ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

Podľa spoločnosti Ferriere Nord bolo treba, aby bolo prijaté nové oznámenie o výhradách po tom, ako bol vydaný rozsudok z 25. októbra 2007, Ferriere Nord/Komisia (T‑94/03, neuverejnený, EU:T:2007:320), a predstavovalo by to správne uplatnenie rozsudku z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, EU:C:2002:582), v bode 73 ktorého Súdny dvor rozhodol, že to nie je tak, že by zrušenie aktu Únie ovplyvňovalo nevyhnutne prípravné akty, keďže postup, ktorého cieľom je nahradiť zrušený akt, môže v zásade pokračovať presne od bodu, keď došlo k protiprávnosti. Použitím výrazu „nie… nevyhnutne“ a „v zásade“ Súdny dvor nevylúčil, že vzhľadom na osobitosti predmetného prípadu môže konanie pokračovať od skoršieho štádia v bode, v ktorom došlo k protiprávnosti, ktorá viedla k zrušeniu aktu.
80

ESS zastáva názor, že ani prípravné práce na smernici 98/71/ES Európskeho parlamentu a Rady z 13. októbra 1998 o právnej ochrane dizajnov (Ú. v. ES L 289, 1998, s. 28; Mim. vyd. 13/021, s. 120), ani prípravné práce na nariadení č. 6/2002 neumožňujú dospieť k záveru, že by predpoklad používania dizajnu, ktorý možno uplatniť na rôzne výrobky, z ktorých každý má inú úžitkovú funkciu, hral úlohu pri vypracúvaní tohto nariadenia. Všeobecný súd tak v bode 122 napadnutého rozsudku nesprávne uviedol, že „príslušný sektor“ v zmysle článku 7 ods. 1 nariadenia č. 6/2002 sa neobmedzuje na sektor, do ktorého patrí výrobok, v ktorom má byť sporný dizajn stelesnený alebo na ktorom má byť použitý. V takom prípade sa totiž uvedený dizajn môže spájať so všetkými sektormi, v rámci ktorých ho možno použiť, a to aj s takými sektormi, ktoré nemajú žiadnu súvislosť so sektorom, v ktorom ho strana, ktorá sa dožaduje ochrany na základe dizajnov, chce použiť.
15

Rozsudkom z 30. decembra 2013 Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Vojvodský správny súd Varšava) zrušil rozhodnutie ministra financií zo 14. marca 2013. Rozhodol, že zamýšľané EZHZ spĺňa všetky podmienky na uplatnenie oslobodenia od dane, ktoré upravuje článok 43 ods. 1 bod 21 zákona o DPH. Tento súd dospel k záveru, že k narušeniu hospodárskej súťaže by mohlo dôjsť iba v prípade, ak by na trhu s doplnkovými službami pôsobili aj iné subjekty než dotknutá NSO, ktoré by boli pripravené ponúknuť služby, ktoré sú analogické službám poskytovaným uvedenou NSO, a okrem toho ak by súčasní príjemcovia služieb, ktorí sú členmi tejto NSO, mali záujem o získanie týchto služieb od subjektu, ktorý nepatrí do uvedenej skupiny. Podľa tohto súdu by bolo ťažké nájsť na trhu hospodársky subjekt, ktorý by ako centrum pre spoločné služby poskytoval subjektom usadeným v dvanástich členských štátoch služby bez toho, aby dosahoval zisk, a s tým, že by pôsobil výlučne v rámci štruktúry skupiny, o ktorú ide vo veci samej.
67

