ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Podľa vnútorných pravidiel Európskeho parlamentu týkajúcich sa poradného výboru pre obťažovanie a jeho predchádzanie na pracovisku, akonáhle úradník alebo zamestnanec inštitúcie predloží vec poradnému výboru pre obťažovanie, má tento výbor osobitnú právomoc pri vykonávaní ustanovení článku 12a služobného poriadku v jednotlivých prípadoch, pričom medzi jeho úlohy patria predovšetkým podľa článku 5 týchto pravidiel práve úlohy zabrániť a/alebo zastaviť každé správanie, ktoré je obťažovaním a v tejto súvislosti pracuje v súlade s článkom 7 tých istých pravidiel „úplne autonómne, nezávisle a dôverne“.

Zvlášť z článkov 10 a 11 vnútorných pravidiel vyplýva, že predloženie veci poradnému výboru pre obťažovanie úradníkom alebo zamestnancom inštitúcie nie je podmienené predložením aspoň neúplného dôkazu umožňujúceho dospieť k záveru o obťažovaní a že naopak, akonáhle je mu vec predložená, je tento výbor povinný plniť úlohy, ktoré mu boli zverené bez toho, aby ich plnenie bolo podmienené akýmkoľvek predchádzajúcim rozhodnutím menovacieho orgánu, okrem prípadu, ak samotný výbor predloží vec v tomto zmysle menovaciemu orgánu najmä podľa článku 14 vnútorných pravidiel.

Je teda zjavným porušením vnútorných pravidiel na jednej strane, odmietnutie právomoci poradného výboru s odôvodnením, že údajný obťažovateľ akreditovaného parlamentného asistenta bol jeho príslušným poslancom, hoci takéto vylúčenie právomoci uvedené pravidlá vôbec neupravujú, a na druhej strane, zamietnutie sťažnosti dotknutej osoby Parlamentom s tvrdením, že obvinenia z obťažovania vznesené dotknutou osobou pred uvedeným výborom na základe článku 9 uvedených pravidiel neboli podložené nijakým neúplným dôkazom, hoci tieto pravidlá nikde neuvádzajú takúto podmienku prípustnosti pre vybavenie žiadosti zo strany poradného výboru pre obťažovanie.

Z toho rovnako vyplýva, že podľa článku 90 ods. 1 tretej vety služobného poriadku sa situácia, keď poradný výbor pre obťažovanie neodpovie na žiadosť podanú zamestnancom, rovná implicitnému rozhodnutiu o zamietnutí orgánom oprávneným uzatvárať pracovné zmluvy.

Ani cieľ, ani obsah vnútorných pravidiel nemôže odôvodniť výklad, podľa ktorého by poradný výbor pre obťažovanie nemal právomoc vypočuť akreditovaného parlamentného asistenta, ktorý sa domnieva, že je obeťou obťažovania a preskúmať žiadosť o pomoc, ktorú v tejto súvislosti podal.

Treba navyše zdôrazniť, že iný výklad by zbavoval článok 12a služobného poriadku akéhokoľvek potrebného účinku a zmaril by ochranu zabezpečovanú týmto ustanovením akreditovaným parlamentným asistentom proti psychickému obťažovaniu, ktorého obeťami môžu byť zo strany poslanca. Takýto výsledok by však bol v zjavnom rozpore s cieľom a pôsobnosťou tohto ustanovenia služobného poriadku, ako sa s článkom 31 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie, ktorý výslovne stanovuje, že každý pracovník má právo na pracovné podmienky, ktoré zohľadňujú jeho zdravie, bezpečnosť a dôstojnosť.

(pozri body 40 – 43, 46 a 47)

Súd pre verejnú službu: rozsudok CH/Parlament, EU:F:2013:203, bod 59
Hoci podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, konkrétne ich článok 47, nestanovujú osobitný postup, ktorého cieľom by malo byť, aby sa dočasnému zamestnancovi zamestnanému na dobu určitú umožnilo byť riadne vypočutý pred tým, ako sa voči nemu prijme rozhodnutie o neobnovení jeho zmluvy, nič to nemení na tom, že v prípade neexistencie úpravy v služobnom poriadku však môže inštitúcia alebo agentúra stanoviť interné postupy a podmienky umožňujúce vypočuť dočasného zamestnanca predtým, ako sa rozhodne o osude jeho pracovného pomeru, najmä prijatím interných smerníc, pokiaľ využitie takejto možnosti nevedie k odchýleniu sa od výslovného pravidla služobného poriadku alebo uvedených podmienok.

