NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY

CHRISTINE STIX-HACKL

prednesené 26. januára 2006 1( )

Vec C‑377/03

Komisia Európskych spoločenstiev

proti

Belgickému kráľovstvu

„Nesplnenie povinnosti členským štátom – Vlastné zdroje Spoločenstva – Neuvoľnené karnety TIR – Oneskorené poskytnutie vlastných zdrojov“

I – Úvod

1. Touto žalobou o nesplnenie povinnosti Komisia Európskych Spoločenstiev navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Belgické kráľovstvo si tým, že:

– riadne neuvoľňovalo niektoré tranzitné dokumenty (karnety TIR), čo malo za následok, že z toho vyplývajúce vlastné zdroje neboli ani správne zaúčtované, ani poskytnuté Komisii v stanovených lehotách,

– neoznámilo Komisii všetky ostatné nenamietané colné sumy, s ktorými bolo zaobchádzané podobne (zápis na „účet B“ namiesto zápisu na „účet A“), týkajúce sa neuvoľnenia karnetov TIR belgickými colnými úradmi od roku 1996,

– odmieta zaplatiť úroky z omeškania zo súm dlhovaných Komisii,

nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 6, 9, 10 a 11 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 z 22. mája 2000( ) (ďalej len „nariadenie o vlastných zdrojoch“), ktorým sa vykonáva rozhodnutie 94/728/ES, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev( ), ktoré od 31. mája 2000 zrušilo a nahradilo nariadenie Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 z 29. mája 1989( ), ktorým sa vykonáva rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom o systéme vlastných zdrojov Spoločenstiev [neoficiálny preklad]( ), s rovnakým predmetom.

2. Predmetom prejednávanej veci je zistenie, zaúčtovanie a poskytnutie vlastných zdrojov získaných tranzitným colným režimom na podklade karnetov TIR (ďalej len „režim TIR“), a teda je úzko spojená s vecou Komisia/Nemecko (C‑105/02)( ), v ktorej som predniesla svoje návrhy 8. decembra 2005. Hoci sa táto vec odlišuje od veci C‑105/02, pokiaľ ide o výhrady a konkrétne nesplnenie povinností, môžem sa na svoj výklad v tejto veci odvolať( ), aby som objasnila všeobecný právny a skutkový kontext prejednávanej veci, teda aby som poskytla prehľad o základnej problematike zaúčtovania vlastných zdrojov, režime TIR a jeho kríze. Na uvedené návrhy budem odkazovať vždy, keď sa v mojom nasledujúcom výklade vyskytnú ďalšie paralely.

II – Právny rámec

A – Nariadenie o vlastných zdrojoch

3. Komisia na podporu svojej žaloby uvádza nariadenie č. 1150/2000, ktoré k 31. máju 2000 zrušilo a nahradilo nariadenie č. 1552/89 – účinné v období, kedy nastali vytýkané porušenia. Keďže, na jednej strane, tak obsah, ako aj číslovanie článkov 6, 9, 10 a 11 nariadenia o vlastných zdrojoch zostalo v podstate v jednotlivých zneniach rovnaké a právo na obranu žalovaného členského štátu teda nie je dotknuté a, na druhej strane, podľa judikatúry Súdneho dvora musí byť existencia nesplnenia povinnosti posúdená so zreteľom na právnu úpravu Spoločenstva účinnú ku koncu lehoty, ktorú Komisia určila danému členskému štátu( ), Komisia je v prejednávanej veci oprávnená domáhať sa určenia existencie nesplnenia povinností vyplývajúcich z nariadenia o vlastných zdrojoch v znení zavedenom nariadením č. 1150/2000.( )

4. Je však potrebné upresniť, že aj v prejednávanej veci sa treba v istej miere zaoberať určovacou povinnosťou v zmysle článku 2 nariadenia o vlastných zdrojoch ako predbežnou otázkou na účely zaúčtovania a riadneho poskytnutia vlastných zdrojov. Hoci nariadenie č. 1150/2000 uvedené ustanovenie takisto doslova prevzalo z nariadenia č. 1552/89, toto ustanovenie však už bolo zmenené s účinnosťou od 14. júla 1996 nariadením Rady (Euratom, ES) č. 1355/96 z 8. júla 1996( ). Zistenie vlastných zdrojov teda k okamihu, kedy sporné colné dlhy vznikli až do 14. júla 1996, podliehalo týmto pravidlám:

„Na účely uplatňovania tohto nariadenia je nárok Spoločenstiev na vlastné zdroje uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a) a b) rozhodnutia 88/376/EHS, Euratom zistený akonáhle príslušný orgán členského štátu upovedomil dlžníka o sume, ktorú je povinný uhradiť. Toto upovedomenie sa vykoná akonáhle je dlžník známy a príslušné správne orgány môžu vypočítať výšku nároku pri dodržaní všetkých ustanovení Spoločenstva uplatniteľných na danú oblasť.“ [neoficiálny preklad]

5. Z uvedeného vyplýva, že v podstate je to nariadenie č. 1552/89 vo svojom pôvodnom znení, ktoré sa uplatní pri posúdení spôsobu konania belgických orgánov pri zistení karnetov TIR pochádzajúcich z rokov 1992 až 1994, ktorých sa prejednávaná vec týka, osobitne pri stanovení dátumu zistenia; v každom prípade – podľa zásady, že procesné predpisy sa vo všeobecnosti vzťahujú na všetky prejednávané konania v čase ich účinnosti( ) – až do dňa nadobudnutia účinnosti zmeny, ktorá sa uskutočnila 14. júla 1996 nariadením č. 1355/96.

6. Pokiaľ neuvediem inak, budem sa ďalej v súlade s požiadavkou Komisie v jej žalobe odvolávať na nariadenie o vlastných zdrojoch v znení zavedenom nariadením č. 1150/2000, ktorého relevantné ustanovenia je potrebné ďalej spomenúť.

7. Článok 2 ods. 1 a 2 prvá veta tohto nariadenia definuje zistenie nároku Spoločenstva takto:

„1. Na účely uplatňovania tohto nariadenia vzniká nárok spoločenstva na vlastné zdroje, ktoré sú uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a) a b) rozhodnutia 94/728/ES, Euratom [je nárok Spoločenstiev na vlastné zdroje, ktoré sú uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a) a b) rozhodnutia 94/728/ES, Euratom zistený – neoficiálny preklad] bezodkladne po splnení podmienok týkajúcich sa zápisu nároku do účtovných kníh a upovedomenia dlžníka, ktoré sú ustanovené v colných predpisoch.

2. Dátumom vzniku [zistenia – neoficiálny preklad] nároku uvedeného v odseku 1 je dátum zápisu do účtovných kníh, ktorý je stanovený v colných predpisoch.“

8. Článok 6 ods. 1 a 3 písm. a) a b) tohto nariadenia týkajúci sa účtovníctva pre vlastné zdroje znie takto:

„1. Účty [účtovníctvo – neoficiálny preklad] pre vlastné zdroje vedie štátna pokladnica jednotlivých členských štátov alebo orgány určené členskými štátmi; účty sa vedú [účtovníctvo sa vedie – neoficiálny preklad] samostatne pre jednotlivé druhy zdrojov.

…

3. a) Nároky vzniknuté v súlade s článkom 2 sa podľa písmena b) tohto odseku [Ak písmeno b) tohto odseku nestanovuje inak, nároky zistené v súlade s článkom 2 sa – neoficiálny preklad] zapisujú do účtovných záznamov najneskôr v prvý pracovný deň po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol [v ktorom bol nárok zistený – neoficiálny preklad].

b) Vzniknuté [Zistené – neoficiálny preklad] nároky, ktoré neboli zapísané v účtovných záznamoch uvedených v písmene a), pretože ešte neboli vybrané a nebola za ne zložená záruka [poskytnutá zábezpeka – neoficiálny preklad], sa v dobe stanovenej v písmene a) vedú v samostatných účtovných záznamoch [zapíšu na samostatné účty – neoficiálny preklad]. Členské štáty môžu prijať tento postup aj v prípade, že oprávnenosť vzniknutých [zistených – neoficiálny preklad] nárokov, za ktoré sa zložila záruka [poskytla zábezpeka – neoficiálny preklad], je namietaná a že tieto čiastky sa po urovnaní sporov vyplývajúcich z takéhoto namietania môžu zmeniť.“

9. Pokiaľ ide o lehotu na poskytnutie vlastných zdrojov, článok 10 ods. 1 nariadenia stanovuje:

„Po odpočítaní nákladov na vyberanie vo výške 10 % v súlade článkom 2 ods. 1 rozhodnutia 94/728/ES, Euratom sa vklad [pripísanie – neoficiálny preklad] vlastných zdrojov uvedený [uvedených – neoficiálny preklad] v článku 2 ods. 1 písm. a) a b) daného rozhodnutia vykoná najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol [v ktorom bol nárok zistený – neoficiálny preklad], v súlade s článkom 2 tohto nariadenia.