Na rozdiel od toho, čo tvrdí Spolková republika Nemecko, z rozsudku zo 16. septembra 2008, Isle of Wight Council a i. (C‑288/07, EU:C:2008:505), nevyplýva, že posúdenie podmienky týkajúcej sa neexistencie narušenia hospodárskej súťaže dovoľuje na úrovni vnútroštátnej právnej úpravy všeobecným spôsobom obmedziť oslobodenie od dane stanovené v článku 132 ods. 1 písm. f) smernice 2006/112. V uvedenom rozsudku Súdny dvor vykladal iné ustanovenie, než je ustanovenie v prejednávanej veci, a to článok 4 ods. 5 druhý pododsek šiestej smernice, podľa ktorého by sa orgány riadiace verejným právom mali považovať za zdaniteľné osoby, ak by zaobchádzanie s nimi ako s nezdaniteľnými osobami viedlo k výraznému narušeniu hospodárskej súťaže. V tomto kontexte Súdny dvor v bode 40 tohto rozsudku rozhodol, že podliehanie verejnoprávnych subjektov DPH v súlade s týmto ustanovením vyplýva z výkonu danej činnosti ako takej, a to nezávisle od otázky, či uvedené subjekty čelia alebo nečelia hospodárskej súťaži na úrovni miestneho trhu, na ktorom vykonávajú túto činnosť. Nevyplýva však z toho, že podmienka týkajúca sa neexistencie narušenia hospodárskej súťaže uvedená v článku 132 ods. 1 písm. f) smernice 2006/112 dovoľuje všeobecným spôsobom obmedziť pôsobnosť tohto oslobodenia od dane.
1

Svojimi odvolaniami The Tea Board navrhuje zrušenie rozsudkov Všeobecného súdu Európskej únie z 2. októbra 2015, The Tea Board/ÚHVT – Delta Lingerie (Darjeeling) (T‑624/13, EU:T:2015:743), z 2. októbra 2015, The Tea Board/ÚHVT – Delta Lingerie (Darjeeling collection de lingerie) (T‑625/13, neuverejnený, EU:T:2015:742), z 2. októbra 2015, The Tea Board/ÚHVT – Delta Lingerie (DARJEELING collection de lingerie) (T‑626/13, neuverejnený, EU:T:2015:741), a z 2. októbra 2015, The Tea Board/ÚHVT – Delta Lingerie (Darjeeling) (T‑627/13, neuverejnený, EU:T:2015:740) (ďalej spoločne len „napadnuté rozsudky“), v rozsahu, v akom Všeobecný súd týmito rozsudkami čiastočne zamietol jej žaloby na zrušenie rozhodnutí druhého odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 11. a 17. septembra 2013 (veci R 1387/2012‑2, R 1501/2012‑2, R 1502/2012‑2 a R 1504/2012‑2, ďalej len „sporné rozhodnutia“), týkajúce sa námietkových konaní medzi The Tea Board a Delta Lingerie.
49

Napriek okolnosti, že registračná daň sa vypočítava na základe predajnej ceny na voľnom trhu a závisí predovšetkým od stavu vozidla a počtu najazdených kilometrov, je možné zaviesť pomernú daň bez toho, aby boli dotknuté ciele sledované írskymi orgánmi tak, že by sa vychádzalo z odhadu hodnoty na voľnom trhu vypočítanej k priemeru najazdených kilometrov a amortizácii vozidla. Konečné stanovenie výšky registračnej dane by sa uskutočnilo neskôr v okamihu vývozu a viedlo by k vráteniu preplatku alebo dodatočnej platbe podľa toho, či by sa predajná cena na voľnom trhu v okamihu vývozu ukázala vyššia alebo nižšia než cena zohľadnená v okamihu pôvodného výberu dane. V prípade vyššej hodnoty na voľnom trhu by mohla byť v prípade krátkodobého prenájmu vymeraná dodatočná daň v zásade voči dvom rôznym dlžníkom, konkrétne voči prenajímateľovi a nájomcovi, a v prípade nutnosti by mohlo dôjsť k zabaveniu vozidla. Taký systém, hoci založený na odhadoch vyžadujúcich neskoršie zmeny, by nebol viac nespravodlivý alebo nerovný ako systém, akým je ten v prejednávanom prípade, ktorý neobsahuje žiadne zníženie.
–

