ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Článok 22 ods. 1 a 2 smernice 92/12 stanovuje: „1. Vo vhodných prípadoch výrobky podliehajúce spotrebnej dani, ktoré boli uvoľnené na spotrebu, môžu na požiadanie obchodníka, v rámci jeho obchodu, prichádzať do úvahy pre refundáciu spotrebnej dane daňovými úradmi členského štátu, kde boli uvoľnené pre spotrebu, ak neboli určené na spotrebu v tomto členskom štáte. [Ak je to vhodné, je možné, aby bola v prípade výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani, ktoré boli uvedené do daňového voľného obehu, na žiadosť hospodárskeho subjektu v rámci jeho podnikateľskej činnosti vrátená spotrebná daň daňovými úradmi členského štátu, v ktorom boli uvedené do daňového voľného obehu, ak neboli určené na spotrebu v tomto členskom štáte — neoficiálny preklad]. Avšak členské štáty môžu odmietnuť požiadavku na refundáciu, ak táto nezodpovedá správnosti kritérií, ktoré stanovujú [Členské štáty však môžu odmietnuť žiadosť o vrátenie, ak táto žiadosť nespĺňa nimi stanovené kritériá — neoficiálny preklad]. 2. Pri uplatňovaní odseku 1 sa majú brať do úvahy nasledovné opatrenia [Pri použití odseku 1 platí nasledujúce — neoficiálny preklad]: a) pred odoslaním tovaru, odosielateľ musí zostaviť požiadavku a refundáciu kompetentnými orgánmi [odosielateľ musí podať žiadosť o vrátenie na príslušný orgán — neoficiálny preklad] jeho členského štátu a poskytnúť dôkaz, že spotrebná daň bola zaplatená. Avšak kompetentné orgány nemôžu odmietnuť refundáciu z jediného dôvodu, ak nebol [nemôžu odmietnuť vrátenie len preto, že nebol — neoficiálny preklad] prezentovaný dokument, ustanovený tými istými orgánmi, ktorým sa potvrdzuje, že počiatočná [pôvodná — neoficiálny preklad] platba bola vykonaná; … d) výrobky, podliehajúce spotrebnej dani a uvoľnené na spotrebu v členskom štáte a majúce daňové označenie alebo identifikačnú značku tohto členského štátu, môžu byť stanovené pre refundáciu spotrebnej dane, ktorú majú vyberať daňové úrady členských štátov, ktoré vydali daňové označenia alebo identifikačné značky za predpokladu, že daňové úrady členského štátu, ktorý ich vydal, stanovil, že takéto označenia alebo značky boli zničené [V prípade výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani a uvedených do daňového voľného obehu v členskom štáte a z tohto dôvodu označených kontrolnou známkou alebo osobitnou známkou tohto členského štátu môžu daňové orgány členského štátu, ktorý vydal tieto kontrolné známky alebo osobitné známky, vrátiť príslušnú sumu spotrebnej dane, ak daňové orgány členského štátu, ktorý vydal tieto známky, zistia, že tieto boli zničené — neoficiálny preklad].“
5

Toto ustanovenie bolo prevzaté skoro v rovnakom znení do článku 1 ods. 9 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v. EÚ L 134, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132). Podľa odôvodnenia č. 1 smernica 2004/18 pristupuje k zjednoteniu smerníc osobitne uplatňovaných na postupy verejného obstarávania v troch uvedených oblastiach do jediného textu a podľa jej článku 80 mala byť prebratá do právneho poriadku členských štátov najneskôr do 31. januára 2006.
26

Vykladať odkaz uvedený v článku 11 ods. 2 nariadenia č. 44/2001 na článok 9 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia v tom zmysle, že umožňuje poškodenému konať len na súdoch, ktoré majú právomoc podľa tohto posledného ustanovenia, to znamená na súdoch bydliska poistníka, poisteného alebo oprávneného z poistenia, by bolo priamo v rozpore aj so znením uvedeného článku 11 ods. 2. Uvedený odkaz rozširuje pôsobnosť tejto normy na kategórie iných žalobcov ako poistník, poistený alebo oprávnený z poistenia, ktorí konajú proti poistiteľovi. Funkciou tohto odkazu je doplniť zoznam žalobcov uvedených v článku 9 ods. 1 písm. b) o osoby, ktoré utrpeli ujmu.
41