V rámci výkonu usmernení agentúry Únie týkajúcich sa postupu obnovovania zmlúv dočasných zamestnancov na dobu určitú, predovšetkým dialógu medzi agentúrou a dotknutým zamestnancom pokiaľ ide o možnosti obnovenia jeho zmluvy, musí agentúra dohliadať na to, aby bol dotknutý zamestnanec jasne informovaný o predmete pohovoru so svojím nadriadeným, a aby mohol pred prijatím rozhodnutia, ktoré sa ho nepriaznivo dotkne, pokiaľ ide o skončenie jeho pracovnej zmluvy, účinne vyjadriť svoje stanovisko. Hoci usmernenia nepredpisujú písomnú formu stanoveného dialógu medzi nadriadeným a dotknutým zamestnancom a informácia o predmete pohovoru môže byť podaná ústne a vychádzať z kontextu, v ktorom prebiehal, písomné predvolanie dotknutej osoby sa zdá byť vhodnejšie.

Ak nie sú dodržané orientačné lehoty stanovené v interných smerniciach agentúry Únie týkajúcich sa postupu obnovovania zmlúv dočasných zamestnancov na dobu určitú, je ďalej nevyhnutné, aby taká nezrovnalosť mohla mať dopad na obsah rozhodnutia o neobnovení.

V tejto súvislosti sú v situácii, keď hrozí zrušenie dotknutého pracovného miesta, je totiž rozpočtový dopad, predpokladaný z hľadiska výdavkov rozpočtu na fungovanie Agentúry, návrhu smerujúceho k neobnoveniu zmluvy dočasného zamestnanca na tomto pracovnom mieste, skutočne neutrálny, pretože takéto rozhodnutie iba potvrdzuje nepoužitie rozpočtových prostriedkov zrušených pre nasledujúce rozpočtové obdobie. Pokiaľ ide totiž o požiadavku uvedenú v interných smerniciach konzultovať pred prijatím rozhodnutia o neobnovení oddelenie ľudských zdrojov agentúry, ak by uvedené oddelenie nemohlo uviesť žiadny komentár k návrhu rozhodnutia, ktoré nemôže mať žiadne konkrétne rozpočtové dôsledky, nemala by prípadná konzultácia, hoci by k nej došlo v stanovených lehotách, pravdepodobne vplyv na obsah a ďalej na legalitu rozhodnutia o neobnovení.

(pozri body 67, 69 a 70)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: rozsudok Wunenburger/Komisia, T‑246/04 a T‑71/05, EU:T:2007:34, bod 149 a tam citovaná judikatúra
39

Vzhľadom na to, že zo systematiky služobného poriadku a PZOZ plynie, že dotknutá osoba musí podať sťažnosť proti rozhodnutiu, ktoré napáda, a žalobu proti rozhodnutiu, ktorým sa sťažnosť zamietla, rozhodol Súdny dvor Európskej únie, že pokiaľ bola sťažnosť aj žaloba podaná v lehotách stanovených v článkoch 90 a 91 služobného poriadku, je žaloba prípustná bez ohľadu na to, či smeruje iba proti rozhodnutiu napadnutého sťažnosťou, alebo proti rozhodnutiu o zamietnutí sťažnosti, alebo proti obom týmto rozhodnutiam súčasne. V súlade so zásadou hospodárnosti konania však môže súd rozhodnúť, že netreba rozhodnúť osobitne o návrhoch smerujúcich proti rozhodnutiu napadnutého sťažnosťou, pokiaľ dospeje k názoru, že návrhy nemajú samostatný obsah a v skutočnosti sa prelínajú s návrhmi smerujúcimi proti rozhodnutiu napadnutému sťažnosťou (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 17. januára 1989, Vainker/Parlament, body 7 a 8). Tak to môže byť najmä v prípade, keď súd konštatuje, že rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti, napríklad hoci len implicitné, iba potvrdzuje rozhodnutie napadnuté sťažnosťou, takže by zrušenie rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti nemalo mať na právne postavenie dotknutej osoby iný dosah než vyplývajúci zo zrušenia rozhodnutia napadnutého sťažnosťou (rozsudok Adjemian a i./Komisia, už citovaný, bod 33).
ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)