šiesty žalobný dôvod rozdelený do troch častí, založený na porušení článku 296 ZFEÚ, zjavne nesprávnom posúdení, ako aj porušení zásad rovnosti zaobchádzania a riadnej správy vecí verejných v rozsahu, v akom Komisia nepreukázala existenciu hospodárskej jednotky patriacej k Samsung SDI Co. (ďalej len „Samsung“), ďalšiemu účastníkovi kartelov, ktorých sa týkalo sporné rozhodnutie, a Samsung Electronics Co. Ltd (ďalej len „SEC“), a v dôsledku toho na účely výpočtu pokuty uloženej Samsung nezobrala do úvahy ako priame predaje EHP prostredníctvom spracovaných výrobkov, predaje televízorov a počítačov so zamontovanými CRT, ktoré vyrobila Samsung, realizované v EHP zo strany SEC.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi The Trustees of the BT Pension Scheme (ďalej len „Trustees“) a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Daňová a colná správa, Spojené kráľovstvo) (ďalej len „Commissioners“) vo veci zamietnutia priznania nároku na daňový úver v prípade dôchodkového fondu, ktorý nepodlieha dani z príjmov z investícií z dôvodu, že tento fond poberal dividendy pochádzajúce z príjmov zahraničného pôvodu od spoločnosti daňového rezidenta v Spojenom kráľovstve.
2

Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (ďalej len „správcovia Panayi“) a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (ďalej len „daňová správa“), ktorý sa týka zdanenia skrytých rezerv súvisiacich s majetkom v poručníckom fonde z dôvodu premiestnenia rezidencie správcov tohto fondu do iného členského štátu ako je členský štát pôvodu.
22

V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 4 ods. 1 druhá a tretia zarážka smernice 91/271 ukladá členským štátom povinnosť dosiahnuť presne vymedzený výsledok, ktorý je formulovaný jasne a jednoznačne a podľa ktorého musia komunálne odpadové vody vstupujúce do zberných systémov prejsť sekundárnym čistením alebo ekvivalentným čistením, a to buď pred každým vypustením, pokiaľ pochádzajú z aglomerácií s p. k. od 10000 do 15000 obyvateľov, alebo pred vypustením do sladkých vôd a estuárií, pokiaľ pochádzajú z aglomerácií s p. k. od 2000 do 10000 obyvateľov.
17

Táto zásada však obsahuje formuláciu „pokiaľ články 14 až 17 [nariadenia č. 1408/71] neustanovujú inak“. V určitých osobitných situáciách by totiž jasné a jednoduché uplatnenie všeobecného pravidla uvedeného v článku 13 ods. 2 písm. a) tohto nariadenia mohlo viesť k riziku, že tak zamestnanec, ako aj zamestnávateľ a inštitúcie sociálneho zabezpečenia sa nevyhnú administratívnym komplikáciám, ktoré by mohli byť prekážkou výkonu voľného pohybu osôb spadajúcich pod uvedené nariadenie, ba naopak takéto komplikácie by sami vyvolali (rozsudok zo 4. októbra 2012, Format Urządzenia i Montaże Przemysłowe, C‑115/11, EU:C:2012:606, bod 31).
25

Článok 107 ods. 1 ZFEÚ sa totiž vzťahuje na všetky peňažné prostriedky, ktoré môžu orgány verejnej moci skutočne použiť na podporu podnikov bez ohľadu na to, či tieto prostriedky trvalo patria, alebo nepatria do majetku štátu. Aj keď sumy zodpovedajúce opatreniu pomoci nie sú trvalým spôsobom vo vlastníctve štátnej pokladnice, skutočnosť, že sú stále pod verejnou kontrolou, a teda k dispozícii príslušným vnútroštátnym orgánom, stačí na to, aby sa považovali za „štátne prostriedky“ (rozsudky zo 16. mája 2002, Francúzsko/Komisia, C‑482/99, EU:C:2002:294, bod 37; zo 17. júla 2008, Essent Netwerk Noord a i., C‑206/06, EU:C:2008:413, bod 70, ako aj z 19. decembra 2013, Association Vent De Colère! a i., C‑262/12, EU:C:2013:851, bod 21).
28

Ak by sa však pripustilo, že skutočnosť, že určitá osoba z celkového počtu hodín odpracovaných pre zamestnávateľa usadeného na území jedného členského štátu odpracovala 6,5 % na území iného členského štátu, v ktorom má svoje bydlisko, bez toho, aby sa na tom predtým dohodla so zamestnávateľom, by mohla odôvodniť uplatnenie článku 14 ods. 2 nariadenia č. 1408/71, viedlo by to jednak k porušeniu odchýlky, ktorú predstavuje väzba na členský štát bydliska, a jednak k vzniku rizika obchádzania kolíznych noriem uvedených v hlave II tohto nariadenia, ako to uviedol generálny advokát v bode 29 svojich návrhov.
1