V nadväznosti na to je potrebné poznamenať, že ak by nebola uvádzaná žiadna z iných možností sankcionovania subjektu odlišného od subjektu, ktorý sa dopustil porušovania, podniky by sa mohli vyhýbať sankciám jednoduchou zmenou totožnosti v dôsledku reštrukturalizácií, prevodov, alebo iných právnych alebo organizačných zmien. Cieľ potlačenia správaní, ktoré sú v rozpore s predpismi hospodárskej súťaže a predchádzania ich obnovovania prostredníctvom odrádzajúcich sankcií (pozri v tomto zmysle rozsudky z 15. júla 1970, ACF Chemiefarma/Komisia, 41/69, Zb. s. 661, bod 173; z 29. júna 2006, Showa Denko/Komisia, C-289/04 P, Zb. s. I-5859, bod 61, ako aj zo 7. júna 2007, Britannia Alloys & Chemicals/Komisia, C-76/06 P, Zb. s. I-4405, bod 22) by tak bol ohrozený.
11

Na druhej strane sa títo prevádzkovatelia káblových distribučných sietí domnievajú, že napadnuté opatrenia neoprávnene, v rozpore s článkom 3 ods. 1 písm. g) ES a článkami 49 ES a 86 ES, narušujú slobodné poskytovanie služieb tým, že obmedzujú počet dostupných staníc, a tak zvyšujú ich náklady, zatiaľ čo pri vyjednávaní o cenách za prístup do týchto sietí vysielatelia na základe licencie so štatútom „must carry“ majú výhodu z povinnosti retransmisie, ktorá je uložená prevádzkovateľom káblových distribučných sietí. V tejto súvislosti vnútroštátny súd uviedol, že ak nie je pravda, že infraštruktúry používané prevádzkovateľmi káblových distribučných sietí sú preťažené, je naopak pravdepodobné, že napadnuté nariadenia stavajú najmä zahraničných vysielateľov, ktorí majú záujem vysielať cez káblový prenos v dvojjazyčnom regióne Bruxelles-Capitale, do menej výhodného postavenia pri vyjednávaní, než majú vysielatelia na základe licencie, ktorí majú štatút „must carry“.
b)

Je pri skúmaní, či by zaobchádzanie so štátnym ‚predajným miestom pre kvóty na mlieko‘ ako s nezdaniteľnou osobou viedlo k takému ‚závažnému narušeniu hospodárskej súťaže‘, potrebné vziať do úvahy iba obvyklé prípady prevodu (zo strany predajného miesta), bez viazanosti na plochu, alebo je potrebné zohľadniť aj iné druhy prevodu (zo strany poľnohospodárov, ktorí sú zdaniteľnými osobami), bez viazanosti na plochu, aj keď pritom ide iba o výnimočné prípady?“
21

V rámci konania o odvolaní proti tomuto rozsudku hof van beroep te Antwerpen rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku: „Majú byť pikapy — t. j. motorové vozidlá pozostávajúce na jednej strane z uzatvorenej kabíny, ktorá slúži ako priestor pre pasažierov, v ktorej sa za sedadlom alebo lavicou pre vodiča nachádzajú sklápacie alebo odnímateľné sedadlá s trojbodovými bezpečnostnými pásmi, a na druhej strane z nákladného priestoru oddeleného od kabíny, ktorý nepresahuje výšku 50 cm, otvára sa len vzadu a nemá zariadenia na upevnenie nákladu — s veľmi luxusným vnútorným vybavením so všetkými možnosťami (vrátane elektricky nastaviteľných kožených sedadiel, elektricky nastaviteľných spätných zrkadiel, elektricky ovládaných okien, zabudovaného sterea s CD-prehrávačom, atď.), s ABS brzdným systémom, benzínovým motorom [s obsahom valcov] od 4 do 8 litrov s automatickou prevodovkou a veľmi vysokou spotrebou, náhonom na všetky štyri kolesá a luxusnými (športovými) diskami, deklarované do režimu voľného obehu a na konečné použitie v čase od 10. apríla 1995 do 4. decembra 1997, zaradené do položky 8703 vtedy platnej [KN] (pôvodne prijatej nariadením… č. 2658/87…) ako osobné automobily a ostatné motorové vozidlá konštruované hlavne na prepravu osôb (iných vozidiel, ako sú uvedené v položke 8702) vrátane osobných dodávkových a pretekárskych automobilov alebo ako motorové vozidlá na prepravu tovaru do položky 8704 vtedy platnej [KN] alebo do inej položky ako položky 8703 alebo položky 8704 vtedy platnej [KN]?“
11

