Vec T‑201/04 R

Microsoft Corp.

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Článok 82 ES“

Uznesenie predsedu Súdu prvého stupňa z 22. decembra 2004

Abstrakt uznesenia

1. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Odklad výkonu – Podmienky nariadenia – „Fumus boni iuris“ – Naliehavosť – Kumulatívna povaha – Zváženie všetkých dotknutých záujmov – Voľná úvaha sudcu rozhodujúceho o predbežnom opatrení

(Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 104 ods. 2)

2. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Uznesenia o nariadení predbežného opatrenia – Povinnosť odôvodnenia – Obmedzenia

(Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 107 ods. 1)

3. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Formálne náležitosti – Predloženie návrhov – Uvedenie podstatných skutkových a právnych okolností v samotnom texte návrhu na nariadenie predbežného opatrenia a dokumentoch priložených k tomuto návrhu – Všeobecný odkaz na priložený dokument, ktorý obsahuje detailnú argumentáciu – Neprípustnosť

(Praktické pokyny účastníkom konania, bod VII ods. 1 a 2)

4. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Predloženie dokumentov pred podaním návrhu na účely odpovede na tvrdenia druhého účastníka konania v priebehu konania – Prípustnosť

5. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Odklad výkonu – Podmienky nariadenia – Naliehavosť – Vážna a nenapraviteľná ujma – Dôkazné bremeno

6. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Odklad výkonu – Podmienky nariadenia – Naliehavosť – Vážna a nenapraviteľná ujma – Povinnosť určitého podniku poskytnúť licencie na svoje práva duševného vlastníctva – Posúdenie z prípadu na prípad

7. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Odklad výkonu – Podmienky nariadenia – Vážna a nenapraviteľná ujma – Povinnosť určitého podniku sprístupniť tajné informácie – Neexistencia vážnej ujmy ako takej – Dôkazné bremeno zaťažujúce uvedený podnik

8. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Odklad výkonu – Podmienky nariadenia – Naliehavosť – Vážna a nenapraviteľná ujma – Majetková ujma

9. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Odklad výkonu – Podmienky nariadenia – Naliehavosť – Vážna a nenapraviteľná ujma – Povinnosť určitého podniku v dominantnom postavení zmeniť svoju obchodnú politiku – Nedostatočnosť

(Článok 82 ES)

10. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Odklad výkonu – Podmienky nariadenia – Naliehavosť – Vážna a nenapraviteľná ujma – Nezvratný vývoj podmienok na trhu –Zahrnutie

11. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Odklad výkonu – Zamietnutie návrhu – Možnosť podať ďalší návrh – Podmienka – Nové skutočnosti

(Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 109)

12. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Odklad výkonu – Podmienky nariadenia – Naliehavosť – Vážna a nenapraviteľná ujma – Majetková ujma

13. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Odklad výkonu – Podmienky nariadenia – Naliehavosť – Vážna a nenapraviteľná ujma žalobcu

14. Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Odklad výkonu – Podmienky nariadenia – Vážna a nenapraviteľná ujma – Zásah do práv duševného vlastníctva – Posúdenie in concreto

1. V súlade s článkom 104 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, návrh na nariadenie predbežného opatrenia musí uvádzať okolnosti preukazujúce naliehavosť, ako aj skutkové a právne dôvody, ktoré na prvý pohľad odôvodňujú (fumus boni iuris) nariadenie navrhovaných predbežných opatrení. Tieto podmienky sú kumulatívne, takže návrh na odklad výkonu musí byť zamietnutý, ak nie je splnená jedna z nich. Sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach môže takisto pristúpiť k zvažovaniu prítomných záujmov. V rámci tohto celkového skúmania sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach musí použiť rozsiahlu voľnú úvahu, ktorá mu je daná pre určenie spôsobu, akým sa za osobitných okolností každého prípadu musí overiť splnenie týchto podmienok.

(pozri body 71, 72)

2. Sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach sa nemusí výslovne zaoberať so všetkými skutkovými a právnymi otázkami, ktoré sa prejednali počas konania. Konkrétne postačuje, ak dôvodmi, z ktorých vychádzal, vierohodne zdôvodní svoje uznesenie so zreteľom na všetky okolnosti prípadu a dovolí tak Súdnemu dvoru vykonať jeho súdne preskúmanie.

(pozri bod 73)

3. Na základe bodu VII ods. 1 Praktických pokynov účastníkom konania prijatých Súdom prvého stupňa, návrh na nariadenie predbežného opatrenia musí byť zrozumiteľný sám osebe, bez potreby odkazov na žalobu vo veci samej. Z toho vyplýva, že dôvodnosť tohto návrhu sa musí posúdiť iba na základe skutkových a právnych okolností, ktoré vyplývajú priamo z textu návrhu na nariadenie predbežného opatrenia a dokumentov priložených k tomuto návrhu s cieľom ozrejmiť jeho obsah. Aj keď sa z tejto skutočnosti nemôže vyvodiť záver, že nie je možné prejednať žiadne tvrdenie založené na dokumente, ktorý nie je priložený k návrhu na nariadenie predbežného opatrenia, predmetné tvrdenie sa takisto nemôže považovať za dokázané v prípade, ak ho spochybní iný účastník konania alebo vedľajší účastník konania podporujúci návrhy tohto účastníka. Aj keď na podporu alebo doplnenie nejakého textu vzhľadom na určité body je možné odkázať na určité časti dokumentov, ktoré sú k nemu priložené, absenciu podstatných náležitostí návrhu na nariadenie predbežného opatrenia nie je možné napraviť všeobecným odkazom na iné písomnosti, aj keď sú priložené k tomuto návrhu. V tomto kontexte bod VII. ods. 2 praktických pokynov, ktorý stanovuje, že skutkové a právne dôvody, na ktorých sa žaloba zakladá a ktoré na prvý pohľad preukazujú jej dôvodnosť, musia byť uvedené mimoriadne krátko a stručne, nie je možné chápať v zmysle, že dovoľuje všeobecný odkaz na priložený dokument, ktorý obsahuje detailnú argumentáciu, ak nemá ísť o obchádzanie predpísaného pravidla.

(pozri body 86 – 88, 97)

4. V rámci konania o nariadení predbežného opatrenia nemožno vytýkať účastníkovi konania, že predložil dokumenty v priebehu konania, keďže chcel podporiť svoje pripomienky ako odpoveď na tvrdenia protistrany alebo vedľajších účastníkov konania obsiahnuté v ich vyjadreniach, pričom v tejto súvislosti nie je podstatné, že dátum na priloženom dokumente je skorší ako deň doručenia návrhu na nariadenie predbežného opatrenia, alebo že tento dokument je totožný alebo podobný dokumentu, ktorý je priložený k žalobe.

(pozri bod 93)

5. Naliehavosť návrhu na nariadenie predbežného opatrenia sa má hodnotiť vo vzťahu k potrebe predbežného rozhodnutia s cieľom zabezpečiť to, aby účastník navrhujúci nariadenie predbežného opatrenia neutrpel vážnu a nenapraviteľnú ujmu. Navrhovateľ musí dokázať, že nemôže počkať na výsledok konania vo veci samej, bez toho, že by utrpel takúto ujmu. Udávaná ujma musí byť určitá alebo aspoň preukázaná s dostatočnou pravdepodobnosťou, pričom je upresnené, že žalobca musí dokázať skutočnosti, na ktorých sa zakladá táto ujma.

(pozri body 240, 241, 427)

6. Prijať predpoklad, že ujma na výlučných oprávneniach nositeľa práva duševného vlastníctva sama osebe a nezávisle od osobitných okolností každého prípadu predstavuje vážnu a nenapraviteľnú ujmu, by viedlo k záveru, že podmienka odkladu výkonu týkajúca sa naliehavosti je splnená vždy, keď je podnik viazaný rozhodnutím Komisie poskytnúť licencie na takéto práva. Sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach za týchto okolností musí skúmať, či s ohľadom na skutkový stav v tomto prípade môže úprava uvedených práv duševného vlastníctva v čase do rozhodnutia vo veci samej spôsobiť okrem ujmy na výlučných oprávneniach nositeľa predmetných práv spôsobiť vážnu a nenapraviteľnú ujmu.

(pozri body 248, 250, 251)

7. Ak je nesporné, že raz získaná znalosť informácie, ktorá bola dovtedy utajovaná – či už z dôvodu existencie práva duševného vlastníctva alebo obchodného tajomstva – môže pretrvať, že prípadné zrušenie rozhodnutia Komisie ukladajúceho takéto zverejnenie teda neumožňuje vymazať tieto informácie z pamäte a že náhrada škody by bola veľmi zložitá, keďže hodnota odovzdania týchto znalostí pravdepodobne nie je vyčíslená, prináleží podniku, ktorý navrhuje odklad výkonu takéhoto rozhodnutia, aby preukázal, aká nenapraviteľná ujma by mohla vzniknúť z jednoduchej skutočnosti, že tretie osoby by spoznali ním sprístupnené informácie, na rozdiel od vývoja založeného na použití týchto znalostí. Okrem toho sprístupnenie dovtedy tajnej informácie nespôsobuje nevyhnutne vznik vážnej ujmy.

(pozri body 253, 254)

8. Vážnosť majetkovej ujmy, ktorou podnik odôvodňuje naliehavosť odkladu výkonu požadujúceho od sudcu rozhodujúceho o predbežných opatreniach, sa má posudzovať vo vzťahu k jeho finančnej sile.

(pozri bod 257)

9. V podstate všetky rozhodnutia prijaté na základe článku 82 ES, ktoré zaväzujú dominantný podnik k ukončeniu zneužívania, majú nutne za následok zmenu obchodnej politiky tohto podniku. Povinnosť zmeniť svoje správanie uložená určitému podniku preto sama osebe nemôže byť považovaná za dôvod vzniku vážnej a nenapraviteľnej ujmy, ibaže by sa podmienka naliehavosti považovala za splnenú vždy, ak rozhodnutie, ktorého odklad výkonu sa navrhuje, ukladá ukončenie zneužívajúceho konania. Ak sa žalobca odvoláva na ujmu na obchodnej slobode, aby preukázal naliehavosť nariadenia navrhovaného predbežného opatrenia, musí predložiť dôkaz buď toho, že výkon napadnutého aktu ho núti zmeniť určité podstatné prvky svojej obchodnej politiky a že účinky výkonu tohto aktu mu neumožnia vrátiť sa k svojej pôvodnej obchodnej politike po vyhlásení pre neho priaznivého rozsudku vo veci samej, alebo že tieto účinky mu spôsobia vážnu a nenapraviteľnú ujmu inej povahy, pričom sa pripomína, že udávanú ujmu je potrebné hodnotiť vo svetle okolností každého prípadu. Preto prináleží sudcovi rozhodujúcemu o predbežných opatreniach posúdiť dôsledky ujmy na slobode podnikov určovať svoju obchodnú politiku vo svetle účinkov výkonu daného aktu.

(pozri body 291 – 293, 409)

10. Nie je vylúčené, že sprístupnenie informácií súvisiacich s interoperabilitou výrobkov s výrobkami konkurentov, uložená podniku v dominantnom postavení rozhodnutím Komisie, zmení situáciu na trhu tak, že nielenže tento podnik stratí časť podielu na trhu, ale tento stratený podiel nebude môcť získať späť ani v prípade zrušenia uvedeného rozhodnutia, a teda takáto povinnosť by mohla byť považovaná za vážnu a nenapraviteľnú ujmu umožňujúcu dotknutej osobe požadovať odklad výkonu uvedeného rozhodnutia prostredníctvom nariadenia predbežného opatrenia. Prináleží teda dotknutej osobe predložiť všetky skutkové okolnosti na podporu jeho argumentácie, najmä na preukázanie existencie prekážok, ktoré mu bránili získať naspäť veľkú časť podielu, ktorý by mohol stratiť v dôsledku opatrenia na nápravu.

(pozri bod 319)

11. Podľa článku 109 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa zamietnutie návrhu na nariadenie predbežného opatrenia nebráni účastníkovi konania, ktorý ho podal, aby podal ďalší návrh založený na nových skutočnostiach. V tomto prípade sa nedá vylúčiť, že za „nové skutočnosti“ by sa dali považovať pretrvávajúce nezhody v niektorých aspektoch výkonu sporného rozhodnutia.

(pozri bod 325)

12. Ujma, ktorá by pre žalobcu pozostávala v podstate z dodatočných nákladov na vývoj a ktorá teda, pokiaľ nie je dokázaný opak, predstavuje majetkovú ujmu, sa okrem prípadu výnimočných okolností nemôže považovať za nenapraviteľnú ujmu.

(pozri body 413, 435)

13. Naliehavosť návrhu na nariadenie predbežného opatrenia sa musí hodnotiť vo vzťahu k potrebe predbežného rozhodnutia na účely zabezpečenia toho, aby účastník navrhujúci nariadenie opatrenia neutrpel vážnu a nenapraviteľnú ujmu. Preto, v rozsahu, v akom môže byť škoda spôsobená tretím osobám, sa nemôže zohľadniť na účely podmienky naliehavosti, ak sa nepreukáže, že uvedená ujma by spätne spôsobila ujmu účastníkovi konania, ktorý predbežné opatrenie navrhol.

(pozri bod 416)

14. Samotná skutočnosť, že rozhodnutie Komisie môže v určitej miere zasiahnuť do práv duševného vlastníctva, je bez vysvetlení o opaku nepostačujúce k prijatiu záveru, minimálne nezávisle od konkrétnych účinkov tohto zásahu, že existuje vážna a nenapraviteľná ujma.