z 28. októbra 2010

Vec F-92/09

U

proti

Európskemu parlamentu

„Verejná služba – Úradníci – Rozhodnutie o prepustení – Povinnosť starostlivosti – Odborná nespôsobilosť – Zdravotné dôvody“

Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou žalobkyňa navrhuje zrušenie rozhodnutia Parlamentu zo 6. júla 2009, ktorým ju prepustil s účinnosťou od 1. septembra 2009, a zaplatenie sumy 15 000 eur, so všeobecnou výhradou, ako náhrady nemajetkovej ujmy, ktorá jej údajne vznikla

Rozhodnutie: Rozhodnutie Parlamentu zo 6. júla 2009 o prepustení žalobkyne sa zrušuje. V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta. Parlament je povinný nahradiť všetky trovy konania.

Abstrakt

Úradník – Prepustenie pre odbornú nespôsobilosť – Povinnosť starostlivosti





Povinnosť starostlivosti ukladá administratíve v prípade existencie pochybnosti o tom, či ťažkosti úradníka pri vykonávaní úloh, ktoré mu prislúchajú, nie sú spôsobené zdravotnými dôvodmi, povinnosť prijať všetky opatrenia s cieľom rozptýliť túto pochybnosť pred prijatím rozhodnutia o prepustení tohto úradníka.

Táto požiadavka je vyjadrená v samotnom vnútornom predpise Parlamentu týkajúcom sa zlepšovacieho postupu uplatňovaného v rámci zisťovania, riešenia a nápravy potenciálnych prípadov odbornej nespôsobilosti úradníkov, keďže článok 8 tohto predpisu stanovuje, že konečný hodnotiteľ je za určitých okolností povinný obrátiť sa na lekársku službu Parlamentu, ak sa dozvie o skutočnostiach, ktoré môžu preukázať, že správanie vytýkané úradníkovi môže byť spôsobené zdravotnými dôvodmi.

Okrem toho povinnosti, ktoré administratíve vyplývajú z povinnosti starostlivosti, sú podstatne širšie pri posudzovaní konkrétnej situácie úradníka, v ktorého prípade existujú pochybnosti o jeho duševnom zdraví, a teda aj o jeho schopnosti primerane hájiť vlastné záujmy.

Ak úradník nie je schopný konať vo vlastnom mene a posúdiť samotnú existenciu svojej choroby, v tejto situácii môže mať inštitúcia v prípade potreby pozitívnu povinnosť, a to tým skôr, ak dotknutému úradníkovi hrozí prepustenie, a teda je zraniteľný. Za týchto konkrétnych okolností bola preto administratíva povinná trvať na tom, aby úradník súhlasil s podrobením sa doplňujúcemu lekárskemu vyšetreniu, pričom mala vychádzať najmä z práva inštitúcie dať úradníka vyšetriť svojím lekárom na základe článku 59 ods. 5 služobného poriadku, ktorý umožňuje nariadiť úradníkovi dovolenku ex offo, ak si to vyžaduje jeho zdravotný stav.

Také lekárske vyšetrenie dotknutej osoby sa má vykonať pred prijatím plánovaného rozhodnutia o prepustení, ktoré prípadne môže byť odôvodnené, ak lekár, ktorý vykonal toto vyšetrenie, skutočne vylúčil, že správanie vytýkané dotknutej osobe môže byť spôsobené akýmkoľvek zdravotným dôvodom.

