ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Žalobcovia po prvé poznamenávajú, že prejednávanú žalobu nepodal OZ SFIE‑section Commission, ale OZ SFIE‑PE, takže tvrdenia Komisie týkajúce sa nereprezentatívnosti OZ SFIE‑section Commission sú v prejednávanom prípade irelevantné. Po druhé tvrdia, že TAO‑AFI bolo spolusignatárom rámcovej dohody z 18. decembra 2008 a nedostalo od správneho orgánu nijaké oznámenie o pozastavení práv, ktoré mu vyplývajú z uvedenej rámcovej dohody, ako to stanovuje článok 11 tejto dohody. Okrem toho TAO‑AFI stále dostáva oznámenia určené zastupiteľským organizáciám ako spolupredseda confédération PLUS, ktorá je uznanou zastupiteľskou organizáciou. Žalobcovia ďalej uvádzajú, že vzhľadom na to, že PLUS je konfederácia, nemôže uskutočniť nijaký úkon bez súhlasu TAO‑AFI a naopak. TAO‑AFI vystupuje pri každom zvolaní stretnutia v rámci sociálneho dialógu ako rovnocenný člen confédération PLUS. Okrem toho confédération PLUS má rovnocenných spolupredsedov, pričom jedného z nich navrhuje TAO‑AFI. Spolupredsedovia confédération PLUS sú pritom automaticky pozvaní na každé stretnutie v rámci sociálneho dialógu, ktoré usporiada Komisia, a najmä na pravidelné stretnutia s podpredsedníčkou Komisie.
163

Treba tiež odmietnuť tretie tvrdenie žalobcu, podľa ktorého odôvodnenie zápisu do zoznamu už nestanovovalo trestný čin nezákonného prevodu ukrajinských štátnych prostriedkov mimo Ukrajinu. Hoci je totiž pravda, že nezákonný prevod štátnych prostriedkov mimo Ukrajinu nie je viac stanovený odôvodnením zápisu do zoznamu, zmeneným a doplneným aktmi z marca 2015, nemení to nič na tom, že iba odkaz na spreneveru finančných prostriedkov postačuje na odôvodnenie reštriktívnych opatrení vo vzťahu k žalobcovi za predpokladu, že je dôvodný.
1.

Rozhodnutie Rady 2014/119/SZBP z 5. marca 2014 o reštriktívnych opatreniach voči určitým osobám, subjektom a orgánom s ohľadom na situáciu na Ukrajine v pôvodnom znení a nariadenie Rady (EÚ) č. 208/2014 z 5. marca 2014 o reštriktívnych opatreniach voči určitým osobám, subjektom a orgánom s ohľadom na situáciu na Ukrajine v pôvodnom znení sa zrušujú v rozsahu, v akom bolo meno Andrija Kľujeva zapísané do zoznamu osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa vzťahujú tieto reštriktívne opatrenia, a to do nadobudnutia účinnosti rozhodnutia Rady (SZBP) 2015/364 z 5. marca 2015, ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie 2014/119 a vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) 2015/357 z 5. marca 2015, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 208/2014.
65

Po prvé, pokiaľ ide o opatrenie indonézskych štátnych orgánov, ktoré boli identifikované ako zdroj skreslenia cien SPO, ako je to uvedené v odôvodnení 29 napadnutého nariadenia, ide o systém RVD, keďže zahŕňa dve úrovne rozdielnych daní uložených v prípade SPO a bionafty, ako to potvrdili aj inštitúcie na pojednávaní. Z odôvodnenia 69 uvedeného nariadenia vyplýva, že počas obdobia prešetrovania sa na vývoz bionafty uplatňovala sadzba vývoznej dane od 2 do 5 %, zatiaľ čo v tom istom období sa na vývoz SPO uplatňovala sadzba vývoznej dane od 15 do 20 % a existovala sadzba vývoznej dane pre rafinovaný, bielený a dezodorizovaný palmový olej od 5 do 18,5 %.
24