Svojou žalobou Rakúska republika žiada Súdny dvor, aby rozhodol o spore, ktorý má so Spolkovou republikou Nemecko, ktorý sa týka výkladu článku 11 ods. 2 Abkommen zwischen der Republik Österreich und der Bundesrepublik Deutschland zur Vermeidung der Doppelbesteuerung auf dem Gebiet der Steuern vom Einkommen und vom Vermögen (zmluva medzi Rakúskou republikou a Spolkovou republikou Nemecko o zamedzení dvojitého zdanenia v oblasti dane z príjmu a majetkovej dane) z 24. augusta 2000 (BGBl. III, 182/2002, ďalej len „rakúsko‑nemecká zmluva“) v súvislosti so zdanením úrokov z prevoditeľných cenných papierov (Genussscheine) emitovaných spoločnosťou so sídlom na území Spolkovej republiky Nemecko, ktoré vlastní spoločnosť so sídlom na území Rakúskej republiky.
83

Odvolateľ v tejto súvislosti uvádza, že tvrdenie v bode 58 napadnutého rozsudku, podľa ktorého by prijatie zásady stavu núdze viedlo k tomu, že legislatívny mechanizmus jednostranného zrušenia verejného dlhu by nahradil slobodnú vôľu zmluvných strán, čo uvedené ustanovenie zjavne nepovoľuje, je z právneho hľadiska nesprávne. Prijatie uvedenej zásady by totiž členskému štátu, ktorý čelí vážnym ťažkostiam, umožnilo, aby dočasne pozastavil splácanie všetkých svojich dlhov v záujme nasmerovania svojej hospodárskej politiky k rastu s tým, že by sa tak podporili hospodárske investície v prospech tohto rastu, čo by nesporne prispelo k riadnemu fungovaniu hospodárskej a menovej únie, ako to stanovuje článok 136 ods. 1 ZFEÚ. Odvolateľ v tomto kontexte a názorne odkazuje na rozhodnutie Európskej rady z 21. júla 2011, z ktorého vyplýva, že rozhodnutie týkajúce sa zrušenia verejného dlhu členského štátu sa môže zakladať na práve Únie.
28

Takýto výklad by totiž viedol k tomu, že elektrina by bola vyňatá zo zdaňovania podľa smernice 2003/96, a to na rozdiel od energetického výrobku používaného rovnakým spôsobom, ktorý by zdaneniu podľa smernice podliehal. Vzhľadom na zameniteľnosť energetických výrobkov a elektriny by tento výklad viedol k zvýhodňovaniu elektriny na úkor energetických výrobkov, čo by v konečnom dôsledku bolo v rozpore s dvojakým cieľom smernice 2003/96, ktorý už bol uvedený v bode 26 tohto rozsudku.
2

Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 zo 16. decembra 2008 o klasifikácii, označovaní a balení látok a zmesí, o zmene, doplnení a zrušení smerníc 67/548/EHS a 1999/45/ES a o zmene a doplnení nariadenia (ES) č. 1907/2006 (Ú. v. EÚ L 353, 2008, s. 1), zmenené nariadením Komisie (EÚ) č. 286/2011 z 10. marca 2011 (Ú. v. EÚ L 83, 2011, s. 1) (ďalej len „nariadenie č. 1272/2008“), vo svojich odôvodneniach 4 až 8 stanovuje: „(4) Obchod s látkami a zmesami nie je len záležitosťou vnútorného trhu, ale aj záležitosťou globálneho trhu. Podniky by preto mali mať prospech z globálnej harmonizácie pravidiel klasifikácie a označovania a zo súladu pravidiel klasifikácie a označovania na účely dodávok a použitia na jednej strane a pravidiel na účely prepravy na strane druhej. (5) V záujme uľahčenia celosvetového obchodu a súčasného zabezpečenia ochrany zdravia ľudí a životného prostredia sa v rámci štruktúry Organizácie Spojených národov (OSN) počas 12 rokov dôkladne vytvárali harmonizované kritériá klasifikácie a označovania a výsledkom tejto práce je globálny harmonizovaný systém klasifikácie a označovania chemikálií (ďalej len „GHS“). (6) Toto nariadenie nadväzuje na rozličné vyhlásenia, ktorými Spoločenstvo potvrdilo svoj úmysel prispievať ku globálnej harmonizácii kritérií klasifikácie a označovania, a to nielen na úrovni OSN, ale aj prostredníctvom zahrnutia medzinárodne dohodnutých kritérií GHS do práva Spoločenstva. (7) Prínosy pre podniky budú vyššie, ak viac krajín na svete prijme kritériá GHS do svojich právnych predpisov. Spoločenstvo by malo byť na čele tohto procesu a nabádať ostatné krajiny, aby ho nasledovali, a mať pritom za cieľ zabezpečenie konkurenčnej výhody pre priemysel Spoločenstva. (8) Preto je nevyhnutné harmonizovať ustanovenia a kritériá klasifikácie a označovania látok, zmesí a niektorých špecifických výrobkov v Spoločenstve tak, aby sa zohľadňovali kritériá klasifikácie a pravidlá označovania GHS, ale aby sa zároveň čerpalo zo 40‑ročných skúseností získaných v rámci vykonávania existujúcich právnych predpisov Spoločenstva týkajúcich sa chemikálií a zachovala sa úroveň ochrany zabezpečená systémom harmonizácie klasifikácie a označovania prostredníctvom tried nebezpečnosti zavedených Spoločenstvom, ktoré ešte nie sú zahrnuté do GHS, ako aj prostredníctvom súčasných pravidiel týkajúcich sa označovania a balenia.“
(6)

Mali by sa vymedziť pojmy [‚regulovaný trh‘] a [‚]MTF[‘] [(multilaterálny obchodný systém)] a mali by sa navzájom úzko zladiť, aby odrážali skutočnosť, že vyjadrujú rovnakú funkciu organizovaného obchodu. Vo vymedzení pojmov by sa nemali uvádzať bilaterálne systémy, v rámci ktorých investičné spoločnosti vstupujú do každého obchodu na vlastný účet, a nie ako bezriziková protistrana, ktorá stojí [bezrizikový sprostredkovateľ, ktorý stojí – neoficiálny preklad] medzi kupujúcim a predávajúcim. Pojem ‚systém‘ zahŕňa všetky také trhy, ktoré pozostávajú zo súboru pravidiel a obchodnej platformy, ako aj tie, ktoré fungujú jedine na základe súboru pravidiel. Regulované trhy a MTF nie sú povinné prevádzkovať ‚technický systém‘ na párovanie pokynov. Trh, ktorý pozostáva iba zo súboru pravidiel, ktoré upravujú aspekty týkajúce sa členstva, prijímania nástrojov na obchodovanie, obchodovania medzi členmi, predkladania správ a v prípade potreby povinností týkajúcich sa priehľadnosti, je regulovaným trhom alebo MTF v zmysle tejto smernice a transakcie uskutočnené podľa týchto pravidiel sa považujú za uskutočnené podľa systémov regulovaného trhu alebo MTF. Výraz ‚záujem kúpiť a predať‘ sa má chápať v širšom zmysle a zahŕňa pokyny, kotácie a prejavenie záujmu. Požiadavka, aby sa záujmy v systéme zlúčili prostredníctvom nediskrečných pravidiel vytvorených prevádzkovateľom systému znamená, že sa zlučujú podľa pravidiel systému alebo prostredníctvom protokolov systému alebo interných prevádzkových postupov (vrátane postupov zabudovaných v softvéri počítača)…“
17

Článok 125a ods. 1 a 2 uvedeného nariadenia stanovuje: „1. V stanovách organizácie výrobcov v sektore ovocia a zeleniny sa od jej členov výrobcov požaduje najmä, aby: … c) predávali celú dotknutú výrobu prostredníctvom organizácie výrobcov; … 2. Bez ohľadu na odsek 1 písm. c), ak to organizácia výrobcov schváli a ak je to v súlade s podmienkami, ktoré stanovila organizácia výrobcov, môžu členovia organizácie výrobcov: a) predávať nie viac ako stanovené percento ich výroby a/alebo výrobkov priamo vo svojich poľnohospodárskych podnikoch a/alebo mimo svojich poľnohospodárskych podnikov spotrebiteľom na ich osobnú spotrebu, toto percento stanovia členské štáty najmenej na 10 %; b) predávať sami alebo prostredníctvom inej organizácie výrobcov, ktorú určila ich vlastná organizácia, množstvá výrobkov, ktoré sú okrajové v porovnaní s objemom predajnej výroby ich organizácie; c) predávať samostatne alebo prostredníctvom inej organizácie výrobcov, ktorú určila ich vlastná organizácia, výrobky, na ktoré sa z dôvodu ich vlastností bežne nevzťahujú obchodné aktivity dotknutej organizácie výrobcov.“
84

