otis, na 18 000 000 eur pre spoločnosť Schindler a na 9 000 000 eur pre spoločnosť ThyssenKrupp (odôvodnenia č. 694 a 696 napadnutého rozhodnutia). Komisia konštatovala, že spoločnosť ThyssenKrupp treba považovať za viacnásobného porušovateľa, a na základe tejto priťažujúcej okolnosti zvýšila jej pokutu o 50 % (odôvodnenia č. 697, 698 a 711 až 714 napadnutého rozhodnutia). Nebola zohľadnená nijaká poľahčujúca okolnosť v prospech dotknutých podnikov (odôvodnenia č. 730, 749, 750 a 753 až 755 napadnutého rozhodnutia). Na základe oznámenia o spolupráci z roku 2002 bolo spoločnosti Kone priznané úplné oslobodenie od pokút. Spoločnosti Otis bolo priznané jednak zníženie pokuty o 40 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku prvej zarážke uvedeného oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnostiam Schindler a ThyssenKrupp bolo priznané iba zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu (odôvodnenia č. 814 až 835 napadnutého rozhodnutia).

31 Pokiaľ ide o kartel v Holandsku, Kone bola zaradená do prvej kategórie s východiskovou sumou pokuty 55 000 000 eur. Otis bola zaradená do druhej kategórie s východiskovou sumou pokuty 41 000 000 eur. Schindler bola zaradená do tretej kategórie s východiskovou sumou pokuty 24 500 000 eur. ThyssenKrupp a MEE boli zaradené do štvrtej kategórie s východiskovou sumou pokuty 8 500 000 eur (odôvodnenia č. 684 a 685 napadnutého rozhodnutia). S cieľom zohľadniť ich veľkosť a ich celkové zdroje bol na východiskovú sumu pokuty, ktorá sa mala uložiť spoločnosti Otis, uplatnený násobný koeficient 1,7 a na východiskovú sumu pokuty spoločnosti ThyssenKrupp bol uplatnený násobný koeficient 2, takže východiskové sumy ich pokút boli zvýšené na 69 700 000 eur a na 17 000 000 eur (odôvodnenia č. 690 a 691 napadnutého rozhodnutia). Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustili Otis a ThyssenKrupp, trvalo päť rokov a desať mesiacov (od 15. apríla 1998 do 5. marca 2004), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tieto podniky o 55 %. Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustili Kone a Schindler, trvalo štyri roky a deväť mesiacov (od 1. júna 1999 do 5. marca 2004), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tieto podniky o 45 %. Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustila MEE, trvalo štyri roky a jeden mesiac (od 11. januára 2000 do 5. marca 2004), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tento podnik o 40 %. Východisková suma pokuty bola teda zvýšená na 79 750 000 eur pre spoločnosť Kone, na 108 035 000 eur pre spoločnosť Otis, na 35 525 000 eur pre spoločnosť Schindler, na 26 350 000 eur pre spoločnosť ThyssenKrupp a na 11 900 000 eur pre spoločnosť MEE (odôvodnenia č. 695 a 696 napadnutého rozhodnutia). Komisia konštatovala, že spoločnosť ThyssenKrupp treba považovať za viacnásobného porušovateľa, a na základe tejto priťažujúcej okolnosti zvýšila jej pokutu o 50 % (odôvodnenia č. 697, 698 a 715 až 720 napadnutého rozhodnutia). Nebola zohľadnená nijaká poľahčujúca okolnosť v prospech dotknutých podnikov (odôvodnenia č. 724 až 726, 731, 732, 737, 739 až 741, 745 až 748 a 751 až 755 napadnutého rozhodnutia). Na základe oznámenia o spolupráci z roku 2002 bolo spoločnosti Otis priznané úplné oslobodenie od pokút. Spoločnosti ThyssenKrupp bolo priznané jednak zníženie pokuty o 40 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku prvej zarážke uvedeného oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnostiam Schindler a MEE bolo priznané zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu (odôvodnenia č. 836 až 855 napadnutého rozhodnutia).

32 Výrok napadnutého rozhodnutia znie:

„Článok 1

1. Pokiaľ ide o Belgicko, nasledujúce podniky porušili článok 81 [ES] tým, že počas uvedených období pravidelne uzatvárali kolektívne dohody v rámci dohôd a zosúladených postupov na vnútroštátnej úrovni týkajúcich sa výťahov a eskalátorov s cieľom rozdeliť si trhy, rozdeliť si zákazky v rámci verejných a súkromných obchodných súťaží a iné zmluvy v súlade s vopred dohodnutými podielmi týkajúcich sa predaja a montáže a nekonkurovať si v oblasti zmlúv týkajúcich sa údržby a modernizácie:

– Kone: [KC] a [Kone Belgicko]: od 9. mája 1996 do 29. januára 2004,

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Belgicko]: od 9. mája 1996 do 29. januára 2004,

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Belgicko]: od 9. mája 1996 do 29. januára 2004 a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] a [TKAL]: od 9. mája 1996 do 29. januára 2004.

2. Pokiaľ ide o Nemecko, nasledujúce podniky porušili článok 81 [ES] tým, že počas uvedených období pravidelne uzatvárali kolektívne dohody v rámci dohôd a zosúladených postupov na vnútroštátnej úrovni týkajúcich sa výťahov a eskalátorov s cieľom rozdeliť si trhy, rozdeliť si zákazky v rámci verejných a súkromných obchodných súťaží a iné zmluvy v súlade s vopred dohodnutými podielmi týkajúcich sa predaja a montáže:

– Kone: [KC] a [Kone Nemecko]: od 1. augusta 1995 do 5. decembra 2003,

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Nemecko]: od 1. augusta 1995 do 5. decembra 2003,

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Nemecko]: od 1. augusta 1995 do 6. decembra 2000 a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] a [TKF]: od 1. augusta 1995 do 5. decembra 2003.