Výroková časť napadnutého rozhodnutia znie: „Článok 1 Nasledujúce podniky porušili článok 101 ods. 1 ZFEÚ tým, že sa v uvedených obdobiach zúčastnili jediného a trvajúceho protiprávneho konania v odvetví kreviet zo Severného mora v Európskej únii, ktoré spočívalo v stanovení predajných a/alebo nákupných cien a výmene citlivých obchodných informácií o cenách, zákazníkoch a objemoch a pre niektoré z nich aj v rozdelení trhu a rozdelení zákazníkov: a) Heiploeg od 21. júna 2000 do 13. januára 2009; b) Klaas Puul od 21. júna 2000 do 13. januára 2009; c) Stührk od 14. marca 2003 do 5. novembra 2007; d) Kok Seafood od 11. februára 2005 do 13. januára 2009. Článok 2 Za porušenie uvedené v článku 1 sa ukladajú tieto pokuty: a) Heiploeg BV, Goldfish BV a Heiploeg Beheer BV spoločne a nerozdielne: 14262000 [eur;] Heiploeg BV, Goldfish BV, Heiploeg Beheer BV a Heiploeg Holding BV spoločne a nerozdielne: 12820000 [eur;] b) Klaas Puul BV, Klaas Puul Beheer BV a Klaas Puul Holding BV spoločne a nerozdielne: 0 [eur;] c) Stührk Delikatessen Import Gmbh & Co. KG: 1132000 [eur;] d) L. Kok International Seafood BV a Holding L. J. M. Kok BV spoločne a nerozdielne: 502000 [eur;] …“
128

Akékoľvek iné riešenie by žalobkyňu dostalo do mimoriadne nepriaznivej procesnej pozície z hľadiska obrany jej práv a jej práva na účinnú súdnu ochranu, keďže na to, aby mohla spochybniť reštriktívne opatrenia, ktoré boli v súvislosti s ňou prijaté, mohla by sa ocitnúť v situácii, v ktorej by musela spochybniť zodpovednosť vodcu alebo nadácie, pokiaľ ide o šírenie jadrových zbraní, a to bez toho, aby mohla v tejto súvislosti rátať s pomocou vodcu alebo nadácie, proti ktorým nebolo prijaté nijaké reštriktívne opatrenie.
40

Po druhé odkaz na články 4 a 5 v ZPTS č. 8 by podľa Spojeného kráľovstva nemal zmysel, ak by normotvorca mal v úmysle zahrnúť do uvedenej ZPTS všetky prvky článku 3 ods. 1 nariadenia č. 21/2004. Odkaz na samotný článok 3 by bol postačujúci.
64

V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa judikatúry môže ten istý dokument spadať do pôsobnosti jednej alebo viacerých výnimiek stanovených nariadením č. 1049/2001 (rozsudok z 10. septembra 2008, Williams/Komisia, T‑42/05, neuverejnený, EU:T:2008:325, bod 126). Z toho vyplýva, že Komisia sa nedopustila pochybenia, keď dospela k záveru, že v súlade s článkom 4 ods. 1 písm. b) uvedeného nariadenia zverejnenie celej hodnotiacej správy a znenia zmluvy podpísanej s úspešným uchádzačom by mohlo viesť k porušeniu ochrany osobných údajov, a že zverejnenie ponuky úspešného uchádzača vrátane cenníka, ako aj príloh I.A a II zmluvy by mohlo porušiť ochranu obchodných záujmov podľa článku 4 ods. 2 prvej zarážky tohto nariadenia.
60

Po prvé, pokiaľ ide o sporné informácie týkajúce sa vedeckých štúdií a ich obsahu, najprv treba zdôrazniť, že tieto informácie sa vzťahujú na údaje, ktoré boli zverejnené a sú teda dostupné verejnosti. To isté platí pre sporné informácie obsiahnuté v správe o hodnotení rizík z roku 2008. Ide totiž o dokument Únie, ktorý bol tiež zverejnený. Tieto sporné informácie teda predstavujú súhrn výňatkov z vyššie uvedených štúdií a správ a tak opisujú ich obsah. Nezdá sa, že by zverejnenie samotného súhrnu týchto opisných údajov, ktoré sú dostupné verejnosti, mohlo stačiť na porušenie ochrany obchodných záujmov žalobkyne. Navyše žalobkyňa nepreukázala, ako by v danom prípade uvedený súhrn vedeckých údajov mal predstavovať citlivý obchodný údaj, ani to, že jeho zverejnenie by poškodilo jej obchodné záujmy. Iba vtedy, ak by posúdenia urobené žalobkyňou počas tejto kompilačnej práce mali pridanú hodnotu – teda ak by spočívali napríklad v nových vedeckých záveroch alebo v úvahách o invenčnej stratégii, ktorá môže zabezpečiť podniku obchodnú výhodu nad jeho konkurentmi [pozri v tomto zmysle uznesenia z 13. februára 2014, Luxembourg Pamol (Cyprus) a Luxembourg Industries/Komisia, T‑578/13 R, neuverejnené, EU:T:2014:103, bod 60, a z 25. júla 2014, Deza/ECHA, T‑189/14 R, neuverejnené, EU:T:2014:686, bod 54] – spadali by pod obchodné záujmy, ktorých ochranu zaručuje článok 4 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001.
84