Avšak pre nároky uvedené v samostatných účtovných záznamoch podľa článku 6 ods. 3 písm. b) sa vklad [pripísanie – neoficiálny preklad] musí vykonať najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom boli nároky nahradené [vybrané – neoficiálny preklad].“

B – Dohovor TIR

10. Právny základ režimu colného tranzitu TIR spočíva na colnom dohovore o medzinárodnej preprave tovaru na podklade karnetov TIR (ďalej len „dohovor TIR“) podpísaný v Ženeve 14. novembra 1975, ktorého stranami sú tak Belgické kráľovstvo, ako aj Európske spoločenstvo.( )

11. Kapitola II dohovoru TIR týkajúca sa vydávania karnetov TIR a zodpovednosti záručných združení obsahuje najmä tieto ustanovenia:

„Článok 8

1. Záručné združenie sa zaväzuje zaplatiť splatné dovozné alebo vývozné clá a poplatky zvýšené o prípadné úroky z omeškania, ktoré by sa mali zaplatiť podľa colných zákonov a nariadení krajiny, v ktorej bol predpis týkajúci sa operácie TIR porušený. Toto združenie ručí za zaplatenie uvedených súm spoločne a nerozdielne s osobami, ktoré ich dlhujú.

2. Ak v prípadoch uvedených v odseku 1 tohto článku zákony a nariadenia zmluvnej strany neustanovujú platenie dovozných alebo vývozných ciel a poplatkov, záručné združenie sa zaväzuje zaplatiť za tých istých podmienok sumu rovnajúcu sa výške dovozných alebo vývozných ciel a poplatkov zvýšených o prípadné úroky z omeškania.

3. Každá zmluvná strana určí pre každý karnet TIR maximálnu výšku súm, ktorých zaplatenie možno od záručných združení požadovať podľa ustanovení uvedených odsekov 1 a 2.

4. Záručné združenie je voči orgánom krajiny, v ktorej je colný úrad odoslania od okamihu, keď colný úrad prijme karnet TIR, zodpovedné. V ďalších krajinách, ktorými operácia prepravy tovaru na podklade karnetov TIR prechádza, sa táto zodpovednosť začína, len čo sa tovar dovezie, alebo v prípade prerušenia operácie TIR podľa článku 26 ods. 1 a 2, len čo karnet TIR prijme colný úrad, na ktorej je operácia TIR obnovená.

5. Zodpovednosť záručného združenia sa vzťahuje nielen na tovar uvedený v karnete TIR, ale aj na tovar, ktorý je uložený v colne uzavretom priestore cestného vozidla alebo v colne uzavretom kontajneri, aj keď v karnete uvedený nie je; táto zodpovednosť sa nevzťahuje na žiaden iný tovar.

6. Na určenie ciel a poplatkov spomínaných v odsekoch 1 a 2 tohto článku platia údaje o tovare uvedenom v karnete TIR, ak sa nepreukáže opak.

7. Pri vzniknutej splatnosti súm uvedených v odsekoch 1 a 2 tohto článku majú príslušné orgány podľa možností žiadať o zaplatenie osobu alebo osoby, ktoré ich priamo dlhujú, prv, než svoj nárok uplatnia voči záručnému združeniu.“

12. Ak karnet TIR nebol uvoľnený alebo ak bol uvoľnený s výhradami, stanovuje článok 11 dohovoru TIR takýto postup:

„1. Ak karnet TIR nebol uvoľnený alebo ak bol uvoľnený s výhradami, príslušné orgány nie sú oprávnené požadovať od záručného združenia zaplatenie súm uvedených v článku 8 ods. 1 a 2, pokiaľ tieto orgány do jedného roka od prijatia karnetu TIR písomne neupovedomili združenie o neuvoľnení alebo o uvoľnení s výhradou. Toto ustanovenie platí aj v prípade, keď uvoľnenie bolo získané neoprávnene alebo protizákonne [podvodne – neoficiálny preklad], ale v takom prípade je lehota dvojročná.

2. Žiadosť o zaplatenie súm uvedených v článku 8 ods. 1 a 2 sa zasiela záručnému združeniu najneskoršie [najskôr – neoficiálny preklad] tri mesiace odo dňa, keď toto združenie bolo upovedomené o neuvoľnení karnetu, o jeho uvoľnení s výhradou alebo o jeho uvoľnení získanom neoprávnene alebo protizákonne [podvodne – neoficiálny preklad], a najneskoršie do dvoch rokov od toho istého dňa. V prípadoch, ktoré však boli odovzdané súdu v uvedenej dvojročnej lehote, sa žiadosť o zaplatenie zasiela do roka odo dňa, keď sa súdne rozhodnutie stalo vykonateľným.

3. Na zaplatenie požadovaných súm má záručné združenie trojmesačnú lehotu odo dňa, ku ktorému mu bola žiadosť o zaplatenie zaslaná. Zaplatené sumy sa združeniu vrátia, ak sa do dvoch rokov odo dňa uvedeného na žiadosti o zaplatenie sa colným orgánom preukáže, že pri danej dopravnej [prepravnej – neoficiálny preklad] operácii neboli predpisy porušené.“

C – Vykonávacie nariadenie Colného kódexu spoločenstva

13. Právny základ Spoločenstva pre režim TIR, ktorý je súčasťou režimov externých tranzitov, tvorí dohovor TIR a tiež nariadenie Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva( ) (ďalej len „vykonávacie nariadenie colného kódexu“), ktoré spočíva na Colnom kódexe spoločenstva( ) (ďalej len „colný kódex“) a v podstate preberá a implementuje režim založený na článku 451 a nasl. dohovoru TIR.

14. Článok 454 vykonávacieho nariadenia stanovuje toto (výňatok):

„1. Tento článok sa uplatňuje bez dosahu na osobitné ustanovenia Dohovorov TIR a ATA o zodpovednosti ručiteľských zväzov [záručných združení – neoficiálny preklad], ak sa používa karnet TIR alebo ATA.

2. Ak sa v priebehu alebo v súvislosti s prepravnou operáciou vykonávanou na základe karnetu TIR alebo tranzitnou operáciou vykonávanou na základe karnetu ATA zistí, že v určitom členskom štáte došlo k priestupku alebo nezrovnalosti, clá a ostatné poplatky, ktoré môžu byť splatné, vymáha tento členský štát v súlade s ustanoveniami spoločenstva alebo národnými ustanoveniami bez dosahu na inštitút trestného konania.

…“

15. Článok 455 znie takto (výňatok):

„1. Ak sa zistí, že k priestupku alebo nezrovnalosti došlo v priebehu alebo v súvislosti s prepravnou operáciou vykonávanou na základe karnetu TIR alebo tranzitnou operáciou vykonávanou na základe karnetu ATA, colné orgány to oznámia držiteľovi karnetu TIR alebo karnetu ATA a záručnému zväzu [združeniu – neoficiálny preklad] v lehote predpísanej v článku 11 (1) Dohovoru TIR prípadne v článku 6 (4) Dohovoru ATA.

2. Dôkaz o zákonnosti operácie vykonávanej na základe karnetu TIR alebo karnetu ATA v zmysle prvého pododseku článku 454 (3) musí byť predložený v lehote predpísanej v článku 11 (2) Dohovoru TIR prípadne v článku 7 (1) a (2) Dohovoru ATA.