(pozri body 65 – 67, 85 a 88)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 26. februára 2003, Latino/Komisia, T-145/01, Zb. VS s. I-A-59 a II-337, bod 93

Súd pre verejnú službu: 13. decembra 2006, de Brito Sequeira Carvalho/Komisia, F-17/05, Zb. VS s. I-A-1-149 a ňII-A-1-577, bod 72
ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)

z 10. septembra 2009

Vec F‑9/08

Eckehard Rosenbaum

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Verejná služba – Úradníci – Menovanie – Zaradenie do platovej triedy – Žiadosť o nové zaradenie – Rozsah pôsobnosti článku 13 prílohy XIII služobného poriadku – Zohľadnenie odbornej praxe – Prijatie do platovej triedy uvedenej vo výberovom konaní – Článok 31 služobného poriadku – Zásada nediskriminácie – Voľný pohyb pracovníkov“

Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou E. Rosenbaum navrhuje najmä zrušiť rozhodnutie Komisie z 13. februára 2007 o jeho zaradení do platovej triedy AD 6 platového stupňa 2

Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. Žalobca znáša vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii. Rada Európskej únie, vedľajší účastník konania na podporu návrhov Komisie, znáša vlastné trovy konania.

Abstrakt

1. Úradníci – Žaloba – Predmet – Príkaz administratíve – Neprípustnosť

(Článok 233 ES; služobný poriadok úradníkov, článok 91)

2. Úradníci – Služobný poriadok – Nariadenie, ktorým sa mení a dopĺňa služobný poriadok – Prechodné ustanovenia na nové profesionálne zloženie zamestnancov

(Služobný poriadok úradníkov, príloha XIII článok 12 ods. 2 a článok 13)

3. Žaloba o neplatnosť – Dôvody – Neúčinný dôvod – Pojem

1. Súdu pre verejnú službu neprislúcha udeľovať príkazy inštitúcii Spoločenstva ani robiť zásadné vyhlásenia alebo zistenia, nezávisle od všeobecnej povinnosti uvedenej v článku 233 ES, aby inštitúcia, ktorej akt bol vyhlásený za neplatný, prijala nevyhnutné opatrenia, aby vyhovela rozsudku vyhlasujúceho neplatnosť.

(pozri bod 21)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 28. októbra 2004, Meister/ÚHVT, T‑76/03, Zb. VS s. I‑A‑325, II‑1477, bod 38

Súd pre verejnú službu: 16. mája 2006, Voigt/Komisia, F‑55/05, Zb. VS s. I‑A‑1‑15, II‑A‑1‑51, body 23 a 25

2. Nijaké ustanovenie prílohy XIII služobného poriadku nestanovuje, že tento služobný poriadok nie je viac účinný vo svojej celistvosti od 30. apríla 2006. V období od 1. mája 2004 do 30. apríla 2006 je obmedzená iba uplatniteľnosť určitých osobitných ustanovení uvedenej prílohy. Vzhľadom na neexistenciu údaja v tomto zmysle, pokiaľ ide o článok 13 prílohy XIII služobného poriadku, nemožno sa domnievať, že uvedený článok patrí do tejto skupiny ustanovení a uplatňuje sa len v uvedenom období, a to ani so zohľadnením článku 12 ods. 2 uvedenej prílohy.

(pozri body 31 a 32)

3. Ak žalobný dôvod v prípade, že je dôvodný, nemôže viesť k zrušeniu napadnutého aktu, tento žalobný dôvod treba považovať za neúčinný.

(pozri bod 41)

Odkaz:

Súdny dvor: 21. septembra 2000, EFMA/Rada, C‑46/98 P, Zb. s. I‑7079, body 37 a 38
ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)

z 12. marca 2009

Vec F‑24/07

Virginie Lafleur Tighe

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Verejná služba – Zmluvní zamestnanci – Prijímanie do zamestnania – Zaradenie do platovej triedy – Bývalí individuálni experti – Odborná prax – Diplom – Potvrdenie o rovnocennosti – Prípustnosť – Nová a podstatná skutočnosť“

Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou pani Lafleur Tighe navrhuje v podstate zrušiť rozhodnutie orgánu oprávneného uzatvárať pracovné zmluvy o jej zaradení do platovej triedy 13 platového stupňa 1 ako vyplýva z jej pracovnej zmluvy podpísanej 22. decembra 2005

Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

Abstrakt

Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Lehoty – Charakter verejného poriadku – Preklúzia – Opätovné začatie – Podmienka

(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)

Zmluva uzatvorená medzi zamestnancom a inštitúciou vyvoláva účinky od podpisu a následne má najmä svoju spôsobilosť spôsobiť ujmu zamestnancovi, pokiaľ sú stanovené všetky náležitosti zmluvy.

