ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Článok 4 smernice 2008/95 znie: „1. Ochranná známka nebude zapísaná do registra a ak už bola zapísaná, vyhlási sa za neplatnú: … b) ak existuje z dôvodu totožnosti alebo podobnosti so skoršou ochrannou známkou a totožnosti alebo podobnosti tovarov alebo služieb, na ktoré sa ochranná známka vzťahuje, pravdepodobnosť zámeny na strane verejnosti, vrátane pravdepodobnosti asociácie so skoršou ochrannou známkou. 2. Pod ‚skoršími ochrannými známkami‘ v zmysle odseku 1 sa rozumejú: a) ochranné známky nasledujúcich typov s dátumom podania prihlášky skorším, než je dátum podania prihlášky príslušnej ochrannej známky, pričom sa podľa potreby berú do úvahy nárokované priority v súvislosti s týmito ochrannými známkami: i) ochranné známky Spoločenstva; … 3. Ochranná známka ďalej nebude zapísaná, alebo ak už bola zapísaná, tak sa vyhlási za neplatnú, v prípade, ak je zhodná so skoršou ochrannou známkou Spoločenstva alebo je jej podobná v zmysle odseku 2, a má byť zapísaná alebo bola zapísaná pre tovar alebo služby, ktoré sa nepodobajú tým, pre ktoré je zapísaná skoršia ochranná známka Spoločenstva, v prípade, ak má táto skoršia ochranná známka v Spoločenstve dobré meno a ak by používanie neskoršej ochrannej známky bez náležitého dôvodu nečestne ťažilo z dobrého mena alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto skoršej ochrannej známky, alebo by to dobrému menu alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto skoršej ochrannej známky bolo na ujmu. …“
15

Svojimi otázkami, ktoré treba skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa nariadenie č. 1223/2009 má vykladať v tom zmysle, že predmetné šošovky patria do pôsobnosti tohto nariadenia buď z dôvodu, že spĺňajú podmienky stanovené na to, aby patrili do tejto pôsobnosti, alebo v prípade, že nespĺňajú tieto podmienky, z dôvodu, že ich obal obsahuje údaj „Očné kozmetické doplnky podliehajúce smernici o kozmetických výrobkoch“.
3

Odôvodnenie 13 nariadenia č. 659/1999 znie: „keďže v prípadoch protiprávnej pomoci, ktorá nie je zlučiteľná so spoločným trhom, by sa mala obnoviť efektívna súťaž; keďže na tento účel je potrebné, aby sa pomoc vrátane úrokov bez meškania vrátila; keďže je náležité, aby sa vrátenie realizovalo v súlade s postupmi vnútroštátneho práva; keďže uplatnenie týchto postupov by nemalo brániť okamžitému a efektívnemu vykonaniu rozhodnutia Komisie a obnove efektívnej súťaže; keďže, aby sa dosiahol tento výsledok, členské štáty by mali podniknúť všetky potrebné opatrenia na zabezpečenie účinnosti rozhodnutia Komisie“.
3

Podľa odôvodnení 9, 10 a 18 smernice 2003/109: „(9) ekonomické hľadisko by nemalo byť dôvodom na zamietnutie priznania postavenia osoby s dlhodobým pobytom a nepovažuje sa za zásah do príslušných podmienok; (10) sa vypracuje súhrn pravidiel postupu na posudzovanie žiadosti o povolenie na dlhodobý pobyt. Tieto postupy by mali byť efektívne a kontrolovateľné, s ohľadom na bežnú pracovnú záťaž správy členských štátov, mali by byť transparentné a spravodlivé, aby sa tým, ktorých sa to týka, ponúkla primeraná právna istota. Nemali by sa vytvárať prostriedky pre bránenie výkonu práva na pobyt; … (18) vytváranie podmienok, s ohľadom na ktoré štátni príslušníci tretej krajiny, ktorí majú dlhodobý pobyt získajú právo na pobyt v inom členskom štáte, by malo prispieť k efektívnej realizácii vnútorného trhu ako oblasti, v ktorej je zaručený voľný pohyb osôb. Takisto by mohlo vytvárať hlavný faktor mobility, predovšetkým na trhu zamestnanosti únie.“
22