Žalobkyne tvrdia, že skupina sa dostala do finančných ťažkostí od roku 2011. Po podniknutí opatrení vo vzťahu k jej veriteľom, ktoré sa ukázali ako nedostatočné, začala skupina hľadať nových investorov. Ak by sa však rozhodnutie K(2005) 4634 stalo konečným skôr, nedošlo by k vytvoreniu ovzdušia neistoty okolo konečnej sumy pokuty a konkrétne rizika zvýšenia tejto pokuty a investora by bolo možné nájsť rýchlejšie. Okolnosť, že zmluva o budúcej zmluve medzi spoločnosťou Groupe Gascogne a konzorciom investorov vedeným spoločnosťou Biolandes Technologies bola uzatvorená niekoľko dní po vyhlásení rozsudkov z 26. novembra 2013, Gascogne Sack Deutschland/Komisia (C‑40/12 P, EU:C:2013:768), a z 26. novembra 2013, Groupe Gascogne/Komisia (C‑58/12 P, EU:C:2013:770), v tomto ohľade preukazuje, že neistota spojená so sumou pokuty mala negatívny vplyv na obchodné vedenie skupiny. Napokon časová následnosť skutočností nepochybne dokazuje rozhodujúcu súvislosť medzi údajnou neprimeranou lehotou na rozhodnutie a ťažkosťami skupiny Gascogne pri hľadaní investorov, ktorých vklad bol rozhodujúci pre vyriešenie finančných ťažkostí tejto skupiny.
49

V tejto veci, pokiaľ ide o druhý odsek oznámenia, ktorého zmysel a rozsah sa vo francúzskej verzii nejavia jednoznačné (pozri bod 53 vyššie), španielska verzia, ktorá je osobitne relevantná v tomto prípade z dôvodu dotknutých subjektov a krajín, je nasledujúca: „Diversas investigaciones han permitido constatar que cantidades importantes de atún en conserva y de lomos de atún congelados de la subpartida 1604 14 del SA se declaran como originarias de Colombia o El Salvador, sin cumplir las condiciones para ello.“ Z toho vyplýva, že dovozy deklarované ako pochádzajúce z Kolumbie alebo Salvádoru nespĺňajú požiadavky na to, aby boli deklarované ako pochádzajúce z jednej z týchto dvoch krajín. Z anglickej verzie vyplýva to isté: „From various investigations, it results that significant quantities of canned tuna and frozen tuna loins of HS subheading 1604 14 are declared as having origin of Colombia or El Salvador, for which they are not eligible.“
146