(pozri bod 473)

UZNESENIE PREDSEDU SÚDU PRVÉHO STUPŇA

z 22. decembra 2004 ( )

„Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Článok 82 ES“

Vo veci T‑201/04 R,

Microsoft Corp., so sídlom v Redmonde, Washington (Spojené štáty), v zastúpení: J.‑F. Bellis, advokát, a I. S. Forrester, QC,

žalobca,

ktorého v konaní podporujú:

The Computing Technology Industry Association, Inc., so sídlom v Oakbrook Terrace, Illinois (Spojené štáty), v zastúpení: G. van Gerven a T. Franchoo, advokáti, a B. Kilpatrick, solicitor,

Association for Competitive Technology, Inc., so sídlom vo Washingtone, DC (Spojené štáty), v zastúpení: L. Ruessmann a P. Hecker, advokáti,

TeamSystem SpA, so sídlom v Pesare (Taliansko),

Mamut ASA, so sídlom v Osle (Nórsko),

v zastúpení: G. Berrisch, advokát,

DMDsecure.com BV, so sídlom v Amsterdame (Holandsko),

MPS Broadband AB, so sídlom v Štokholme (Švédsko),

Pace Micro Technology plc, so sídlom v Shipley, West Yorkshire (Spojené kráľovstvo),

Quantel Ltd, so sídlom v Newbury, Berkshire (Spojené kráľovstvo),

Tandberg Television Ltd, so sídlom v Southamptone, Hampshire (Spojené kráľovstvo),

v zastúpení: J. Bourgeois, advokát

Exor AB, so sídlom v Uppsale (Švédsko), v zastúpení: S. Martínez Lage, H. Brokelman a R. Allendesalazar Corcho, advokáti,

vedľajší účastníci konania,

proti

Komisii Európskych spoločentiev, v zastúpení: R. Wainwright, W. Mölls, F. Castillo de la Torre a P. Hellström, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

žalovanej,

ktorú v konaní podporujú:

RealNetworks, Inc., so sídlom v Seattli, Washington (Spojené štáty), v zastúpení: A. Winckler, M. Dolmans a T. Graf, advokáti,

Software & Information Industry Association, so sídlom vo Washingtone, DC, (Spojené štáty), v zastúpení: C. A. Simpson, solicitor,

Free Software Foundation Europe eV, so sídlom v Hamburgu (Nemecko), v zastúpení: C. Piana, advokát,

vedľajší účastníci konania,

ktorej predmetom je návrh na nariadenie odkladu výkonu článku 4, článku 5 písm. a) až c) a článku 6 písm. a) rozhodnutia Komisie C(2004) 900, konečné znenie, z 24. marca 2004 o konaní na základe článku 82 ES (vec COMP/C‑3/37.792 – Microsoft),

PREDSEDA SÚDU PRVÉHO STUPŇA

vydal toto

Uznesenie

Skutočnosti predchádzajúce sporu

1 Microsoft Corp. (ďalej len „Microsoft“) vytvára a uvádza na trh rôzne druhy softvéru, vrátane operačných systémov pre servery a pre „PC klientov“.

2 Dňa 10. decembra 1998 podal Sun Microsystems Inc. (ďalej len „Sun Microsystems“), spoločnosť so sídlom v Kalifornii (Spojené štáty), ktorá dodáva okrem iného operačné systémy pre servery, sťažnosť na Komisiu. Sun Microsystems vo svojej sťažnosti namietal, že Microsoft mu odmietol poskytnúť technológiu potrebnú na zabezpečenie interoperability jeho operačného systému pre servery pre pracovné skupiny s operačným systémom Windows pre PC klientov. Podľa Sun Microsystems bola požadovaná technológia potrebná preto, aby mohol byť konkurencieschopný na trhu operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny.

3 Dňa 2. augusta 2000 adresovala Komisia Microsoftu oznámenie o námietkach. Toto oznámenie o námietkach sa v podstate týkalo otázok interoperability medzi operačnými systémami Windows pre PC klientov na strane jednej a operačnými systémami pre servery iných dodávateľov (ďalej len „interoperabilita klient-server“) na strane druhej. Microsoft odpovedal na toto prvé oznámenie o námietkach 17. novembra 2000.

4 Dňa 29. augusta 2001 adresovala Komisia Microsoftu ďalšie, v poradí druhé, oznámenie o námietkach. V tomto oznámení o námietkach Komisia zopakovala svoje predchádzajúce námietky o interoperabilite klient-server. Okrem toho Komisia otvorila niektoré otázky o interoperabilite medzi servermi pre pracovné skupiny („interoperabilita server-server“). Nakoniec Komisia uviedla určité otázky v súvislosti s integráciou softvéru Windows Media Player do operačného systému Windows. Oznámenie o tejto posledne uvedenej námietke sa uskutočnilo v nadväznosti na vyšetrovanie začaté vo februári 2000 z podnetu Komisie. Microsoft odpovedal na druhé oznámenie o námietkach 16. novembra 2001.

5 Dňa 6. augusta 2003 adresovala Komisia Microsoftu oznámenie o námietkach určené na doplnenie predchádzajúcich dvoch oznámení o námietkach. Microsoft odpovedal na toto dodatočné oznámenie o námietkach listami zo 17. a z 31. októbra 2003.

6 Komisia zorganizovala 12., 13. a 14. novembra 2003 vypočutie. Listom z 1. decembra 2003 Microsoft doručil písomné vyjadrenie k otázkam položeným službami Komisie, sťažovateľmi a zainteresovanými tretími osobami počas vypočutia. Po poslednej výmene listov medzi Komisiou a Microsoftom prijala Komisia 24. marca 2004 rozhodnutie o konaní na základe článku 82 ES vo veci COMP/C‑3/37.792 – Microsoft (ďalej len „Rozhodnutie“).

Napadnuté rozhodnutie

7 Podľa Rozhodnutia Microsoft porušil článok 82 ES a článok 54 dohody o Európskom hospodárskom priestore (EHP) z dôvodu dvojitého zneužitia dominantného postavenia.

8 Komisia po prvé identifikovala tri odlišné tovarové trhy a usúdila, že na dvoch z nich mal Microsoft dominantné postavenie. Po druhé Komisia identifikovala tri konania Microsoftu na týchto trhoch, ktoré mali povahu zneužitia. Z tohto dôvodu Komisia uložila Microsoftu pokutu a určité opatrenia na nápravu.

I – Relevantné trhy identifikované v Rozhodnutí a dominantné postavenie Microsoftu na dvoch z týchto trhov

A – Relevantné trhy identifikované v Rozhodnutí

9 Prvým tovarovým trhom identifikovaným v Rozhodnutí je trh operačných systémov pre PC klientov (odôvodnenia č. 324 až 342). Operačný systém je softvérový produkt, ktorý kontroluje základné funkcie počítača a umožňuje používateľovi, aby tento počítač používal a prevádzkoval aplikácie. PC klienti sú multifunkcionálne počítače, ktoré sú určené na používanie naraz jedinou osobou a môžu sa spojiť do siete.

10 Druhým tovarovým trhom identifikovaným v Rozhodnutí je trh operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny (odôvodnenia č. 343 až 401). Rozhodnutie definuje „skupinové služby“ ako služby týkajúce sa základnej siete používané kancelárskymi zamestnancami pri ich každodennej práci v rámci troch odlišných skupín služieb, a to po prvé pre zdieľanie súborov uložených na servery, po druhé pre zdieľanie tlačiarní a po tretie pre „administráciu“, aby používatelia a skupiny používateľov mali prístup k službám siete („správa používateľov a skupín používateľov“) (odôvodnenie č. 53). Táto posledná skupina služieb pozostáva predovšetkým zo zaručenia bezpečného prístupu a používania služieb siete, a to konkrétne najprv overením totožnosti používateľov a potom overením, či majú oprávnenie vykonať danú činnosť (odôvodnenie č. 54).

11 Podľa Rozhodnutia sú tri skupiny služieb uvedené v predchádzajúcom bode úzko prepojené v rámci operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny (odôvodnenie č. 56). V tomto ohľade Rozhodnutie dodáva, že „operačné systémy pre servery pre pracovné skupiny“ sú operačné systémy vyvinuté a uvádzané na trh na účely spoločného poskytovania týchto troch skupín služieb pre relatívne obmedzený počet PC klientov spojených do malej alebo stredne veľkej siete (odôvodnenia č. 53 a 345 až 368). Rozhodnutie takisto uvádza, že neexistenciu substitučných tovarov z pohľadu dopytu potvrdzuje jednak cenová politika Microsoftu (odôvodnenia č. 369 až 382), jednak dôležitosť interoperability operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny s PC klientmi (odôvodnenia č. 383 až 386). Po usúdení, že substitučné tovary z pohľadu ponuky sa obmedzovali na operačné systémy pre servery pre pracovné skupiny (odôvodnenia č. 388 až 400), Komisia prijala záver, že tieto systémy predstavujú osobitný tovarový trh.

12 Tretí trh identifikovaný v Rozhodnutí je trh multimediálnych prehrávačov umožňujúcich neprerušený príjem (odôvodnenia č. 402 až 425). Multimediálny prehrávač je softvérový produkt schopný čítať zvukový a obrazový materiál v digitálnom formáte, t. j. dekódovať príslušné dáta a previesť ich na príkazy určené hardvéru (reproduktory, obrazovka). Multimediálne prehrávače schopné neprerušeného príjmu môžu čítať materiál „nepretržite šírený“ na internete.

13 Komisia v Rozhodnutí usudzuje po prvé, že multimediálne prehrávače schopné neprerušeného príjmu sú odlišné od operačných systémov (odôvodnenia č. 404 až 406), po druhé, že nie sú vystavené konkurenčnému tlaku zo strany multimediálnych prehrávačov, ktoré nie sú schopné neprerušeného príjmu (odôvodnenia č. 407 až 410), po tretie, že Windows Media Player je vystavený konkurenčnému tlaku iba zo strany prehrávačov s podobnou funkcionalitou (odôvodnenia č. 411 až 415) a po štvrté v podstate, že prítomnosť substitučných tovarov z pohľadu ponuky je obmedzená (odôvodnenia č. 416 až 424). Na základe týchto skutočností Komisia prijíma záver, že multimediálne prehrávače schopné neprerušeného príjmu predstavujú osobitný tovarový trh.

14 Čo sa týka geografického rozsahu troch predbežne identifikovaných tovarových trhov, Komisia usudzuje, že tieto trhy majú celosvetový rozsah (odôvodnenie č. 427).

B – Dominantné postavenie Microsoftu na trhu operačných systémov pre PC klientov a na trhu operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny

15 Komisia usudzuje, že po prvé minimálne od roku 1996 má Microsoft dominantné postavenie na trhu operačných systémov pre PC klientov, a to najmä z dôvodu trhového podielu prekračujúceho 90 % (odôvodnenia č. 430 až 435) a existencie veľmi významných prekážok vstupu na trh, ktoré vyplývajú z nepriamych sieťových efektov (odôvodnenia č. 448 až 452). Komisia v Rozhodnutí spresňuje, že nepriame sieťové efekty vyplývajú z existencie dvoch faktorov, a to na strane jednej zo skutočnosti, že koneční spotrebitelia uprednostňujú platformy, na ktorých môžu používať veľký počet aplikácií, a na strane druhej zo skutočnosti, že vývojári softvéru vytvárajú aplikácie pre tie operačné systémy PC, ktoré sú u spotrebiteľov najobľúbenejšie.

16 Po druhé Komisia usudzuje, že trhový podiel Microsoftu na trhu operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny predstavuje podľa opatrného odhadu najmenej 60 % (odôvodnenia č. 473 až 499).

17 Na tomto trhu Komisia takisto hodnotila postavenie troch hlavných konkurentov Microsoftu. Po prvé Novell, so softvérom NetWare, má trhový podiel približne 10 až 15 %. Po druhé produkty Linux majú trhový podiel v rozpätí medzi 5 až 15 %. Linux je „voľný“ operačný systém distribuovaný na základe licencie „GNU GPL (General Public Licence)“. Z odôvodnenia č. 87 Rozhodnutia vyplýva, že Linux vykonáva obmedzený počet funkcií typických pre operačné systémy, ale môže sa spojiť s iným softvérom, aby sa vytvoril „operačný systém Linux“. Linux je prítomný na trhu operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny v spojení so softvérom Samba, ktorý sa takisto distribuuje na základe licencie „GNU GPL“ (odôvodnenia č. 294, 506 a 598). Po tretie produkty UNIX, ktoré zoskupujú niekoľko operačných systémov s určitými spoločnými charakteristikami (odôvodnenie č. 42), majú trhový podiel približne 5 až 15 %.

18 Komisia ďalej usudzuje, že trh operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny sa vyznačuje existenciou početných prekážok vstupu (odôvodnenia č. 515 až 525) a osobitným prepojením na trh operačných systémov pre PC klientov (odôvodnenia č. 526 až 540). Komisia z toho vyvodzuje záver, že Microsoft má dominantné postavenie na trhu operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny.

II – Konania zneužívajúcej povahy identifikované v Rozhodnutí

A – Odmietnutie identifikované v Rozhodnutí

19 Prvé konanie Microsoftu zneužívajúcej povahy opísané v odôvodneniach č. 546 až 791 Rozhodnutia predstavuje odmietnutie Microsoftu sprístupniť svojim konkurentom určité „informácie súvisiace s interoperabilitou“ a povoliť ich používanie pre vývoj a distribúciu produktov, ktoré konkurujú produktom Microsoftu na trhu operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny, a to pre obdobie od októbra 1998 do dňa prijatia rozhodnutia [článok 2 písm. a) Rozhodnutia]. V zmysle Rozhodnutia „informácie súvisiace s interoperabilitou“ sú „vyčerpávajúce a správne špecifikácie všetkých protokolov, ktoré vykonávajú operačné systémy Windows pre servery pre pracovné skupiny a ktoré používajú servery pre pracovné skupiny Windows na poskytovanie sietí pre pracovné skupiny Windows služby zdieľania súborov a tlačiarní a správu používateľov a skupín používateľov, vrátane služby ovládača domény Windows, adresára Active Directory a služby ‚Group Policy‘“ (článok 1 ods. 1 Rozhodnutia). „Protokoly“ sú definované ako „súbor pravidiel pre prepojenie a interakciu medzi rôznymi používateľmi operačných systémov Windows pre pracovné skupiny a operačných systémov Windows pre PC klientov inštalovaných na rôznych počítačoch v sieti Windows pre pracovné skupiny“ (článok 1 ods. 2 Rozhodnutia).

20 Na identifikáciu tohto konania Rozhodnutie trvá na tom, že predmetné odmietnutie sa netýka častí zdrojového kódu Microsoftu, ale výlučne špecifikácií predmetných protokolov, t. j. toho, čo sa od daného softvéru očakáva, na rozdiel od „implementácií“ (na účely tohto uznesenia nazývané aj ako „realizácie“ alebo „vykonávania“), ktoré predstavujú vykonanie kódu počítačom (odôvodnenia č. 24 a 569). Komisia okrem toho usudzuje, že konanie Microsoftu zapadá do všeobecného rámca správania sa (odôvodnenia č. 573 až 577), ktorý sa vyznačuje znižovaním úrovne sprístupnení (odôvodnenia č. 578 až 584), čo vyvoláva riziko obmedzenia hospodárskej súťaže (odôvodnenia č. 585 až 692) s nepriaznivým dopadom na technologický vývoj na úkor spotrebiteľov (odôvodnenia č. 693 až 708). Komisia takisto neprijíma tvrdenie Microsoftu o tom, že odmietnutie je objektívne zdôvodnené (odôvodnenia č. 709 až 778).