Keďže cieľom lehôt stanovených v článkoch 90 a 91 služobného poriadku je zabezpečiť právnu istotu, majú kogentný charakter a sú záväzné tak pre účastníkov konania, ako aj súd. Iba existencia nových a podstatných skutočností môže odôvodňovať podanie návrhu na nové preskúmanie rozhodnutia, akým je rozhodnutie o zaradení zamestnanca, ktoré nebolo spochybnené v lehotách stanovených článkami 90 a 91 služobného poriadku. Na to, aby určitá skutočnosť mala povahu „novej“ skutočnosti, je potrebné, aby ani žalobca ani administratíva neboli alebo nemohli byť s touto skutočnosťou oboznámení v okamihu prijatia skoršieho rozhodnutia, ktoré nadobudlo právoplatnosť. Pokiaľ ide o „podstatnú“ povahu skutočnosti, je potrebné, aby táto skutočnosť mohla podstatným spôsobom zmeniť postavenie žalobcu, z ktorého vychádzala pôvodná žaloba, ktorá viedla k prijatiu skoršieho rozhodnutia, ktoré nadobudlo právoplatnosť.

(pozri body 53 a 55 – 57)

Odkaz:

Súdny dvor: 26. septembra 1985, Valentini/Komisia, 231/84, Zb. s. 3027, bod 14

Súd prvého stupňa: 11. júla 1997, Chauvin/Komisia, T‑16/97, Zb. VS s. I‑A‑237, II‑681, bod 32; 7. februára 2001, Inpesca/Komisia, T‑186/98, Zb. s. II‑557, body 50 a 51; 11. júla 2002, Martínez Páramo a i./Komisia, T‑137/99 a T‑18/00, Zb. VS s. I‑A‑119, II‑639, bod 56; 14. februára 2005, Ravailhe/Výbor regiónov, T‑406/03, Zb. VS s. I‑A‑19, II‑79, bod 57

Súd pre verejnú službu: 19. februára 2008, R/Komisia, F‑49/07, Zb. VS s. I‑A‑1‑35, II‑A‑1‑171, bod 79, ktorý je predmetom odvolania na Súde prvého stupňa, vec T‑156/08 P; 10. júla 2008, Maniscalco/Komisia, F‑141/07, Zb. VS s. I‑A‑1‑0000, II‑A‑1‑0000, bod 25
ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (tretia komora)

z 8. októbra 2008

Vec F‑44/07

Florence Barbin

proti

Európskemu parlamentu

„Verejná služba – Úradníci – Povýšenie – Prideľovanie bodov za zásluhy v Európskom parlamente – Nezákonnosť pokynov upravujúcich tento postup – Porovnávacie hodnotenie zásluh“

Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou F. Barbin navrhuje zrušiť rozhodnutie Európskeho parlamentu zo 16. októbra 2006 o pridelení jediného bodu žalobkyni za zásluhy v rámci povyšovania za rok 2005

Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

Abstrakt

1. Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh

(Služobný poriadok úradníkov, články 43 a 45)

2. Námietka nezákonnosti – Rozsah – Akty, proti ktorým možno vzniesť námietku nezákonnosti

(Článok 241 ES)

1. Porovnávacie hodnotenie zásluh na účely pridelenia bodov za zásluhy úradníkovi sa môže vykonať iba v rámci jeho generálneho riaditeľstva, keďže každé riaditeľstvo má k dispozícii len obmedzený počet bodov za zásluhy a vzhľadom na to, že každý úradník riaditeľstva alebo služby, ktorý prichádza do úvahy na povýšenie, súťaží o obmedzený počet bodov na účely povýšenia so všetkými ostatnými úradníkmi svojho riaditeľstva alebo služby. Na pridelenie bodov za zásluhy je príslušné to generálne riaditeľstvo, na ktorom bol úradník najdlhšie zamestnaný počas referenčného roku.