…“

III – Konanie pred podaním žaloby

16. Komisia zakladá túto žalobu predovšetkým na dvoch kontrolách vlastných zdrojov, ktoré nechala vykonať v Belgicku v novembri 1996 a v decembri 1997 a ktoré podľa nej poukázali na nezrovnalosti týkajúce sa zistenia, zaúčtovania a pripísania vlastných zdrojov Spoločenstva na účet Komisie z dôvodu režimu TIR, nezrovnalosti, ktorých dôsledkom bolo oneskorené poskytnutie týchto zdrojov.

17. Nezrovnalosti zistené počas kontroly vlastných zdrojov vykonanej v roku 1996 – osobitne oneskorené zapísanie zistených colných dlhov vyplývajúcich z neuvoľnených karnetov TIR na účet B vo väčšine vykonaných kontrol – boli opätovne oznámené belgickým orgánom v máji 1999 po zaslaní kontrolných správ.

18. Pokiaľ ide o nezrovnalosti zistené v rámci kontroly vykonanej v roku 1997, zo správy Komisie vyplýva, že belgické orgány vôbec nevykonali zaúčtovanie zistených súm súvisiacich s niektorými neuvoľnenými karnetmi TIR, hoci tieto sumy boli zabezpečené a neboli namietané. Na účet B boli zapísané až po kontrole z dôvodu, že vnútroštátne záručné združenie podalo žalobu proti opatreniam súvisiacim s vymáhaním, ktorým bolo podrobené.

19. Keďže Komisia sa domnievala, že ide o nenamietané colné dlhy, vyzvala belgické orgány listom z 2. februára 2000, aby boli dotknuté sumy zapísané na účet A a aby jej navyše poskytli vyhlásenie o všetkých nevybavených karnetoch TIR s údajmi o ich zistení a zaúčtovaní za obdobie od 1. januára 1995 do 1. decembra 1997.

20. Belgické orgány vo svojich odpovediach z 12. februára 2001 a 31. mája 2000, ktoré sa týkali kontrol v roku 1997, zamietli výhrady a tvrdenia Komisie.

21. Keďže Komisia naďalej trvala na svojom stanovisku, podľa ktorého spôsob, akým v preskúmavaných prípadoch postupovali belgické orgány, nebol v súlade s pravidlami upravujúcimi vlastné zdroje, opätovne im vysvetlila svoj postoj vo výzve z 23. októbra 2001; belgické orgány vo svojej odpovedi zo 17. januára 2002 znovu predovšetkým tvrdili, že colné dlhy vyplývajúce z nevybavených karnetov TIR sa majú považovať za namietané, a tiež sa odvolali na štrukturálnu krízu, ktorú režim TIR zaznamenal v rokoch 1995 až 1997 v dôsledku vypovedania zmluvy o zaistení medzinárodným združením poisťovateľov na konci roku 1994.

22. Dňa 26. júna 2002 Komisia adresovala Belgickému kráľovstvu odôvodnené stanovisko. Keďže belgické orgány nesplnili príkazy Komisie obsiahnuté v odôvodnenom stanovisku, Komisia podala túto žalobu.

IV – Preskúmanie žaloby

A – O prvom žalobnom dôvode: nezrovnalosti ovplyvňujúce zaobchádzanie s niektorými karnetmi TIR tak, že vlastné zdroje neboli ani správne zaúčtované, ani uhradené v stanovených lehotách

1. Prípustnosť

a) Hlavné tvrdenia účastníkov konania

23. Belgická vláda sa v prvom rade domáha neprípustnosti žaloby v rozsahu, v akom žaloba kritizuje oneskorený zápis dotknutých súm na účet B. Uvádza, že tento zápis bol vykonaný akonáhle Komisia upozornila na túto skutočnosť belgické orgány tým, že im adresovala svoju kontrolnú správu, a teda vytýkané nesplnenie povinnosti k dátumu zaslania odôvodneného stanoviska už neexistovalo. V dôsledku toho je žaloba o nesplnenie povinnosti v tomto bode neprípustná.

24. Komisia zamieta túto argumentáciu a uvádza, že vo väčšine z 33 sporných prípadov belgické orgány nevykonali v roku 1996 žiaden zápis – ani na účet B, ani na účet A –, ale čakali až do decembra 1997, aby uskutočnili zápis dotknutých súm na účet B. Keďže belgické orgány odmietajú odovzdať ostatné podobné záznamy, nemožno tiež vylúčiť, že existujú ďalšie prípady takejto povahy. Navyše nesprávny zápis na účet B spôsobil oneskorené zapísanie, takže vznikla povinnosť zaplatiť úroky z omeškania.

b) Posúdenie

25. V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že nesprávne zaúčtovanie colných dlhov – či už ide o oneskorený zápis na účet A alebo chybný zápis na účet B – môže založiť porušenie povinnosti uloženej nariadením o vlastných zdrojoch pripísať dotknutú sumu na účet Komisie v stanovenej lehote, čiže môže viesť k vzniku povinnosti zaplatiť úroky z omeškania.

26. Za predpokladu, že je dôvodná výhrada Komisie založená na nesprávnom zaúčtovaní a oneskorenom zaplatení dotknutých súm, nemožno vylúčiť, že do uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku neboli odstránené všetky dôsledky nesplnenia povinnosti, predovšetkým úhrada úrokov z omeškania podľa nariadenia o vlastných zdrojoch. Hoci otázka, či v prejednávanej veci bolo zaúčtovanie správne a či sporné sumy boli v súlade s právom zapísané na účet B, môže byť vyriešená iba pri preskúmaní dôvodnosti žaloby, v každom prípade existuje záujem na tom, aby bolo prípadne určené, že došlo k namietanému porušeniu povinností.( )

27. V dôsledku toho sa domnievam, že námietka neprípustnosti nie je dôvodná.

2. Dôvodnosť žaloby

a) Hlavné tvrdenia účastníkov konania

28. Komisia uvádza, že pri dvoch kontrolách vlastných zdrojov, ktoré nechala vykonať v Belgicku v novembri 1996 a v decembri 1997, boli zistené nezrovnalosti týkajúce sa zistenia, zaúčtovania a pripísania vlastných zdrojov Spoločenstva na účet Komisie. Prípady preskúmavané počas týchto kontrol, ktoré siahajú do rokov 1992 až 1994, neboli ojedinelé, ale tvorili súčasť pomerne staršej a bežnej praxe. Komisia vytýka Belgickému kráľovstvu, že dotknuté nároky – hoci boli zabezpečené a neboli namietané – nezapísalo na účet A v lehote stanovenej v článku 6 ods. 3 písm. a) nariadenia o vlastných zdrojoch a nepoukázalo ich Komisii.

29. Konkrétne pokiaľ ide o kontrolu vykonanú v novembri 1996, Komisia vytýka belgickým orgánom, že zaúčtovali zistené nároky z dôvodu neuvoľnených karnetov TIR až jeden rok po kontrole v 20 z 33 preskúmavaných prípadov. V dvoch prípadoch belgické orgány uznali porušenie ustanovení týkajúcich sa vlastných zdrojov (neoznámenie colného dlhu a v dôsledku toho jeho premlčanie), ale stále dotknuté sumy neposkytli Komisii.

30. Belgické orgány zapísali nároky vyplývajúce z jednej skupiny karnetov TIR na účet A až po získaní platby od vnútroštátneho záručného združenia v auguste 1999. Uplatnením ustanovení článku 455 vykonávacieho nariadenia colného kódexu v spojení s článkom 11 dohovoru TIR mali zistiť dotknuté nároky najneskôr 15 mesiacov (12 + 3) po prijatí karnetu TIR a následne ich zapísať na účet A v lehote stanovenej článkom 6 ods. 3 písm. a) nariadenia o vlastných zdrojoch. Keďže karnety TIR boli prijaté v roku 1993, úroky z omeškania sa stali splatnými v dôsledku zaúčtovania a oneskoreného poskytnutia fondov. V druhej skupine nezapísali belgické orgány nároky na účet A z dôvodu, že vnútroštátne záručné združenie podalo žalobu proti opatreniam súvisiacim s vymáhaním, ktoré voči nemu boli prijaté.