B – Viazaný predaj identifikovaný v Rozhodnutí

21 Komisia identifikuje ďalšie, v poradí druhé, konanie Microsoftu zneužívajúcej povahy, ktoré je opísané v odôvodneniach č. 792 až 989 Rozhodnutia. Podľa Komisie, toto konanie zakladá skutočnosť, že Microsoft v období od mája 1999 až do dňa prijatia Rozhodnutia podmienil dodanie operačného systému Windows pre PC klientov súčasným odobratím softvéru Windows Media Player [článok 2 písm. b) Rozhodnutia].

22 V tomto ohľade Komisia usudzuje, že konanie Microsoftu spĺňa podmienky pre konštatovanie toho, že ide o viazaný predaj v zmysle článku 82 ES (odôvodnenia č. 792 až 954). Po prvé podľa Rozhodnutia má Microsoft dominantné postavenie na trhu operačných systémov pre PC klientov (odôvodnenie č. 799). Po druhé multimediálne prehrávače schopné neprerušeného príjmu a operačné systémy pre PC klientov sa v Rozhodnutí považujú za odlišné tovary (odôvodnenia č. 800 až 825). Po tretie sa uvádza, že Microsoft neumožňuje spotrebiteľom zakúpiť si Windows bez Windows Media Player (odôvodnenia č. 826 až 834). Po štvrté viazaný predaj identifikovaný Komisiou má podľa jej názoru dopad na hospodársku súťaž na trhu multimediálnych prehrávačov (odôvodnenia č. 835 až 954).

23 V rámci svojho rozboru otázky, či je splnená štvrtá podmienka, Komisia uvádza, že v klasických prípadoch viazaného predaja Komisia a sudca Spoločenstva „usúdili, že viazanie predaja odlišného produktu na dominantný produkt bol znakom vylučujúceho účinku, ktorú mala táto praktika na konkurentov“ (odôvodnenie č. 841). Komisia však v Rozhodnutí usúdila, že keďže používatelia si v určitej miere zaobstarávali na Internete multimediálne prehrávače, ktoré konkurujú Windows Media Player, a to niekedy aj zadarmo, v danom prípade existovali dobré dôvody pre neprijatie názoru, bez ďalšieho skúmania, že viazaný predaj Windows Media Player predstavoval konanie svojou povahou spôsobilé obmedziť hospodársku súťaž (to isté odôvodnenie).

24 V rámci tohto dodatočného skúmania Komisia usudzuje po prvé, že v dôsledku predmetného viazaného predaja sa Windows Media Player stal všadeprítomným na PC klientoch na celom svete, a táto všadeprítomnosť nemôže byť spochybnená existenciou alternatívnych distribučných tokov (odôvodnenia č. 843 až 877), po druhé, že táto všadeprítomnosť núti jednak dodávateľov obsahov, aby svoje obsahy poskytovali vo formátoch Windows Media, jednak vývojárov aplikácií na to, aby sa aplikácie, ktoré vyvíjajú, opierali o určité funkcionality Windows Media Player (odôvodnenia č. 879 až 896), po tretie, že táto všadeprítomnosť má dopad na niektoré ovplyvnené trhy (odôvodnenia č. 897 až 899) a nakoniec po štvrté, že dostupné prieskumy trhov jednoznačne potvrdzujú tendenciu uprednostniť používanie Windows Media Player a formátov Windows Media na úkor ich hlavných konkurentov (odôvodnenia č. 900 až 944). Na základe týchto rozličných úvah Komisia prichádza k záveru, že s rozumnou mierou pravdepodobnosti predmetný viazaný predaj vedie k oslabeniu hospodárskej súťaže v takej miere, že zachovanie efektívnej hospodárskej súťaže nie je v blízkej budúcnosti zabezpečené (odôvodnenie č. 984).

25 Nakoniec Komisia odmieta tvrdenia Microsoftu, v zmysle ktorých na strane jednej viazaný predaj týchto produktov zaručuje zvýšenie efektivity vyvažujúce protisúťažné dopady identifikované Komisiou (odôvodnenia č. 955 až 970) a na strane druhej nenabáda k obmedzeniu hospodárskej súťaže (odôvodnenia č. 971 až 977).

III – Opatrenia na nápravu a pokuta uložené Microsoftu

26 Za dve zneužitia dominantného postavenia identifikované Komisiou v Rozhodnutí bola ako sankcia uložená pokuta vo výške 497 196 304 eur (článok 3 Rozhodnutia).

27 Okrem toho v zmysle článku 4 Rozhodnutia je Microsoft povinný ukončiť zneužívanie dominantného postavenia skonštatované v článku 2 uvedenom vyššie, v súlade s podmienkami uvedenými v článkoch 5 a 6 Rozhodnutia. Microsoft sa takisto musí zdržať takého konania, ako je konanie uvedené v článku 2, ako aj konaní s rovnakým alebo rovnocenným účelom alebo účinkom.

28 Ako opatrenie určené na nápravu odmietnutia zneužívajúcej povahy identifikovanej v Rozhodnutí sa v článku 5 Rozhodnutia Microsoftu ukladá toto:

„a) Microsoft... sprístupní v lehote 120 dní odo dňa doručenia [Rozhodnutia] informácie súvisiace s interoperabilitou každému podniku, ktorý si želá vyvíjať a distribuovať operačné systémy pre servery pre pracovné skupiny a dá oprávnenie týmto podnikom na rozumné a nediskriminačné používanie informácií súvisiacich s interoperabilitou pre vývoj a distribúciu operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny;

b) Microsoft... zabezpečí aktualizáciu poskytnutých informácií súvisiacich s interoperabilitou akonáhle to bude potrebné a s čo najmenšími odkladmi;

c) Microsoft... v lehote 120 dní odo dňa doručenia [Rozhodnutia] zavedie hodnotiaci mechanizmus, ktorý umožní podnikom, ktoré budú mať o to záujem, informovať sa účinným spôsobom o rozsahu a podmienkach používania informácií súvisiacich s interoperabilitou; Microsoft... môže stanoviť rozumné a nediskriminačné podmienky na zabezpečenie toho, aby prístup k informáciám o interoperabilite poskytnutý v tomto rámci slúžil iba na účely hodnotenia;

...“

29 Lehota v dĺžke 120 dní, uvedená v článku 5 Rozhodnutia uplynula 27. júla 2004.

30 Ako opatrenie na nápravu viazaného predaja zneužívajúcej povahy identifikovaného v Rozhodnutí, článok 6 Rozhodnutia ukladá toto:

„a) Microsoft... v lehote 90 dní od dňa doručenia tohto rozhodnutia ponúkne plne funkčnú verziu svojho operačného systému Windows pre PC klientov, ktorá nebude obsahovať Windows Media Player. Microsoft... bude naďalej mať právo ponúkať svoj operačný systém Windows pre PC klientov so zabudovaným Windows Media Player,

...“

31 Lehota v dĺžke 90 dní uvedená v článku 6 Rozhodnutia uplynula 28. júna 2004.

Konanie o porušení amerického protimonopolného práva

32 Súbežne s vyšetrovaním Komisie prebiehalo aj vyšetrovanie proti Microsoftu pre porušenie amerických protimonopolných zákonov.

33 Roku 1998 Spojené štáty a 20 štátov tejto federácie podali žalobu proti Microsoftu na základe Sherman Act. Ich návrhy sa týkali opatrení, ktoré Microsoft prijal proti internetovému prehliadaču spoločnosti Netscape „Netscape Navigator“ a technológiám „Java“ spoločnosti Sun Microsystems. Dvadsať štátov federácie podalo žaloby proti Microsoftu aj z dôvodu porušenia ich vlastných protimonopolných zákonov.

34 Potom, čo „United States Court of Appeals for the District of Columbia Circuit“ (ďalej len „odvolací súd“) vyniesol 28. júna 2001 svoj rozsudok na základe žaloby podanej Microsoftom proti rozsudku „United States District Court for the District of Columbia“ (ďalej len „District Court“) z 3. apríla 2000, Microsoft uzavrel v novembri 2001 zmier s Ministerstvom spravodlivosti Spojených štátov a s „Attorneys General“ deviatich štátov federácie (ďalej len „americký zmier“), v rámci ktorého Microsoft prijal dva druhy záväzkov.

35 Microsoft sa po prvé zaviazal na to, že zabezpečí „interoperabilitu“, t. j. stykovú prevádzkovú schopnosť, a poskytne tretím osobám licenciu na tieto špecifikácie za určitých podmienok.

36 Po druhé americký zmier stanovuje, že Microsoft musí umožniť výrobcom hardvéru a konečným spotrebiteľom aktiváciu alebo zrušenie prístupu k jeho sprostredkujúcemu softvéru („middleware“). Softvér Microsoft Media Player je jedným z produktov patriacich do tejto kategórie podľa toho, ako je definovaný v americkom zmieri. Ustanovenia tohto zmieru majú zaručiť, aby dodávatelia „middleware“ mohli vyvíjať a distribuovať produkty, ktoré správne fungujú v spojení s Windows.

37 Tieto ustanovenia schválil District Court 1. novembra 2002. Ten istý súd okrem toho zamietol návrhy na vydanie opatrení na nápravu podané deviatimi štátmi federácie, ktoré neprijali americký zmier.

38 Po podaní odvolania štátom Massachusetts odvolací súd 30. júna 2004 potvrdil rozhodnutie District Court.

39 S cieľom vykonať americký zmier bol v auguste 2002 zavedený Microsoft Communications Protocol Program (ďalej len „MCPP“). Z dokumentácie predloženej Súdu prvého stupňa vyplýva, že medzi augustom 2002 a júlom 2004 využilo MCPP 17 držiteľov licencie.

Konanie pred Súdom prvého stupňa

40 Podaním doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 7. júna 2004 Microsoft podal na základe článku 230 štvrtého odseku ES žalobu smerujúcu k zrušeniu Rozhodnutia a subsidiárne k zrušeniu uloženej pokuty alebo k podstatnému zníženiu jej výšky.

41 Osobitným podaním zapísaným do registra kancelárie 25. júna 2004 Microsoft takisto podal na základe článku 242 ES návrh na odklad vykonateľnosti článku 4, článku 5 písm. a) a c) a článku 6 písm. a) Rozhodnutia. V tom istom podaní Microsoft okrem toho navrhol na základe článku 105 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa odklad vykonateľnosti týchto ustanovení, pokiaľ nebude rozhodnuté o návrhu na nariadenie predbežného opatrenia.

42 V ten istý deň predseda Súdu prvého stupňa ako sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach vyzval Komisiu na upresnenie toho, či mieni prikročiť k nútenému výkonu Rozhodnutia pred rozhodnutím o návrhu na nariadenie predbežného opatrenia.

43 Listom doručeným v ten istý deň do kancelárie Súdu prvého stupňa Komisia informovala sudcu rozhodujúceho o predbežných opatreniach, že sa rozhodla nepristúpiť k nútenému výkonu článku 4, článku 5 písm. a) a c) a článku 6 písm. a) Rozhodnutia, pokiaľ bude prebiehať konanie o nariadení predbežného opatrenia.

44 Návrhom doručeným 25. júna 2004 do kancelárie Súdu prvého stupňa Novell Inc. (ďalej len „Novell“), so sídlom vo Walthame, Massachussetts (Spojené štáty), v zastúpení: C. Thomas, M. Levitt a V. Harris, solicitors, a A. Müller-Rappard, advokát, dal návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Komisie v konaní o nariadení predbežného opatrenia.

45 Návrhom doručeným 30. júna 2004 do kancelárie Súdu prvého stupňa RealNetworks Inc. (ďalej len „RealNetworks“) dal návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Komisie v konaní o nariadení predbežného opatrenia.

46 Návrhom doručeným 30. júna 2004 do kancelárie Súdu prvého stupňa Computer & Communications Industry Association (ďalej len „CCIA“), so sídlom vo Washingtone, DC (Spojené štáty), v zastúpení: J. Flynn, QC, a D. Paemen a N. Dodoo, advokátky, dal návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Komisie v konaní o nariadení predbežného opatrenia.

47 Návrhom doručeným 1. júla 2004 do kancelárie Súdu prvého stupňa Software & Information Industry Association (ďalej len „SIIA“) dal návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Komisie v konaní o nariadení predbežného opatrenia.

48 Návrhom doručeným 1. júla 2004 do kancelárie Súdu prvého stupňa The Computing Technology Industry Association Inc. (ďalej len „CompTIA“) dal návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Microsoftu v konaní o nariadení predbežného opatrenia.

49 Návrhom doručeným 2. júla 2004 do kancelárie Súdu prvého stupňa The Association for Competitive Technology (ďalej len „ACT“) dal návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Microsoftu v konaní o nariadení predbežného opatrenia.

50 Dňa 5. júla 2004 Digimpro Ltd, so sídlom v Londýne (Spojené kráľovstvo), TeamSystem SpA, Mamut ASA a CODA Group Holdings Ltd, so sídlom Chippenhame, Wiltshire (Spojené kráľovstvo), dali návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Microsoftu v konaní o nariadení predbežného opatrenia.

51 Návrhom doručeným 5. júla 2004 do kancelárie Súdu prvého stupňa DMDsecure.com BV, MPS Broadband AB, Pace Micro Technology plc, Quantel Ltd a Tandberg Television Ltd (ďalej spoločne nazývaní ako „DMDsecure.com a i.“), dali návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Microsoftu v konaní o nariadení predbežného opatrenia.

52 Návrhom doručeným 8. júla 2004 do kancelárie Súdu prvého stupňa IDE Nätverkskonsulterna AB, so sídlom v Štokholme (Švédsko), Exor AB, páni T. Rogerson, s bydliskom v Harpendene, Hertfordshire (Spojené kráľovstvo), P. Setka, s bydliskom v Soběslave (Česká republika), D. Tomicic, s bydliskom v Norimbergu (Nemecko), M. Valasek, s bydliskom v Karlových Varoch (Česká republika), R. Rialdi, s bydliskom v Janove (Taliansko), a B. Nati, s bydliskom v Paríži (Francúzsko), dali návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Microsoftu v konaní o nariadení predbežného opatrenia.