(pozri body 44 a 45)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 8. marca 2006, Lantzoni/Súdny dvor, T‑289/04, Zb. VS s. I‑A‑2‑39, II‑A‑2‑171, body 68 a 69; 27. septembra 2006, Lantzoni/Súdny dvor, T‑156/05, Zb. VS s. I‑A‑2‑189, II‑A‑2‑969, body 52 a 53

2. Rozsah námietky nezákonnosti sa musí teda obmedziť na to, čo je nevyhnutné na vyriešenie sporu. Všeobecný akt, ktorého nezákonnosť je namietaná, musí byť priamo alebo nepriamo uplatniteľný na prejednávanú vec, ktorá je predmetom žaloby a medzi napadnutým individuálnym rozhodnutím a predmetným všeobecným aktom musí byť priama právna súvislosť.

(pozri bod 61)

Odkaz:

Súdny dvor: 31. marca 1965, Macchiorlati Dalmas/Vysoký úrad, 21/64, Zb. s. 227, 245; 13. júla 1966, Taliansko/Rada a Komisia, 32/65, Zb. s. 563, 594

Súd prvého stupňa: 26. októbra 1993, Reinarz/Komisia, T‑6/92 a T‑52/92, Zb. s. II‑1047, bod 57; 3. februára 2000, Townsend/Komisia, T‑60/99, Zb. VS s. I‑A‑11, II‑45, bod 53

Súd pre verejnú službu: 28. júna 2006, Sanchez Ferriz/Komisia, F‑19/05, Zb. VS s. I‑A‑1‑41, II‑A‑1‑135, bod 57
ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)

z 29. novembra 2007

Vec F‑19/07

Georgi Kerelov

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Verejná služba – Verejné výberové konania – Výberová komisia – Kontaktovanie členov výberovej komisie – Vylúčenie z výberového konania – Nezapísanie do zoznamu úspešných uchádzačov“

Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou G. Kerelov navrhuje zrušiť rozhodnutia výberovej komisie verejného výberového konania EPSO/AD/43/06 zo 6. decembra 2006 a z 2. februára 2007, ktorými sa rozhodlo jednak o nezapísaní žalobcu do zoznamu úspešných uchádzačov uvedeného výberového konania a jednak o jeho vylúčení z tohto konania, ako aj zaviazať Komisiu na zaplatenie žalobcovi paušálnej náhrady vo výške stanovenej ex aequo et bono na 120 491,28 eura

Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

Abstrakt

1. Úradníci – Žaloba – Dôvody

2. Úradníci – Výberové konanie – Výberová komisia – Rozhodnutie o vylúčení kandidáta

(Služobný poriadok úradníkov, článok 30)

1. V rámci žaloby napádajúcej zákonnosť rozhodnutia o vylúčení uchádzača z výberového konania, pretože porušil znenie oznámenia o výberovom konaní tým, že kontaktoval členov výberovej komisie, musí dotknutá osoba vzhľadom na existenciu dostatočne presných a zhodujúcich sa dôkazov preukazujúcich túto skutočnosť predložiť opačný dôkaz alebo prinajmenšom poskytnúť vysvetlenie alebo odôvodnenie, ktoré by mohlo spochybniť dôveryhodnosť vytýkanej skutočnosti, aby Súd pre verejnú službu mohol rozhodnúť.

(pozri bod 34)

Odkaz:

Súdny dvor: 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, bod 79

2. Výberová komisia, ktorá má vypracovať zoznam vhodných uchádzačov podľa článku 30 služobného poriadku, je oprávnená označiť správanie uchádzača za protiprávne a vylúčiť ho v súlade s ustanoveniami oznámenia o výberovom konaní z tohto konania. V tejto súvislosti okolnosť, že formálne rozhodnutie o vylúčení kandidáta mu bolo oznámené až po uverejnení zoznamu úspešných uchádzačov, v ktorom bolo chybne uvedené jeho meno, nemôže spôsobiť protiprávnosť tohto rozhodnutia, keďže v služobnom poriadku nie je na tento účel stanovená nijaká prekluzívna lehota a nedošlo ani k žiadnemu porušeniu zásady riadnej správy vecí verejných, ktoré by z uvedeného dôvodu mohlo byť inštitúcii vytýkané.