3. Pokiaľ ide o Luxembursko, nasledujúce podniky porušili článok 81 [ES] tým, že počas uvedených období pravidelne uzatvárali kolektívne dohody v rámci dohôd a zosúladených postupov na vnútroštátnej úrovni týkajúcich sa výťahov a eskalátorov s cieľom rozdeliť si trhy, rozdeliť si zákazky v rámci verejných a súkromných obchodných súťaží a iné zmluvy v súlade s vopred dohodnutými podielmi týkajúcich sa predaja a montáže a nekonkurovať si v oblasti zmlúv týkajúcich sa údržby a modernizácie:

– Kone: [KC] a [Kone Luxembursko]: od 7. decembra 1995 do 29. januára 2004,

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis Belgicko], [GTO] a [GT]: od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004,

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Luxembursko]: od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004 a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] a [TKAL]: od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004.

4. Pokiaľ ide o Holandsko, nasledujúce podniky porušili článok 81 [ES] tým, že počas uvedených období pravidelne uzatvárali kolektívne dohody v rámci dohôd a zosúladených postupov na vnútroštátnej úrovni týkajúcich sa výťahov a eskalátorov s cieľom rozdeliť si trhy, rozdeliť si zákazky v rámci verejných a súkromných obchodných súťaží a iné zmluvy v súlade s vopred dohodnutými podielmi týkajúcich sa predaja a montáže a nekonkurovať si v oblasti zmlúv týkajúcich sa údržby a modernizácie:

– Kone: [KC] a [Kone Holandsko]: od 1. júna 1999 do 5. marca 2004,

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Holandsko]: od 15. apríla 1998 do 5. marca 2004,

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Holandsko]: od 1. júna 1999 do 5. marca 2004,

– ThyssenKrupp: [TKAG] a [TKL]: od 15. apríla 1998 do 5. marca 2004 a

– [MEE]: od 11. januára 2000 do 5. marca 2004.

Článok 2

1. Za porušenia v Belgicku uvedené v článku 1 ods. 1 sa ukladajú tieto pokuty:

– Kone: [KC] a [Kone Belgicko] spoločne a nerozdielne: 0 eur,

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Belgicko] spoločne a nerozdielne: 47 713 050 eur,

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Belgicko] spoločne a nerozdielne: 69 300 000 eur a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] a [TKLA] spoločne a nerozdielne: 68 607 000 eur.

2. Za porušenia v Nemecku uvedené v článku 1 ods. 2 sa ukladajú tieto pokuty:

– Kone: [KC] a [Kone Nemecko] spoločne a nerozdielne: 62 370 000 eur,

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Nemecko] spoločne a nerozdielne: 159 043 500 eur,

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Nemecko] spoločne a nerozdielne: 21 458 250 eur a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] a [TKF] spoločne a nerozdielne: 374 220 000 eur.

3. Za porušenia v Luxembursku uvedené v článku 1 ods. 3 sa ukladajú tieto pokuty:

– Kone: [KC] a [Kone Luxembursko] spoločne a nerozdielne: 0 eur,

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis Belgicko], [GTO] a [GT] spoločne a nerozdielne: 18 176 400 eur,

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Luxembursko] spoločne a nerozdielne: 17 820 000 eur a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] a [TKAL] spoločne a nerozdielne: 13 365 000 eur.

4. Za porušenia v Holandsku uvedené v článku 1 ods. 4 sa ukladajú tieto pokuty:

– Kone: [KC] a [Kone Holandsko] spoločne a nerozdielne: 79 750 000 eur,

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Holandsko] spoločne a nerozdielne: 0 eur,

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Holandsko] spoločne a nerozdielne: 35 169 750 eur,

– ThyssenKrupp: [TKAG] a [TKL] spoločne a nerozdielne: 23 477 850 eur a

– [MEE]: 1 841 400 eur.

…“

Konanie a návrhy účastníkov konania

33 Návrhmi podanými do kancelárie Súdu prvého stupňa 7. mája 2007 (vo veciach T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07 a T‑150/07) a 8. mája 2007 (vo veci T‑154/07) podali žalobkyne žaloby, ktorými sa začalo toto konanie.

34 Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (ôsma komora) rozhodol o začatí ústnej časti konania v prejednávaných veciach a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania upravených v článku 64 svojho rokovacieho poriadku písomne položil účastníkom konania otázky a požiadal ich o predloženie dokumentov. Účastníci konania vyhoveli týmto žiadostiam v stanovenej lehote.

35 Prednesy účastníkov konania vo veciach T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaniach konaných 3., 7. a 10. septembra 2009. Ústna časť konania vo veciach T‑144/07 a T‑148/07 bola následne ukončená.

36 V nadväznosti na žiadosti Súdu prvého stupňa na pojednávaniach žalobkyne vo veciach T‑147/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 predložili určité dokumenty.

37 Listami zo 14. a 15. septembra 2009 žalobkyne vo veciach T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 doručili do kancelárie „korigendum“, ktoré sa týkalo ich žalobného dôvodu založeného na nesprávnom konštatovaní opakovaného porušenia.

