ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
25

Je však potrebné konštatovať, že tieto pojmy nie sú definované v nariadení č. 258/97, ktorý teda neobsahuje údaje umožňujúce určiť, či kategória uvedená v článku 1 ods. 2 písm. c) uvedeného nariadenia zahŕňa potraviny alebo prídavné látky, ktoré pred 15. májom 1997 neboli v Únii používané pre ľudskú výživu alebo zahŕňa len potraviny alebo prídavné látky, ktorých primárna molekulová štruktúra bola vytvorená ex novo alebo modifikovaná v porovnaní so štruktúrou vyskytujúcou sa v prírode pred týmto dátumom.
65

V prejednávanej veci by však povinnosť konformného výkladu znamenala, že pánovi Ogňanovovi by nebolo možné na základe bulharského práva priznať skrátenie trestu na základe práce vykonanej počas trvania obdobia jeho odňatia slobody v Dánsku, keďže takéto skrátenie patrí do výlučnej právomoci posledného uvedeného členského štátu. Dôsledkom povinnosti konformného výkladu by teda nebolo určenie alebo priťaženie trestnoprávnej zodpovednosti pána Ogňanova, a ani by tým v jeho neprospech nebola zmenená dĺžka trestu, ktorý mu bol uložený 28. novembra 2012 rozsudkom Retten i Glostrup (súd v Glostrupe).
51

V tejto súvislosti, pokiaľ ide o článok 94 ods. 1 uvedeného nariadenia, ktorý uvádza, že podľa tohto nariadenia nebudú priznané žiadne práva vzťahujúce sa na obdobie pred 1. októbrom 1972 alebo pred dňom začatia uplatňovania tohto nariadenia na území dotknutého členského štátu alebo na časti územia tohto štátu, treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora musí byť toto ustanovenie plne v súlade so zásadou právnej istoty, ktorá bráni retroaktívnemu uplatneniu nariadenia, a to bez ohľadu na prípadné priaznivé alebo nepriaznivé účinky takéhoto uplatnenia pre dotknutú osobu, okrem prípadu, že na základe údajov, ktoré sú v ňom dostatočne jasne uvedené, a to či už v jeho znení, alebo v jeho odôvodnení, možno dospieť k záveru, že toto nariadenie sa nemá uplatňovať len do budúcnosti. Nová úprava sa teda síce uplatňuje len do budúcnosti, ale pokiaľ nie je stanovené niečo iné, podľa všeobecne uznanej zásady je uplatniteľná aj na budúce účinky skutkových stavov, ktoré vznikli počas starej právnej úpravy (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. apríla 2002, Duchon, C‑290/00, EU:C:2002:234, body 21 a 22, ako aj citovanú judikatúru).
108

Pokiaľ by sa vnútroštátnym súdom, ktoré rozhodujú o predbežných opatreniach, umožnilo vyhnúť sa povinnostiam, ktoré sú im uložené v rámci dohľadu nad štátnou pomocou, ktorý je zakotvený v článkoch 107 a 108 ZFEÚ, viedlo by to tieto súdy ku konaniu v rozpore s ich právomocami, ktorých cieľom je zabezpečiť dodržiavanie práva Únie týkajúceho sa štátnej pomoci, ako aj k porušeniu povinnosti lojálnej spolupráce s inštitúciami Únie, ktorá je pripomenutá v bode 105 tohto rozsudku, a preto by tým bol nepochybne narušený potrebný účinok uvedených článkov.
Taký výklad článku 10a ods. 1 a 12 smernice 2003/87, ktorý by vylučoval uplatnenie korekčného faktora, by bol nielen v rozpore so znením týchto ustanovení, ale rovnako tak aj so všeobecnou systematikou tejto smernice. Podobne, ako to robí odsek 12 tohto článku, aj jeho odsek 11, ktorý v zásade predpokladá, že množstvo bezodplatne pridelených kvót sa postupne zníži, taktiež odkazuje na „množstv[o kvót] určené… v súlade s opatreniami uvedenými v odseku 1“. Z tohto dôvodu, ak by tieto opatrenia nezahŕňali korekčný faktor, ten by nebolo možné uplatniť ani na zariadenia v odvetviach alebo pododvetviach, ktoré čelia vysokému riziku úniku uhlíka, ani na zariadenia v odvetviach, ktoré takémuto riziku nečelia.
8