Komisia zastáva názor, že z vyššie uvedených ustanovení nemeckého práva, z ich výkladu vnútroštátnymi súdmi, ako aj z ich uplatňovania správnymi orgánmi vyplýva, že za miesto poskytovania služieb vykonávateľa závetu sa vždy považuje miesto, kde vykonáva svoju činnosť. Bolo by to tak rovnako v prípade poskytovania služieb advokátov, daňových poradcov alebo podnikových audítorov. Takáto prax je v rozpore so znením článku 9 ods. 2 písm. e) šiestej smernice, ktorý za miesto poskytovania služieb považuje miesto zákazníka, ktorému sa služby poskytujú, keď je zákazník usadený mimo Spoločenstva alebo v inom štáte ako dodávateľ.
4

§ 35 ods. 2 regionálneho zákona o úradníkoch (Landesbeamtengesetz) v znení z 20. februára 1979 (GVBl BE, s. 368) znie takto: „Úradník je povinný vykonávať službu nad rámec bežného týždenného pracovného času bez odmeny, pokiaľ to vyžadujú naliehavé služobné pomery a práca nadčas sa obmedzuje na výnimočné prípady. Pokiaľ odpracuje nad rámec bežného pracovného času viac ako päť hodín za mesiac na základe služobného pokynu alebo povolenia, musí sa mu v priebehu troch mesiacov poskytnúť zodpovedajúce náhradné voľno. Pokiaľ nie je možné poskytnúť náhradné voľno zo služobných dôvodov, môžu namiesto neho úradníci v platových triedach so stúpajúcimi platmi dostať odmenu za príslušné hodiny nadčas až do 480 hodín v roku.“
23

Tvrdí, že ak by chcela dosiahnuť zaplatenie zostatku od Ferriere Nord proti jeho vôli, musela by využiť nútený výkon rozhodnutia podaním návrhu na začatie konania na príslušnom vnútroštátnom súde v súlade s pravidlami občianskeho súdneho procesu platnými na území dotknutého členského štátu, ako to stanovuje článok 256 druhý odsek ES. V súlade so štvrtým odsekom toho istého článku kontrola zákonnosti opatrení súvisiacich s výkonom rozhodnutia patrí do právomoci vnútroštátnych súdov.
46

Za týchto podmienok treba najprv preskúmať, či smernica 2002/58 vylučuje, aby členské štáty za účelom zabezpečenia účinnej ochrany autorského práva stanovili povinnosť oznámiť osobné údaje, ktoré by mali majiteľovi takého práva umožniť na základe existencie tohto práva začať občianskoprávne konanie. Ak by to tak nebolo, bolo by treba ďalej preskúmať, či z troch smerníc výslovne uvedených vnútroštátnym súdom priamo vyplýva, že členské štáty majú stanoviť takú povinnosť. Napokon, ak by to tak nebolo ani v prípade tohto druhého preskúmania, bolo by treba na účely poskytnutia užitočnej odpovede vnútroštátnemu súdu skúmať, vychádzajúc z odkazu na Chartu, ktorý vnútroštátny súd urobil, či by v takej situácii ako v konaní vo veci samej iné právne predpisy práva Spoločenstva mohli vyžadovať iný výklad týchto troch posledných uvedených smerníc.
25

Rozhodnutie, že tureckí štátni príslušníci, ktorým sa ako „au pair“ alebo študentom povolil vstup na územie členského štátu, sa môžu odvolávať na ustanovenia článku 6 ods. 1 rozhodnutia č. 1/80, by malo závažné dôsledky. Predovšetkým by z neho vyplývalo, že členské štáty nemôžu slobodne určiť podmienky upravujúce vstup tureckých štátnych príslušníkov na ich územie. Ďalej by to podnietilo obchádzanie vnútroštátnych právnych úprav, pretože dotknuté osoby by mali záujem prezentovať sa ako študenti alebo „au pair“ s cieľom dostať sa na pracovný trh členského štátu, na ktorého územie vstúpili. Nakoniec by to členské štáty viedlo k zúženiu ich politiky prijímania študentov a „au pair“ s tureckou štátnou príslušnosťou na úkor týchto dvoch skupín dotknutých osôb.
5

