Podľa článku 19 tretieho a štvrtého odseku a článku 21 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie uplatniteľného na konanie pred Všeobecným súdom v súlade s článkom 53 prvým odsekom tohto štatútu, ako aj podľa článku 73 ods. 1 prvého pododseku Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastníci konania, ktorí nie sú členskými štátmi alebo orgánmi Európskej únie, Dozorným úradom Európskeho združenia voľného obchodu (EZVO) alebo štátmi, ktoré sú zmluvnými stranami Dohody o Európskom hospodárskom priestore (EHP), musia byť zastúpení advokátom, ktorý má oprávnenie vystupovať pred súdom členského štátu alebo iného štátu, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP. Navyše návrh musí obsahovať meno a bydlisko žalobcu a označenie podpísaného. Napokon originál každého podania musí byť podpísaný splnomocneným zástupcom alebo advokátom účastníka konania.

Podľa ustálenej judikatúry z vyššie uvedených ustanovení, a najmä z použitia výrazu „zastupovať“ v článku 19 treťom odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie vyplýva, že na účely podania žaloby na Všeobecný súd „účastník konania“ v zmysle tohto článku, bez ohľadu na jeho postavenie, nie je oprávnený konať sám, ale musí využiť služby tretej osoby, ktorá má oprávnenie vystupovať pred súdom členského štátu alebo štátu, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP.

V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že koncepcia úlohy advokáta v právnom poriadku Únie, ktorá vychádza z právnych zvyklostí spoločných pre členské štáty a o ktorú sa opiera článok 19 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, je koncepciou spolupracovníka spravodlivosti, ktorý má poskytnúť svojmu klientovi úplne nestranne a v záujme spravodlivosti všetku právnu pomoc, ktorú jeho klient potrebuje. Táto pomoc je poskytovaná advokátom, ktorý je štrukturálne, hierarchicky a funkčne treťou osobou vo vzťahu k osobe, ktorej je určená táto pomoc. Tento výklad požiadavky nestrannosti advokáta je relevantný v rámci zastupovania pred súdmi Únie.

Podľa judikatúry požiadavka nestrannosti advokáta predpokladá neexistenciu akéhokoľvek pracovnoprávneho vzťahu medzi advokátom a jeho klientom. Pojem nestrannosť advokáta sa totiž definuje nielen pozitívne, teda odvolaním sa na profesijnú disciplínu, ale aj negatívne, teda neexistenciou pracovnoprávneho vzťahu.

Tento prístup sa rovnako uplatní v situácii, v ktorej je advokát zamestnaný subjektom spojeným s účastníkom konania, ktorého zastupuje.

Tiež sa rozhodlo, že advokát účastníka konania v zmysle článku 19 tretieho odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie by nemal udržiavať osobný vzťah s predmetom daného prípadu alebo byť závislý od klienta v takom rozsahu, že by nebol schopný plniť svoju základnú úlohu spolupracovníka spravodlivosti najvhodnejším spôsobom. Všeobecný súd konkrétne dospel k záveru, že hospodárske alebo štrukturálne väzby, ktoré má zástupca so svojím klientom, nesmú mať za následok zámenu záujmov klienta s osobnými záujmami jeho zástupcu.

Požiadavka vyplývajúca z práva Únie pre neprivilegovaných účastníkov konania, aby boli zastupovaní v konaní pred Všeobecným súdom treťou nezávislou stranou, nemôže byť vnímaná ako požiadavka smerujúca len k vylúčeniu zastupovania zamestnancov zastúpeného alebo osôb, ktoré sú od zastúpeného hospodársky závislé.

(pozri body 51 – 57)