Okolnosť, že dividendy vyplatené materskej spoločnosti, ktoré sú v plnej výške oslobodené od dane, pochádzajú od dcérskych spoločností prináležiacich do integrovanej daňovej skupiny, do ktorej patrí aj dotknutá materská spoločnosť, nepredstavuje rozdielnu objektívnu situáciu materských spoločností, ktorá by mohla odôvodniť konštatované rozdielne zaobchádzanie (pozri v tomto zmysle rozsudky Papillon, C‑418/07, EU:C:2008:659, body 23 až 30; X Holding, C‑337/08, EU:C:2010:89, body 21 až 24, a SCA Group Holding a i., C‑39/13 až C‑41/13, EU:C:2014:1758, body 29 až 31). U takej právnej úpravy, o akú ide vo veci samej, ktorá stanovuje úplné oslobodenie vyplácaných dividend neutralizáciou opätovného zaradenia podielu nákladov a výdavkov do zisku materskej spoločnosti, je totiž situácia spoločností patriacich do integrovanej daňovej skupiny porovnateľná so situáciou spoločností, ktoré do takejto skupiny nepatria, pretože v oboch prípadoch jednak materská spoločnosť znáša náklady a výdavky súvisiace s jej podielom v dcérskej spoločnosti a jednak zisky dosiahnuté dcérskou spoločnosťou, z ktorých sa rozdeľujú dividendy, v zásade môžu byť predmetom hospodárskeho dvojitého zdanenia alebo reťazového zdanenia (pozri v tomto zmysle rozsudky Haribo Lakritzen Hans Riegel a Österreichische Salinen, C‑436/08 a C‑437/08, EU:C:2011:61, bod 113, ako aj Santander Asset Management SGIIC a i., C‑338/11 až C‑347/11, EU:C:2012:286, bod 42).
4

Prvé, šestnáste a osemnáste odôvodnenie smernice 94/19 uvádzajú: „keďže v súlade cieľmi tejto zmluvy treba napomáhať zosúladený rozvoj činnosti úverových inštitúcií v celom spoločenstve odstraňovaním všetkých obmedzení práva ustanovovania a slobody poskytovania služieb, zvyšujúc súčasne stabilitu bankového systému a ochranu vkladateľov; … keďže na jednej strane minimálna úroveň ochrany predpísaná v tejto smernici by nemala ponechať príliš veľkú časť vkladov bez ochrany v záujme ochrany spotrebiteľa, ako aj stability finančného systému; keďže na strane druhej by nebolo vhodné vnucovať v celom spoločenstve úroveň ochrany, ktorá by mohla v určitých prípadoch podnietiť nespoľahlivé spravovanie úverových inštitúcií; keďže by bolo treba brať do úvahy náklady na financovanie systémov; keďže by sa javilo primeraným stanoviť zosúladenú minimálnu úroveň náhrad na 20000 [eur]; keďže by mohli byť potrebné obmedzené prechodné úpravy, aby sa umožnilo systémom dodržať túto čiastku; … keďže členský štát musí byť schopný vylúčiť určité kategórie zvlášť uvádzaných vkladov alebo vkladateľov, ak sa nenazdáva, že potrebujú zvláštnu ochranu, z ochrany poskytovanej systémami ochrany vkladov; …“
(11)

Členské štáty by mali v spolupráci so sociálnymi partnermi naďalej riešiť problém, ktorý sa týka pretrvávajúceho rozdielu v príjmoch z rodového hľadiska a rodovej segregácie na trhu práce, a to napríklad prostredníctvom pružnej pracovnej doby, ktorá mužom aj ženám umožní lepšie zosúladiť rodinné a pracovné povinnosti. Toto by mohlo tiež zahŕňať primerané ustanovenia o rodičovskej dovolenke, ktorú si môže nárokovať každý z rodičov…
52

Uvedené konštatovanie by nebolo spochybnené ani skutočnosťou, že odôvodnenie 5 základného nariadenia uvádza, že pravidlá antidumpingovej dohody treba zaviesť do práva Únie v „miere, v akej je to možné“. Ako uviedla generálna advokátka v bodoch 44 a 46 svojich návrhov, táto formulácia sa má chápať v tom zmysle, že aj keď normotvorca Únie zamýšľal zohľadniť pravidlá antidumpingovej dohody pri prijatí základného nariadenia, neprejavil úmysel prebrať všetky tieto pravidlá do uvedeného nariadenia. Záver, podľa ktorého má článok 2 ods. 7 základného nariadenia za cieľ splnenie konkrétnych záväzkov, uložených článkom 2 antidumpingovej dohody, sa v žiadnom prípade nezakladá iba na znení tohto odôvodnenia.
46