38 Uzneseniami z 20. októbra 2009 bola vo veciach T‑144/07 a T‑148/07 opätovne otvorená ústna časť konania.

39 „Korigendá“ žalobkýň boli založené do spisu vo veciach uvedených v bode 37 vyššie. Komisia predložila svoje pripomienky k týmto korigendám a poukázala najmä na ich neprípustnosť. Žalobkyne predložili svoje pripomienky v tejto súvislosti a ústna časť konania v týchto veciach bola následne ukončená.

40 Po vypočutí účastníkov konania v tejto súvislosti na pojednávaní Súd prvého stupňa rozhodol na základe článku 50 svojho rokovacieho poriadku, že spojí prejednávané veci na účely vyhlásenia rozsudku.

41 Žalobkyne vo veciach T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 navrhujú, aby Všeobecný súd:

– zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom sa ich týka,

– subsidiárne znížil uloženú pokutu,

– uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.

42 V každej veci Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– uložil žalobkyniam povinnosť nahradiť trovy konania.

O veci samej

1. Úvodné poznámky

43 Predmetom žalôb podaných žalobkyňami vo veciach T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 sú jednak návrhy na zrušenie napadnutého rozhodnutia a jednak subsidiárne návrhy na zrušenie alebo zníženie pokút uložených žalobkyniam.

44 Žalobkyne na podporu svojich žalôb uvádzajú desať žalobných dôvodov. Prvé dva žalobné dôvody, ktoré sú založené na neexistencii právomoci Komisie a na zneužívajúcom konštatovaní solidárnej zodpovednosti za porušenie, patria k návrhom na zrušenie napadnutého rozhodnutia.

45 Ďalších osem žalobných dôvodov, ktoré uvádzajú žalobkyne, sa týka stanovenia výšky pokút, a teda tieto žalobné dôvody patria k návrhom na zrušenie alebo zníženie pokút. Prvý žalobný dôvod, ktorý uvádzajú žalobkyne vo veciach T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07, je založený na porušení zásady ne bis in idem. Druhý žalobný dôvod, ktorý uvádzajú žalobkyne vo veciach T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07, je založený na porušení usmernení z roku 1998, zásad proporcionality a rovnosti zaobchádzania, ako aj práva na obhajobu pri stanovení východiskovej sumy pokút v závislosti od závažnosti porušení. Tretí žalobný dôvod, ktorý uvádzajú všetky žalobkyne, je založený na porušení usmernení z roku 1998, zásady proporcionality, článku 253 ES a zásady rovnosti zaobchádzania pri uplatnení skupinového násobného koeficientu na účely zohľadnenia cieľa odstrašenia pri stanovení východiskovej sumy pokút. Štvrtý žalobný dôvod, ktorý uvádzajú všetky žalobkyne, je založený na porušení usmernení z roku 1998, zásady proporcionality a práva na obhajobu pri zvýšení základnej sumy pokút o 50 % z dôvodu opakovaného porušenia. Piaty žalobný dôvod, ktorý uvádzajú všetky žalobkyne, je založený na porušení oznámenia o spolupráci z roku 2002 a zásad ochrany legitímnej dôvery, ako aj rovnosti zaobchádzania pri posúdení ich spolupráce. Šiesty žalobný dôvod, ktorý uvádzajú všetky žalobkyne, je založený na porušení zásad ochrany legitímnej dôvery, rovnosti zaobchádzania, proporcionality a riadnej správy vecí verejných pri určení sumy zníženia pokút priznaného za spoluprácu nad rámec oznámenia o spolupráci z roku 2002. Siedmy žalobný dôvod, ktorý uvádzajú všetky žalobkyne, je založený na porušení článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003. Napokon ôsmy žalobný dôvod, ktorý uvádzajú žalobkyne vo veciach T‑144/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07, je založený na porušení zásady proporcionality pri výpočte konečnej sumy pokút.

2. O návrhoch na zrušenie napadnutého rozhodnutia

O žalobnom dôvode založenom na neexistencii právomoci Komisie

46 Tento žalobný dôvod bude preskúmaný v oboch jeho častiach. Prvá časť je založená na porušení článku 81 ods. 1 ES z dôvodu, že predmetné kartely údajne nemajú vplyv na obchod medzi členskými štátmi. Druhá, subsidiárne formulovaná časť je založená na porušení nariadenia č. 1/2003, oznámenia Komisie o spolupráci v rámci siete orgánov hospodárskej súťaže [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ C 101, 2004, s. 43) (ďalej len „oznámenie o spolupráci v rámci siete“) a zásad rovnosti zaobchádzania a ochrany legitímnej dôvery, keďže Komisia mala prenechať stíhanie porušení príslušným vnútroštátnym orgánom.

O prvej časti založenej na porušení článku 81 ods. 1 ES z dôvodu, že predmetné kartely nemajú vplyv na obchod medzi členskými štátmi

47 V odôvodnení č. 602 napadnutého rozhodnutia Komisia poukazuje na to, že „uplatňovanie a vykonávanie systému prideľovania projektov štyrmi hlavnými výrobcami výťahov a eskalátorov (v prípade Holandska vrátane spoločnosti [MEE]) v každom dotknutom členskom štáte vzhľadom na ich prax odkazovania boli spôsobilé vyvolať zmenu smerovania obchodných tokov v porovnaní s ich smerovaním za odlišných okolností“. Komisia v tejto súvislosti vychádza z ďalej uvedených skutočností.