Pokiaľ ide o prvé tvrdenie týkajúce sa neprimeranej povahy požiadavky vzťahujúcej sa na vedomosť osoby zodpovednej za zaplatenie cla o zložení posádky plavidiel, ktoré dotknutý tovar ulovili, treba konštatovať, že ak Komisia ukladá v napadnutom rozhodnutí takúto požiadavku osobe zodpovednej za zaplatenie cla, podľa jej písomností pred Všeobecným súdom už táto požiadavka prináleží aj vývozcovi. V každom prípade treba konštatovať, že keďže osoba zodpovedná za zaplatenie cla a vývozca patria do rovnakej skupiny, nevynaloženie náležitej starostlivosti vývozcom s ohľadom na podmienku týkajúcu sa zloženia posádky plavidiel je tiež pripísateľné osobe zodpovednej za zaplatenie cla, a to najmä z dôvodu možnosti podať si informácie, ktorá existuje medzi spoločnosťami patriacimi do rovnakej skupiny. Okrem toho je potrebné uviesť, že predložením osvedčení o vlastníctve lodí, z ktorých vyplýva zloženie posádky, a že skupina Calvo mala vo zvyku vypĺňať formuláre o vlastníctve plavidiel, Španielske kráľovstvo poskytlo v skutočnosti jasný nepriamy dôkaz v tom zmysle, že požiadavka znalosti zloženia posádky vývozcom alebo osobou zodpovednou za zaplatenie cla nie je zjavne neprimeraná a že by mohlo naopak ísť o pomerne bežnú prax v oblasti rybárskeho priemyslu, najmä ak úlovky z týchto plavidiel sú určené na dovoz do Únie v rámci SVP. Za týchto okolností nemožno považovať za vylúčené, že vývozca alebo osoba zodpovedná za zaplatenie cla, ktorí chcú využiť SVP, môžu v rámci svojich zmluvných vzťahov žiadať od dodávateľov, a to aj od externých, skupiny Calvo údaje o zložení posádok bez ohľadu na tvrdenia Španielskeho kráľovstva, že tieto informácie bolo ťažké získať najmä z dôvodu možnosti zmien posádky pri vykonaní každého úlovku alebo z dôvodu prítomnosti určitých osôb na palube na základe dočasných zmlúv. Navyše na rozdiel od tvrdení Španielskeho kráľovstva dodržiavanie predpisov o ochrane osobných údajov nemôže takémuto prístupu brániť, keďže existuje viacero možností, ktoré v praxi umožňujú požadovať a uchovávať také údaje bez porušenia vyššie uvedených pravidiel, a to požadovaním potrebných zmlúv s dotknutými osobami, najmä v prípade plavidiel nepatriacich skupine, do ktorej patria vývozca a osoba zodpovedná za zaplatenie cla. Okrem toho akceptovaním tvrdenia Španielskeho kráľovstva v tejto súvislosti by spôsobilo neplatnosť požiadavky, podľa ktorej sa má preukazovať zloženie posádky plavidiel v momente úlovku, a to aj keď je nesporné, že takáto požiadavka sa na prejednávaný prípad uplatňovala v súlade s normami k danému dňu.
157

Bez toho, aby bolo potrebné vyjadriť sa k otázke, či takéto protiprávne konanie ECB predstavuje dostatočne závažné porušenie v zmysle judikatúry (rozsudok zo 4. júla 2000, Bergaderm a Goupil/Komisia, C‑352/98 P, EU:C:2000:361, bod 42) alebo či sú v prejednávanej veci splnené ostatné podmienky uplatnenia mimozmluvnej zodpovednosti ECB, pripomenuté v bode 155 vyššie, treba uviesť, že aj za predpokladu, že by to tak bolo, zrušenie napadnutého aktu, v rozpore s tým, čo tvrdí žalobkyňa, je primeranou a dostatočnou náhradou nemajetkovej ujmy, ktorá by vznikla v dôsledku porušenia sociálneho dialógu a nerešpektovania jej pozície sociálneho partnera.
14