53 Návrhom doručeným 13. júla 2004 Free Software Foundation Europe (ďalej len „FSF-Europe“) dal návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Komisie v konaní o nariadení predbežného opatrenia.

54 Tieto návrhy na vstup vedľajších účastníkov do konania sa v zmysle článku 116 ods. 1 rokovacieho poriadku doručili účastníkom konania, ktorí v jednotlivých prípadoch predložili svoje pripomienky v určených lehotách, alebo sa zdržali predloženia pripomienok. Microsoft listami zo 6. a 8. júla 2004 navrhol, aby sa s údajmi obsiahnutými v Rozhodnutí, pri ktorých Komisia súhlasila s ich neuverejnením vo verzii sprístupnenej na internete, zaobchádzalo dôverne voči všetkým vedľajším účastníkom konania.

55 Komisia predložila 21. júla 2004 svoje písomné vyjadrenie k návrhu na nariadenie predbežného opatrenia. Toto vyjadrenie bolo toho istého dňa oznámené Microsoftu.

56 Uznesením z 26. júla 2004 predseda Súdu prvého stupňa na strane jednej vyhovel návrhu na vstup vedľajšieho účastníka do konania, ktoré podali CompTIA, ACT, TeamSystem SpA, Mamut ASA, DMDsecure.com a i. a Exor AB, Novell, RealNetworks, CCIA a SIIA a na strane druhej zamietol návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania, ktoré podali Digimpro Ltd, CODA Group Holdings Ltd, IDE Nätverkskonsulterna AB, páni T. Rogerson, P. Setka, D. Tomicic, M. Valasek, R. Rialdi a B. Nati. Predseda Súdu prvého stupňa takisto nariadil, aby verzia dokumentov bez dôverných informácií bola poskytnutá vedľajším účastníkom konania a vyhradil rozhodnutie o dôvodnosti návrhu na dôverné zaobchádzanie na neskoršie štádium konania.

57 Predseda Súdu prvého stupňa ako sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach zorganizoval 27. júla 2004 neformálne stretnutie, na ktoré boli okrem Microsoftu a Komisie pozvaní vedľajší účastníci konania, ktorých návrhom bolo vyhovené uznesením z 26. júla 2004, ako aj FSF-Europe. Na tomto stretnutí sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach na strane jednej predbežne vyhovel návrhu FSF-Europe na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Komisie v konaní o nariadení predbežného opatrenia a na strane druhej predložil účastníkom rozvrh jednotlivých štádií konania v konaní o nariadení predbežného opatrenia.

58 Uznesením zo 6. septembra 2004 bolo vyhovené návrhu FSF-Europe na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Komisie.

59 Každý vedľajší účastník konania predložil svoje vyjadrenie v určenej lehote.

60 V súlade so závermi neformálneho stretnutia z 27. júla 2004 dal Microsoft 19. augusta 2004 odpoveď na vyjadrenie Komisie z 21. júla 2004.

61 Návrhom doručeným 31. augusta 2004 Audiobanner.com vystupujúci pod obchodným menom VideoBanner (ďalej len „VideoBanner“), so sídlom v Los Angeles, Kalifornia (Spojené štáty), v zastúpení L. Alvizar Ceballos, advokát, dal návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Komisie v konaní o nariadení predbežného opatrenia. Keďže žiadny účastník konania proti tomuto návrhu na vstup vedľajšieho účastníka do konania nenamietal, bolo predbežne vyhovené návrhu VideoBanner na vstup vedľajšieho účastníka do konania a VideoBanner bol vyzvaný na predloženie svojho vyjadrenia priamo na pojednávaní.

62 Reagujúc na vyjadrenie Microsoftu z 19. augusta 2004, Komisia predložila nové vyjadrenie 13. septembra 2004.

63 Žalobca aj žalovaný predložili 13. septembra 2004 svoje písomné vyjadrenia k vyjadreniam vedľajších účastníkov konania.

64 Z titulu opatrenia na zabezpečenie priebehu konania predseda Súdu prvého stupňa ako sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach položil Microsoftu, Komisii a niektorým vedľajším účastníkom konania písomné otázky. Na tieto otázky boli v určených lehotách dané odpovede, ktoré boli oznámené všetkým účastníkom.

65 Vyjadrenia všetkých účastníkov, vrátane VideoBanner, boli vypočuté na pojednávaní uskutočnenom 30. septembra a 1. októbra 2004.

66 Listom z 8. októbra 2004 RealNetworks doručil do kancelárie Súdu prvého stupňa niektoré upresnenia, na predloženie ktorých ho vyzval sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach. Ostatní účastníci dostali oznámenie o tomto liste a boli vyzvaní na predloženie svojho vyjadrenia k tejto veci.

67 Microsoft listom z 27. októbra 2004 predložil vyjadrenie k listu RealNetworks z 8. októbra 2004. Ostatní účastníci nepredložili vyjadrenie.

68 Listami z 10. a 19. novembra 2004 CCIA a Novell oznámili Súdu prvého stupňa, že berú späť svoje návrh na vstup vedľajšieho účastníka v tejto veci. Komisia, Microsoft a vedľajší účastníci konania predložili svoje vyjadrenia k týmto späťvzatiam v určenej lehote.

69 Po späťvzatí návrhov CCIA a Novell bolo zorganizované neformálne stretnutie, ktoré sa uskutočnilo 25. novembra 2004 za prítomnosti všetkých účastníkov, s cieľom prerokovať procedurálne následky týchto späťvzatí. Zápisnica z tohto stretnutia bola poskytnutá všetkým účastníkom 26. novembra 2004.

Právna podstata

70 Na základe ustanovenia článku 242 ES v spojení s článkom 225 ods. 1 ES môže Súd prvého stupňa nariadiť odklad vykonateľnosti napadnutého aktu, ak usúdi, že okolnosti to vyžadujú.

71 Článok 104 ods. 2 rokovacieho poriadku stanovuje, že návrh na nariadenie predbežného opatrenia musí uvádzať okolnosti preukazujúce naliehavosť, ako aj skutkové a právne dôvody, ktoré na prvý pohľad odôvodňujú (fumus boni iuris) nariadenie navrhovaných predbežných opatrení. Tieto podmienky sú kumulatívne, takže návrh na odklad vykonateľnosti musí byť zamietnutý, ak nie je splnená jedna z nich [uznesenie predsedu Súdneho dvora zo 14. októbra 1996, SCK a FNK/Komisia, C‑268/96 P(R), Zb. s. I‑4971, bod 30]. Sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach môže takisto pristúpiť k zvažovaniu prítomných záujmov (uznesenie predsedu Súdneho dvora z 23. februára 2001, Rakúsko/Rada, C‑445/00 R, Zb. s. I‑1461, bod 73).

72 V rámci tohto celkového skúmania sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach musí použiť rozsiahlu voľnú úvahu, ktorá mu je daná pre určenie spôsobu, akým sa za osobitných okolností každého prípadu musí overiť splnenie týchto podmienok [uznesenie predsedu Súdneho dvora z 29. januára 1997, Antonissen/Rada a Komisia, C‑393/96 P(R), Zb. s. I‑441, bod 28].

73 V súlade s článkom 107 ods. 1 rokovacieho poriadku „o návrhu sa rozhoduje odôvodneným uznesením“. Bolo však upresnené, že sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach sa nemusí výslovne zaoberať so všetkými skutkovými a právnymi otázkami, ktoré sa prejednali počas konania o nariadení predbežného opatrenia. Konkrétne postačuje, ak odôvodnenie č. poskytnuté sudcom rozhodujúcim o predbežných otázkach na prvom stupni vierohodne zdôvodní svoje uznesenie so zreteľom na všetky okolnosti prípadu a dovolí tak Súdnemu dvoru vykonať jeho súdne preskúmanie [uznesenie SCK a FNK/Komisia, už citované v bode 71 vyššie, bod 52, a uznesenie predsedu Súdneho dvora z 25. júna 1998, Holandské Antily/Rada, C‑159/98 P(R), Zb. s. I‑4147, bod 70].

74 S ohľadom na odlišnosť jednotlivých konaní zakladajúcich zneužitie dominantného postavenia vytýkaných Microsoftu, ktorá vyplýva tak zo štruktúry Rozhodnutia, ako aj zo štruktúry argumentácie žalobcu, sudca rozhodujúci o predbežných otázkach usudzuje, že je vhodné preskúmať oddelene argumentáciu na podporu návrhov na odklad vykonateľnosti článku 5 písm. a) až c) v spojení s článkom 4 Rozhodnutia (časť venovaná otázke informácií súvisiacich s interoperabilitou) na strane jednej a článku 6 písm. a) v spojení rovnako s článkom 4 (časť venovaná otázke viazaného predaja operačného systému Windows a softvéru Windows Media Player) na strane druhej. Tomuto preskúmaniu však predchádza posúdenie návrhu na zachovanie dôvernosti informácií, návrhu VideoBanner na vstup vedľajšieho účastníka do konania, účinkov späťvzatia návrhov CCIA a Novell a splnenia určitých formálnych požiadaviek v súvislosti s písomnosťami.

I – O návrhu na dôverné zaobchádzanie

75 V štádiu konania o predbežnej otázke je vo vzťahu k vedľajším účastníkom konania namieste zaobchádzať dôverne s tými údajmi obsiahnutými v Rozhodnutí, pri ktorých aj Komisia súhlasila s ich nezverejnením v znení dostupnom na jej internetovej stránke, v rozsahu, v akom môžu byť údaje na prvý pohľad považované za tajné alebo dôverné v zmysle článku 116 ods. 2 rokovacieho poriadku.

II – O návrhu VideoBanner na vstup vedľajšieho účastníka do konania

76 Ako už bolo uvedené v bode 61 vyššie, VideoBanner podal návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania o nariadení predbežného opatrenia na podporu návrhov Komisie.

77 Keďže tento návrh bol podaný v súlade s článkom 115 ods. 2 rokovacieho poriadku a účastníci konania nevzniesli námietky, je namieste vyhovieť tomuto návrhu v súlade s článkom 40 druhého odseku Štatútu Súdneho dvora, ktorý sa v zmysle článku 53 prvého odseku tohto štatútu použije aj na Súd prvého stupňa.

III – O účinkoch späťvzatia návrhu niektorými vedľajšími účastníkmi konania

78 Potom, čo CCIA a Novell oznámili Súdu prvého stupňa späťvzatie svojich návrhov na vstup vedľajšieho účastníka do konania o nariadení predbežného opatrenia na podporu návrhov Komisie, predseda Súdu prvého stupňa ako sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach zorganizoval neformálne stretnutie všetkých účastníkov, aby prerokovali niektoré procesnoprávne účinky týchto späťvzatí.

79 Zo zápisnice z tohto stretnutia vyplýva, že účastníci konania sa zhodli na tomto: po prvé, že písomnosti, ktoré CCIA a Novell doručili počas konania o nariadení predbežného opatrenia, vrátane všetkých príloh týchto dokumentov, ako aj ich tvrdenia prednesené na pojednávaní predstavujú súčasť spisu tohto konania o nariadení predbežného opatrenia, po druhé, že všetci účastníci konania, ako aj sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach sa môžu opierať o tieto písomnosti a prednesy pre účely ich argumentácie alebo hodnotenia a po tretie, že všetky písomnosti a prednesy doložené do spisu tohto konania boli medzi účastníkmi kontradiktórnym spôsobom prerokované.

80 Okrem toho RealNetworks vo svojom vyjadrení k späťvzatiu návrhu zo strany CCIA tvrdí, že tento účastník nemal také splnomocnenie, ktoré by ho oprávňovalo k späťvzatiu návrhu v tomto konaní.

81 V tomto ohľade sudca rozhodujúci o predbežných otázkach usudzuje, že mu neprislúcha skúmať námietku, ktorú predložil RealNetworks, keďže jednak nemá právomoc rozhodovať o tom, či rozhodnutie riadiacich orgánov CCIA bolo prijaté v súlade s jeho stanovami, jednak CCIA predložil späťvzatie návrhu v súlade s ustanoveniami Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa.

IV – O dodržaní formálnych požiadaviek v súvislosti s písomnosťami

82 Komisia a niektorí vedľajší účastníci konania podporujúci jej návrhy uviedli po prvé, že určité odkazy na dokumenty priložené k žalobe Microsoftu vo veci samej sú neprípustné, po druhé, že dokumenty predložené Microsoftom v priebehu konania sú neprípustné, po tretie, že pre niektoré tvrdenia chýbajú dôkazy a po štvrté, že neboli dodržané iné formálne požiadavky.

A – Odkazy na žalobu vo veci samej

83 Vo svojom vyjadrení z 21. júla 2004 Komisia vymenúva body návrhu na nariadenie predbežného opatrenia, ktoré obsahujú odkazy na strane jednej na žalobu vo veci samej a na strane druhej na dokumenty, ktoré boli priložené k tejto žalobe, ale neboli priložené k návrhu na nariadenie predbežného opatrenia (prílohy A.9, A.9.1, A.9.2, A.11, A.12.1, A.17, A.18, A.19, A.20, A.21, A.22 a A.24). Komisia z týchto skutočností vyvodzuje záver, že Microsoft sa nemôže odvolávať na tieto dokumenty.

84 Vo svojom vyjadrení z 13. septembra 2004 Komisia dodáva, že nové odkazy na žalobu vo veci samej obsiahnuté vo vyjadrení Microsoftu z 19. augusta 2004, najmä tie, ktoré sa týkajú dohody Svetovej obchodnej organizácie (WTO) o obchodných aspektoch práva duševného vlastníctva (ďalej len „TRIPS“) musia byť zamietnuté, takisto ako predchádzajúce. Priloženie príslušných častí žaloby vo veci samej ako prílohy k vyjadreniu (príloha T.9) neumožňuje prijať záver, že návrh na nariadenie predbežného opatrenia je sám osebe postačujúci.

85 V tomto ohľade je vhodné pripomenúť, že na neformálnom stretnutí 27. júla 2004 sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach upozornil Microsoft na veľmi početné odkazy na žalobu vo veci samej v návrhu na nariadenie predbežného opatrenia a žiadal o vysvetlenie v tejto veci. Vo svojej odpovedi Microsoft podľa zápisnice z tohto stretnutia uviedol: „žalobca potvrdzuje, že návrh na nariadenie predbežného opatrenia sa má považovať za postačujúci sám osebe a pre potreby konania o nariadení predbežného opatrenia nie je nutné prihliadať na početné odkazy na žalobu vo veci samej obsiahnuté v jeho návrhu na nariadenie predbežného opatrenia“.