Článok 10 zákona č. 713 o pravidlách pre vykonávanie smerníc Európskeho hospodárskeho spoločenstva o výrobe a predaji kozmetických výrobkov (norme per l’attuazione delle direttive della Comunità economica europea sulla produzione e la vendita dei cosmetici) z 11. októbra 1986 (riadna príloha GURI č. 253 z 30. októbra 1986) v znení legislatívneho dekrétu č. 126 z 24. apríla 1997 (GURI č. 112 zo 16. mája 1997, ďalej len „zákon č. 713/86“), stanovuje: „… 3a. Dovoz kozmetických výrobkov zo štátov, ktoré nie sú členmi Únie, sa uskutočňuje pod dozorom odborníka, ktorý spĺňa podmienky stanovené v odsekoch 1 a 2. Tento odborník posudzuje metódy používané pri výrobe týchto výrobkov. 4. Osvedčené postupy pri výrobe kozmetických výrobkov, ktoré vychádzajú súčasne aj z predpisov Spoločenstva, sa prijímajú a aktualizujú dekrétom ministra zdravotníctva po dohode s ministrami priemyslu, obchodu, remesiel, práce a sociálnych vecí. 5. Každý, kto zamýšľa vyrábať alebo baliť výrobky uvedené v článku 1 na svoj vlastný účet alebo na účet tretích osôb, zašle najneskôr 30 dní pred začatím vykonávania tejto činnosti písomné ohlásenie ministerstvu zdravotníctva a príslušnému regiónu. 6. Toto ohlásenie obsahuje: a) meno alebo názov a sídlo podniku a výrobného závodu; b) opis priestorov a zariadení, ktorý umožňuje konštatovať, že spĺňajú technické a hygienické podmienky potrebné pre daný typ výroby, ako aj doklady preukazujúce nadobudnutie alebo prenájom uvedených zariadení; c) označenie totožnosti a kvalifikáciu technického riaditeľa; d) podrobný a úplný zoznam použitých látok a látok obsiahnutých v obchodovanom výrobku. 7. Všetky zmeny údajov uvedených pod písmenami a), b) a c) odseku 6 sa vopred oznamujú prostredníctvom nového ohlásenia. 8. Analogické ohlásenie, ktoré obsahuje len údaje podľa písmen a) a d) odseku 6, sú povinní urobiť dovozcovia výrobkov v baleniach pripravených na predaj, ktorí pochádzajú z členských štátov Európskej únie, a dovozcovia týchto výrobkov pochádzajúci zo štátov, ktoré nie sú členmi Európskej únie, ohlasujú aj totožnosť a kvalifikáciu odborníka podľa odseku 3a. …“
14

Okrem toho komisia pre zadanie zákazky stanovila, že vykonanú prax (prvé kritérium hodnotenia ponúk) je potrebné posúdiť podľa množstva vykonaných projektov. Podľa toho uchádzač získal 0 bodov za prax v hodnote do 500000 eur, 6 bodov za prax v hodnote od 500000 eur do 1000000 eur, 12 bodov za prax v hodnote od 1000000 eur do 1500000 eur a tak ďalej až do maximálneho počtu bodov 60 za prax v hodnote vyššej ako 12000000 eur.
31

Aj keď sa dve otázky predložené Súdnemu dvoru vnútroštátnym súdom týkajú svojou formuláciou iba priameho účinku článku 3 prvého odseku smernice 80/987, treba pripomenúť, pokiaľ ide o obdobie plynúce od dátumu nadobudnutia účinnosti smernice 2002/74 do dátumu uplynutia lehoty na jej prebratie, že ak vnútroštátna právna úprava patrí do pôsobnosti práva Spoločenstva, Súdny dvor, ktorý koná a rozhoduje o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, musí poskytnúť všetky výkladové prvky potrebné na posúdenie vnútroštátnym súdom súladu tejto právnej úpravy so základnými právami, ktorých dodržiavanie zabezpečuje Súdny dvor (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. decembra 2002, Rodríguez Caballero, C-442/00, Zb. s. I-11915, bod 31 a citovanú judikatúru, a z 10. apríla 2003, Steffensen, C-276/01, Zb. s. I-3735, bod 70).
13