Listom z 19. decembra 2014 Rada zamietla žiadosť o preskúmanie, umožnila žalobcovi prístup k ďalším dokumentom a oznámila mu nový návrh odôvodnenia, ktoré mala v úmysle prijať na účely zachovania reštriktívnych opatrení voči jeho osobe, pričom stanovila lehotu, v rámci ktorej mohol predložiť svoje pripomienky. Navrhnuté odôvodnenie znelo takto: „Pán Rotenberg je dávnym známym prezidenta Putina a jeho bývalým tréningovým partnerom v džude. Svoj majetok zveľadil počas funkčného obdobia prezidenta Vladimíra Putina. Jeho hospodársky úspech možno pripísať vplyvu kľúčových činiteľov s rozhodovacou právomocou, ktorí ho zvýhodňovali predovšetkým pri zadávaní verejných zákaziek. Využil svoj blízky osobný vzťah s ruskými činiteľmi s rozhodovacou právomocou, a tak získal dôležité zákazky od ruského štátu alebo štátnych podnikov. Jeho spoločnosti predovšetkým získali niekoľko veľmi lukratívnych zákaziek pri prípravách Olympijských hier v Soči. Je skutočným majiteľom spoločnosti Volgomost, ktorá prostredníctvom spoločnosti ‚MIK‘ ovláda spoločnosť Giprotransmost. Giprotransmost získala verejnú zákazku od spoločnosti vo vlastníctve ruského štátu na uskutočnenie realizačnej štúdie na vybudovanie mosta z Ruska do protiprávne anektovanej Krymskej autonómnej republiky, čím sa posilní jej integrácia do Ruskej federácie, a tak ďalej naruší územná celistvosť Ukrajiny. Je predsedom predstavenstva vydavateľstva Prosvescheniye, ktoré realizovalo predovšetkým projekt ,To the children of Russia: Address – Crimea‘, verejnú kampaň, ktorej cieľom je presvedčiť krymské deti, že sú teraz ruskými občanmi žijúcimi v Rusku, a tým podporiť politiku ruskej vlády zameranú na začlenenie Krymu do Ruska.“
20

Opätovný zápis mena ostatných žalobkýň do sporných zoznamov sa zakladal na týchto dôvodoch: — v prípade Hafize Darya Shipping Co.: „[Hafize Darya Shipping Lines (HDSL)] prevzala ako skutočný vlastník [konečný užívateľ výhod – neoficiálny preklad] viacero lodí spoločnosti [IRISL]. HDSL tak koná v prospech IRISL“, — v prípade Khazar Sea Shipping Lines Co.: „Khazar Shipping Lines je vo vlastníctve IRISL“, — v prípade IRISL Europe: „IRISL Europe GmbH (Hamburg) je vo vlastníctve IRISL“, — v prípade Qeshm Marine Services & Engineering Co., predtým IRISL Marine Services and Engineering Co.: „IRISL Marine Services and Engineering Company je pod kontrolou IRISL“, — v prípade Irano Misr Shipping Co.: „Irano Misr Shipping Company ako zástupca IRISL v Egypte poskytuje spoločnosti IRISL kľúčové služby“, — v prípade Safiran Payam Darya Shipping Co.: „Safiran Payam Darya (SAPID) prevzala ako skutočný vlastník [konečný užívateľ výhod – neoficiálny preklad] viacero lodí spoločnosti [IRISL]. Koná tak v prospech [na účet – neoficiálny preklad] IRISL“, — v prípade Marine Information Technology Development Co., predtým Shipping Computer Services Co.: „Shipping Computer Services Company je kontrolovaná spoločnosťou IRISL“, — v prípade Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., alias Soroush Sarzamin Asatir (SSA): „Soroush Saramin Asatir (SSA) prevádzkuje a spravuje viacero lodí spoločnosti [IRISL]. Koná tak v prospech [na účet – neoficiálny preklad] IRISL a poskytuje jej kľúčové služby“, — v prípade Hoopad Darya Shipping Agency, alias South Way Shipping Agency Co. Ltd: South Way Shipping Agency Co Ltd riadi operácie kontajnerového terminálu v Iráne a v mene IRISL poskytuje personálne služby pre flotilu v Bandar Abbas. South Way Shipping Agency Co Ltd tak koná v prospech [na účet – neoficiálny preklad] IRISL“, — v prípade Valfajr Shipping Line Co.: „Valfajr 8th Shipping Line je vo vlastníctve IRISL“.
25

Článok 21 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a článok 44 ods. 1 písm. c) a d) rokovacieho poriadku z 2. mája 1991 sa totiž nemôžu vykladať tak, že by žalobkyni umožňovali, aby v prejednávanej veci predložila Všeobecnému súdu nové návrhy, ktoré by menili zjavne neprípustnú žalobu, ktorá obsahuje iba návrhy na nariadenie príkazu a návrhy na určenie, ako to vyplýva z bodov 32 až 50 nižšie, na prípustnú žalobu tým, že sa zmení predmet sporu vymedzený v návrhu na začatie konania, aj keď to bolo pred uplynutím lehoty na podanie žaloby.
64