86 Toto stanovisko je v súlade s bodom VII ods. 1 Praktických pokynov účastníkom konania [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES 2002, L 87, s. 48), ktoré stanovuje, že návrh na nariadenie predbežného opatrenia „musí byť zrozumiteľný sám osebe, bez potreby odkazov na žalobu vo veci samej“. [neoficiálny preklad]

87 Z toho vyplýva, že dôvodnosť návrhu Microsoftu na nariadenie predbežného opatrenia sa musí posúdiť iba na základe skutkových a právnych okolností, ktoré vyplývajú priamo z textu návrhu na nariadenie predbežného opatrenia a dokumentov priložených k tomuto návrhu s cieľom ozrejmiť jeho obsah (pozri v tomto zmysle uznesenie predsedu Súdu prvého stupňa zo 7. mája 2002, Aden a i./Rada a Komisia, T‑306/01 R, Zb. s. II‑2387, bod 52). Aj keď sa z tejto skutočnosti nemôže vyvodiť záver, že nie je možné prejednať žiadne tvrdenie založené na dokumente, ktorý nie je priložený k návrhu na nariadenie predbežného opatrenia, je potrebné uviesť, že predmetné tvrdenie sa nemôže považovať za dokázané v prípade, ak ho spochybní iný účastník konania alebo vedľajší účastník konania podporujúci návrhy tohto účastníka.

88 Pokiaľ ide o odkaz na prílohu T.9, je potrebné pripomenúť, že aj keď na podporu alebo doplnenie nejakého textu vzhľadom na určité body je možné odkázať na určité časti dokumentov, ktoré sú k nemu priložené, absenciu podstatných náležitostí návrhu na nariadenie predbežného opatrenia nie je možné napraviť všeobecným odkazom na iné písomnosti, aj keď sú priložené k tomuto návrhu (uznesenie Aden a i./Rada a Komisia, už citované v bode 87 vyššie, bod 52). V tomto kontexte je potrebné spresniť, že bod VII. ods. 2 praktických pokynov, ktorý stanovuje, že „skutkové a právne dôvody, na ktorých sa žaloba zakladá a ktoré na prvý pohľad preukazujú jej dôvodnosť“ [neoficiálny preklad], musia byť uvedené „mimoriadne krátko a stručne“ [neoficiálny preklad], nie je možné chápať v zmysle, že dovoľuje všeobecný odkaz na priložený dokument, ktorý obsahuje detailnú argumentáciu, ak nemá ísť o obchádzanie predpísaného pravidla.

89 Bez toho, aby boli dotknuté dokumenty vložené do spisu dodatočne a prednesy, ktoré odzneli na pojednávaní, je rozhodnuté, že nebudú zohľadnené ani prílohy priložené k žalobe, ani príloha T.9.

B – O predkladaní dokumentov v priebehu konania

90 Vo svojom vyjadrení z 13. septembra 2004 Komisia na úvod usudzuje, že tvrdenia Microsoftu obsiahnuté v jeho vyjadrení z 19. augusta 2004 prekračujú rámec tvrdení obsiahnutých v žalobe, najmä čo sa týka detailnej argumentácie súvisiacej s právom duševného vlastníctva uvedenej v dvoch odlišných prílohách (prílohy T.3 s názvom „Stanovisko pána Prescott“ a T.6 s názvom „Stanovisko pána Galloux“). Okrem toho podľa Komisie nebolo poskytnuté žiadne vysvetlenie skutočnosti, že príloha T.3, ktorá je datovaná 3. júna 2004, nebola predložená pri podávaní návrhu na nariadenie predbežného opatrenia.

91 Komisia ďalej uvádza, že Microsoft pripojil k svojmu vyjadreniu z 19. augusta 2004 dokument, ktorý bol priložený k žalobe (príloha A.21, ktorá sa stala prílohou T.5, Knauer, „Patentovo-právne aspekty [Rozhodnutia]“), ako aj dokument, ktorého obsah sa zdá byť totožný s obsahom jednej prílohy žaloby [príloha T.8, Evans, Nichols a Padilla, „Ekonomické dôkazy účinkov rozdelenia trhu uvedeného Komisiou v súvislosti s odmietnutím dodania a viazaného predaja“, ktorá sa podobá na prílohu A.19].

92 Vo svojich odpovediach na otázky položené Súdom prvého stupňa poskytnutých pred späťvzatím svojich návrhov Novell a CCIA usúdili, že niektoré dokumenty sú neprípustné, keďže mali byť predložené spolu s návrhom na nariadenie predbežného opatrenia, no stalo sa tak až neskôr (prílohy T.3, T.5, T.8 a U.2, Campbell-Kelly, „Komentár k inovačnému charakteru Active Directory“).

93 Sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach konštatuje, že dokumenty T.3, T.5, T.8 a U.2 boli priložené k vyjadreniu Microsoftu z 19. augusta 2004 a ich účelom je podporiť obsah tohto vyjadrenia. Za týchto okolností nemožno Microsoftu vytýkať, že poskytol detailnú odpoveď na vyjadrenie Komisie z 21. júla 2004 a v tejto súvislosti nie je podstatné, že dátum na priloženom dokumente je skorší ako deň doručenia návrhu na nariadenie predbežného opatrenia, alebo že tento dokument je totožný alebo podobný dokumentu, ktorý je priložený k žalobe. Podobne, vyjadrenia Microsoftu k vyjadreniam vedľajších účastníkov konania sa môžu z rovnakých dôvodov platne opierať o prílohu U.2.

C – O nedostatku dôkazov

94 Komisia zdôrazňuje, že prílohy T.5 a T.8 sa zakladajú na informáciách, ku ktorým nemá prístup [v prílohe T.5 jej odsek 4 odkazuje na informáciu prijatú Microsoftom bez ďalšieho upresnenia, k prílohe T.8 nie sú priložené správy uvedené v odseku 6 (Merrill Lynch a Forrester v súvislosti s údajmi o trhu serverov), v poznámke pod čiarou č. 35 (štúdia vypracovaná Microsoftom), v poznámkach pod čiarou č. 42 a 43 („Vyšetrovania Digital Media Tracker“), v poznámke pod čiarou č. 48 („Analýza multimediálnych prehrávačov inštalovaných v mikropočítačoch“), v poznámke pod čiarou č. 50 („Oznámenia NERA“)].

95 V tomto ohľade postačuje uviesť, že sudcovi rozhodujúcemu o predbežných opatreniach prislúcha, aby prípadne posúdil, či tvrdenia založené na vyššie uvedených správach a informáciách nemajú dôkaznú hodnotu.

D – O nedodržaní niektorých iných formálnych požiadaviek

96 Komisia a, pred späťvzatím svojho návrhu, CCIA uvádzajú, že vo svojom návrhu na nariadenie predbežného opatrenia Microsoft odkazuje na prílohu R.6 (Carboni, „Stanovisko o práve ochranných známok“) bez toho, aby uviedol, prečo je predmetný dokument relevantný, a preto nie je možné prihliadnuť na túto prílohu.

97 Ako už bolo uvedené v bode 88 vyššie, absenciu podstatných náležitostí návrhu na nariadenie predbežného opatrenia nie je možné napraviť všeobecným odkazom na iné písomnosti, aj keď sú k tomuto návrhu priložené. V danom prípade príloha R.6, na ktorú odkazuje návrh na nariadenie predbežného opatrenia, má za účel podporiť tvrdenia Microsoftu o riziku vzniku ujmy na ochranných známkach Microsoftu, ktoré znie takto: „okamžité vykonanie článku 6 písm. a) Rozhodnutie by takisto vážne poškodilo ochranné známky Microsoft a Windows, keďže Microsoft by bol nútený predávať menej hodnotný produkt, nezlučiteľný so svojím základným konceptom“. Keďže z tejto vety dostatočne jasne vyplýva, že účelom prílohy R.6 je ilustrácia uvedeného rizika, sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach usudzuje, že nie je opodstatnené vylúčiť túto prílohu z prejednania veci.

V – O merite veci

A – O otázke informácií súvisiacich s interoperabilitou

1. Tvrdenia účastníkov konania

a) Tvrdenia Microsoftu a vedľajších účastníkov konania podporujúcich jeho návrhy

O fumus boni iuris

98 Podľa Microsoftu existuje medzi ním a Komisiou vážny spor o otázke povinného poskytnutia licencie na komunikačné protokoly, a preto je na prvý pohľad splnená podmienka preukázania nezákonnosti článku 5 písm. a) až c) Rozhodnutia.

99 Microsoft tvrdí, že z danom prípade nie sú splnené štyri podmienky, na základe ktorých sa určitému podniku dá prikázať poskytnutie licencie a ktoré Súdny dvor spresnil vo svojich rozsudkoch z 5. októbra 1988, Volvo (238/87, Zb. s. 6211), zo 6. apríla 1995, RTE a ITP/Komisia (C‑241/91 P a C‑242/91 P, Zb. s. I‑743, ďalej len „rozsudok Magill“), z 26. novembra 1998, Bronner (C‑7/97, Zb. s. I‑7791), a z 29. apríla 2004, IMS Health (C-418/01, Zb. s. I-5039, bod 49).

100 Po prvé časti duševného vlastníctva Microsoftu, ktorých poskytnutie konkurentom ukladá Rozhodnutie, nie sú podľa Microsoftu nevyhnutné na vykonávanie činnosti poskytovateľa operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny.

101 Microsoft na úvod zdôrazňuje existenciu piatich spôsobov zabezpečenia interoperability medzi operačnými systémami dodanými odlišnými dodávateľmi, a to po prvé používanie štandardných komunikačných protokolov, ako sú TCP/IP (Transmission Control Protocol/Internet Protocol) a HTTP (HyperText Transfer Protocol), po druhé zabudovanie softvérového kódu do operačného systému Windows pre PC klientov alebo pre servery, aby systém mohol komunikovať s operačnými systémami pre servery dodanými konkurentmi Microsoftu tak, že použije osobitné komunikačné protokoly tohto druhého operačného systému pre servery, po tretie zabudovanie softvérového kódu do operačného systému pre servery, dodaného konkurentmi Microsoftu, aby systém mohol komunikovať s operačnými systémami pre Windows pre PC klientov alebo pre servery tak, že použije osobitné komunikačné protokoly operačného systému Windows, po štvrté zabudovanie bloku softvérových kódov do všetkých operačných systémov pre PC klientov a pre servery určitej siete, čo by umožnilo zabezpečiť interoperabilitu prostredníctvom komunikácie medzi týmito blokmi softvérových kódov a po piate používanie operačného systému Windows ako „brány“ medzi operačným systémom Windows pre PC klientov a konkurenčným operačným systémom pre servery.

102 Ďalej Microsoft uvádza, že zákazníci sa nesťažujú na existujúcu úroveň interoperability.

103 Nakoniec Microsoft uvádza, že existujú viacerí konkurenti, ktorí vykonávajú túto činnosť.

104 Po druhé odmietnutie Microsoftu poskytnúť tieto časti duševného vlastníctva svojim konkurentom nezabránilo objaveniu sa nových produktov, po ktorých zostal dopyt spotrebiteľov neuspokojený. Nebol predložený žiadny dôkaz nespokojnosti. Nie je preukázané ani to, že konkurenti využívajú duševné vlastníctvo Microsoftu na vývoj nových produktov namiesto toho, aby sa obmedzili na napodobnenie funkcionalít existujúcich produktov Microsoftu.

105 Po tretie skutočnosť, že Microsoft využíval svoju technológiu iba sám neviedla k obmedzeniu hospodárskej súťaže na odvodenom trhu, keďže, čo potvrdzuje aj rast Linux-u, distribútori operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny predstavujú intenzívnu konkurenciu. Šesť rokov po údajnom odmietnutí Microsoftom vládne na trhu hospodárska súťaž.

106 Po štvrté odmietnutie poskytnúť licencie v súvislosti s technológiou distribútorom konkurenčných operačných systémov pre servery je objektívne zdôvodnené. Na rozdiel od informácií chránených vnútroštátnymi predpismi, ktoré boli predmetom sporu v prípadoch Magill a IMS Health, už citovaných v bode 99 vyššie, a ktoré dotknuté spoločnosti odmietli poskytnúť v týchto prípadoch, sa totiž chránené informácie v tomto prípade týkajú tajnej a vysoko hodnotnej technológie. Komisia v danom prípade na preukázanie toho, že odmietnutie poskytnúť informácie chránené právom duševného vlastníctva nebolo objektívne odôvodnené, a preto predstavovalo porušenie článku 82 ES, použila nepresné kritériá hodnotenia, ktoré sa zjavne odlišujú od kritérií uznaných v predchádzajúcej judikatúre. Takýmto spôsobom Komisia usúdila, že toto odmietnutie predstavuje porušenie článku 82 ES v prípade, ak po dôkladnom zvážení všetkých okolností pozitívny dopad na inovácie v odvetví ako celku vyvažuje negatívny dopad na motiváciu daného podniku hľadať ďalšie inovácie (odôvodnenie č. 783). Toto nové kritérium je neurčité a okrem toho nie je preukázané dôkaznými prostriedkami alebo analýzami, že poskytnutie technológie Microsoftu konkurentom by stimulovalo inováciu v odvetví. Naopak, podľa Microsoftu by poskytnutie povinnej licencie malo za následok zníženie hospodárskej súťaže medzi distribútormi operačných systémov pre servery.

107 Okrem toho Microsoft tvrdí, že Sun Microsystems ho nepožiadal o poskytnutie technológie, ktorej sprístupnenie mu Komisia nariaďuje. Ďalej, keďže táto spoločnosť nikdy nežiadala žiadnu licenciu na účely vývoja softvéru v EHP, Microsoft tvrdí, že nemá žiadnu povinnosť považovať žiadosť Sun Microsystems za podnet na konanie, ktoré by mohlo spadať do rozsahu pôsobnosti článku 82 ES.

108 Nakoniec Komisia tým, že zaviazala Microsoft na poskytnutie licencie v súvislosti s chránenými informáciami, nezohľadnila správne záväzky, ktoré pre Spoločenstvo vyplývajú z TRIPS (pozri bod 84 vyššie).