Pri výklade pravidiel v oblasti právomoci stanovených v článku 3 písm. c) a d) nariadenia č. 4/2009 treba zdôrazniť potrebu zohľadniť najlepší záujem dieťaťa. To platí tým viac, že nariadenie č. 4/2009 sa musí uplatňovať v súlade s článkom 24 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie, podľa ktorého pri všetkých opatreniach prijatých orgánmi verejnej moci alebo súkromnými inštitúciami, ktoré sa týkajú detí, sa musia v prvom rade brať do úvahy najlepšie záujmy dieťaťa.
42

Aj napriek tomu, že šiesta smernica do nadobudnutia účinnosti tretieho pododseku jej článku 4 ods. 4 doplneného smernicou 2006/69 neobsahovala výslovné ustanovenia, ktoré by boli porovnateľné s ustanovením článku 11 druhého odseku smernice 2006/112, nezbavovala táto okolnosť členské štáty možnosti, aby pred týmto nadobudnutím účinnosti prijali obdobné užitočné opatrenia, pretože boj členských štátov proti daňovým podvodom alebo únikom predstavuje cieľ uznaný a podporovaný šiestou smernicou, a to aj v prípade absencie výslovného poverenia normotvorcom Únie (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok Halifax a i., C‑255/02, EU:C:2006:121, body 70 a 71).
39

Zatiaľ čo bulharská vláda a Európska komisia zastávajú názor, že sporná prax patrí do tejto vecnej pôsobnosti, ČEZ RB naopak tvrdí, že to tak nie je. Podľa tejto spoločnosti spresnenie uvedené v článku 3 ods. 1 smernice 2000/43, podľa ktorého sa táto smernica uplatní „v rámci právomocí delegovaných na [Úniu]“, má za následok, že táto smernica sa uplatňuje len v súvislosti so situáciami patriacimi do pôsobnosti práva Únie, čo by si vyžadovalo, aby sa hmotnoprávne pravidlo tohto práva uplatňovalo na dotknutý skutkový stav. Únia pritom nestanovila žiadne pravidlo týkajúce sa umiestnenia elektromerov alebo vizuálneho prístupu k týmto zariadeniam.
67

V tejto súvislosti Všeobecný súd najskôr uviedol v bodoch 44 a 45 napadnutého uznesenia, že vzhľadom na to, že prevzatie majetku skupiny Sernam sa uskutočnilo po konkurze spoločností Mory, toto prevzatie nebolo dôvodom ich súdnej likvidácie a že preto Geodis nemôže byť zodpovedná za ich zlú finančnú situáciu. Všeobecný súd následne v bode 47 tohto uznesenia zdôraznil, že sa nepreukázalo ani to, že spoločnosť Geodis by samotným prevzatím určitej časti majetku skupiny Sernam mohla byť teoreticky braná na zodpovednosť na základe vnútroštátneho práva za údajnú ujmu, ktorú mala táto skupina spôsobiť odvolateľkám. Napokon pokiaľ ide o škodu namietanú odvolateľkami, ktorá im mohla byť spôsobená tým, že Geodis prevzala určitú časť majetku skupiny Sernam bez toho, aby bola povinná nahradiť spornú pomoc, Všeobecný súd v bode 48 uvedeného uznesenia uviedol, že vzhľadom na to, že spoločnosti Mory prestali vykonávať akúkoľvek hospodársku činnosť pri svojom vstupe do likvidácie, nemohli utrpieť nijakú ujmu spôsobenú nadobúdateľom.
39