31. Pokiaľ ide o prípady preskúmavané v roku 1997, Komisia tvrdí, že belgické orgány zabudli v prvom rade zaúčtovať nároky vyplývajúce z niektorých neuvoľnených karnetov TIR a že ich nesprávne zapísali na účet B po kontrole, odvolávajúc sa na žalobu podanú vnútroštátnym záručným združením.

32. Komisia zamieta jednotlivé tvrdenia uvádzané belgickou vládou na preukázanie zákonnosti skutočností, ktoré sa jej vytýkajú.

33. Uvádza, že omeškanie značne prekračuje lehoty stanovené v článku 6 ods. 3 nariadenia o vlastných zdrojoch, pokiaľ ide tak o zápis na účet A, ako aj o zápis na účet B. Zdá sa, dodáva Komisia, že belgická vláda tvrdí, že vo všetkých dotknutých záznamoch (72) išlo o prípady podvodu; má však informácie iba o 33 karnetoch TIR, ktoré boli predmetom kontrol v roku 1996. Podľa Komisie omeškanie v zápise na účet A malo za následok oneskorené uhradenie dotknutých vlastných zdrojov a následne vznik povinnosti platiť úroky z omeškania. Belgické orgány čakali so zaúčtovaním sporných čiastok niekoľko rokov po oznámení o neuvoľnení. Komisia konkrétne odmieta jednotlivé tvrdenia uvádzané belgickou vládou, podľa ktorých sa dotknuté nároky týkali namietaných alebo nezabezpečených čiastok v zmysle článku 6 ods. 3 písm. b) nariadenia o vlastných zdrojoch. Osobitne zdôrazňuje, že vznesenie námietok vnútroštátnym záručným združením nie je v prejednávanej veci relevantné, pretože nastalo v každom prípade až po dátume, kedy dotknuté nároky mali byť zapísané na účet A a dané k dispozícii Spoločenstvu.

34. Belgická vláda na úvod poukazuje na krízu, v ktorej sa nachádzal režim TIR od začiatku 90. rokov a ktorá sa v rokoch 1995 až 1997 pripisuje predovšetkým vypovedaniu zmluvy o zaistení medzinárodným združením poisťovateľov na konci roku 1994, ktoré následne odmietlo zaplatiť colné dlhy vzniknuté pred rokom 1994. V prejednávanej veci sa všetky záznamy týkali takýchto dlhov a boli predmetom arbitrážneho konania, ktoré začalo proti združeniu poisťovateľov a viedlo v roku 1999 k niekoľkým úhradám, ktoré boli bezodkladne zapísané na účet A. Belgické záručné združenie nevypovedalo zmluvu o ručení, ale systematicky namietalo voči každej pohľadávke vyplývajúcej z karnetu TIR zabezpečenej bývalým združením poisťovateľov. Všetky dotknuté vlastné zdroje v prejednávanej veci pochádzali zo 72 karnetov TIR podvodne (ne)uvoľnených medzi júnom 1992 a novembrom 1994, teda karnetov, ktoré boli zabezpečené bývalým medzinárodným združením poisťovateľov.

35. Belgická vláda uvádza, že Komisia s výnimkou dvoch karnetov TIR, v súvislosti s ktorými belgická vláda uznala oneskorenú povahu žiadosti o zaplatenie colného dlhu, netvrdila, že zistenie sa nevykonalo v súlade s článkom 2 nariadenia o vlastných zdrojoch. Podľa nej musia byť splnené štyri podmienky na to, aby zistenie bolo možné, a taký prípad nastane až od dátumu, kedy je záručné združenie vyzvané platiť. Článok 11 ods. 1 a 2 dohovoru TIR ukladá členským štátom povinnosť požiadať o zaplatenie v lehote troch rokov a nie pätnásť mesiacov – majú jeden rok na oznámenie neuvoľnenia a dva roky na požiadanie o úhradu cla – po prijatí karnetu TIR, okrem prípadu, ako je to v prejednávanej veci, ak ide o karnety TIR podvodne uvoľnené, v takom prípade je lehota štyri roky.

36. Podľa belgickej vlády boli dotknuté čiastky zapísané na účet B v súlade s právom. Spochybňuje, že tu išlo o nároky zabezpečené v zmysle článku 6 ods. 2 písm. a) nariadenia o vlastných zdrojoch. V tejto súvislosti sa opiera o povahu (osobnú) ručenia v režime TIR a na odmietnutie zaplatiť medzinárodným združením poisťovateľov. Podľa nej musí byť zábezpeka realizovateľná k dátumu, kedy hlavný dlžník nemôže platiť. V prejednávanej veci uplynula lehota na zaúčtovanie v okamihu, kedy už združenie poisťovateľov vypovedalo zmluvu.

37. Belgická vláda tiež uvádza, že podanie námietok v zmysle článku 6 ods. 2 písm. b) nariadenia o vlastných zdrojoch nemusí byť povinne vykonané priamym dlžníkom, ale môže tiež pochádzať od záručného združenia. Okrem iného, v rozpore s tým, čo tvrdí Komisia, vznesenie námietok nepodlieha formálnym pravidlám. Tiež nemusia byť povinne podané v lehote stanovenej na zaúčtovanie vlastných zdrojov.

b) Posúdenie

i) Úvodné poznámky

38. Nezávisle od ťažkostí spôsobených skutočnosťou, že účastníci konania v objasňovaní skutkového a právneho stavu v konaní o nesplnení povinnosti nepostupujú vždy s úplnou presnosťou( ) alebo že ustanovenia práva Spoločenstva uplatniteľné v oblasti vlastných zdrojov z colných príjmov sú samotné niekedy veľmi nepresné, či dokonca nekoherentné a kontradiktórne( ), a okrem iného sú často v stanovenom období menené, osobitná komplikácia v prípadoch, akým je prejednávaná vec, ktorá sa týka vlastných zdrojov, vyplýva jednak z úzkej súvislosti medzi rôznymi povinnosťami stanovenými v nariadení o vlastných zdrojoch, jednak ale tiež zo vzťahu existujúceho medzi týmito povinnosťami a povinnosťami vyplývajúcimi z ustanovení upravujúcimi vznik a vymáhanie rôznych vlastných zdrojov, v tomto prípade cla.

39. Aj v prejednávanej veci sa Komisia oprela o rôzne povinnosti ustanovené nariadením o vlastných zdrojoch a o právnu úpravu Spoločenstva v oblasti vymáhania cla („nezákonné uvoľnenie niektorých karnetov TIR“), takže súvislosti uvedené v úvode musia byť trochu vysvetlené, o to viac, že zohrávajú úlohu vo vzťahu k náležitostiam potrebným pre posúdenie, či Komisiou namietané nesplnenia povinností existujú alebo nie.

40. Predovšetkým, pokiaľ ide o povinnosti vyplývajúce z vyššie uvedeného nariadenia, medzi najdôležitejšími treba spomenúť – tak ako tvrdila belgická vláda – zistenie nárokov Spoločenstva v zmysle článku 2, zaúčtovanie týchto nárokov na základe článku 6, potom ich zápis na účet Komisie na základe článkov 9 a 10 a nakoniec zaplatenie úrokov z omeškania v prípade oneskoreného poskytnutia na základe článku 11 tohto nariadenia. Pokiaľ ide o vzťahy existujúce medzi týmito povinnosťami, povinnosť zaplatiť úroky z omeškania sa viaže na zapísanie vlastných zdrojov na účet Komisie. Tento zápis (uskutočnený v stanovených lehotách) závisí od zistenia, ale tiež od zaúčtovania vlastných zdrojov v lehotách stanovených pre tieto úkony.

41. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že na základe ustálenej judikatúry Súdneho dvora „existuje nevyhnutná súvislosť medzi povinnosťou zistiť vlastné zdroje Spoločenstva a povinnosťou pripísať tieto zdroje na účet Komisie v stanovených lehotách, ako aj povinnosťou zaplatiť úroky z omeškania“.( )

42. Úroky z omeškanie sú okrem iného splatné bez ohľadu na dôvod omeškania pri poukázaní týchto zdrojov na účet Komisie. Súdny dvor z toho vyvodil záver, že nie je odôvodnené rozlišovať medzi situáciou, keď dotknutý členský štát zistil vlastné zdroje bez toho, aby ich uhradil, a situáciou, keď ich zistenie protiprávne zanedbal.( )

43. V dôsledku toho môže byť oneskorené – či dokonca vôbec neuskutočnené – zapísanie na účet Komisie, ktoré zakladá vznik povinnosti zaplatiť úroky z omeškania, zapríčinené tak prekročením lehoty stanovenej od zistenia dotknutých vlastných zdrojov, ako aj oneskoreným zistením alebo absenciou zistenia, hoci sa zistenie malo vykonať na základe článku 2 nariadenia o vlastných zdrojoch.

44. Ale okrem toho, ako som zdôraznila vo svojich už citovaných návrhoch vo veci Komisia/Nemecko (C‑105/02)( ), zaúčtovanie tiež hrá vlastnú rolu, pokiaľ ide o zapísanie (včasné) vlastných zdrojov na účet Komisie, lebo nariadenie o vlastných zdrojoch, v znení uplatniteľnom na túto vec, v každom prípade stanovuje začiatok plynutia lehoty na zapísanie čiastok vedených na účte B na účet Komisie v okamihu ich výberu, zatiaľ čo lehota na zapísanie súm vedených na účte A začína plynúť od ich zistenia. Uvedené má za následok, že pokiaľ ide o sumy vedené na účte B, nemôže existovať ich oneskorené zapísanie v prospech Komisie, pokiaľ neboli vybrané. Na strane druhej, neoprávnené zapísanie súm na účet B skôr ako na účet A implikuje oneskorené poskytnutie dotknutých súm a následne povinnosť zaplatiť úroky z omeškania.

45. Treba však konštatovať, že nedodržanie povinností zaúčtovania stanovených nariadením o vlastných zdrojoch – ako aj iných vyššie uvedených povinností – predstavuje ako také, nezávisle od finančných dôsledkov pre Komisiu a ich vplyvu na dátum zapísania dotknutých súm v prospech Komisie, porušenie práva Spoločenstva a musí byť ako také určené v rámci konania o nesplnení povinnosti.

46. Pokiaľ ide o súvislosti medzi právnou úpravou týkajúcou sa vlastných zdrojov, ktorá stanovuje podmienky, na základe ktorých členské štáty poskytujú Spoločenstvám im pridelené vlastné zdroje, a právnou úpravou upravujúcou vznik a výber cla – na ktorú sa primárne vzťahuje colná právna úprava Spoločenstva (teda predovšetkým colný kódex, vykonávacie nariadenie colného kódexu a dohovor TIR), ako aj vykonávacie a správne vnútroštátne predpisy –, treba predovšetkým konštatovať, že výhrady namietané Komisiou v jej návrhu sa obmedzujú na nesplnenie povinností vyplývajúcich z nariadenia o vlastných zdrojoch, a teda Súdnemu dvoru neprináleží vyjadriť sa v prejednávanej veci k prípadnému nesplneniu povinností vyplývajúcich z colnej právnej úpravy.

47. Takéto nesplnenie povinností však môže byť v prejednávanej veci relevantné, pretože môže tiež znamenať nesplnenie povinností vyplývajúcich z právnej úpravy týkajúcej sa vlastných zdrojov a ohroziť poskytovanie týchto zdrojov.( ) Stane sa tak najmä v súvislosti so zistením nárokov, pretože takéto zistenie súvisí s colnou právnou úpravou a, ako som už uviedla, povinnosť pripísania na účet Komisie a prípadne povinnosť zaplatiť úroky z omeškania sa týka nielen skutočne zistených nárokov, ale tiež nárokov, ktoré členský štát – v dôsledku nedodržania colnej právnej úpravy Spoločenstva – neoprávnene nezistil alebo zistil oneskorene.( )

48. Ak je teda colná právna úprava uplatniteľná na poskytnutie vlastných zdrojov Spoločenstva, tak ako je ustanovené v nariadení o vlastných zdrojoch, a ak môže vyvolať v tejto súvislosti účinky, potom z uvedeného určitým spôsobom vyplýva „prekrývanie“ týchto dvoch oblastí. Lehoty (poriadkové) stanovené v colných predpisoch musia byť teda chápané v zmysle rýchleho a účinného poskytnutia vlastných zdrojov, a môžu tak byť považované v súvislosti s povinnosťami vyplývajúcimi z už citovaného nariadenia za kogentné.( )

ii) O rôznych výhradách

49. Pokiaľ ide o obsah výhrady Komisie, treba konštatovať, že sa odvoláva na „niektoré tranzitné dokumenty“ bez toho, aby vo svojom návrhu presnejšie identifikovala jednotlivé tranzitné dokumenty alebo uviedla určitú čiastku. V odôvodnení svojej žaloby Komisia skôr všeobecným spôsobom poukazuje na výsledky dvoch kontrol vlastných zdrojov alebo náhodne ako príklad cituje zaobchádzanie s jednotlivými tranzitnými dokumentmi. Na základe argumentácie Komisie a informácií, ktoré predložila, ide skôr o určenie, na základe náhodne vykonaných kontrol, či je aspoň v niektorých prípadoch spôsob konania belgických colných orgánov v súvislosti s režimom TIR v rozpore s právom Spoločenstva bez toho, aby bolo podľa mňa potrebné preukázať, že výhrada je dôvodná pre všetky sporné karnety TIR, pričom údaje Komisie a belgickej vlády sú okrem iného v tejto súvislosti protichodné.

50. Ďalej treba zobrať do úvahy skutočnosť, že belgická vláda uznala, že vymáhanie colných dlhov týkajúcich sa dvoch karnetov TIR sa nemohlo uskutočniť v dôsledku pochybenia belgických orgánov, ktoré nezaslali požadované oznámenia, a teda nespochybnila výhradu Komisie týkajúcu sa tejto otázky.

51. Pokiaľ ide o ďalšie prípady spomínané Komisiou, žalobný dôvod, ktorý uvádza a ktorý nie je veľmi presný, v zásade pozostáva z dvoch hlavných výhrad, ku ktorým sa viažu ďalšie argumenty, konkrétne, na strane jednej, oneskorené zaúčtovanie vlastných zdrojov vyplývajúcich z karnetov TIR – vykonané až jeden rok po každej z kontrol vlastných zdrojov – a, na strane druhej, podľa Komisie nesprávny skorší zápis vlastných zdrojov na účet B ako na účet A.

52. Obidve výhrady nie sú spochybnené vzhľadom na skutočnosti, na ktorých sú založené, teda že zaúčtovanie nárokov z karnetov TIR prijatých v rokoch 1992 až 1994 sa uskutočnilo až jeden rok po kontrolách vlastných zdrojov v roku 1996 a v roku 1997, a to navyše na účet B. Belgická vláda naopak spochybňuje, že zaúčtovanie bolo oneskorené a tvrdí, že sporné sumy boli správne zapísané na účet B.

53. Pokiaľ ide v prvom rade o otázku oneskoreného zaúčtovania, tak nároky v zmysle účtu A, ako aj nároky v zmysle účtu B musia byť zaúčtované najneskôr v prvý pracovný deň po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom bol nárok zistený v súlade s článkom 6 nariadenia o vlastných zdrojoch.