V danom prípade treba konštatovať, že odvolací senát sa dopustil pochybenia, pokiaľ ide o dátumu posúdenia prípadnej existencie saturácie stavu v danej oblasti, ako to tvrdí žalobkyňa. Odvolací senát sa v bode 46 napadnutých rozhodnutí domnieval, že ak katalógy predložené žalobkyňou boli datované, „zodpovedali rokom 2004 a 2006“ (talianske znenie napadnutých rozhodnutí znie takto: „Infine, occorre anche sottolineare che i cataloghi in questione sono non datati, o che quando presentano data, essi corrispondono agli anni 2004 e 2006“), pričom uviedol, že tieto roky neboli relevantné pre jeho posúdenie existencie saturácie stavu v danej oblasti. Minimálne katalóg z roku 2006 však zodpovedá roku prihlášky sporných dizajnov, a bol tak relevantný pre posúdenie saturácie stavu v danej oblasti. Navyše treba zdôrazniť, že odvolací senát v bode 41 napadnutých rozhodnutí potvrdil, že „s prihliadnutím na zásadný charakter tohto faktora [teda na saturáciu stavu v danej oblasti] nemohol byť predmetom žiadnej domnienky a mal byť posúdený s prihliadnutím na všetky jasné, presné, koherentné a aktuálne dôkazy“, pričom uviedol, že analyzoval saturáciu stavu v danej oblasti k okamihu napadnutých rozhodnutí. To podporuje bod 49 napadnutých rozhodnutí, v ktorom odvolací senát uviedol: „rozhodnutia z [rokov 2007 a 2008], ktoré predtým prijal [EUIPO] v prípade saturácie v referenčnom sektore a na ktoré sa odvoláva majiteľ, nepredstavujú dostatočnú indikáciu, ak nie sú podložené dokumentáciou jednoznačne prezentujúcou súčasný stav veci…“.
1

Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 14. decembra 2006 žalobkyňa Aalberts Industries NV spolu so spoločnosťami Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG (ďalej len „Simplex“) a Acquatis France SAS, neskôr Comap SA (ďalej len „Acquatis“) podala žalobu proti rozhodnutiu Komisie K(2006) 4180 z 20. septembra 2006 týkajúcemu sa konania podľa článku [101 ZFEÚ] a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/F‑1/38.121 – Tvarovky) (ďalej len „rozhodnutie K(2006) 4180“). Tieto spoločnosti v žalobe v podstate navrhujú, aby Všeobecný súd zrušil toto rozhodnutie, alebo subsidiárne, aby znížil výšku pokuty, ktorá im bola uložená uvedeným rozhodnutím.
26

Podľa článku 21 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie v spojení s článkom 53 prvým odsekom uvedeného štatútu a článkom 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku z 2. mája 1991 musí každý návrh obsahovať predmet konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený. Toto uvedenie musí byť dostatočne jasné a presné, aby umožnilo žalovanému pripraviť si obranu a Všeobecnému súdu rozhodnúť o žalobe, a to prípadne bez ďalších podporných informácií. Na účely zabezpečenia právnej istoty a riadneho výkonu spravodlivosti je na to, aby bola žaloba prípustná, potrebné, aby z jej samotného obsahu vyplývali podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých sa zakladá, prinajmenšom stručne, ale súvislým a pochopiteľným spôsobom. Presnejšie na splnenie týchto požiadaviek musí žaloba smerujúca k náhrade údajne utrpenej ujmy spôsobenej inštitúciou Únie obsahovať údaje, ktoré umožňujú identifikovať konanie, ktoré žalobca vytýka inštitúcii, dôvody, pre ktoré zastáva názor, že medzi týmto konaním a ujmou, ktorú údajne utrpel, existuje príčinná súvislosť, ako aj povahu a rozsah tejto ujmy (pozri rozsudok zo 7. októbra 2015, Accorinti a i./ECB, T‑79/13, EU:T:2015:756, bod 53 a citovanú judikatúru).
361