48 Po prvé Komisia konštatuje, že „v rámci Únie sa uskutočňujú niektoré cezhraničné transakcie týkajúce sa predaja a montáže výťahov a eskalátorov, ako aj poskytovania služieb údržby a modernizácie“ (odôvodnenie č. 86 napadnutého rozhodnutia; pozri tiež odôvodnenie č. 596 napadnutého rozhodnutia).

49 Podľa Komisie jej spis „obsahuje viaceré príklady cezhraničných transakcií, na ktorých sa podieľajú prevažne MSP, ale tiež aspoň jeden veľký podnik, konkrétne [MEE, ktorá] prostredníctvom svojej dcérskej spoločnosti v Holandsku zásobuje aj belgický trh“ (odôvodnenie č. 87 napadnutého rozhodnutia). Okrem toho Komisia konštatuje, že „štyria hlavní výrobcovia príležitostne tiež reagujú na cezhraničné výzvy na predkladanie ponúk v rámci Únie,“ a na podporu tohto tvrdenia uvádza viaceré príklady (odôvodnenie č. 88 napadnutého rozhodnutia; pozri tiež odôvodnenie č. 78 napadnutého rozhodnutia). Podľa Komisie „zákazníci sa v čoraz väčšej miere obracajú na zahraničných dodávateľov“ (odôvodnenie č. 596 napadnutého rozhodnutia).

50 Podľa Komisie navyše existuje „trend, že veľké (nadnárodné) podniky a skupiny podnikov, ktoré pôsobia vo viacerých členských štátoch, napríklad medzinárodné hotelové siete, uprednostňujú uzatváranie zmlúv vzťahujúcich sa na viaceré členské štáty“ (odôvodnenie č. 89 napadnutého rozhodnutia).

51 Po druhé Komisia poukazuje na prax odkazovania štyroch najväčších výrobcov výťahov a eskalátorov v Európe. Podľa Komisie „počet cezhraničných transakcií by bol vyšší, ak by [títo]… výrobcovia… neuplatňovali stratégiu zameranú na odmietanie takmer všetkých cezhraničných žiadostí o cenové ponuky a odkazovanie svojich zákazníkov na príslušnú vnútroštátnu dcérsku spoločnosť“ (odôvodnenie č. 90 napadnutého rozhodnutia; pozri tiež odôvodnenie č. 596 napadnutého rozhodnutia).

52 Po tretie v rámci svojho právneho posúdenia Komisia zdôrazňuje, že „skutočnosť, že horizontálny kartel sa vzťahuje len na jeden členský štát, neznamená, že protiprávne dohody nemôžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi“ (odôvodnenie č. 595 napadnutého rozhodnutia). Komisia navyše pripomína, že podľa ustálenej judikatúry „možný vplyv dohody na obchod medzi členskými štátmi sa posudzuje najmä s prihliadnutím na postavenie a význam účastníkov na trhu s príslušnými výrobkami [rozsudok Súdneho dvora z 28. apríla 1998, Javico, C‑306/96, Zb. s. I‑1983, bod 17]“ (odôvodnenie č. 600 napadnutého rozhodnutia). Komisia tiež tvrdí, že „vzhľadom na výšku podielu obratu, ktorý štyria hlavní výrobcovia výťahov a eskalátorov dosahujú v oblasti predaja, montáže, údržby a modernizácie výťahov a eskalátorov, a vzhľadom na to, že zaviedli a spolu so svojou praxou odkazovania uplatňovali systém prideľovania projektov, ktorý sa vzťahoval na celé územie Belgicka, Luxemburska, Nemecka a Holandska, je potrebné predpokladať, že schopnosť zahraničných podnikov predávať svoje výrobky a služby v dotknutých krajinách bola obmedzená, keďže v týchto krajinách museli čeliť skupine výrobcov, ktorí spolu predstavovali väčšinu ponuky na trhu“ (odôvodnenie č. 600 napadnutého rozhodnutia).

53 Žalobkyne vo veciach T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 v podstate tvrdia, že porušenia citeľne neovplyvnili obchod medzi členskými štátmi, takže nepredstavujú porušenie článku 81 ES.

54 Ako vyplýva už zo znenia článkov 81 ES a 82 ES, na to, aby sa normy Únie týkajúce sa hospodárskej súťaže uplatňovali na kartel alebo zneužitie dominantného postavenia, je potrebné, aby mohli ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi (rozsudok Súdneho dvora z 13. júla 2006, Manfredi a i., C‑295/04 až C‑298/04, Zb. s. I‑6619, bod 40).

55 Pri výklade a uplatnení tejto podmienky týkajúcej sa vplyvu na obchod medzi členskými štátmi je potrebné vychádzať z cieľa tejto podmienky, ktorým je určiť v rámci právnej úpravy hospodárskej súťaže pôsobnosť práva Únie a právnych poriadkov členských štátov. Do pôsobnosti práva Únie teda patria všetky kartely a postupy, ktoré sú spôsobilé ohroziť slobodu obchodovania medzi členskými štátmi spôsobom, ktorý by mohol škodiť napĺňaniu cieľov jednotného trhu medzi členskými štátmi, najmä oddelením vnútroštátnych trhov alebo zmenou štruktúry hospodárskej súťaže na spoločnom trhu (rozsudky Súdneho dvora Manfredi a i., už citovaný v bode 54 vyššie, bod 41; z 23. novembra 2006, Asnef-Equifax a Administración del Estado, C‑238/05, Zb. s. I‑11125, bod 33, a z 25. januára 2007, Dalmine/Komisia, C‑407/04 P, Zb. s. I‑829, bod 89).