Za predpokladu, že by Súdny dvor rozhodol, že je potrebné porovnať situácie akcionárov rezidentov a akcionárov nerezidentov v súvislosti s daňou z príjmu, vnútroštátny súd sa pýta po prvé na referenčné obdobie, ktoré sa má zohľadniť s cieľom vykonania tohto porovnania. Holandský rezident by totiž bol daňou z dividend zdanený paušálne vrátane rokov, keď nedostal dividendy. Tento súd chce teda vedieť, či je potrebné posudzovať holandské daňové zaťaženie posudzujúc dane, ktorým podliehajú všetky dividendy z holandských akcií vyplatené nerezidentovi počas referenčného obdobia roka alebo dlhšieho, alebo posudzujúc oddelene pre každý holandský podnik rozdeľujúci dividendy dane, ktorým podliehajú tieto dividendy vyplatené v priebehu tohto referenčného obdobia. Po druhé vo veci C‑14/14 sa uvedený súd pýta, či na účely uvedeného porovnania treba zohľadniť oslobodenie od dane v prospech daňovníkov, ktorí sú rezidentmi, pri kapitáli uvádzanom v § 5.5 IR 2001. Po tretie vo veci C‑17/14 sa vnútroštátny súd pýta, či je na rovnaké účely potrebné zohľadniť všetky náklady, ktoré sú hospodársky spojené s akciami, z ktorých plynú dividendy, alebo na prípadné odrátanie dividendy zahrnuté do ceny nadobudnutia akcií, ako aj na prípadné finančné zaťaženie vyplývajúce z vlastníctva predmetných akcií.
3

Odôvodenie 32 smernice 1999/5 znie: „keďže rádiové zariadenie a telekomunikačné koncové zariadenia, ktoré sú v zhode s príslušnými základnými požiadavkami, by mali byť vo voľnom obehu; keďže takéto zariadenie by sa malo uvádzať do prevádzky podľa svojho určeného účelu; keďže uvedenie do prevádzky môže podliehať povoleniu týkajúcemu sa použitia rádiového spektra a podmienok prevádzky“.
15

Podľa odôvodnenia 46 smernice 2009/136: „Pri jednotnom trhu sa predpokladá, že koncoví užívatelia majú možnosť prístupu k všetkým telefónnym číslam uvedeným v národných telefónnych číslovacích plánoch iných členských štátov a k všetkým službám prostredníctvom negeografických čísel v rámci Spoločenstva, medzi ktoré okrem iných patria čísla služieb volania na účet volaného a čísla služieb za zvýšenú úhradu. … Cezhraničnému prístupu k zdrojom číslovania a k súvisiacim službám by sa nemalo brániť s výnimkou objektívne odôvodnených prípadov, napríklad keď je to potrebné pre boj proti podvodom a zneužívaniu… keď je číslo definované ako číslo len s vnútroštátnou pôsobnosťou… alebo pokiaľ je to technicky alebo ekonomicky neuskutočniteľné. …“
16

Kyowa Hakko 12. augusta 2008 podala na Bundesfinanzdirektion B (nemecký colný úrad), ktorý je príslušný pre vydanie ZINZ, žiadosť o vydanie uvedenej ZINZ týkajúcu sa zaradenia sporných výrobkov do KN. V tejto žiadosti navrhla zaradiť tieto výrobky do podpoložky 3003 90 KN. Tento úrad jej však 23. októbra 2008 vydal ZINZ zaraďujúcu uvedené výrobky do jednej z podpoložiek položky 2106 KN, a to do podpoložky 2106 90 92.
50

Výklad článku 3 ods. 1 písm. e) smernice 2008/95, ktorý by neumožňoval zamietnutie zápisu ochrannej známky, pokiaľ by z preskúmaní vyplynulo, že je uplatniteľný viac ako jeden z troch dôvodov zamietnutia, alebo naopak, ktorý by umožňoval uplatnenie tohto ustanovenia v prípade, keď by každý z troch uvedených dôvodov zamietnutia mohol byť preukázaný len čiastočne, bolo by to zjavne v rozpore s cieľom všeobecného záujmu, ktorý je základom pre uplatnenie troch dôvodov zamietnutia upravených v článku 3 ods. 1 písm. e) smernice 2008/95, ako sa pripomenulo v bodoch 43 až 45 tohto rozsudku.
9