54. Podľa článku 2 nariadenia o vlastných zdrojoch v znení, ktoré sa v prejednávanej veci uplatňuje na zistenie nárokov,( ) je nárok Komisie „zistený akonáhle príslušný orgán členského štátu upovedomil dlžníka o sume, ktorú je povinný uhradiť.“ [neoficiálny preklad]

55. V tejto súvislosti treba predovšetkým zdôrazniť, že toto zistenie, ktoré prináleží členským štátom,( ) nepredstavuje samostatný akt, ktorý by mali príslušné orgány členského štátu vykonať. Pojem zistenie sa viaže naopak na procesné etapy a stanovené administratívne opatrenia (oznámenie dlžnej dane) v rámci vyberania dotknutých vlastných zdrojov, v tomto prípade konkrétne cla. Táto viazanosť pojmu zistenie na vzniknuté skutočnosti v rámci konania o výbere cla by tiež mohla vysvetľovať nepresnosti v jednotlivých zneniach nariadenia týkajúce sa definície podmienok, za ktorých sa povinnosť zistenia vlastných zdrojov považuje za splnenú; tieto podmienky totiž musia byť na jednej strane uplatniteľné na rôzne typy vlastných zdrojov a daní a na druhej strane musia zohľadňovať pretrvávajúce rozdiely v správnych konaniach členských štátov.

56. Pokiaľ ide o oznámenie dlžnej dane, článok 2 druhá veta nariadenia o vlastných zdrojoch v znení účinnom počas sporného obdobia( ) odkazuje na uplatniteľné ustanovenia Spoločenstva, teda v prejednávanej veci na colné predpisy Spoločenstva. Konkrétne, pravidlá upravujúce výber colných dlhov v dôsledku nezrovnalostí vykonaných v rámci režimu TIR vyplývajú čiastočne z dohovoru TIR, čiastočne z osobitných ustanovení týkajúcich sa režimu TIR uvedených vo vykonávacom nariadení colného kódexu – ktorý zasa odkazuje na dohovor TIR, vnútroštátne predpisy a predpisy Spoločenstva – a nakoniec z colného kódexu.

57. Domnievam sa – pričom tento názor zdieľajú Komisia aj belgická vláda – že žiadosť o zaplatenie v zmysle článku 11 ods. 2 dohovoru TIR treba považovať za upovedomenie v zmysle článku 2 nariadenia o vlastných zdrojoch.

58. Podľa článku 2 druhej vety nariadenia o vlastných zdrojoch sa toto upovedomenie musí vykonať akonáhle je dlžník známy a príslušné správne orgány môžu vypočítať výšku nároku.

59. Okrem toho skutočné upovedomenie o výške nároku nie je v súvislosti s okamihom zistenia nároku v zmysle nariadenia o vlastných zdrojoch rozhodujúce, ak zistenie nie je k tomuto okamihu vykonané, čiže akonáhle je dlžník známy a príslušné správne orgány môžu vypočítať výšku nároku. Uvedené vyplýva zo skutočnosti, že členské štáty sú povinné zisťovať nároky Spoločenstiev a nemôžu sa mu vyhnúť, pretože by to inak viedlo k rozvráteniu finančnej rovnováhy Spoločenstiev konaním členského štátu.( )

60. Zistenie sa teda v zásade považuje za vykonané k dátumu, ku ktorému sú splnené podmienky upovedomenia o výške nároku, teda akonáhle colné orgány môžu vypočítať túto sumu a určiť dlžníka.( )

61. V prejednávanej veci sa belgická vláda domnieva, že členské štáty majú na vykonanie zistenia tri či dokonca štyri roky, ak boli karnety TIR podvodne uvoľnené, zatiaľ čo Komisia vychádza zo zásady, že v každom prípade sa zistenie musí uskutočniť najneskôr k uplynutiu lehoty pätnásť mesiacov od prijatia dotknutého karnetu TIR. Podľa môjho názoru nemožno tak všeobecným spôsobom súhlasiť ani z jedným z týchto tvrdení.

62. Pokiaľ ide o prístup belgickej vlády, treba uviesť, že lehota dvoch rokov stanovená na upovedomenie neuvoľnenia karnetu TIR alebo jeho uvoľnenia s výhradami podľa článku 11 ods. 1 dohovoru TIR (najskôr po troch mesiacoch počas obdobia jedného roku – v prípade podvodného uvoľnenia – počas obdobia dvoch rokov) a lehota stanovená na podanie žiadosti o zaplatenie podľa článku 11 ods. 2 tohto dohovoru (najviac dva roky) predstavujú maximálne lehoty a že upovedomenie o colnom dlhu na účely nariadenia o vlastných zdrojoch sa musí vykonať ako najrýchlejšie je to možné.( ) Tieto lehoty teda nemožno jednoducho sčítať a pripustiť, že zistenie nárokov v sporných prípadoch sa malo vykonať globálne až tri alebo štyri roky po uvoľnení karnetu TIR.

63. Navyše, ako to uviedla Komisia, v tejto súvislosti treba konštatovať, že v 31 prípadoch upovedomenie o neuvoľnení alebo uvoľnení s výhradami určite nastalo pred uplynutím maximálnych lehôt jedného alebo dvoch rokov ustanovených v článku 11 ods. 1 dohovoru TIR, konkrétne v prejednávanej veci po niekoľkých mesiacoch, či dokonca dňoch.

64. Pokiaľ ďalej ide o prístup Komisie, podľa ktorého zistenie treba vykonať najneskôr do pätnástich mesiacov po prijatí karnetov TIR, rada by som poznamenala, že táto lehota sa nezdá byť splniteľná, prinajmenšom nie v určitých prípadoch. Podľa článku 454 vykonávacieho nariadenia colného kódexu, ak sa v priebehu alebo v súvislosti s prepravnou operáciou vykonávanou na podklade karnetu TIR zistí, že došlo k nezrovnalosti, vymáhajú členské štáty clá a ostatné poplatky, ktoré môžu byť splatné, pričom vznik colného dlhu sa inak spravuje colným kódexom (osobitne sa uplatnia články 202 a 203 v závislosti od povahy nezrovnalosti). V prejednávanej veci je rozhodujúce, že vstupný colný úrad – v tejto veci ide o vymáhanie vstupným colným úradom – musí byť informovaný o nezrovnalosti a vzniku colného dlhu, aby mohol ďalej konať vo vymáhaní a zistení vlastných zdrojov. Vo všeobecnosti sa o tejto nezrovnalosti dozvie z informácií od výstupného colného úradu alebo ak mu tento zašle kópiu č. 2. Ak vstupný colný úrad neobdrží kópiu č. 2 ku dňu uplynutia lehoty stanovenej na predloženie tovarov uvedenej v karnete TIR, vrátane primeranej lehoty na opätovné zaslanie, mohlo by sa prípadne vyžadovať, aby vstupný colný úrad predpokladal nezrovnalosť v tomto okamihu a následne inicioval potrebné kroky na vymáhanie a zistenie vlastných zdrojov. Naopak, v prípade, ako je v prejednávanej veci, kde vstupný colný úrad obdrží falšované kópie č. 2, nemôže predpokladať – pokiaľ tento podvod nebude objasnený – že došlo k porušeniu predpisov, a preto môže iniciovať procesné kroky týkajúce sa vymáhania a zistenia až od okamihu, kedy sa o tomto porušení predpisov dozvie a vzniku colného dlhu.

65. Okrem iného treba poznamenať, že pokiaľ ide o určenie okamihu zistenia, lehoty uplatniteľné na vymáhanie colných dlhov vyplývajúce z karnetov TIR nie sú nevyhnutne porovnateľné s lehotami uplatniteľnými na tranzitné operácie Spoločenstva, ktoré sú relevantné v už citovaných rozsudkoch Komisia/Holandsko( ) a Komisia/Nemecko( ). V týchto veciach išlo o jedenásť mesačnú lehotu na oznámenie o nepredložení stanovenú v článku 379 ods. 1 vykonávacieho nariadenia a trojmesačnú lehotu na predloženie dôkazu o zákonnosti tranzitnej operácie stanovenú v článku 379 ods. 2 tohto nariadenia, ktorá začína plynúť odo dňa predmetného oznámenia. Súdny dvor na jednej strane konštatoval, že jedenásť mesačná lehota na oznámenie nepredloženia je kogentná maximálna lehota vzhľadom na povinnosti vyplývajúce pre členské štáty z nariadenia o vlastných zdrojoch( ) a na druhej strane, že colný dlh musí byť oznámený a vybratý ihneď po uplynutí trojmesačnej lehoty stanovenej na predloženie dôkazu o zákonnosti tranzitnej operácie, pretože najneskôr k tomuto dátumu môžu colné orgány vypočítať výšku cla a určiť dlžníka.( ) Súdny dvor spresnil, že takýto výklad nie je v súlade so skutočnosťou, že uplatniteľné ustanovenia colného kódexu povoľujú upovedomenie o výške cla, ktoré sa má uhradiť, počas obdobia troch rokov od vzniku colného dlhu, pretože táto maximálna lehota nespochybňuje povinnosti vyplývajúce z právnej úpravy o vlastných zdrojoch vo vzťahu k Spoločenstvu.( )