56 Na to, aby rozhodnutie, dohoda alebo postup boli spôsobilé ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, musia na základe súboru skutkových a právnych okolností umožniť s dostatočnou pravdepodobnosťou predpokladať, že by mohli mať priamy či nepriamy, skutočný či potenciálny vplyv na obchod medzi členskými štátmi, a to takým spôsobom, že by bolo možné obávať sa, že budú brániť vytvoreniu jednotného trhu medzi členskými štátmi. Okrem toho je potrebné, aby tento vplyv nebol bezvýznamný (rozsudky Javico, už citovaný v bode 52 vyššie, bod 16; z 21. januára 1999, Bagnasco a i., C‑215/96 a C‑216/96, Zb. s. I‑135, bod 47; Manfredi a i., už citovaný v bode 54 vyššie, bod 42; Asnef‑Equifax a Administración del Estado, už citovaný v bode 55 vyššie, bod 34, a Dalmine/Komisia, už citovaný v bode 55 vyššie, bod 90).

57 Ovplyvnenie obchodu vo vnútri Spoločenstva teda vo všeobecnosti vyplýva zo súčasného výskytu viacerých faktorov, ktoré by nevyhnutne neboli určujúcimi faktormi, pokiaľ by boli posudzované samostatne (rozsudky Bagnasco a i., už citovaný v bode 56 vyššie, bod 47; Manfredi a i., už citovaný v bode 54 vyššie, bod 43, a Asnef-Equifax a Administración del Estado, už citovaný v bode 55 vyššie, bod 35).

58 Podľa žalobkýň porušenia uvedené v článku 1 napadnutého rozhodnutia nemajú vplyv na obchod medzi členskými štátmi, keďže činnosti v oblasti výťahov a eskalátorov sú organizované na vnútroštátnej či dokonca lokálnej úrovni najmä vzhľadom na skutočnosť, že montáž a údržba výťahov a eskalátorov predstavujú práce vykonávané skúsenými odborníkmi, ktoré z dôvodov hospodárskej efektívnosti možno uskutočňovať len na lokálnej úrovni, ako aj vzhľadom na potrebu zabezpečiť rýchle zásahy a na existenciu vnútroštátnych predpisov. Medzištátne transakcie sú navyše výnimočné. Samotná Komisia sa domnieva, že kartely boli vnútroštátne.

59 Je potrebné konštatovať, že žalobkyne nespochybňujú skutočnosť, že štyri kartely konštatované v článku 1 napadnutého rozhodnutia sa vzťahovali na celé územie Belgicka, Nemecka, Luxemburska a Holandska (odôvodnenia č. 595 a 600 napadnutého rozhodnutia).

60 Z ustálenej judikatúry však vyplýva, že kartel s pôsobnosťou na celom území členského štátu má vo svojej podstate za následok upevnenie rozdelenia trhov na vnútroštátnej úrovni, čím bráni vzájomnej hospodárskej preniknuteľnosti trhov sledovanej Zmluvou (rozsudky Súdneho dvora zo 17. októbra 1972, Vereeniging van Cementhandelaren/Komisia, 8/72, Zb. s. 977, bod 29; z 19. februára 2002, Wouters a i., C‑309/99, Zb. s. I‑1577, bod 95; Manfredi a i., už citovaný v bode 54 vyššie, bod 45, a Asnef-Equifax a Administración del Estado, už citovaný v bode 55 vyššie, bod 37; rozsudky Súdu prvého stupňa z 22. októbra 1997, SCK a FNK/Komisia, T‑213/95 a T‑18/96, Zb. s. II‑1739, bod 179, a zo 14. decembra 2006, Raiffeisen Zentralbank Österreich a i./Komisia, T‑259/02 až T‑264/02 a T‑271/02, Zb. s. II‑5169, bod 180).

61 Z tejto judikatúry vyplýva, že existuje prinajmenšom silná domnienka, že postup spočívajúci v obmedzení hospodárskej súťaže, ktorý sa vzťahuje na celé územie členského štátu, môže prispieť k oddeleniu trhov a ovplyvniť obchod v rámci Spoločenstva. Túto domnienku možno vyvrátiť iba v prípade, ak sa analýzou znakov dohody a jej hospodárskych súvislostí preukáže opak (rozsudok Raiffeisen Zentralbank Österreich a i./Komisia, už citovaný v bode 60 vyššie, bod 181).

62 V prvom rade na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne vo veciach T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07, Komisia v napadnutom rozhodnutí dospela k záveru, že kartely sú spôsobilé ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi v zmysle článku 81 ods. 1 ES, nielen na základe tejto judikatúry. Z bodov 47 až 52 vyššie totiž vyplýva, že Komisia sa v uvedenom rozhodnutí opierala aj o existenciu určitých cezhraničných transakcií týkajúcich sa predaja a montáže výťahov a eskalátorov, ako aj poskytovania služieb údržby a modernizácie, na ktorých sa podieľali najmä štyria hlavní výrobcovia uvedení v napadnutom rozhodnutí (odôvodnenia č. 87, 88 a 596 napadnutého rozhodnutia).

63 Ďalej je potrebné konštatovať, že tvrdenia žalobkýň týkajúce sa osobitostí relevantného trhu, ktoré údajne preukazujú jeho vnútroštátnu či dokonca lokálnu povahu, nemôžu ovplyvniť dôkaznú silu listinných dôkazov uvedených v napadnutom rozhodnutí (odôvodnenia č. 88 a 90 napadnutého rozhodnutia), ktoré preukazujú existenciu obchodu medzi členskými štátmi na trhu uvedenom v napadnutom rozhodnutí. To isté platí pre argumentáciu týkajúcu sa výnimočnosti medzištátnych transakcií, ktorá spochybňuje len citeľný charakter ovplyvnenia obchodu medzi členskými štátmi, a nie samotnú existenciu takého obchodu.