V každom prípade aj za predpokladu, že by premlčacie lehoty za porušenie článku 4 ods. 1 nariadenia č. 139/2004 a za porušenie článku 7 ods. 1 toho istého nariadenia boli rovnaké, nespochybňuje to okolnosť, ktorú žalobkyňa napokon nespochybnila, že porušenie článku 4 ods. 1 nariadenia č. 139/2004 je jednorazovým porušením, zatiaľ čo porušenie článku 7 ods. 1 uvedeného nariadenia je pokračujúcim porušením. Aj v tomto prípade by teda zohľadnenie porušenia článku 4 ods. 1 nariadenia č. 139/2004 ako osobitného porušenia, ktoré zahŕňa všeobecné porušenie článku 7 ods. 1 toho istého nariadenia, malo za následok, že podnik by bol zvýhodnený, keď okrem zákazu uskutočniť koncentráciu pred jej povolením poruší aj povinnosť ju oznámiť. Pokiaľ by sme sa totiž stotožnili s úvahami žalobkyne, podnik, ktorý poruší iba zákaz uskutočniť koncentráciu skôr, než získa povolenie, by mohol byť sankcionovaný za pokračujúce porušenie ktoré trvá dovtedy, kým transakcia nie je vyhlásená za zlučiteľnú s vnútorným trhom, zatiaľ čo podnik, ktorý poruší aj povinnosť oznámiť koncentráciu pred jej uskutočnením, by mohol byť sankcionovaný iba za jednorazové porušenie. Tento posledný uvedený podnik by teda bol zvýhodnený oproti prvému uvedenému podniku, jednak pokiaľ ide o dĺžku trvania porušenia, ako aj pokiaľ ide o začiatok premlčacej lehoty. Tvrdenie žalobkyne teda nemožno prijať.
27

Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 31. marca 2015 Cousins Material House Ltd podala návrh na vstup do tohto konania ako vedľajší účastník konania na podporu návrhov žalobkyne. Uznesením z 11. novembra 2015 predseda deviatej komory Všeobecného súdu zamietol návrh Cousins Material House na vstup vedľajšieho účastníka do konania.
146

Keďže sa v tomto prípade kritérium „primeranosti“ nepreukázalo v prípade časti pomoci presahujúcej 17 miliónov eur, Komisia sa nedopustila nesprávneho právneho posúdenia ani zjavne nesprávneho posúdenia, keď konštatovala, že dodatočná suma vo výške 28257273 eur by mala negatívne dôsledky, ktoré by predstavovali výrazné narušenie hospodárskej súťaže, a to tým skôr, že by mohli odradiť konkurentov od investícií do podobných výrobkov, čo by prispelo k vytlačeniu súkromných investorov z relevantného trhu. Nemožno totiž vylúčiť, že táto časť pomoci by slúžila len na vylúčenie financovania „rizika“ spojeného s investíciami, a prostredníctvom toho k tomu, že by došlo k poskytnutiu finančných prostriedkov prijímajúcej spoločnosti. Za týchto okolností môže Komisia predpokladať negatívny účinok spočívajúci v možnom narušení hospodárskej súťaže a odstrašujúcom účinku na investície súkromných konkurentov. Je to tak vtedy, pokiaľ pomoc spočíva v bezdôvodnom posilnení postavenia podniku na trhu tým, že mu umožní financovať svoje potreby nad rámec toho, čo je potrebné na sledovanie vytýčených cieľov, t. j. cieľov spočívajúcich v podnietení jeho rozhodnutia investovať v podporovanom regióne. Komisia teda mohla bez toho, aby preskúmala prípadné dodatočné pozitívne účinky, konštatovať, že výška pomoci nebola v zhode s jednotným trhom.
205

Súdny dvor v súvislosti s preskúmaním, či má oznámenie o dlhu zmluvnú alebo správnu povahu, potvrdil, že ak by sa súd Európskej únie považoval za príslušný rozhodovať vo veci neplatnosti aktov patriacich do čisto zmluvnej oblasti, riskoval by nielen to, že by bol článok 272 ZFEÚ zbavený zmyslu, ale v prípade, že by zmluva neobsahovala arbitrážnu doložku, aj to, že by rozšíril svoju súdnu právomoc nad rámec stanovený v článku 274 ZFEÚ (rozsudok z 9. septembra 2015, Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Komisia (C‑506/13 P, EU:C:2015:562, bod 19).