Podľa článku 7 smernice 2005/29 nazvaného „Klamlivé opomenutia konania“: „1. Obchodná praktika sa považuje za klamlivú, ak v skutkovej súvislosti, berúc do úvahy všetky jej črty, okolnosti a obmedzenia komunikačného prostriedku, opomenie podstatnú informáciu, ktorú priemerný spotrebiteľ potrebuje v závislosti od kontextu na to, aby urobil kvalifikované rozhodnutie o obchodnej transakcii, a tým zapríčiňuje alebo môže zapríčiniť, že priemerný spotrebiteľ urobí rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neurobil. 2. Za klamlivé opomenutie sa taktiež považuje, ak obchodník skrýva alebo poskytuje nejasným, nezrozumiteľným, viacvýznamovým alebo nevhodným spôsobom podstatné informácie uvedené v odseku 1, vzhľadom na okolnosti popísané v uvedenom odseku, alebo neoznámi obchodný účel obchodnej praktiky, ak už nie je zrejmý z kontextu, a tam, kde v jednom alebo druhom prípade toto spôsobí alebo je pravdepodobné, že spôsobí, že priemerný spotrebiteľ prijme rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neprijal. 3. Ak prostriedok použitý na oznamovanie obchodnej praktiky ukladá priestorové alebo časové obmedzenia, pri rozhodovaní o tom, či bolo poskytnutie informácie opomenuté, sa vezmú do úvahy tieto obmedzenia a akékoľvek opatrenia prijaté obchodníkom na sprístupnenie informácií spotrebiteľom inými prostriedkami. 4. V prípade výzvy na kúpu sa za podstatné považujú nasledujúce informácie, ak už nie sú zrejmé z kontextu: a) hlavné vlastnosti produktu, v rozsahu primeranom komunikačnému prostriedku a produktu; b) adresa a totožnosť obchodníka, ako napríklad jeho obchodné meno a prípadne adresa a totožnosť obchodníka, v mene ktorého koná; c) cena vrátane daní, alebo ak vzhľadom na povahu produktu nemožno cenu rozumne stanoviť vopred, spôsob, ktorým sa vypočíta, ako aj v prípade, že je to vhodné, všetky ďalšie náklady na dopravu, dodanie alebo poštovné, alebo ak tieto náklady nemožno rozumne stanoviť vopred, skutočnosť, že do ceny môžu byť zarátané takéto ďalšie náklady; d) dojednania o spôsobe platby, dodaní, predvedení a vybavovaní sťažností, ak sa odlišujú od požiadaviek odbornej starostlivosti; e) pre produkty a transakcie zahŕňajúce právo odstúpenia od zmluvy alebo vypovedania zmluvy, existencia tohto práva. 5. Požiadavky na informácie zavedené právom Spoločenstva vo vzťahu k obchodnej komunikácii vrátane reklamy alebo marketingu, ktorých demonštratívny výpočet je uvedený v prílohe II, sa považujú za podstatné.“
6