64 Napokon, ako vyplýva z napadnutého rozhodnutia, prax odkazovania spoločností Kone, Otis, Schindler a ThyssenKrupp „sama osebe svedčí o tom, že existuje určitý záujem na strane zákazníkov obracať sa na zahraničných dodávateľov“ (odôvodnenie č. 596 napadnutého rozhodnutia). Komisia navyše okrem iného poukázala na účasť zahraničných podnikov na vnútroštátnych ponukových konaniach (odôvodnenie č. 78 napadnutého rozhodnutia), ako aj na existenciu cezhraničných ponukových konaní (odôvodnenie č. 89 napadnutého rozhodnutia). Ako Komisia uvádza v odôvodnení č. 90 napadnutého rozhodnutia, možno vychádzať z toho, že počet cezhraničných transakcií by bol vyšší, ak by štyria vyššie uvedení veľkí výrobcovia neuplatňovali stratégiu zameranú na odmietanie takmer všetkých cezhraničných žiadostí o ponuky a odkazovanie zákazníkov na príslušnú vnútroštátnu dcérsku spoločnosť.

65 V tejto súvislosti sa tvrdenie žalobkýň, že prax odkazovania vyplýva z povahy predmetnej činnosti, musí zamietnuť. Vyvracia ho totiž samotná existencia určitých cezhraničných transakcií na relevantnom trhu.

66 Preto je potrebné konštatovať, že Komisia na základe skutkových konštatovaní uvedených v predchádzajúcich bodoch a na základe ustálenej judikatúry (pozri bod 60 vyššie) oprávnene konštatovala, že kartely uvedené v článku 1 napadnutého rozhodnutia môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi.

67 Pokiaľ ide o otázku, či tento vplyv možno považovať za citeľný, je potrebné pripomenúť, že možný vplyv dohody alebo zosúladeného postupu na obchod medzi členskými štátmi sa posudzuje najmä s prihliadnutím na postavenie a význam účastníkov na trhu s príslušnými výrobkami (rozsudky Súdneho dvora z 10. júla 1980, Lancôme a Cosparfrance Nederland, 99/79, Zb. s. 2511, bod 24, a Javico, už citovaný v bode 52 vyššie, bod 17; rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. júla 1994, Parker Pen/Komisia, T‑77/92, Zb. s. II‑549, bod 40).

68 Výrobcovia uvedení v napadnutom rozhodnutí „spolu predstavovali väčšinu ponuky na trhu“ (odôvodnenie č. 600 napadnutého rozhodnutia), konkrétne približne 81 % predaja výťahov a eskalátorov v Európe (údaj za rok 2004 vyjadrený objemom) (odôvodnenie č. 83 napadnutého rozhodnutia). Títo výrobcovia mali teda dostatočnú veľkosť a ekonomickú silu na to, aby ich postupy uvedené v napadnutom rozhodnutí boli spôsobilé citeľne ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 1. februára 1978, Miller International Schallplatten/Komisia, 19/77, Zb. s. 131, bod 10, a rozsudok SCK a FNK/Komisia, už citovaný v bode 60 vyššie, bod 181).

69 Navyše a na rozdiel od tvrdení žalobkýň Komisia nebola povinná preukázať, že sporné dohody mali v praxi citeľný vplyv na obchod medzi členskými štátmi alebo že cezhraničný obchod by sa po skončení porušení zvýšil. Článok 81 ods. 1 ES vyžaduje len to, aby dohody a zosúladené postupy, ktoré obmedzujú hospodársku súťaž, boli spôsobilé ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi (rozsudok Asnef-Equifax a Administración del Estado, už citovaný v bode 55 vyššie, bod 43, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. decembra 2006, FNCBV a i./Komisia, T‑217/03 a T‑245/03, Zb. s. II‑4987, bod 68).

70 Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že Komisia oprávnene konštatovala, že kartely uvedené v článku 1 napadnutého rozhodnutia citeľne ovplyvnili obchod medzi členskými štátmi v zmysle článku 81 ods. 1 ES.

71 Preto sa prvá časť musí zamietnuť.

O druhej časti založenej na porušení nariadenia č. 1/2003, oznámenia o spolupráci v rámci siete a zásad rovnosti zaobchádzania a ochrany legitímnej dôvery, keďže Komisia mala prenechať stíhanie porušení príslušným vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže

72 V odôvodnení č. 543 napadnutého rozhodnutia Komisia odôvodňuje svoju právomoc uplatniť článok 81 ES na kartely uvedené v uvedenom rozhodnutí takto:

„… nariadenie č. 1/2003 ponechalo v platnosti režim súbežnej právomoci Spoločenstva na uplatnenie článku 81 ods. 1 [ES]. Toto nariadenie najmä nezmenilo právomoc Komisie prešetriť každé domnelé porušenie a prijať rozhodnutia podľa článku 81 [ES], a to aj pokiaľ ide o porušenia, ktorých účinky nastávajú prevažne len v jednom členskom štáte. Oznámenie [o spolupráci v rámci siete] určuje usmernenia na rozdelenie úloh medzi Komisiu a orgány hospodárskej súťaže členských štátov. Nariadenie č. 1/2003 ani oznámenie [o spolupráci v rámci siete] nezakladá práva ani očakávania podniku, pokiaľ ide o posúdenie jeho veci konkrétnym orgánom hospodárskej súťaže, pričom nič tiež nebráni Komisii v tom, aby konala vo veci domnelého porušenia článku 81 [ES], a to aj v rámci vecí obmedzených na územie len jedného členského štátu…“

