Podľa článku 52 nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Európskej únie po zapísaní ochrannej známky ako ochrannej známky Európskej únie možno túto ochrannú známku vyhlásiť za neplatnú na základe návrhu predloženého Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) za určitých okolností, okrem iného ak bola zapísaná v rozpore s ustanoveniami článku 7 tohto nariadenia. Tento návrh musí podľa pravidla 37 písm. b) bodu iv) nariadenia č. 2868/95, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94 o ochrannej známke Spoločenstva, obsahovať skutočnosti, dôkazy a vyjadrenia predložené na podporu návrhu. Okrem toho Úrad podľa článkov 57 a 78 nariadenia č. 207/2009 v priebehu uvedeného konania vyzýva účastníkov konania tak často, ako je to potrebné, aby predložili pripomienky v stanovených lehotách, a môže rozhodnúť o opatreniach na zabezpečenie priebehu konania, medzi ktoré patrí aj predloženie skutočností alebo dôkazov.

Po prvé treba konštatovať, že na rozdiel od tejto veci, vec, ktorá viedla k rozsudku z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul, sa týkala námietkového konania namiereného voči zápisu ochrannej známky. Pritom v súlade s pravidlom 50 ods. 1 tretím pododsekom nariadenia č. 2868/95, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94 o ochrannej známke Spoločenstva, ak odvolanie smeruje proti rozhodnutiu námietkového oddelenia, odvolací senát obmedzí preskúmanie odvolania na skutočnosti a dôkazy predložené v lehote, ktorú stanovilo námietkové oddelenie. V tejto súvislosti sa preto dôkazy predložené pred odvolacím senátom považujú za predložené oneskorene, ale môžu sa prípadne vziať do úvahy v súlade s článkom 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009.

Je pravda, že v bodoch 60 a 61 rozsudku z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul, Súdny dvor uviedol, že článok 59 nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke Spoločenstva, ktorý má rovnaký obsah ako článok 60 nariadenia č. 207/2009, ktorý spresňuje podmienky podania odvolania pred odvolacím senátom, neodkazuje na predloženie skutočností alebo dôkazov, ale iba na podanie písomného odôvodnenia odvolania v lehote štyroch mesiacov, a nemožno ho preto vykladať tak, že by autorovi takéhoto odvolania poskytoval novú lehotu na účely predloženia skutočností a dôkazov na podporu jeho námietok.

Ako vyplýva z článkov 63 a 78 nariadenia č. 207/2009, s cieľom skúmať podstatu odvolania, o ktorom rozhoduje, odvolací senát vyzýva účastníkov konania tak často, ako je to potrebné, aby predložili svoje pripomienky k oznámeniam, ktoré sám vydal, alebo k oznámeniam ostatných účastníkov konania, a rovnako môže rozhodnúť o opatreniach na zabezpečenie priebehu konania, medzi ktoré patrí predloženie skutočností alebo dôkazov. Takéto ustanovenia potvrdzujú možnosť, aby sa skutkový stav doplnil v rozličných štádiách konania vedeného pred Úradom Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO).

Z judikatúry vyplýva, že žiadny zásadný dôvod spojený s povahou konania vedeného pred odvolacím senátom alebo s právomocou tejto inštancie nevylučuje, aby na účely rozhodovania o odvolaní, ktoré je mu predložené, odvolací senát zobral do úvahy skutočnosti a dôkazy predložené po prvýkrát v štádiu tohto odvolania.

Zo znenia článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 o ochrannej známke Európskej únie vyplýva, že spravidla, a pokiaľ nie je uvedené inak, predloženie skutočností a dôkazov účastníkmi konania zostáva možným po uplynutí lehôt, ktorým je podriadené takéto predloženie, za uplatnenia ustanovení nariadenia č. 207/2009, a že nič nezakazuje Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) zohľadniť skutočnosti a dôkazy takto oneskorene označené alebo predložené.

Naopak, z predmetnej formulácie rovnako jasne vyplýva, že takéto oneskorené označenie alebo predloženie skutočností alebo dôkazov nedáva účastníkovi konania, ktorý ich predložil, bezpodmienečné právo na to, aby takéto skutočnosti alebo dôkazy boli zo strany Úradu zohľadnené. Spresňujúc, že Úrad sa „môže“ v podobných prípadoch rozhodnúť nebrať takéto skutočnosti alebo dôkazy do úvahy, článok 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 v skutočnosti udeľuje Úradu širokú mieru voľnej úvahy s cieľom rozhodovať, aj keď ten súčasne musí odôvodniť svoje rozhodnutie v tomto bode, či je alebo nie je potrebné zobrať tieto skutočnosti a dôkazy do úvahy.

Treba uviesť, že zohľadnenie oneskorene predložených skutočností a dôkazov zo strany Úradu možno považovať za odôvodnené po prvé, ak sa Úrad domnieva, že oneskorene uvedené skutočnosti môžu byť skutočne relevantné, a po druhé, ak štádium konania, v ktorom došlo k tomuto oneskorenému predloženiu, a okolnosti, ktoré ho sprevádzajú, nebránia tomuto zohľadneniu.

Prípadné zohľadnenie uvedených doplňujúcich dôkazov nie je teda v nijakom prípade „zvýhodnením“, ktoré by bolo priznané jednému alebo druhému účastníkovi konania, ale musí predstavovať výsledok objektívneho a odôvodneného uplatnenia voľnej úvahy, ktorú uvedený článok 76 ods. 2 priznáva Úradu.

(pozri body 55 – 58)