(pozri bod 37)
Staff case summary



Staff case summary

Abstrakt

1. Úradníci – Psychické obťažovanie – Pojem

2. Úradníci – Psychické obťažovanie – Pojem

3. Úradníci – Mimozmluvná zodpovednosť inštitúcií – Paušálna náhrada škody podľa služobného poriadku – Návrh na dodatočnú náhradu škody podľa všeobecného práva

(Služobný poriadok úradníkov, článok 73)

1. Pred nadobudnutím účinnosti článku 12a služobného poriadku, ktorý bol do služobného poriadku zavedený nariadením č. 723/2004, ktorým sa mení a dopĺňa služobný poriadok, bolo psychické obťažovanie definované ako správanie objektívne smerujúce k diskreditácií úradníka alebo úmyselnému zhoršeniu jeho pracovných podmienok.

(pozri bod 37)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 16. mája 2006, Magone/Komisia, T‑73/05, Zb. VS s. I‑A‑2‑107, II‑A‑2‑485, bod 79

2. Samotná okolnosť, že úradníkovi boli odňaté úlohy týkajúce sa vzdelávania, ktoré vykonával, nemôže predstavovať dôkaz, že bol vystavený psychickému obťažovaniu. Rovnako tak nemôže byť za dôkaz psychického obťažovania považovaná skutočnosť, že jeho nadriadený potom, čo dostal sťažnosti na kvalitu práce dotknutého úradníka, požiadal spolupracovníka tohto úradníka, aby mu poskytol príklady chybných prác daného úradníka s cieľom preskúmať dôvodnosť týchto sťažností. Rovnako poznámky ani posúdenie, hoci negatívne, uvedené v hodnotiacej správe nemožno samé osebe považovať za dôkazy toho, že posudok bol vyhotovený s cieľom psychicky obťažovať.

(pozri body 38 a 39)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: Magone/Komisia, už citovaný, bod 80

3. V prípade úrazu alebo choroby z povolania majú úradníci na základe článku 73 služobného poriadku právo žiadať o dodatočnú náhradu plnení, ktoré im boli poskytnuté, ak je inštitúcia zodpovedná za úraz alebo chorobu z povolania podľa všeobecného práva a plnenie podľa služobného poriadku nestačí na náhradu celej utrpenej ujmy.

Aj v prípade, že úraz alebo chorobu z povolania dotknutého úradníka spôsobilo pochybenie inštitúcie, musí tento úradník preukázať, že finančná suma, ktorá mu bola vyplatená na základe článku 73 ods. 2 písm. c) služobného poriadku nestačila na náhradu nemajetkovej ujmy vzniknutej z dôvodu tohto úrazu alebo tejto choroby. Ak v tejto súvislosti daný úradník tvrdí, že poskytnutá finančná suma nahradila len následky jeho pracovnej neschopnosti do roku, v ktorom by musel odísť do dôchodku, ak by z dôvodu invalidity neodišiel do predčasného dôchodku, nemožno toto tvrdenie prijať, pretože cieľom konania podľa článku 73 služobného poriadku je poskytnúť paušálnu náhradu tak majetkovej ako aj nemajetkovej ujmy vyplývajúcej z choroby z povolania.

(pozri body 33 a 43)

Odkaz:

Súdny dvor: 8. októbra 1986, Leussink/Komisia, 169/83 a 136/84, Zb. s. I‑2801, body 10 až 14; 9. septembra 1999, Lucaccioni/Komisia, C‑257/98 P, Zb. s. I‑5251, body 19 až 22

Súd pre verejnú službu: 2. mája 2007, Giraudy/Komisia, F‑23/05, Zb. VS s. I‑A‑1‑0000, II‑A‑1‑0000, bod 198