66. Vo svetle tejto judikatúry treba v prejednávanej veci súhlasiť s Komisiou v tom, že ak sa zistí, že došlo k nezrovnalosti, uplatňuje sa dvanásťmesačná maximálna kogentná lehota na oznámenie tejto nezrovnalosti alebo sa uplatní neuvoľnenie podľa ustanovení článku 455 ods. 1 vykonávacieho nariadenia v spojení s článkom 11 ods. 1 dohovoru TIR (táto lehota je dvojročná, ak sa uvoľnenie uskutočnilo neoprávnene alebo podvodne). Pokiaľ ide naopak o trojmesačnú lehotu, o ktorú sa opiera Komisia, táto lehota sa obmedzuje len na uvedenie okamihu, podľa článku 11 ods. 2 dohovoru TIR, ku ktorému musí byť žiadosť o zaplatenie najskoršie zaslaná záručnému združeniu. Inak majú držiteľ karnetu TIR a záručné združenie na základe článku 455 ods. 2 vykonávacieho nariadenia v spojení s dohovorom TIR dva roky od oznámenia nezrovnalosti na preukázanie zákonnosti prepravy vykonanej na podklade karnetu TIR. V dôsledku toho, zatiaľ čo doba, ktorou disponujú – podľa zistení Súdneho dvora v už citovaných rozsudkoch Komisia/Nemecko( ) a Komisia/Holandsko( ) – orgány členských štátov podľa článku 379 vykonávacieho nariadenia na oznámenie colného dlhu, a teda na zistenie vlastných zdrojov, plne zohľadňuje lehotu stanovenú na predloženie dôkazu o zákonnosti tranzitnej operácie alebo mieste, kde bol priestupok skutočne spáchaný, žiadosť o zaplatenie v rámci režimu TIR, ak by sme vychádzali zo stanoviska Komisie, by sa musela pravidelne predkladať v lehote pre predloženie dôkazu o zákonnosti transportu na podklade karnetu TIR. Navyše, táto lehota nie je primárne určená colným orgánom, ale držiteľovi karnetu TIR a záručnému združeniu, čiže nemôže byť vzhľadom na predpisy týkajúce sa vlastných zdrojov voči nim skrátená.

67. Z uvedených dôvodov mám pochybnosti o tom, či je možné vo všeobecnosti pripustiť, že upovedomenie o výške cla, a teda zistenie v zmysle článku 2 nariadenia o vlastných zdrojoch, je možné najneskôr po uplynutí lehoty pätnástich mesiacov od prijatia dotknutých karnetov TIR. Je však nesporné, že toto upovedomenie, v prejednávanej veci žiadosť o zaplatenie, sa musí vykonať ihneď, ako je to pre colné orgány možné. V tejto súvislosti treba doplniť, že v režime TIR sú colné orgány spôsobilé nielen identifikovať dlžníka, ak sa našiel „skutočný dlžník colného dlhu“; naopak, známy dlžník vždy existuje, konkrétne záručné združenie, ktoré je solidárne zodpovedné s osobou alebo osobami, ktoré sú priamymi dlžníkmi dlžných čiastok.

68. V prejednávanej veci v každom prípade zo spisu vyplýva, že vo väčšine prípadov, ktoré boli predmetom kontrol vlastných zdrojov v roku 1996, žiadosť o zaplatenie splatných colných dlhov bola doručená tak držiteľovi karnetu TIR, ako aj záručnému združeniu od februára 1995. Treba teda konštatovať, že belgické orgány museli najneskôr k tomuto dátumu zjavne disponovať údajmi potrebnými na stanovenie výšky nároku a identifikovať dlžníka dane, a teda zodpovedajúce nároky mali byť zistené najneskôr k tomuto dátumu. V dôsledku toho zaúčtovanie týchto nárokov, ktoré bolo nesporne vykonané až po kontrole, teda v roku 1997, bolo v každom prípade vykonané oneskorene.

69. Belgické orgány preto oneskorene zistili nároky vyplývajúce z karnetov TIR – ich zapísaním na účet B až približne jeden rok po kontrolách vlastných zdrojov v roku 1996 a v roku 1997 – a tak ich aj oneskorene zaúčtovali, alebo, ak aj zistenie prebehlo skutočne k dátumu, kedy mohli colné orgány po prvýkrát stanoviť dlžnú sumu a identifikovať dlžníka, prinajmenšom zaúčtovanie bolo vykonané oneskorene.

70. Po druhé, pokiaľ ide o výhradu Komisie, podľa ktorej sumy uvedené v karnetoch TIR boli nesprávne zapísané na účet B, zdá sa, ako som už uviedla vo svojich návrhoch vo veci Komisia/Nemecko (C‑105/02)( ), že v zásade môžu byť zapísané na účet B jednak zistené nároky, ktoré ešte neboli vybrané a nebola za ne poskytnutá zábezpeka, a jednak zistené, ale nevybrané nároky, za ktoré síce bola poskytnutá zábezpeka, ale boli namietané a ktoré sa po urovnaní sporov vyplývajúcich z takéhoto namietania môžu zmeniť.

71. Pokiaľ ide o jednotlivé argumenty uvedené belgickou vládou na podporu tvrdenia, že na sporné nároky nebola poskytnutá zábezpeka v zmysle článku 6 ods. 3 písm. b) nariadenia o vlastných zdrojoch, tiež odkazujem na svoje návrhy vo veci Komisia/Nemecko (C‑105/02), v ktorých som konštatovala, že zábezpeka ustanovená v článku 8 dohovoru TIR predstavuje v zásade záruku v zmysle tohto ustanovenia a následne že zistené nároky vyplývajúce z karnetov TIR musia byť zapísané na účet A prinajmenšom do maximálnej výšky krytia, do ktorej ručia záručné združenia za colné dlhy, dohodnutej v rámci režimu TIR, a musia byť poskytnuté Spoločenstvu v lehote stanovenej v článku 10 ods. 1 prvom odseku tohto nariadenia.( )

72. Na základe mojich úvah vo vyššie uvedených návrhoch sa domnievam, že belgické orgány – bez ohľadu na potrebu skúmať, do akej miery sa kríza režimu TIR a jej dôsledky, akými je vypovedanie zmluvy o zaistení medzinárodným združením poisťovateľov na konci roku 1994, skutočne v danom okamihu prejavili na zábezpekách, ktoré má poskytnúť belgické záručné združenie – tiež nemali vzhľadom na nariadenie o vlastných zdrojoch a zásadu lojálnej spolupráce z vlastnej iniciatívy a bez dohody s Komisiou reagovať na tieto ťažkosti upustením od vyššie opísaného zápisu colných dlhov vyplývajúcich z karnetu TIR na účet A.( )

73. Ako vyplýva zo spisu, žiadna takáto predbežná konzultácia sa neuskutočnila; naopak, v nadväznosti na kontroly vlastných zdrojov Komisia opakovane uviedla, že nesúhlasí so zápisom dotknutých čiastok na účet B.

74. Z uvedeného vyplýva, že argumentácia belgickej vlády týkajúca sa krízy režimu TIR a jej dôsledky musí byť zamietnutá.

75. Treba tiež zamietnuť tvrdenie belgickej vlády, podľa ktorého predmetné sumy mohli byť zapísané na účet B z dôvodu, že išlo o „namietané nároky“ v zmysle článku 6 ods. 3 písm. b) nariadenia o vlastných zdrojoch.