109 Vo svojom vyjadrení z 19. augusta 2004 Microsoft považuje za nedôvodné tvrdenie Komisie, že Rozhodnutie Microsoftu neukladá povinnosť konať novým spôsobom, ale zaväzuje ho iba k návratu k jeho počiatočnej obchodnej politike. Microsoft na úvod uvádza, že Komisia nenaznačuje, že by informácie uvedené v článku 5 Rozhodnutia mali byť poskytované v minulosti. Uvádza ďalej, že ak Komisia mala v úmysle odkázať na informácie v súvislosti s technológiou siete, na ktorú bola roku 1994 poskytnutá licencia spoločnosti AT&T na účely vývoja produktu s názvom „Advanced Server for Unix“ („AS/U“), bolo by vhodnejšie zdôrazniť, že poskytovanie týchto informácií nikdy nebolo prerušené. V skutočnosti totiž produkt s názvom „PC Net Link“, ktorý vyvinul Sun Microsystems je stále dostupný na trhu do dnešného dňa. Sun Microsystems stále zabezpečuje reklamu tohto produktu tým, že podľa svojho vyjadrenia dodáva „pôvodné sieťové služby Windows NT“ – vrátane služieb súborov, tlače a správy užívateľov a skupín – s operačnými systémami pre servery Solaris. Sun Microsystems podľa Microsoftu takisto tvrdí, že PC Net Link funguje správne s poslednými verziami operačných systémov Windows pre PC klientov, vrátane Windows 2000 Professional a Windows XP.

110 Okrem toho podľa Microsoftu nie je možné ho do budúcnosti nútiť k poskytnutiu licencií na všetky svoje komunikačné protokoly, keďže roku 1994 sa rozhodol poskytnúť licenciu na technológiu siete spoločnosti AT&T. Obchodná spolupráca Microsoftu a AT&T nebola rozšírená na nové technológie na základe dohody strán.

111 Nakoniec Microsoft zdôrazňuje, že konkurenční dodávatelia operačných systémov pre servery nie sú závislí na informáciách súvisiacich s interoperabilitou, ktorých poskytovanie Microsoft údajne prerušil. Novell nikdy nepoužíval AS/U a neprejavil ani najmenší záujem o jeho používanie. NetWare, ktorý dodáva Novell, poskytuje služby správy súborov a tlače a správu užívateľov a skupín pre operačné systémy Windows s využitím vlastnej série komunikačných protokolov. Dodávatelia Linux-u takisto vôbec nepoužívajú AS/U. Ich operačné systémy pre servery poskytujú služby súborov, tlače a správy užívateľov a skupín pre operačné systémy Windows tak, že používajú softvérový produkt Samba s voľným zdrojovým kódom, ktorý bol vyvinutý pomocou spätného rozboru komunikačných protokolov Microsoft.

O naliehavosti

112 Microsoft tvrdí, že okamžité vykonanie článku 5 písm. a) až c) Rozhodnutia by viedlo k vzniku troch druhov vážnej a nenapraviteľnej ujmy.

– Zásah do práv duševného vlastníctva

113 Účinkom Rozhodnutia by bolo zaviazanie Microsoftu na poskytnutie licencií na informácie vysokej hodnoty, ktoré sú chránené právom duševného vlastníctva. Takto vzniknutý zásah do práv duševného vlastníctva by predstavoval vážnu a nenapraviteľnú ujmu.

i) Informácie vysokej hodnoty

114 Microsoft uvádza, že komunikačné protokoly predstavujú technológiu, ktorej je majiteľom, slúžiacu operačným systémom Microsoft Windows pre PC klientov a pre servery na výmenu informácií s inými kópiami týchto operačných systémov a ktorá má značnú trhovú hodnotu [štúdia S. Madnick a B. Meyer, „Ujma spôsobená uložením povinnosti Microsoftu poskytnúť všetky komunikačné protokoly používané pre servery pre pracovné skupiny“, uvedená v prílohe R.2 (ďalej len „štúdia Macnick a Meyer“)]. Tieto komunikačné protokoly sú výsledkom dlhoročného a veľmi nákladného výskumu a vývoja. Bolo vynaložené veľmi veľké úsilie na vývoj komunikačných protokolov, ktoré by poskytovali užitočné funkcionality a zvýšili by rýchlosť, spoľahlivosť a účinnosť komunikácie medzi operačnými systémami Windows.

115 Čo sa týka špecifikácií komunikačných protokolov, ktoré sú detailnými popismi výstavby a spôsobu fungovania komunikačných protokolov, ich získanie by umožnilo konkurentovi použiť komunikačné protokoly Microsoftu vo vlastnom operačnom systéme pre servery.

116 Vo svojom vyjadrení z 19. augusta 2004 Microsoft zdôrazňuje, že povinné poskytnutie licencií na špecifikácie komunikačných protokolov umožňujúcich spoločné fungovanie viacerých operačných systémov Windows pre servery pri poskytovaní služieb pracovnej skupiny by malo za účinok zverejnenie veľkého množstva informácií o vnútornej výstavbe operačných systémov Windows. Ako vyplýva zo štúdie Madnick a Meyer, poskytnutie licencií na komunikačné protokoly umožňujúce komunikáciu medzi rôznymi operačnými systémami Windows pre servery by odhalilo viacero informácií o fungovaní adresára s názvom Active Directory v týchto operačných systémoch.

ii) Informácie chránené právom duševného vlastníctva

117 Komunikačné protokoly Microsoftu a z nich odvodené špecifikácie sú podľa Microsoftu chránené právom duševného vlastníctva. Microsoft v odpovedi na tvrdenie Komisie obsiahnuté v jej vyjadrení z 21. júla 2004 spresňuje, že na strane jednej je vhodné rozlišovať medzi výstavbou protokolov, špecifikáciami protokolov a používaním týchto protokolov, no na strane druhej ochrana duševného vlastníctva sa neobmedzuje iba na niektorú z týchto troch kategórií.

Ochrana autorského práva

118 Komunikačné protokoly sú chránené Bernským dohovorom o ochrane literárnych a umeleckých diel z 9. septembra 1886, ktorý bol naposledy zmenený 28. septembra 1979, a smernicou Rady 91/250/EHS zo 14. mája 1991 o právnej ochrane počítačových programov (Ú. v. ES L 122, s. 42; Mim. vyd. 17/001, s. 114) v zmysle jej odôvodnení a článku 1 ods. 1. Špecifikácie týchto protokolov sú prípravné koncepčné práce a sú takisto chránené autorským právom (stanovisko pána Prescott, príloha T.3, spomenuté v bode 90 vyššie).

119 V dôsledku toho Microsoft ako každý nositeľ autorského práva má výlučné právo udeliť súhlas na uverejnenie svojho diela, alebo na jeho sprístupnenie verejnosti akýmkoľvek iným spôsobom. Zákonodarstvo jednotlivých členských štátov v tejto oblasti výslovne oprávňuje majiteľov chránených diel na určenie toho, či tieto diela majú byť uverejnené alebo sprístupnené, bez ohľadu na spôsob, ako sa tak stane. Rozhodnutie však zbavilo Microsoft práva rozhodnúť o tom, v akej forme, komu, kedy a za akých podmienok si prípadne želá poskytnúť špecifikácie svojich komunikačných protokolov. Komisia preto nemôže uznávať, že špecifikácie komunikačných protokolov Microsoftu, akonáhle sú vyhotovené, sú chránené autorským právom, a zároveň tvrdiť, že záväzok poskytnúť licencie na tieto špecifikácie uložený Microsoftu v Rozhodnutí neporušuje samotnú podstatu tohto práva.

120 Nositeľ autorského práva má takisto výlučné právo udeliť súhlas na spracovanie svojho diela, ako to vyplýva z článku 12 Bernského dohovoru a článku 4 smernice 91/250. Toto výlučné právo udeliť súhlas na spracovanie diela by však nebolo uplatnené, pretože použitie špecifikácií komunikačných protokolov Microsoftu jeho konkurentmi by predstavovalo takmer isto spracovanie alebo preklad týchto špecifikácií, čo spadá do rozsahu pôsobnosti autorského práva, a nemôže sa považovať za dielo vytvorené nezávisle. Okrem toho aj za predpokladu, že konkurenti Microsoftu by boli schopní použiť určité špecifikácie bez porušenia autorského práva Microsoftu, Rozhodnutie od nich takéto konanie nevyžaduje, pretože nariaďuje Microsoftu „udeliť súhlas na použitie“ špecifikácií komunikačných protokolov bez určenia obmedzení spôsobov, ako majitelia licencií vyvinú svoje realizácie. Preto nie je žiadny dôvod na prijatie záveru, že majitelia licencií by sa obmedzili na vývoj aplikácií, ktorý by nebol nezákonný, aj keby to bolo možné.

121 Nakoniec Microsoft tvrdí, že v rámci amerického zmieru všetci účastníci súhlasili s tým, že špecifikácie komunikačných protokolov klient-server sú chránené autorským právom.

Patentová ochrana

122 Vo svojom návrhu na nariadenie predbežného opatrenia Microsoft uvádza, že niektoré z komunikačných protokolov, ktorých poskytnutie mu Komisia nariadila, sú patentované, alebo bola na ne podaná patentová prihláška a že plánuje pred májom 2005 podať veľký počet patentových prihlášok týkajúcich sa rôznych aspektov operačných systémov Windows pre PC klientov a pre servery, ktoré pokrývajú komunikačné protokoly uvedené v Rozhodnutí. Neobmedzená časová platnosť Rozhodnutia by viedla k zahrnutiu budúcich patentov do povinnosti poskytnúť povinnú licenciu uloženú Rozhodnutím.

123 Vo svojom vyjadrení z 19. augusta 2004 Microsoft identifikoval tri existujúce európske patenty a dve podané patentové prihlášky, ktoré pokrývajú komunikačné protokoly podriadené povinným licenciám. Podľa stanoviska pána Knauer, príloha T.5, spomenutá v bode 91 vyššie, niekoľko komunikačných protokolov používaných operačnými systémami Windows pre servery pre poskytovanie služieb súborov, tlače a správy užívateľov a skupín sú pokryté patentmi, menovite po prvé protokol DFS (Distributed File System) pokrytý patentom č. EP 0 661 652 B1, po druhé protokol SMB pokrytý patentom č. EP 0 438 571 B1 a po tretie protokol Distributed Component Object Model Remote pokrytý patentom č. EP 0 669 020 B1. Patentové prihlášky sa týkajú protokolov Constraint Delegation a Active Directory Sites.

124 V tomto kontexte Microsoft uvádza, že Komisia nevylučuje patentovanú technológiu z opatrení na nápravu a ukladá poskytnutie licencie na všetky práva duševného vlastníctva týkajúcich sa komunikačných protokolov, vrátane všetkých práv z patentov. Takto by konkurenti nemali žiadny dôvod na to, aby sa pokúšali o vývoj aplikácií, ktoré by nepoužívali patentované metódy.

Ochrana prostredníctvom obchodného tajomstva

125 Podľa Microsoftu sú komunikačné protokoly predmetom obchodného tajomstva, ktoré bolo poskytované tretím osobám iba pod podmienkou, že tieto osoby sa zaviazali zachovať zmluvne stanovenú povinnosť dôvernosti.

126 V odpovedi na vyjadrenie Komisie z 21. júla 2004, v zmysle ktorého na strane jednej v práve hospodárskej súťaže legitimita poskytnutia „tajomstva“, ktorého existencia závisí iba od jednostranného obchodného rozhodnutia musí vyplývať z hodnotenia prítomných záujmov, a na strane druhej je ujma spôsobená Microsoftu uložením povinnosti poskytnúť svoje obchodné tajomstvo menšia, ako ujma spôsobená uložením povinnosti Microsoftu udeliť súhlas na spracovanie jeho diel chránených autorským právom alebo porušením jeho práv z patentov, Microsoft uvádza, že v súčasnosti je možné odovzdanie komunikačných protokolov tretím osobám za odplatu, Microsoft môže použiť právne prostriedky proti osobám, ktoré používajú tieto protokoly protiprávne (stanoviská pánov Prescott a Galloux, prílohy T.3 a T.6, spomenuté v bode 90 vyššie), a preto nariadenie poskytnutia povinnej licencie by spôsobilo ujmu na hodnote týchto aktív. Okrem toho z rozsudku zo 6. októbra 1994, Tetra Pak/Komisia (T‑83/91, Zb. s. II‑755, body 84 a 139), sa nedá vyvodiť záver, že podľa Súdu prvého stupňa by tajné informácie predložené vo forme špecifikácií neboli chránené rovnako ako iné predmety práv duševného vlastníctva, keďže pred týmto súdom sa neprejednávala otázka, či špecifikácie kartónových škatúľ predstavujú chránené obchodné tajomstvo.

O potrebnosti informácií

127 Vo svojom vyjadrení z 21. júla 2004 Komisia tvrdí, že špecifikácie komunikačných protokolov Microsoftu sú „informácie potrebné na dosiahnutie stykovej prevádzkovej schopnosti (interoperability)“ v zmysle smernice 91/250, a preto povinné poskytnutie licencií uložené Rozhodnutím neumožňuje konkurentom Microsoftu získať nič, čo by nemohli získať prostredníctvom rozkladu operačných systémov Windows pre servery na základe článku 6 smernice.

128 Microsoft však považuje toto tvrdenie za nesprávne z niekoľkých dôvodov.

129 Po prvé podľa Microsoftu článok 6 ods. 2 smernice 91/250 predstavuje iba obmedzenú výnimku z výlučných práv nositeľa práv na chránený počítačový program, ako sú uvedené v článku 4 smernice. Z určitých presne definovaných okolností môže „oprávnený používateľ“ mať povolenie „objaviť“ rozhrania chráneného počítačového programu pomocou „rozkladu“ kódu, ktorý dokáže čítať stroj používajúci tieto rozhrania. Takýto „rozklad“ je však povolený iba vtedy, ak sú tieto rozhrania nevyhnutné na zabezpečenie funkčnosti nezávisle vytvoreného počítačového programu a majiteľ programu ich neposkytol. V danom prípade Microsoft jednak tvrdí, že už poskytol rozhrania potrebné pre počítačové programy tretích osôb pre využívanie funkcionalít operačných systémov Windows pre servery, jednak špecifikácie komunikačných protokolov Microsoftu nie sú potrebné na zabezpečenie funkčnosti nezávisle vytvoreného operačného systému pre servery pre pracovné skupiny. Naopak, Rozhodnutie ukladá Microsoftu povinnosť udeliť súhlas na to, aby jeho konkurenti mohli vytvárať produkty ponúkajúce rovnaké služby súborov a tlače a rovnaké služby správy užívateľov a skupín, ako ponúkajú operačné systémy Windows pre servery tým, že vyvinú vlastné realizácie komunikačných protokolov Microsoftu. Microsoft je preto nútený poskytnúť hodnotné obchodné informácie svojim konkurentom za okolností, za ktorých títo nemajú žiadne právo pristúpiť k rozkladu v zmysle článku 6 ods. 2 tejto smernice.