Podľa odôvodnení 10, 16 a 21 smernice 2004/38: „(10) osoby uplatňujúce svoje právo pobytu by sa však nemali stať neprimeranou záťažou pre systém sociálnej pomoci hostiteľského členského štátu počas počiatočného obdobia pobytu. Preto by sa právo pobytu pre občanov Únie a ich rodinných príslušníkov počas obdobia presahujúceho tri mesiace malo podriadiť podmienkam; … (16) pokiaľ sa užívatelia práva pobytu nestávajú neprimeranou záťažou pre systém sociálnej pomoci hostiteľského členského štátu, nemali by byť vyhostení. Preto opatrenie vyhostenia by nemalo byť automatickým dôsledkom využívania systému sociálnej pomoci. Hostiteľský členský štát by mal preskúmať, či ide o prípad dočasných ťažkostí, a zohľadniť dĺžku trvania pobytu, osobné okolnosti a čiastku udelenej pomoci, aby zvážil, či sa užívateľ stal neprimeranou záťažou pre jeho systém sociálnej pomoci a pristúpil k jeho vyhosteniu. V žiadnom prípade by sa opatrenie vyhostenia nemalo prijať voči pracovníkom, samostatne zárobkovo činným osobám alebo uchádzačom o prácu, ako sú definovaní Súdnym dvorom, okrem dôvodov verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti; … (21) malo by sa však ponechať na hostiteľský členský štát, aby rozhodol, či udelí sociálnu pomoc počas prvých troch mesiacov pobytu alebo počas dlhšieho obdobia v prípade uchádzačov o zamestnanie občanom Únie iným, ako sú pracovníci, samostatne zárobkovo činné osoby alebo osoby, ktoré si zachovali tento štatút, alebo ich rodinní príslušníci, alebo udelí takýmto osobám pomoc vo forme príspevku na výživu počas štúdia vrátane odborného vzdelávania pred nadobudnutím ich práva trvalého pobytu.“
22

V tejto súvislosti Všeobecný súd v bodoch 75 a 76 rozsudku Missir Mamachi di Lusignano/Komisia (T‑401/11 P, EU:T:2014:625) najmä uviedol, že pokiaľ by za okolností prejednávanej veci boli osoby blízke zosnulému úradníkovi povinné podať dve žaloby, znamenalo by to, že Všeobecnému súdu a Súdu pre verejnú službu by boli súčasne predložené veci s rovnakým predmetom. Za takých okolnosti by sa podľa článku 8 ods. 3 druhého pododseku prílohy I Štatútu Súdneho dvora mal Súd pre verejnú službu ihneď zrieknuť svojej príslušnosti, aby o týchto veciach mohol rozhodnúť Všeobecný súd. Všeobecný súd v bodoch 77 a 78 tohto rozsudku rozhodol, že v prejednávanej veci Súd pre verejnú službu nemal „ab initio právomoc“ rozhodnúť o žalobe podanej žalobcom, s výnimkou návrhu na náhradu morálnej ujmy, ktorú utrpel zosnulý úradník. V dôsledku toho v bode 78 tohto rozsudku Všeobecný súd ex offo určil, že Súd pre verejnú službu nie je príslušný rozhodnúť o návrhu na náhradu ujm spôsobených žalobcovi a deťom zosnulého úradníka a zrušil v tomto rozsahu napadnutý rozsudok.
25

Podľa Gerechtshof te Arnhem platí toto odôvodnenie tiež pre prípad, pokiaľ by žaloba spoločnosti Holterman Ferho Exploitatie patrila do oblasti deliktuálnej alebo mimozmluvnej zodpovednosti. Žaloba, ktorá sa opiera o mimozmluvnú zodpovednosť súvisiaca so žalobou v oblasti „individuálnych pracovných zmlúv“ v zmysle článku 18 nariadenia č. 44/2001, nemôže viesť k vzniku právomoci holandského súdu, pretože kapitola II oddiel 5 tohto nariadenia obsahuje osobitné pravidlo príslušnosti, ktoré sa odlišuje od pravidiel uvedených v článku 5 bodoch 1 a 3 predmetného nariadenia.
Z uvedeného spisu totiž vyplýva, že tieto práva na dôchodok by sa neodňali, ak by sa uvedené orgány domnievali, že 35 rokov služobného pomeru v Komisii zodpovedá podielu 35/45 celkového počtu rokov odpracovaných zamestnancom v Belgicku, a ak by tieto orgány v dôsledku toho dospeli k záveru, že celkový počet rokov odpracovaných pani Wojciechowskou predstavuje podiel 48/45, čo by tak malo za následok, že pri výpočte výšky jej dôchodku vyplývajúcej z výkonu zamestnania v Belgicku by došlo k jej zníženiu zodpovedajúcemu nanajvýš odpočítaniu troch rokov, ktoré zakladajú nárok na najmenej výhodný dôchodok, ako je to pri znížení, ktoré by sa uplatnilo na ostatných belgických zamestnancov, ktorí by odpracovali 48 rokov v rámci belgického systému zamestnancov.
32