Po tretie treba konštatovať, že uplatnenie hmotnoprávnych kritérií posúdenia na základe § 315 BGB je buď nezlučiteľné s kritériami posúdenia stanovenými najmä v článkoch 4, 7 a 8 smernice 2001/14, alebo – ak by aj tieto požiadavky boli v súlade s tými, ktoré sú stanovené touto smernicou – viedlo by to občianskoprávne súdy k priamemu uplatneniu ustanovení právnej úpravy v oblasti železničnej dopravy, a v dôsledku toho k zásahu do právomocí regulačného orgánu.
25

Viasat tvrdí, že tieto príjmy boli pod kontrolou a v dispozícii Dánska, a to z dôvodu, že pred ich ďalším prevodom na spoločnosť TV2/Danmark ich vlastnili dva verejnoprávne podniky pod kontrolou štátu, konkrétne TV2 Reklame a fond TV2. V dôsledku toho sa domnieva, že v súlade s judikatúrou Súdneho dvora bola nevyhnutná, no dostatočná podmienka potrebná na to, aby uvedené príjmy predstavovali štátne prostriedky v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ splnená, a to bez ohľadu na pôvod týchto príjmov.
4

Okrem verejnoprávnych vysielateľov pôsobia na celom dánskom televíznom trhu aj komerční vysielatelia. Konkrétne ide jednak o spoločnosť Viasat Broadcasting UK Ltd (ďalej len „Viasat“) a jednak o celok tvorený spoločnosťami SBS TV A/S a SBS Danish Television Ltd (ďalej len „SBS“).
15

Pokiaľ ide o obdobie poskytovania dávok v nezamestnanosti v príspevkovej forme, článok 210 ods. 1 LGSS znie: „Obdobie poskytovania dávky v nezamestnanosti závisí od odpracovaných období, v súvislosti s ktorými sa platilo poistné, v priebehu šiestich rokov predchádzajúcich právnemu stavu nezamestnanosti alebo v okamihu zániku poistnej povinnosti, a to podľa nasledujúcej stupnice: Doba poistenia (v dňoch)/Obdobie poskytovania dávky (v dňoch) od 360 do 539: 120 od 540 do 719: 180 od 720 do 899: 240 od 900 do 1079: 300 od 1080 do 1259: 360 od 1260 do 1439: 420 od 1440 do 1619: 480 od 1620 do 1799: 540 od 1800 do 1979: 600 od 1980 do 2159: 660 od 2160: 720.“
39

Komisia a Parlament ďalej tvrdia, že v prejednávanej veci má návrh revidovanej dohody špecifickú súvislosť s medzinárodným obchodom, rovnako ako Lisabonská dohoda. Tento návrh síce nemá preambulu, ktorá by výslovne uvádzala jeho cieľ. Analýza jeho ustanovení a kontextu, do ktorého patrí, však údajne preukazuje, že jeho cieľom a účinkom je poskytnúť označeniam pôvodu a zemepisným označeniam každej zmluvnej strany systém medzinárodného zápisu zabezpečujúci ich právnu ochranu na území všetkých zmluvných strán proti riziku ich používania, ktoré môže narušiť ich integritu alebo všeobecnú známosť a tým poškodiť obchodovanie s príslušným tovarom v zahraničí. Uvedený návrh by tak zlepšil ochranu vývozov týchto tovarov s pôvodom v Únii určených do tretích štátov, ktorá by inak závisela od zápisu v každej jednotlivej krajine, a teda od nejednotných právnych záruk. Tento návrh preto podľa nich patrí do výlučnej právomoci Únie v oblasti spoločnej obchodnej politiky napriek tomu, že systém ochrany, ktorý chce zaviesť, bude vykonaný orgánmi členských štátov v súlade s článkom 291 ods. 1 ZFEÚ. Napokon Únia už podľa nich sama uzavrela, na základe článku 207 ZFEÚ, určitý počet medzinárodných dohôd týkajúcich sa ochrany označení pôvodu a zemepisných označení a Rada, ktorá údajne nespochybňuje existenciu tejto praktiky, neuvádza dôvody, pre ktoré sa od nej v prejednávanej veci odchýlila.
14