130 Po druhé článok 6 smernice 91/250 síce povoľuje získanie informácií pomocou rozkladu, ale v odseku 2 stanovuje tri prísne obmedzenia pre použitie týchto informácií, vrátane zákazu použitia týchto informácií na vytvorenie programu reprodukujúceho program, ktorý bol predmetom rozkladu. Rozhodnutie však neobsahuje žiadne obmedzenie v tomto ohľade, naopak povoľuje držiteľom licencií vývoj aplikácií, ktoré porušujú autorské práva Microsoftu na špecifikácie komunikačných protokolov.

131 Po tretie hodnota špecifikácií je vyššia, ako hodnota informácií, ktorú by konkurenti Microsoftu mohli získať pomocou oprávneného rozkladu.

O vážnej a nenapraviteľnej ujme

132 Microsoft ďalej uvádza, že poskytnutie informácií chránených právom duševného vlastníctva by bolo príčinou vzniku vážnej a nenapraviteľnej ujmy.

133 Článok 5 písm. a) Rozhodnutia oberá Microsoft o konkurenčné výhody získané úsilím vynaloženým na výskum a vývoj tým, že dovoľuje jeho konkurentom používať komunikačné protokoly s cieľom ponúknuť operačné systémy, ktoré by mohli nahradiť operačné systémy distribuované Microsoftom. Z práv duševného vlastníctva pritom vyplýva právo použiť alebo nepoužiť predmet chránený týmto právom a vybrať si spôsob jeho použitia. Bolo už rozhodnuté v tom zmysle, že nariadenie povinnej licencie spôsobuje ujmu na „samotnom dôvode existencie“ inštitútu duševného vlastníctva, ktorým je „poskytnúť tvorcovi novátorských a originálnych diel výlučné právo používať tieto diela“ (uznesenie predsedu Súdu prvého stupňa z 26. októbra 2001, IMS Health/Komisia, T‑184/01 R, Zb. s. II‑3193, bod 125). Z tohto dôvodu Súd prvého stupňa uznal, že požadovať od podniku, aby poskytol licencie na svoje duševné vlastníctvo, hoci len „čisto dočasne“, znamená riziko spôsobenia „vážnej a nenapraviteľnej ujmy“, a to aj v prípade, ak predmetné informácie už sú verejne známe (to isté uznesenie, bod 127).

134 Nezvratný charakter poskytnutia častí duševného vlastníctva je osobitne zjavný v prípade obchodného tajomstva. V danom prípade sa tieto časti týkajú koncepcie Microsoftu o spôsobe vykonania určitých úloh, ktoré operačné systémy pre servery musia vykonať sami alebo v spolupráci s operačnými systémami pre PC klientov a pre servery. Odhalenie týchto koncepcií by sa už nikdy nedalo vymazať z pamäti osôb, ktorým boli poskytnuté.

135 Povinnosť poskytnúť licencie na informácie chránené autorským právom by takisto malo nezvratné dopady na hospodársku súťaž. Analýza autorsko-právne chránených špecifikácií komunikačných protokolov by umožnila konkurentom Microsoftu získať rozsiahle znalosti o spôsobe vnútorného fungovania týchto operačných systémov a použiť tieto znalosti pre ich vlastné produkty. Nie je možné dodatočne overiť, či konkurenti Microsoftu tieto znalosti nevyužili.

136 Povinné poskytnutie licencií na patenty by okrem toho spôsobilo nenapraviteľnú ujmu. Aj keby zrušenie Rozhodnutia umožnilo Microsoftu použiť právne prostriedky proti tretím osobám s cieľom dosiahnuť, aby nepoužívali technológiu chránenú patentmi, bolo by veľmi zložité a nehospodárne pokúšať sa o zistenie toho, či sa technológia Microsoftu ešte stále využíva, a medzitým vytvorené produkty obsahujúce inovácie Microsoftu by pravdepodobne zostali v distribúcii a v rukách zákazníkov.

137 Aj keď Rozhodnutie dovoľuje Microsoftu poskytovať licencie na jeho právo duševného vlastníctva „rozumne a nediskriminačne“, z čoho pravdepodobne vyplýva platba poplatku, ujma spôsobená na právach duševného vlastníctva Microsoftu nemôže byť napravená zaplatením tohto poplatku (pozri v tomto zmysle uznesenie IMS Health/Komisia, už citované v bode 133 vyššie, bod 125).

– Zásah do obchodnej slobody Microsoftu

138 Odvolávajúc sa na uznesenie predsedu Súdu prvého stupňa z 3. júna 1996, Bayer/Komisia (T‑41/96 R, Zb. s. II‑381, bod 54), a IMS Health/Komisia (už citované v bode 133 vyššie, bod 130), Microsoft tvrdí, že jeho sloboda určiť si podstatné prvky svojej obchodnej politiky je obmedzená z dôvodu vykonania Rozhodnutia, podobne ako tomu bolo vo veciach, ktoré viedli k prijatiu vyššie uvedených uznesení.

i) O slobode rozširovať informácie

139 V danom prípade poskytnutie všeobecnej licencie na svoje komunikačné protokoly nebolo súčasťou obchodnej politiky Microsoftu. Microsoft uvádza, že poskytnutie licencií na svoje komunikačné protokoly klient-server bolo dohodnuté v rámci amerického zmieru, avšak tento zmier sa netýka poskytnutia licencií na komunikačné protokoly server-server. Zaviazaním Microsoftu k poskytnutiu špecifikácií komunikačných protokolov server-server, väčšina ktorých nebola vypracovaná, by Rozhodnutie urobilo z Microsoftu dodávateľa technológie svojim konkurentom v sektore operačných systémov pre servery.

140 Microsoft ďalej uvádza existujúce rozdiely medzi americkým zmierom a dohodou uzavretou so Sun Microsystems na strane jednej a Rozhodnutím na strane druhej.

141 Kým americký zmier stavovuje poskytnutie licencií na komunikačné protokoly klient-server s výlučným cieľom zabezpečiť interoperabilitu s operačnými systémami Windows pre PC klientov, Rozhodnutie ukladá povinnosť poskytnúť licencie na tieto protokoly pre ich použitie v operačných systémoch pre servery pre pracovné skupiny poskytujúce služby súborov, tlače a správy používateľov a skupín pre všetky operačné systémy Windows pre PC klientov a pre servery.

142 Dohoda uzavretá so Sun Microsystems – jediným sťažovateľom pred Komisiou – obsahuje rad obojstranných dohôd, v ktorých sa strany dohodli na spolupráci pri vývoji produktov a poskytovaní si licencií navzájom, vrátane licencií na typ komunikačných protokolov, na ktoré sa vzťahuje Rozhodnutie. Microsoft však zdôrazňuje, že vzájomné licencie mu zaručujú protiplnenie vo forme prístupu k časti duševného vlastníctva Sun Microsystems a podnecujú Sun Microsystems k rešpektovaniu práv duševného vlastníctva Microsoftu v súvislosti s technológiou poskytnutou na základe licencií. Obojstranná povaha týchto dohôd poskytuje Microsoftu protiplnenie, ktoré práve chýba v prípade povinného poskytnutia licencií uloženého v Rozhodnutí.

ii) O slobode vyvíjať svoje produkty

143 Microsoft tvrdí, že vykonanie Rozhodnutia by ho pripravilo o možnosť vyvíjať svoje produkty. Poskytnutie povinných licencií na komunikačné protokoly by s konečnou platnosťou prinieslo ujmu na jeho práve rozhodovať o vývoji svojich produktov. Malo by to vplyv na vylepšenie týchto protokolov v budúcnosti a v konečnom dôsledku aj na inovačnú schopnosť Microsoftu, ako to uvádza štúdia Madnick a Meyer. Microsoft uvádza, že len čo produkty tretích osôb začnú byť závislé na charakteristikách koncepcie operačného systému Windows namiesto toho, aby sa odvolávali na jeho funkcionality prostredníctvom zverejnených rozhraní, jeho schopnosť meniť tieto charakteristiky koncepcie s cieľom zlepšiť daný produkt by bola znížená. Opačné tvrdenia Komisia uvedené v jej vyjadrení z 21. júla 2004 sa nezakladajú na realite obchodného života. Pre Microsoft už bolo inžinierskou výzvou zachovať spätnú kompatibilitu s tisíckami zverejnených rozhraní používaných počítačovými programami tretích osôb v rámci postupného uvádzania nových operačných systémov Windows pre servery. Pridávanie nových funkcionalít a zlepšovanie fungovania, bezpečnosti a spoľahlivosti existujúcich funkcionalít by sa stalo výrazne ťažším, ak by sa počítačové programy tretích osôb odvolávali na funkcionality Windows prostredníctvom protokolov, ktoré boli v minulosti dôverné (štúdie Madnick a Meyer, prílohy R.2 a T.7).

iii) O potrebe „spevnenia“ protokolov

144 Podľa Microsoftu súkromné protokoly nie sú určené na používanie v softvérových produktoch tretích osôb. Preto by sprístupnenie veľkého počtu súkromných protokolov mohlo spôsobiť prípadné nefunkčnosti, zlyhania a bezpečnostné riziká. Microsoft by preto musel najprv vynaložiť časť svojich zdrojov na „spevnenie“ protokolov, aby mohli čeliť ich neuváženému alebo zlomyselnému používaniu, čo často vyžaduje pridanie ochranných kódov a vykonanie rozsiahleho dodatočného testovania pred poskytnutím produktov používajúcich komunikačné protokoly. V tomto ohľade má Rozhodnutie nezvratný dopad na slobodu Microsoftu vyvíjať svoje produkty spôsobom, aký uzná za vhodný.

145 Vo svojom vyjadrení z 19. augusta 2004 Microsoft dodáva, že dodanie svojim konkurentom špecifikácií komunikačných protokolov, ktorých účelom bolo vždy len zabezpečenie komunikácie medzi operačnými systémami Windows pre servery, by vystavilo jeho zákazníkov technickým neistotám. Pokiaľ ide o túto otázku, odvoláva sa na štúdiu Madnick a Meyer, prílohy R.2 a T.7. Tieto protokoly sú založené na veľkom počte predpokladov v súvislosti s vnútorným fungovaním operačných systémov pre servery, ktoré spoločne poskytujú služby pracovnej skupiny. Preto neobsahujú bezpečnostné mechanizmy, ktorými by boli vybavené v prípade, ak by boli určené na komunikáciu so softvérovými produktmi tretích osôb. Aj keď je možné, že by Microsoft v budúcnosti „spevnil“ realizácie svojich komunikačných protokolov, stále existujú milióny operačných systémov Windows pre servery v sieťach zákazníkov, ktoré používajú tieto protokoly v ich súčasnom stave. Následná zmena týchto produktov s cieľom ich ochrany proti nevhodnému používaniu sa nedá predstaviť, keďže zabudovanie potrebných ochranných mechanizmov by si vyžadovalo významné zmeny produktov, ktoré sú už v obehu. Microsoft poznamenáva, že aj keď sa Komisia ironicky vyjadruje na adresu toho, čo nazýva „bezpečnosťou prostredníctvom neprehľadnosti“ (príloha S.2), zákazníci by neboli spokojní, ak by sa dozvedeli, že sprístupnenia uložené Komisiou v Rozhodnutí vystavili súčasné operačné systémy Windows pre servery riziku nefunkčností (štúdia Madnick a Meyer, príloha T.7). Protokoly sú zložité a riziko vzniku chýb pri ich vykonávaní v inom operačnom systéme pre servery pre pracovné skupiny je vysoké. Takáto chyba by mohla mať za následok rozsiahle straty alebo zmeny údajov a zároveň aj vznik ujmy spôsobenej Microsoftu a jeho zákazníkom. Zákazníci sú samozrejme veľmi citliví na straty a zmeny údajov, a preto by Microsoft utrpel ujmu, najmä na dobrej povesti, ak by existujúci základ operačných systémov Windows pre servery bol spochybnený nesprávnym používaním komunikačných protokolov Microsoftu. Podľa Komisie „všetky ujmy by sa dali odstrániť... po zrušení Rozhodnutia“. Jeho zrušenie by však nemohlo napraviť stratu alebo zmeny údajov, ani navrátiť dobrú povesť Microsoftu.

– Nezvratné zmeny situácie na trhu

146 Microsoft tvrdí, že povinné poskytnutie licencií by nenapraviteľne zmenilo situáciu prevládajúcu na trhu v jeho neprospech. Zdá sa, že Komisia sa usiluje o túto zmenu, ako to uvádza odôvodnenie č. 695 Rozhodnutia, v zmysle ktorého „ak by konkurenti Microsoftu mali prístup k požadovaným informáciám súvisiacim s interoperabilitou, mohli by ich použiť pre sprístupnenie vyspelých funkcií svojich vlastných produktov v rámci siete založenej na vzťahoch interoperabiliy, na ktorej je založené prostredie Windows“.

147 Na preukázanie vzniku nezvratnej zmeny na trhu Microsoft tvrdí, že skúmanie detailných špecifikácií komunikačných protokolov, ktorých je majiteľom, čo by bolo možné na základe povinného poskytnutia licencií, by dovolilo jeho konkurentom objaviť dôležité aspekty koncepcie operačných systémov Windows pre servery. Ako vysvetľuje štúdia Madnick a Meyer, špecifikácie komunikačných protokolov, ktoré boli predtým súkromné, by boli obzvlášť spôsobilé odhaliť informácie vo vnútornej koncepcii operačných systémov, keďže tieto protokoly sú často závislé na ich konkrétnom vykonávaní v softvérovom kóde. Používanie týchto komunikačných prokolov tretími osobami by preto znamenalo upresnenie rôznych detailov, pričom tieto detaily zostávajú neodhalené v prípade, ak sa komunikačné protokoly používajú súkromne, rôznymi exemplármi toho istého operačného systému fungujúceho na rôznych serveroch.