Vnútroštátny súd poukazuje na to, že podľa väčšinového názoru jeho členov je na túto otázku potrebné odpovedať negatívne zo zásadného dôvodu, že v čase prijatia zákona č. 1515/1985 nespadal tento zákon zahŕňajúci ÚPA do časovej pôsobnosti smernice 2001/42 ani do časovej pôsobnosti právnej úpravy, ktorej cieľom bolo prebratie tejto smernice do gréckeho právneho poriadku.
3

Odôvodnenia 5 až 9 smernice 1999/13 stanovujú: „(5) keďže používanie organických rozpúšťadiel pri určitých činnostiach a v určitých zariadeniach vedie pre ich vlastnostiam k úniku emisií organických zlúčenín do ovzdušia, čo môže byť škodlivé pre zdravie obyvateľstva a/alebo prispieva miestnemu alebo hranice presahujúcemu vzniku fotochemických oxidantov v hraničnej vrstve troposféry, ktoré poškodzujú prírodné zdroje, ktoré majú nesmierny environmentálny aj hospodársky význam a za určitých expozičných podmienok majú škodlivé účinky na zdravie obyvateľstva, (6) keďže značný výskyt vysokých koncentrácii troposferického ozónu v posledných rokoch vyvolal značný záujem o to, aký majú takéto vysoké koncentrácie vplyv na zdravie obyvateľstva a životné prostredie, (7) keďže sa preto vyžaduje preventívna činnosť na ochranu zdravia obyvateľstva a životného prostredia pred následkami obzvlášť škodlivých emisií z používania organických rozpúšťadiel a na zaručenie práva občanov na čisté a zdravé životné prostredie, (8) keďže emisiám organických zlúčenín je možné predchádzať alebo ich znížiť pri mnohých činnostiach alebo v mnohých zariadeniach, pretože sú alebo v nasledujúcich rokoch budú k dispozícii ich potenciálne menej škodlivé náhrady; keďže v prípadoch, kde nie sú k dispozícii vhodné náhrady, bolo by potrebné prijať iné technické opatrenia na také zníženie emisií do životného prostredia, ktoré je realizovateľné z ekonomického aj technického hľadiska, (9) keďže by bolo potrebné znížiť používanie organických rozpúšťadiel a emisií organických zlúčenín, ktoré majú najzávažnejšie vplyvy na zdravie obyvateľstva natoľko, nakoľko je to len z technického hľadiska možné“.
16

Podľa tohto súdu Tyco počíta denný pracovný čas započítaním času, ktorý uplynul od príchodu svojich zamestnancov do zariadenia prvého klienta v ten deň do odchodu týchto zamestnancov zo zariadenia posledného klienta, pričom započítava len čas úkonov v zariadeniach a presuny medzi jednotlivými klientmi. Tyco však pred uzavretím regionálnych kancelárií vypočítaval denný pracovný čas svojich pracovníkov od ich príchodu do týchto kancelárií na prevzatie vozidla, ktoré mali k dispozícii, zoznamu klientov, ku ktorým sa mali dostaviť a pracovného plánu, až do času ich návratu do uvedených kancelárií, aby odovzdali toto vozidlo.
35

Komisia pripomína, že podľa judikatúry Súdneho dvora platí, že pokiaľ ide o osobitné postavenie notárov, skutočnosť, či tieto činnosti patria do pôsobnosti výnimky stanovenej v článku 51 prvom odseku ZFEÚ, je potrebné overiť so zreteľom na povahu predmetných činností zohľadňovaných samých osebe, a nie so zreteľom na samotné toto postavenie.
4