76. Samozrejme súhlasím s belgickou vládou, že ručiteľ, v prejednávanom prípade záručné združenie, v zásade môže vznieť v tejto súvislosti námietku. Uvedené podľa mňa vyplýva najmä zo skutočnosti, že podľa článku 8 ods. 1 dohovoru TIR záručné združenie zodpovedá spoločne a nerozdielne s držiteľom karnetu TIR za zaplatenie splatného cla a že v dôsledku toho by mu mali byť priznané rovnaké možnosti na účely zabezpečenia svojej obrany.( )

77. Domnievam sa však, rovnako ako Komisia, že „podanie námietok“, ako to vyplýva zo znenia článku 6 ods. 2 písm. b) nariadenia o vlastných zdrojoch, sa musí týkať nároku samotného a nie zabezpečenia; myslí sa teda podanie námietok voči hlavnému colnému dlhu.( ) Z dokumentov v spise a argumentácie belgickej vlády však vyplýva, že v prejednávanej veci nejde o takéto námietky. Naopak, je zrejmé, že belgické záručné združenie systematicky odmietalo vykonať platby dlžné z dôvodu zábezpeky v nadväznosti na vypovedanie zmluvy o zaistení medzinárodným združením poisťovateľov a na jeho hroziacu platobnú neschopnosť.

78. V dôsledku toho argumentáciu belgickej vlády, podľa ktorej boli dotknuté sumy oprávnene zapísané na účet B, nemožno prijať, a to bez ohľadu na potrebu skúmať, či a do akej miery – ako to tvrdí Komisia – k dátumu relevantnému na zaúčtovanie už existovali okolnosti, ktoré by podľa belgickej vlády odôvodnili zápis na účet B.

79. Treba preto konštatovať, že výhrady Komisie týkajúce sa oneskoreného a chybného zaúčtovania vlastných zdrojov vyplývajúcich z karnetov TIR sú dôvodné.

80. Vzhľadom na všetky uvedené úvahy je potrebné konštatovať, že prvý žalobný dôvod Komisie je dôvodný.

B – O druhom žalobnom dôvode: belgické orgány neoznámili Komisii niektoré ostatné nenamietané colné sumy, ktoré boli zaúčtované rovnakým spôsobom

a) Hlavné tvrdenia účastníkov konania

81. Svojím druhým žalobným dôvodom Komisia vytýka belgickým orgánom, že jej neoznámili všetky ostatné nenamietané colné sumy, s ktorými bolo zaobchádzané podobne (ako s kontrolovanými karnetmi TIR), konkrétne zápis na účet B, v kontexte neuvoľnených karnetov TIR, belgickými colnými úradmi od roku 1996, hoci na to boli vyzvané. Belgické kráľovstvo si takýmto konaním nesplnilo povinnosť lojálnej spolupráce, ktorá mu vyplýva z nariadenia o vlastných zdrojoch, ako aj z článku 10 ES.

82. Belgická vláda sa domnieva, že jej nemožno vytýkať žiadne nesplnenie povinnosti lojálnej spolupráce.

b) Posúdenie

83. Ako som už uviedla vo svojich návrhoch v už citovanej veci Komisia/Nemecko (C‑105/02), členský štát je povinný v súlade so zásadou lojálnej spolupráce, na ktorej tiež spočíva nariadenie o vlastných zdrojoch, odpovedať na takú žiadosť Komisie o informácie, akou je tá, o ktorú ide v prejednávanej veci, ktorou chce Komisia získať vysvetlenie o zaúčtovaní niektorých karnetov TIR v nadväznosti na kontroly, ktoré vykonala na účely overenia, či bola správne uplatnená právna úprava týkajúca sa vlastných zdrojov.( )

84. Keďže belgická vláda nespochybnila ani skutočnosť, že Komisia jej zaslala príslušnú žiadosť o informácie, ani skutočnosť, že na túto žiadosť neodpovedala, treba určiť, že Belgické kráľovstvo si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z nariadenia o vlastných zdrojoch.

85. Druhý žalobný dôvod Komisie je teda dôvodný.

C – O treťom žalobnom dôvode: nezaplatenie úrokov z omeškania zo súm dlhovaných Komisii

a) Hlavné tvrdenia účastníkov konania

86. Komisia sa domnieva, že belgické orgány stále neposkytli Komisii veľkú časť dlžných súm a že sumy, ktoré jej boli poskytnuté, jej boli poskytnuté so značným oneskorením; preto sa stali splatnými na základe článku 11 nariadenia o vlastných zdrojoch úroky z omeškania. Odvoláva sa najmä na sumu dlžnú z dôvodu dvoch nespochybnených prípadov, sumu, ktorú už belgické orgány sľúbili uhradiť, ale stále ju neposkytli Komisii. Námietky belgickej vlády by mali byť zamietnuté, pretože dotknuté nároky vyplývajúce z karnetov TIR mali byť zapísané na účet A, prinajmenšom do výšky krytej zábezpekou.

87. Belgická vláda znovu opakuje svoje stanovisko, podľa ktorého dotknuté sumy boli oprávnene zapísané na účet B. Keďže už zvyšné dlžné čiastky obdržala (v roku 1999), poskytla ich Komisii v stanovenej lehote. Okrem iného sa výpočet úrokov uskutočnený Komisiou zdá byť chybný.

b) Posúdenie

88. Podľa článku 11 nariadenia o vlastných zdrojoch má každé omeškanie s pripísaním na účet Komisie za následok vznik povinnosti zaplatiť úroky z omeškania; podľa ustálenej judikatúry sú tieto úroky splatné bez ohľadu na dôvod omeškania, s ktorým boli tieto zdroje pripísané na účet Spoločenstva.( )

89. Po prvé, ako som už konštatovala, belgická vláda uznala porušenie vyššie uvedeného nariadenia v súvislosti s dvoma karnetmi TIR a prisľúbila Komisii, že jej poskytne zodpovedajúce zdroje zvýšené o úroky z omeškania, ktoré však doteraz neboli, ako uviedla Komisia a bez toho, aby toto tvrdenie bolo popreté, uhradené.

90. Po druhé, v rámci prvého žalobného dôvodu som tiež konštatovala, že prinajmenšom v niektorých prípadoch belgické orgány oneskorene vykonali zaúčtovanie a zistenie vlastných zdrojov a že súvisiace sumy boli nesprávne zapísané na účet B. V dôsledku toho boli dlžné sumy poukázané na účet Spoločenstva neskôr, ako by mali byť, keby sa riadne uplatnilo nariadenie o vlastných zdrojoch, alebo vôbec neboli poukázané, pretože napríklad boli nesprávne zapísané na účet B a dotknuté colné dlhy ešte neboli skutočne uhradené,( ) následne sa stali splatnými úroky z omeškania a nie je spochybnené, že ešte neboli zaplatené.

91. Keďže Komisia nevyčíslila vo svojom návrhu nezaplatené úroky z omeškania, nie je nutné na účely určenia nesplnenia si povinnosti stanoviť výšku vlastných zdrojov a zvyšných dlžných úrokov z omeškania.( )

92. V dôsledku toho je aj tretí žalobný dôvod Komisie dôvodný.

V – O trovách

93. Podľa ustanovenia článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Belgické kráľovstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.

VI – Návrh

94. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhuje, aby Súdny dvor určil:

1. Belgické kráľovstvo si tým, že:

– riadne nezaobchádzalo s niektorými tranzitnými dokumentmi (karnety TIR), čo malo za následok, že z toho vyplývajúce vlastné zdroje neboli ani správne zaúčtované, ani poskytnuté Komisii Európskych spoločenstiev v stanovených lehotách,

– neoznámilo Komisii všetky ostatné nenamietané colné sumy, s ktorými bolo zaobchádzané podobne (zápis na „účet B“ namiesto zápisu na „účet A“), týkajúce sa neuvoľnenia karnetov TIR belgickými colnými úradmi od roku 1996,

– odmieta zaplatiť úroky z omeškania zo súm dlhovaných Komisii,

nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 6, 9, 10 a 11 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 z 22. mája 2000, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 94/728/ES, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev, ktoré od 31. mája 2000 zrušilo a nahradilo nariadenie Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 z 29. mája 1989, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom o systéme vlastných zdrojov Spoločenstiev [neoficiálny preklad], s rovnakým predmetom.

2. Belgické kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.