148 Rozsiahle sprístupnenie takýchto informácií by umožnilo konkurentom Microsoftu reprodukovať vo svojich operačných systémoch rad funkcionalít, ktoré Microsoft vyvinul vďaka vlastnému úsiliu v oblasti výskumu a vývoja. Ujma, ktorá by takto vznikla Microsoftu, by presahovala tak rozsah uloženého zverejnenia, ako aj trh operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny a dokonca aj priestorový rozsah povinnej licencie.

O zvažovaní záujmov

149 Microsoft tvrdí, že záujem Spoločenstva na uložení účinnej nápravy nevyžaduje okamžité vykonanie článku 5 písm. a) až c) Rozhodnutia.

150 Po prvé, keďže účelom článku 82 ES je „zachovanie záujmov spotrebiteľov, a nie ochrana postavenia konkrétnych konkurentov“ (uznesenie IMS Health/Komisia, už citované v bode 133 vyššie, bod 145), treba klásť veľký dôraz na skutočnosť, že spotrebitelia neutrpia ujmu. V danom prípade majú zákazníci úžitok z rôznych riešení pre interoperabilitu. Počas piatich rokov, kedy prebiehalo konanie pred Komisiou, žiadny podnik sa nevyjadril v zmysle, že by si chcel vybrať iný operačný systém pre servery ako Windows a bol by nútený vybrať si operačný systém pre servery Windows z dôvodu zabezpečenia interoperability.

151 Ďalej vykonanie opatrenia na nápravu stanoveného v článku 5 Rozhodnutia nie je potrebné, keďže konkurenti Microsoftu v súčasnosti nepotrebujú prístup ku komunikačným protokolom Microsoftu. Microsoft okrem toho uvádza, že ani samotná Komisia netvrdí, že by hospodárska súťaž medzi dodávateľmi operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny v krátkom čase zanikla v prípade odkladu vykonateľnosti článku 5 Rozhodnutia.

152 V tomto ohľade Microsoft tvrdí, že v súčasnosti sú produkty jeho konkurentov konkurencieschopné, a v tejto súvislosti predkladá rôzne štúdie a prognózy týkajúce sa systémov Linux, UNIX a Novell.

153 Okrem toho Microsoft tvrdí, že Komisia nepreukázala spojenie medzi opatrením na nápravu stanoveným v článku 5 Rozhodnutia a akoukoľvek požiadavkou predloženou distribútormi operačných systémov pre servery pre pracovné skupiny. Microsoft spresňuje, že Sun Microsystems, Novell a Free Software Foundation/Samba nežiadali o poskytnutie licencie na komunikačné protokoly, ktorých je majiteľom.

154 Výhoda, ktorú by títo konkurenti mohli získať prostredníctvom možnosti objaviť spôsob, ako Microsoft vyriešil určité problémy v súvislosti s koncepciou operačných systémov pre servery, nemôže vyvážiť legitímny záujem Microsoftu na ochrane vlastnej technológie. Pri zvažovaní záujmov musí všeobecný záujem na zachovaní efektívnej hospodárskej súťaže zjavne prevažovať nad osobitnými záujmami konkurentov Microsoftu.

155 Neexistuje riziko vytlačenia konkurenčných distribútorov operačných systémov pre servery z trhu v dôsledku odkladu vykonateľnosti článku 5 Rozhodnutia. Konkurenti Microsoftu poskytovali svojim profesionálnym zákazníkom licencie na svoje vlastné operačné systémy pre servery počas dlhých rokov a nemali pritom prístup ku špecifikáciám komunikačných protokolov, ktoré im Microsoft musí v zmysle Rozhodnutia poskytnúť. Na podporu svojej analýzy Microsoft predkladá rôzne údaje o určitých konkurentoch na predmetnom trhu.

156 Nakoniec sa podľa Microsoftu nedá tvrdiť, že vykonanie Rozhodnutia by bolo naliehavé, keďže administratívne konanie, počas ktorého hodnotenie Komisie kolísalo, trvalo päť rokov.

157 Po druhé pri zvažovaní záujmov je potrebné zohľadniť na strane jednej záväzky Spoločenstva vyplývajúce z medzinárodných zmlúv, vrátane TRIPS-u, a na strane druhej dôvodnosť žaloby vo veci samej. Čo sa týka tohto druhého aspektu, Microsoft sa odvoláva na uznesenie predsedu Súdneho dvora z 11. apríla 2002, NDC Health/IMS Health a Komisia [C‑481/01 P(R), Zb. s. I‑3401] a tvrdí, že pri zvažovaní prítomných záujmov sa musí prihliadnuť na dôvodnosť jeho žaloby vo veci samej. V danom prípade je najmä zrejmé, že Komisia nepreukázala splnenie podmienok stanovených v judikatúre (rozsudok IMS Health, už citovaný v bode 99 vyššie) prinútením podniku s dominantným postavením poskytnúť licencie svojim konkurentom.

158 Po tretie a na záver Microsoft pripomína, že Sun Microsystems v čase po prijatí Rozhodnutia uzavrel dohodu s Microsoftom, ktorou sa vyriešili ťažkosti vedúce k podaniu sťažnosti na Komisiu. Neexistuje preto žiadna naliehavá potreba vykonať Rozhodnutie v čase, keď prebieha konanie vo veci samej.

159 ACT tvrdí, že odmietnutie odkladu vykonateľnosti opatrení na nápravu by mu spôsobilo vážne a nenapraviteľné účinky vyplývajúce z ujmy na sile a hodnote práv duševného vlastníctva, ktorých sú jeho členovia nositeľmi v EHP.

160 ACT presnejšie tvrdí, že po prvé okamžitá vykonateľnosť opatrenia na nápravu by predstavovala zásadný precedens v oblasti povinných licencií na predmety práv duševného vlastníctva, ktorý by viedol k rýchlemu a podstatnému zníženiu hodnoty práv duševného vlastníctva jeho členov. V tomto ohľade ACT tvrdí, že Komisia vyložila a uplatnila článok 82 ES spôsobom, ktorý je nezlučiteľný so záväzkami Spoločenstva vyplývajúcimi z článkov 13, 31 a 39 TRIPS.

161 Po druhé ACT tvrdí, že sprístupnenie komunikačných protokolov, ktorých výlučným majiteľom bol predtým Microsoft, by viedlo k nestabilite operačných systémov Windows pre PC klientov a pre servery, čo by okamžite spôsobilo vznik podstatnej ujmy jeho členom.

162 CompTIA usudzuje, že opatrenie na nápravu stanovené v článku 5 Rozhodnutia v rozsahu, v akom ukladá Microsoftu povinnosť poskytnúť svoje duševné vlastníctvo každému podniku na trhu severov, predstavuje zníženie úrovne ochrany duševného vlastníctva pre celý priemysel informačných a komunikačných technológií a je dôvodom vzniku právnej neistoty a jeho okamžitým dôsledkom bude zníženie objemu investícií v sektore technológií, a tým aj úrovne všeobecnej hospodárskej aktivity.

163 CompTIA okrem toho usudzuje, že vážna a nenapraviteľná ujma spôsobená týmto opatrením celému sektoru, ako aj členom CompTIA, prevažuje nad prípadným negatívnym dopadom, ktorý by malo opomenutie okamžitého sprístupnenia na verejný záujem a na záujmy tretích osôb. CompTIA zdôrazňuje, že nemá informácie o žiadnych problémoch s interoperabilitou na trhu serverov, a to napriek tomu, že pri kvalifikácii a certifikácii pracovnej sily v oblasti technológií hrá dôležitejšiu úlohu, ako akékoľvek iné združenie.

b) Tvrdenia Komisie a vedľajších účastníkov konania podporujúcich jej návrhy

164 Na úvod Komisia usudzuje, že návrh na nariadenie odkladu vykonateľnosti článku 5 písm. a) až c) Rozhodnutia sa do veľkej miery zakladá na hodnotení údajného vplyvu tohto Rozhodnutia na výkon „práv duševného vlastníctva“ Microsoftu a uvádza v tejto súvislosti niekoľko úvodných poznámok. Vo svojom vyjadrení z 13. septembra 2004 Komisia spresňuje, že jej argumentácia by zostala platnou aj v prípade, ak by sa predpokladalo, že Microsoft výslovne preukázal, že Rozhodnutie ho prinútilo k poskytnutiu licencií na predmety svojich práv duševného vlastníctva. FSF-Europe sa stotožňuje s argumentáciou Komisie.

Úvodné poznámky

165 Komisia predovšetkým uvádza, že článok 5 písm. a) až c) Rozhodnutia zaväzuje Microsoft na poskytnutie technologickej dokumentácie nazývanej „špecifikácie“, ktorá detailne popisuje „protokoly“ uvedené v článku 1 ods. 1 Rozhodnutia. Komisia však zdôrazňuje, že je dôležité rozlišovať medzi touto dokumentáciou a zdrojovým kódom produktov Microsoftu. Konkurent usilujúci sa o vypracovanie operačného systému pre servery, ktorý by obsahoval protokoly Microsoftu, by musel vybaviť svoj produkt zdrojovým kódom, ktorý by mu umožnil vykonávať špecifikácie. No dvaja programátori, ktorí by rozpracovali rovnaké špecifikácie komunikačných protokolov, by nenapísali ten istý zdrojový kód a ich programy by boli odlišné (odôvodnenia č. 24, 25, 698 a 719 až 722). Z tohto pohľadu sa protokoly dajú prirovnať k jazyku – pričom špecifikácie by predstavovali syntax a slovnú zásobu – v tom, že pre dvoch ľudí skutočnosť, že sa naučia syntax a slovnú zásobu toho istého jazyka ešte nezaručuje, že budú tento jazyk používať rovnako.

166 V ďalšom, Komisia pokračuje, so zreteľom na tieto skutočnosti, prehľadom rôznych práv duševného vlastníctva, ktorých sa Microsoft dovoláva.

– O autorskom práve

167 Po prvé, čo sa týka autorského práva, podľa Komisie sú tvrdenia Microsoftu nepresné, ak nie zavádzajúce. Na strane jednej totiž Microsoft mylne navádza na myšlienku, že používanie informácií súvisiacich s interoperabilitou na účely zabezpečenia účinného fungovania interoperability je porušením autorského práva. Na strane druhej Microsoft takisto chybne uvádza, že ochrana autorského práva zahŕňa komunikačné protokoly a mylne sa dovoláva autorského práva na „špecifikácie“, aby tvrdil, že využitie v nich obsiahnutých poznatkov predstavuje porušenie tohto práva.

168 Podľa Komisie však aj v prípade, ak by špecifikácie ako také mohli byť pokryté autorským právom, neznamená to, že použitie informácie obsiahnutej v tomto dokumente vo forme rozpracovania v operačnom systéme predstavuje porušenie autorského práva, keďže, ako to uvádza aj Rozhodnutie, rozpracovanie špecifikácie nie je kópia, ale predstavuje zjavne odlišné dielo (odôvodnenia č. 25, 570 a nasl. a 719 a nasl.).

169 Vo svojom vyjadrení z 13. septembra 2004 Komisia v podstate tvrdí, že rozpracovanie komunikačných protokolov nepredstavuje formu používania zakázanú autorským právom.

170 Spomedzi početných poznámok Komisie k vyjadreniu Microsoftu z 19. augusta 2004 je vhodné hodnotiť podrobnejšie odpovede na päť druhov tvrdení.

171 Po prvé Komisia uvádza, že Microsoft sa vo svojom vyjadrení z 19. augusta 2004 prvýkrát dovolával práva na „rozširovanie“ (bod 119 vyššie). Komisia uvádza, že článok 6a Bernského dohovoru, ktorý obsahuje „osobnostné práva“ nositeľa autorského práva, nespomína toto právo, a preto akékoľvek obmedzenie výkonu tohto predpokladaného práva nemôže byť v rozpore „so zvyčajným využívaním počítačového programu“ definovaným v článku 6 ods. 3 smernice 91/250, keďže toto ustanovenie samotné predpisuje, že sa musí vykladať „v súlade s ustanoveniami Bernského dohovoru“. Právo sprístupnenia by okrem toho malo byť „osobnostné právo“, na ktoré sa nemôže poskytnúť licencia. No dovolávanie sa práva na sprístupnenie by bolo ťažko zlučiteľné so skutočnosťou, že produkty Microsoftu sú na trhu, že jednotlivé osoby majú možnosť ich pozorovať, študovať a testovať a za určitých okolností môžu pristúpiť k ich rozkladu. Nakoniec dôvody, ktoré Microsoft uvádza pre odmietnutie zverejnenia predmetných informácií, sú čisto ekonomickej povahy a nemajú nič spoločné s dôvodom existencie predmetného práva.

172 Po druhé Komisia nesúhlasí s tým, že technická dokumentácia, ktorá má byť zverejnená, by sa dala považovať za „počítačový program“ chránený v zmysle smernice 91/250 z dôvodu, že ide o „počítačový program“ (bod 118 vyššie). Podľa Komisie tieto informácie v skutočnosti nebudú vytvorené vopred ako vnútorná pomoc pre vytvorenie programov Microsoftu, ale až dodatočne, výlučne na účely poskytnutia iba obmedzených informácií jeho konkurentom.

173 Pokiaľ ide o tvrdenie Microsoftu založenom na článku 4 smernice 91/250, v zmysle ktorého rozpracovanie predmetných protokolov by bolo „takmer isto“ spracovaním alebo prekladom špecifikácií pokrytých autorským právom Microsoftu (bod 120 vyššie), Komisia odpovedá, že žalobca toto tvrdenie neodôvodnil. Podľa Komisie totiž tak zo znenia smernice 91/250, ako aj z prípravných aktov sa dá vyvodiť záver, že vytvorenie softvéru pre určité rozhranie na základe špecifikácií tohto rozhrania nie je pokryté článkom 4 tejto smernice. V skutočnosti sa totiž článok 6 tejto smernice zakladá na predpoklade, že používanie informácií súvisiacich s interoperabilitou získaných rozkladom – ktorý zakladá výnimku – „na získanie informácie potrebnej na dosiahnutie stykovej prevádzkovej schopnosti (interoperability) nezávisle vytvoreného počítačového programu s inými programami“ nepredstavuje ujmu na autorských právach, ak sa informácie nevyužijú „na vývoj, výrobu alebo odbyt počítačového programu v podstate podobného v jeho vyjadrení“ programu, ktorý bol predmetom rozkladu. Ak by mal Microsoft pravdu, článku 6 smernice 91/250 by sa nikdy nedalo dovolať pre vytvorenie kompatibilných produktov, keďže vytvorenie týchto produktov b