V konaní o druhej veci ZVK deklaroval na Hauptzollamt Bamberg vývoz 32 kusov žijúceho hovädzieho dobytka do Egypta a z toho dôvodu požiadal o vývoznú náhradu vo forme preddavku, ktorú mu Hauptzollamt priznal. Rozhodnutím o zmene z 1. septembra 2003 sa však Hauptzollamt rozhodol požiadať o vrátenie tejto náhrady zvýšenej o 10 %, a to najmä z dôvodu, že zvieratá boli prepravované počas viac ako 14 hodín v rozpore so smernicou 91/628. Druhá fáza prepravy totiž trvala 15 hodín a 45 minút. Prekročenie maximálnej doby druhej fázy prepravy malo okrem iného za následok, že ZVK porušil pravidlo uvedené v bode 48 ods. 5 kapitoly VII prílohy smernice 91/628, podľa ktorého sa po maximálnej dobe prepravy v trvaní 29 hodín zvieratá musia vyložiť, nakŕmiť a napojiť a musia odpočívať najmenej 24 hodín.
21

Pán Jäger podal námietku proti rozhodnutiu Finanzamt, ako aj odvolanie na Finanzgericht. Tie však boli zamietnuté, a preto podal opravný prostriedok „Revision“ na Bundesfinanzhof. Keďže Bundesfinanzhof dospel k záveru, že prinajmenšom od vydania rozsudku z 11. decembra 2003, Barbier (C-364/01, Zb. s. I-15013) je sporné, či sú ustanovenia nemeckej právnej úpravy vzhľadom na to, že sa odlišujú v závislosti od miesta, na ktorom sa nachádza majetok, ktorý je predmetom dedičstva, resp. jeho časť, v súlade so zásadou voľného pohybu kapitálu, rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku: „Je v súlade s článkom 73b [ods. 1] Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva (teraz článok 56 ods. 1 ES), že na účely dane z dedičstva — (zahraničný) poľnohospodársky a lesný majetok nachádzajúci sa v inom členskom štáte je ohodnocovaný podľa svojej skutočnej trhovej hodnoty (bežná trhová hodnota), pričom pre tuzemský poľnohospodársky a lesný majetok platí osobitný spôsob ohodnocovania, ktorého výsledky dosahujú v priemere len 10 % jeho skutočnej trhovej hodnoty, a — pri nadobudnutí nemeckého poľnohospodárskeho a lesného majetku sa v určitej výške uplatní osobitná suma oslobodená od dane a zostávajúca hodnota sa má stanoviť len na 60 %, keď takáto právna úprava u dediča, ktorý zdedí pozostalosť pozostávajúcu z tuzemského majetku a zahraničného poľnohospodárskeho a lesného majetku, vedie k tomu, že z dôvodu, že poľnohospodársky a lesný majetok sa nachádza v cudzine, podlieha nadobudnutie tuzemského majetku vyššej dani z dedičstva, ako by tomu bolo v prípade, ak by sa poľnohospodársky a lesný majetok nachádzal v Nemecku?“
25

Komisia na základe spôsobu výpočtu definovaného v jej oznámeniach 96/C 242/07 z 21. augusta 1996 o uplatňovaní článku [228] Zmluvy (Ú. v. ES C 242, s. 6, ďalej len „oznámenie z roku 1996“) a 97/C 63/02 z 28. februára 1997 o spôsobe výpočtu penále podľa článku [228] Zmluvy ES (Ú. v. ES C 63, s. 2, ďalej len „oznámenie z roku 1997“) navrhuje, aby Súdny dvor uložil Portugalskej republike penále vo výške 21450 eur za každý deň omeškania ako sankciu za nevykonanie už citovaného rozsudku Komisia/Portugalsko odo dňa vyhlásenia rozsudku v predmetnej veci do dňa ukončenia zisteného nesplnenia povinnosti.
31

Podľa tohto súdu riešenie ním prejednávaného sporu závisí od výkladu práva Spoločenstva. Súdny dvor by totiž mohol konštatovať, že použitie dohôd o spolupráci je nezlučiteľné so zásadami zverejnenia a slobodnej hospodárskej súťaže, ktoré sa vzťahujú na verejné obstarávanie, ak by dospel k záveru, že takéto dohody sa buď môžu používať len v oblasti poštových služieb, ktoré zákon vyhradzuje poskytovateľovi univerzálnej služby, alebo že sú nezlučiteľné s uvedenými zásadami aj v tejto oblasti. V prípade takéhoto konštatovania by bolo potrebné dospieť k záveru o protiprávnosti takej dohody o spolupráci, aká je predmetom sporu v tomto prípade, s tým, že jej obsah by bol absolútne neplatný buď v celom rozsahu, alebo len pokiaľ ide o časť, ktorá ide nad rámec poštových služieb, pri ktorých by Súdny dvor považoval použitie takejto dohody za prípustné.
26