Článok 10 ods. 1 až 3 tohto nariadenia uvádza: „1. Dopravný podnik neposkytne vodičom, ktorých zamestnáva, alebo vodičom, ktorých má k dispozícii, žiadnu platbu, a to ani vo forme prémie alebo príplatku ku mzde, ktorá by súvisela s prejdenou vzdialenosťou a/alebo množstvom dopraveného tovaru, ak má platba taký charakter, ktorý by ohrozil bezpečnosť na cestách a/alebo podnietil porušenie tohto nariadenia. 2. Dopravný podnik zorganizuje prácu vodičov uvedených v odseku 1 tak, aby vodiči boli schopní dodržať nariadenie… č. 3821/85 a kapitolu II tohto nariadenia. Dopravný podnik vodičov vhodne poučí a vykonáva pravidelné kontroly s cieľom zabezpečiť dodržiavanie nariadenia… č. 3821/85 a kapitoly II tohto nariadenia. 3. Dopravný podnik zodpovedá za porušenie predpisov, ktorého sa dopustia vodiči podniku, a to aj vtedy, ak k porušeniu došlo na území iného členského štátu alebo tretej krajiny. Bez toho, aby bolo dotknuté právo členských štátov brať dopravné podniky plne na zodpovednosť, členské štáty môžu túto zodpovednosť podmieniť porušením odsekov 1 a 2 zo strany podniku. Členské štáty môžu zvážiť dôkazy o tom, že dopravný podnik nemožno rozumne brať na zodpovednosť za porušenie, ku ktorému došlo.“
25

Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) uvádza, že existujú rozpory v právnej vede, pokiaľ ide o otázku, či na určenie toho, či je osoba identifikovateľná, treba vychádzať z „objektívneho“ alebo „relatívneho“ kritéria. Uplatnenie „objektívneho“ kritéria by malo za dôsledok, že také údaje, ako sú IP adresy vo veci samej, by mohli byť po skončení operácie prehliadania daných internetových stránok považované za osobné údaje, napriek tomu, že určiť identitu dotknutej osoby dokáže len tretia osoba, pričom touto treťou osobou je v danom prípade poskytovateľ internetového pripojenia pána Breyera, ktorý uchoval ďalšie údaje umožňujúce jeho identifikáciu prostredníctvom uvedených IP adries. Podľa„relatívneho“ kritériá by takéto údaje mohli byť považované za osobné údaje subjektu, akým je poskytovateľ internetového pripojenia pán Breyera, pretože umožňujú presne určiť totožnosť používateľa (pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. novembra 2011, Scarlet Extended, C‑70/10, EU:C:2011:771, bod 51), no nemajú takú povahu s ohľadom na iný subjekt, akým je prevádzkovateľ internetových stránok navštívených pánom Breyerom, pretože tento prevádzkovateľ nemá – v prípade, že pán Breyer neprezradil počas operácie prehliadania týchto stránok svoju totožnosť – informácie nevyhnutné na jeho identifikáciu bez vynaloženia neprimeraného úsilia.
33

Pokiaľ ide v prvom rade o tvrdenie Talianskej republiky, podľa ktorého článok 12 ods. 2 smernice 2004/80, ako ho vykladá Komisia, je neplatný v podstate z dôvodu, že Únia nemá právomoc na to, aby na základe článku 308 ES prijala právny predpis, ktorý upravuje najmä čisto vnútroštátne situácie, stačí pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora, ak neexistuje ustanovenie zmluvy o FEÚ, ktoré by to výslovne dovoľovalo, členský štát sa nemôže účinne odvolávať na nezákonnosť smernice, ktorej je adresátom, ako prostriedok obrany proti žalobe o nesplnenie povinnosti založenej na nevykonaní tejto smernice. Inak by to mohlo byť len v prípade, ak by bol predmetný akt poznačený zvlášť závažnými a zjavnými vadami v takej miere, že by ho bolo možné označiť za ničotný (pozri najmä rozsudky z 29. júla 2010, Komisia/Rakúsko, C‑189/09, neuverejnený, EU:C:2010:455, body 15 a 16, ako aj citovanú judikatúru, a z 5. marca 2015, Komisia/Luxembursko, C‑502/13, EU:C:2015:143, bod 56).
8