73 Žalobkyne vo veciach T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 v podstate tvrdia, že aj keby bol článok 81 ES uplatniteľný, Komisia nemala právomoc začať konanie a uložiť pokuty. Začatie konania Komisiou údajne predstavuje porušenie oznámenia o spolupráci v rámci siete a zásady ochrany legitímnej dôvery. Podľa článkov 5 a 35 nariadenia č. 1/2003 a bodov 8 a 14 oznámenia o spolupráci v rámci siete majú príslušné vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže vhodnejšie postavenie na stíhanie porušení. Žalobkyne vo veciach T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07 a T‑150/07 tiež tvrdia, že oznámenie o spolupráci v rámci siete je pre orgány hospodárskej súťaže záväzné, čo údajne vyplýva zo zásad zákonnosti verejnej správy, rovnosti zaobchádzania a dodržiavania legitímnej dôvery. Napokon žalobkyne vo veciach T‑147/07 a T‑149/07 zdôrazňujú, že stíhanie porušení vnútroštátnymi orgánmi hospodárskej súťaže by bolo účinnejšie vzhľadom na „jazykové nedostatky“ príslušných úradníkov Komisie.

74 Podľa uvedených žalobkýň skutočnosť, že Komisia prenechala rakúskemu orgánu hospodárskej súťaže stíhanie paralelného porušenia článku 81 ES na trhu výťahov a eskalátorov v Rakúsku, svedčí o arbitrárnosti uplatnenia zásad deľby právomoci stanovených v oznámení o spolupráci v rámci siete. Žalobkyne vo veciach T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 v tejto súvislosti tvrdia, že sa s nimi zaobchádzalo menej výhodne ako v prípade, ak by vo veci konali orgány príslušné podľa oznámenia o spolupráci v rámci siete, keďže belgický, luxemburský a holandský orgán hospodárskej súťaže by im priznal oslobodenie od pokút.

75 V prvom rade je potrebné pripomenúť, že pokiaľ ide o rozdelenie právomocí medzi Komisiu a vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže, nariadenie č. 1/2003 zrušuje predchádzajúci centralizovaný systém a v súlade so zásadou subsidiarity organizuje širšie združenie vnútroštátnych orgánov hospodárskej súťaže. Podľa článku 35 nariadenia č. 1/2003 sú teda členské štáty povinné určiť orgán alebo orgány hospodárskej súťaže príslušné na uplatňovanie článkov 81 ES a 82 ES a článok 5 nariadenia č. 1/2003 oprávňuje tieto orgány uplatňovať právo Únie v oblasti hospodárskej súťaže Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. marca 2007, France Télécom/Komisia, T‑339/04, Zb. s. II‑521, bod 79).

76 Na základe spolupráce medzi Komisiou a vnútroštátnymi orgánmi hospodárskej súťaže zavedenej nariadením č. 1/2003 sa však nemožno domnievať, že v prejednávanej veci Komisia mala prenechať stíhanie jednotlivých porušení príslušným vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže. Naopak z ustanovení nariadenia č. 1/2003 vyplýva, že Komisia si ponecháva svoju rozhodujúcu úlohu pri vyšetrovaní a zisťovaní porušení pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, ktorá nie je dotknutá paralelnou právomocou, ktorou disponujú vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže podľa uvedeného nariadenia. Podľa článku 11 ods. 6 nariadenia č. 1/2003 je totiž Komisia oprávnená začať konanie s cieľom prijať rozhodnutie, aj keď vnútroštátny orgán už koná vo veci, po konzultácii s týmto orgánom. Okrem toho podľa uvedeného ustanovenia začatie konania Komisiou zbavuje vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže ich právomoci uplatňovať pravidlá Únie v oblasti hospodárskej súťaže v takej veci.

77 Pokiaľ ide o oznámenie o spolupráci v rámci siete, ktoré bolo podľa žalobkýň v prejednávanej veci porušené, je potrebné poukázať na to, že podľa bodu 31 tohto oznámenia toto oznámenie nepriznáva dotknutým podnikom individuálne právo, aby vec posúdil konkrétny orgán. Žalobkyne teda nemôžu dôvodne tvrdiť, že podľa tohto oznámenia mali právo alebo legitímne očakávanie, že porušenia konštatované v napadnutom rozhodnutí budú stíhať vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže (pozri v tomto zmysle rozsudok France Télécom/Komisia, už citovaný v bode 75 vyššie, bod 83).

78 Komisia teda v odôvodnení č. 543 napadnutého rozhodnutia správne konštatovala, že „nariadenie č. 1/2003, ani oznámenie [o spolupráci v rámci siete] nezakladá práva ani očakávania podniku, pokiaľ ide o posúdenie jeho veci konkrétnym orgánom hospodárskej súťaže.“

79 Okrem toho aj za predpokladu, že oznámenie o spolupráci v rámci siete by mohlo zakladať práva alebo vytvoriť u podnikov legitímnu dôveru, že vec posúdi konkrétny orgán, argumentáciu žalobkýň, ktorá je založená na bodoch 8 a 14 uvedeného oznámenia, nemožno prijať.