Riaditeľ v podstate vysvetlil, že prípadné odmietnutie Rumunska sprístupniť tieto tradičné vlastné zdroje by bolo v rozpore so zásadou lojálnej spolupráce medzi členskými štátmi a Úniou a bránilo by riadnemu fungovaniu systému vlastných zdrojov.
35

Po druhé Slovenská republika uvádza, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že v podstate v bode 41 prvého napadnutého uznesenia a v bode 40 druhého napadnutého uznesenia povýšil kritérium právomoci autora napadnutého aktu na podmienku sine qua non existencie napadnuteľného aktu. Je síce pravda, že Súdny dvor v bode 55 rozsudku z 13. februára 2014, Maďarsko/Komisia (C‑31/13 P, EU:C:2014:70), rozhodol, že právne účinky aktu treba posúdiť aj s ohľadom na právomoci inštitúcie, ktorá je jeho autorom. Túto judikatúru však nemožno vykladať tak, že by chýbajúca právomoc neodvratne viedla k tomu, že akt inštitúcie Únie nemôže byť v žiadnom prípade aktom so záväznými právnymi účinkami, proti ktorému možno podať žalobu o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ. Takýto prístup by zbavil dôvod protiprávnosti založený na nedostatku právomoci autora aktu akejkoľvek relevantnosti.
59

Vykladané doslovne, ako to robia PPG a SNF, toto posledné uvádzané ustanovenie musí viesť k domnienke, že akákoľvek látka používaná ako medziprodukt izolovaný na mieste alebo ako prepravovaný izolovaný medziprodukt, je z tohto dôvodu vyňatá spod ustanovení hlavy VII nariadenia REACH. Takáto látka by sa tak vyhla postupu identifikácie stanovenému v článku 59 tohto nariadenia a, a to hoci z dôvodu jej vnútorných vlastností, by táto látka patrila pod článok 57 uvedeného nariadenia a v dôsledku toho by sa musela považovať za vzbudzujúcu veľmi veľké obavy. Postup autorizácie upravený kapitolami 2 a 3 hlavy VII toho istého nariadenia by bol teda na takúto látku tiež neuplatniteľný.
8

Pokiaľ ide o hodnotenie rizík a informovanie pracovníkov o tomto hodnotení, článok 4 smernice 92/85 stanovuje: „1. Pri všetkých činnostiach, ktoré môžu byť spojené so špecifickým rizikom vystavenia látkam a vplyvom, procesom alebo pracovným podmienkam, ktorých neúplný zoznam je uvedený v prílohe I, zamestnávateľ zhodnotí charakter, stupeň a trvanie takéhoto vystavenia pracovníčok v zmysle článku 2 v príslušnom podniku alebo závode, a to buď priamo, alebo prostredníctvom ochranných a preventívnych služieb uvedených v článku 7 [smernice 89/391] s tým, aby: – vyhodnotil všetky riziká pre bezpečnosť alebo zdravie a všetky možné účinky na tehotenstvo alebo dojčenie pracovníčok v zmysle článku 2, – rozhodol o tom, aké opatrenia treba prijať. 2. Bez toho, že by sa to dotklo článku 10 [smernice 89/391], pracovníčky v zmysle článku 2 a pracovníčky, ktoré by sa v príslušnom podniku a/alebo závode mohli dostať do niektorej zo situácií uvedených v článku 2, a/alebo ich zástupcovia musia byť informovaní o výsledkoch hodnotenia uvedeného v odseku 1 a o všetkých opatreniach, ktoré majú byť prijaté v súvislosti s ochranou zdravia a bezpečnosťou pri práci.“