Tretí žalobný dôvod je založený na porušení článkov 3 a 8 ods. 2 nariadenia č. 4064/89 a zásady proporcionality. Pokiaľ ide o tento žalobný dôvod, Súd prvého stupňa rozhodol, že: „301 … treba konštatovať, že tvrdenia žalobcu sa opakovane zakladajú na nesprávnom predpoklade, ktorý Súd prvého stupňa už zamietol… Existuje totiž iba jedna koncentrácia uzavretá 9. augusta 1999, ktorá sa skladá z prvej a druhej skupiny transakcií a ktorá spadá do právomoci Komisie v zmysle nariadenia č. 4064/89. Preto napriek tvrdeniam žalobcu prvý návrh záväzkov nemení koncentráciu tak, že by už ďalej nešlo o koncentráciu. … 304 … je dôležité poukázať na to, že žalobca nevysvetlil, ako by mohla Komisia na základe prvého návrhu záväzkov… prijať záver o zlučiteľnosti koncentrácie, ak je nesporné, že v rámci tohto návrhu záväzkov by zostalo dominantné postavenie CVK vytvorené v dôsledku koncentrácie uzavretej 9. augusta 1999 nezmenené. Tento podnik by mal totiž aj napriek vzdaniu sa spoločnej kontroly nad CVK naďalej podiel na relevantnom trhu predstavujúci najmenej [50 až 60] %, vychádzajúc z vymedzenia trhu, pričom trhové podiely jeho konkurentov by sa nezvýšili. 305 Preto napriek tvrdeniam žalobcu nebola Komisia povinná prijať prvý návrh záväzkov v zmysle článku 8 ods. 2 nariadenia č. 4064/89, keďže tento návrh jej neumožnil prijať záver, že v dôsledku koncentrácie z 9. augusta 1999 sa nevytvorilo dominantné postavenie v zmysle článku 2 ods. 2 tohto nariadenia. … 307 … preto na to, aby Komisia mohla na vydanie rozhodnutia podľa článku 8 ods. 2 nariadenia č. 4064/89 prijať záväzky účastníkov, tieto záväzky musia byť nielen úmerné problému týkajúcemu sa hospodárskej súťaže, ktorý Komisia zistila vo svojom rozhodnutí, ale musia ho aj úplne vyriešiť, pričom tento cieľ v prejednávanej veci zjavne nebol dosiahnutý prostredníctvom prvého návrhu záväzkov účastníkov, ktorí podali oznámenie.“
96

Samozrejme by mal umožniť čeliť finančných výdavkom súvisiacim so zamestnaním tretej osoby, a to aspoň na kratší pracovný čas, čo neumožňuje príslušná časť príspevku podľa služobného poriadku poskytovaného v zdvojnásobenej výške, ktorá by mala pokryť najmä výdavky spojené so starostlivosťou, rehabilitáciou, pomôckami, špecializovanou výchovou alebo úpravou ubytovania.
28

Podľa článku 5 ods. 1 smernice 92/12 podliehajú spotrebnej dani výrobky, ktoré sú vymenované v článku 3 ods. 1 tejto smernice, medzi ktorými sú uvedené minerálne oleje, a to v prípade ich výroby na území Spoločenstva alebo v prípade ich dovozu na toto územie. Hoci zdaniteľným plnením je výroba alebo dovoz dotknutých výrobkov na toto územie, k vzniku povinnosti zaplatiť túto daň v zmysle článku 6 ods. 1 tejto smernice dôjde až v okamihu ich uvedenia do režimu voľného obehu alebo pri zistení schodkov, ktoré podľa článku 14 ods. 3 tejto smernice musia podliehať spotrebnej dani. Za prepustenie do režimu voľného obehu sa podľa dotknutého článku 6 ods. 1 považuje tiež akékoľvek vystúpenie, a to aj neoprávnené, z režimu pozastavenia dane.
24

Toto ustanovenie v skutočnosti neodkazuje ani na odsúdenie v trestnom konaní, ani na začatie akéhokoľvek trestného stíhania, ale jednoznačne na spáchanie trestne stíhateľného skutku. Potvrdzujú to okrem iného rozličné jazykové verzie predmetného ustanovenia, najmä portugalská („un acto passível de procedimento judicial“), anglická („an act that could give rise to criminal court proceedings“), nemecká („Handlungen, die strafrechtlich verfolgbar sind“), španielska („un acto que puede dar lugar a la incoación de un proceso judicial punitivo“) a talianska verzia („un atto passibile di un’azione giudiziaria repressiva“).