Článok 23 uvedeného rozhodnutia stanovuje: „1. Pokiaľ je to potrebné na plnenie jeho úloh, Europol môže tiež nadviazať a udržiavať vzťahy v oblasti spolupráce s: a) tretími štátmi; … 2. Europol uzaviera dohody so subjektmi uvedenými v odseku 1, ktoré sú zaradené do zoznamu uvedeného v článku 26 ods. 1 písm. a). Takéto dohody sa môžu týkať výmeny operatívnych, strategických alebo odborných informácií vrátane osobných údajov a utajovaných skutočností… Takéto dohody sa môžu uzavrieť iba po schválení Radou, ktorá sa predtým poradila so správnou radou, a pokiaľ ide o výmenu osobných údajov, po získaní stanoviska spoločného dozorného orgánu prostredníctvom správnej rady. … 4. Pred nadobudnutím účinnosti dohôd uvedených v odseku 2 môže Europol… prenášať subjektom uvedeným v odseku 1 tohto článku informácie priamo okrem osobných údajov a utajovaných skutočností, pokiaľ je to potrebné na legitímne plnenie úloh prijímateľa. … 6. Europol môže… prenášať subjektom uvedeným v odseku 1 tohto článku: … b) osobné údaje, ak Europol uzavrel s dotknutým subjektom dohodu podľa odseku 2 tohto článku, ktorá umožňuje prenášať takéto údaje na základe posúdenia, či tento subjekt zabezpečuje dostatočnú úroveň ochrany údajov. …“
15

Ak by sa v tomto prípade zohľadnila argumentácia rumunskej vlády, že vnútroštátny súd by bol povinný uplatňovať procesné právne predpisy patriace do oblasti správneho súdnictva, keď koná o návrhu na obnovu konania, v ktorom bolo vydané súdne rozhodnutie v rámci občianskeho súdneho konania, znamenalo by to vykladanie vnútroštátneho práva, čo však patrí do výlučnej právomoci vnútroštátneho súdu, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
25

Za týchto okolností High Court of Justice (England & Wales), Family Division rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Čo znamená slovo ‚potvrdí‘ na účely článku 19 ods. 1 a 3 nariadenia č. 2201/2003 za okolností, keď: a) navrhovateľ v konaní na súde, ktorý začal konať ako prvý (ďalej len ‚prvé konanie‘), neurobí v prvom konaní v podstate nijaké úkony po prvom pojednávaní a najmä nepredloží návrh v lehote na konanie o pôvodnom návrhu, v dôsledku čoho sa prvé konanie skončí bez rozhodnutia uplynutím lehoty v súlade s miestnym (francúzskym) právom upravujúcim prvé konanie, konkrétne 30 mesiacov po prvom zmierovacom pojednávaní; b) prvé konanie sa skončí uplynutím lehoty, ako bolo uvedené vyššie, veľmi krátko (tri dni) po začatí konania na súde, ktorý začal konať ako druhý (ďalej len ‚druhé konanie‘), v Anglicku, v dôsledku čoho vo Francúzsku nie je vydaný nijaký rozsudok a ani nehrozí nebezpečenstvo vydania nezlučiteľných rozsudkov medzi prvým konaním a druhým konaním; c) na základe časového pásma Spojeného kráľovstva by navrhovateľ v prvom konaní po skončení prvého konania vždy mohol podať návrh na rozvod vo Francúzsku, skôr než by navrhovateľ (v druhom konaní) mohol podať návrh na rozvod v Anglicku? 2. Znamená slovo ‚potvrdí‘ konkrétne že navrhovateľ v prvom konaní musí urobiť ďalšie úkony v prvom konaní s náležitou starostlivosťou a rýchlosťou smerujúcou k vyriešeniu sporu (či už súdom, alebo zmierom), alebo je navrhovateľ v prvom konaní po tom, čo už zabezpečil právomoc podľa článku 3 a článku 19 ods. 1 [nariadenia č. 2201/2003], oprávnený neurobiť nijaké konkrétne úkony smerujúce k rozhodnutiu prvého konania, a tým jednoducho zabezpečiť pozastavenie druhého konania a zablokovať celý spor?“
33

Z toho vyplýva, že bez ohľadu na otázku, či funkcia, na ktorú by chcel A. Brouillard nastúpiť, patrí do pôsobnosti článku 45 ods. 4 ZFEÚ, toto ustanovenie sa nevzťahuje na situáciu, ktorá je dotknutá vo veci samej, pretože A. Brouillard chce nastúpiť do funkcie vo verejnej správe členského štátu, ktorého je on sám príslušníkom.