80 V tejto súvislosti je potrebné poukázať po prvé na to, že bod 8 oznámenia o spolupráci v rámci siete, ktorý stanovuje podmienky, za ktorých „orgán možno považovať za vhodne umiestnený na posúdenie [veci] [neoficiálny preklad]“, nie je záväzný. Použitie slovesa „môcť“ svedčí o tom, že ide len o možnosť rozdelenia úloh, ktorú nemožno považovať za povinnosť Komisie vo veci nekonať alebo vec neprešetriť, ak sú splnené podmienky uvedené v bode 8 (rozsudok France Télécom/Komisia, už citovaný v bode 75 vyššie, bod 84).

81 Po druhé, pokiaľ bod 14 oznámenia o spolupráci v rámci siete môže zakladať práva alebo vyvolať legitímne očakávania, keďže sa v ňom uvádza, že Komisia „je“ mimoriadne vhodne umiestnená, ak sú splnené určité podmienky, ktoré sú uvedené v tomto ustanovení, tento bod potvrdzuje právomoc Komisie posúdiť prejednávanú vec. Podľa bodu 14 oznámenia o spolupráci v rámci siete je totiž potrebné považovať Komisiu za mimoriadne vhodne umiestnenú, „ak jedna alebo viacero dohôd alebo postupov… má vplyv na hospodársku súťaž vo viac ako troch členských štátoch [neoficiálny preklad],“ čo platí v prípade porušení konštatovaných v napadnutom rozhodnutí.

82 Po tretie, pokiaľ ide o bod 15 oznámenia o spolupráci v rámci siete, ktorý v prípade neexistencie jediného porušenia podľa žalobkýň predstavuje jediný základ právomoci Komisie a ktorého podmienky podľa ich názoru v prejednávanej veci nie sú splnené, je potrebné zdôrazniť, že – ako uvádza Komisia – toto ustanovenie nie je pre prejednávanú vec relevantné, keďže sa týka prípadu, v ktorom je Komisia mimoriadne vhodne umiestnená na posúdenie veci.

83 Vzhľadom na to, že v prejednávanej veci nedošlo k porušeniu oznámenia o spolupráci v rámci siete, nie je potrebné rozhodnúť o údajnom porušení zásad zákonnosti verejnej správy a rovnosti zaobchádzania, ktoré sú údajne základom záväznosti uvedeného oznámenia.

84 V druhom rade prijatie rozhodnutia rakúskym orgánom hospodárskej súťaže v súvislosti s paralelným vnútroštátnym porušením tiež nemôže preukázať, že Komisia mala prenechať stíhanie porušení v Belgicku, v Nemecku, v Luxembursku a v Holandsku príslušným vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže. Ako totiž vyplýva z analýzy uskutočnenej v bodoch 75 až 78 vyššie, nijaké ustanovenie práva Únie neukladá Komisii takú povinnosť. Z vysvetlení Komisie navyše vyplýva, že jej prístup v každom prípade nebol arbitrárny. Je totiž nesporné, že vyšetrovanie týkajúce sa štyroch kartelov uvedených v napadnutom rozhodnutí sa začalo 32 mesiacov pred začatím vyšetrovania týkajúceho sa kartelu v Rakúsku a že v čase podania prvej žiadosti podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 týkajúcej sa kartelu v Rakúsku bolo vyšetrovanie kartelov uvedených v napadnutom rozhodnutí už ukončené a že už bol vypracovaný návrh rozhodnutia. Obmedzenie vyšetrovania Komisie na štyri kartely uvedené v napadnutom rozhodnutí teda bolo odôvodnené rizikom prieťahov pri posudzovaní týchto vecí.

85 V treťom rade žalobkyne vo veciach T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 a T‑154/07 sa na podporu svojej argumentácie, podľa ktorej Komisia mala prenechať stíhanie porušení vnútroštátnym orgánom, nemôžu odvolávať na údajné rozhodnutia o oslobodení od pokút, ktoré by im priznal belgický, luxemburský a holandský orgán hospodárskej súťaže. Tieto vnútroštátne rozhodnutia boli totiž predbežné (pozri body 167 až 174 nižšie) a boli vydané nanajvýš v rámci vnútroštátneho konania. Podľa článku 11 ods. 6 nariadenia č. 1/2003 je však Komisia oprávnená kedykoľvek začať konanie a zbaviť tým orgány hospodárskej súťaže členských štátov ich právomoci.

86 Vo štvrtom rade, pokiaľ ide o tvrdenie žalobkýň vo veciach T‑147/07 a T‑149/07 založené na údajných „jazykových nedostatkoch“ príslušných úradníkov Komisie, toto tvrdenie sa musí zamietnuť, keďže Komisia je mnohojazyčnou inštitúciou, ktorú treba považovať za schopnú pracovať vo všetkých úradných jazykoch Spoločenstva (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2000, Cimenteries CBR a i./Komisia, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Zb. s. II‑491, bod 640). Žalobkyne tiež nemôžu tvrdiť, že skutočnosť, že oznámenie o výhradách a napadnuté rozhodnutie im boli oznámené v anglickom jazyku, zatiaľ čo v rámci správneho konania žalobkyne používali nemecký jazyk alebo holandský jazyk, obmedzila výkon ich práva na obhajobu, keďže uznávajú, že súhlasili s doručovaním dokumentov v anglickom jazyku, a keďže ich tvrdenia v každom prípade nie sú podložené.

87 Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že ani druhej časti tohto žalobného dôvodu nemožno vyhovieť.

88 Preto sa musí žal