Článok 7 smernice 2001/77, nazvaný „Pripojenie do siete [sústavy – neoficiálny preklad]“, stanovoval: „1. Bez toho, aby bolo dotknuté zachovanie spoľahlivosti a bezpečnosti prenosovej siete [sústavy – neoficiálny preklad], členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby prevádzkovatelia prenosovej sústavy a prevádzkovatelia distribučnej sústavy garantovali na svojom území prenos a rozvod [distribúciu – neoficiálny preklad] elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov energie. Tieto môžu taktiež poskytovať prednostný prístup elektrickej energie vyrábanej z obnoviteľných zdrojov energie do siete [sústavy – neoficiálny preklad]. Pri zaobchádzaní so zariadeniami vyrábajúcimi elektrickú energiu prevádzkovatelia prenosových sústav uprednostnia zariadenia, ktoré vyrábajú elektrickú energiu z obnoviteľných zdrojov energie, pokiaľ to prevádzka národnej elektrizačnej sústavy povoľuje. 2. Členské štáty zavedú právny rámec alebo požiadajú prevádzkovateľov prenosovej sústavy alebo prevádzkovateľov distribučných sústav, aby vypracovali a uverejnili svoje štandardné pravidlá týkajúce sa znášania nákladov na technické úpravy, ako sú napríklad napojenia do rozvodovej siete [distribučnej sústavy – neoficiálny preklad] a posilnenie rozvodovej siete [distribučnej sústavy – neoficiálny preklad], ktoré sú potrebné na pripojenie nových výrobcov dodávajúcich elektrickú energiu vyrábanú z obnoviteľných zdrojov energie do prepojenej siete. … 3. Členské štáty môžu, kde to prichádza do úvahy, požadovať od prevádzkovateľov prenosových sústav a prevádzkovateľov distribučných sústav, aby úplne alebo čiastočne znášali náklady uvedené v odseku 2. … 6. Členské štáty zabezpečia, aby účtovanie poplatkov za prenos a distribúciu nediskriminoval elektrickú energiu z obnoviteľných zdrojov energie, najmä vrátane elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov energie, ktorá sa vyrába v okrajových regiónoch, ako sú napríklad ostrovné regióny alebo regióny s nízkou hustotou obyvateľstva. Kde to prichádza do úvahy, členské štáty zavedú právny rámec alebo požiadajú prevádzkovateľov prenosových sústav a prevádzkovateľov distribučných sústav, aby zabezpečili, že poplatky, účtované za prenos a distribúciu elektrickej energie zo zariadení využívajúcich obnoviteľné zdroje energie, odrážali realizovateľné, vynaložené prostriedky z pripojenia takéhoto zariadenia do siete [sústavy – neoficiálny preklad]. Takéto vynaložené prostriedky by mali vyplynúť [Takéto zníženie nákladov by mohlo vyplynúť – neoficiálny preklad] z priameho používania nízkonapäťovej siete [sústavy – neoficiálny preklad]. …“
33

V odpovedi na tvrdenie Francúzska Komisia najmä uvádza, že z judikatúry Súdneho dvora nevyplýva, že na to, aby činnosť puncovania podliehala zásade vzájomného uznávania, musela by sa fyzicky uskutočňovať na území členského štátu, v súlade s právnymi predpismi ktorého je puncová značka vyrazená. Okrem toho podľa nariadenia č. 765/2008 sú členské štáty povinné uznávať rovnocennosť služieb poskytovaných puncovým úradom akreditovaným podľa tohto nariadenia, a to aj vtedy, ak sa pobočka povereného puncového úradu, ktorá puncovú značku vyrazila, nenachádza na území dotknutého členského štátu ani na území Únie. V tejto súvislosti Komisia zdôrazňuje, že nezávislosť holandských puncových úradov alebo holandského akreditačného orgánu nebola spochybnená a že záruky nezávislosti kontrolného puncového úradu povereného členským štátom vývozu sa nemusia nevyhnutne zhodovať so zárukami stanovenými členským štátom dovozu.
2

Tento návrh bol predložený v spore medzi združením European Federation for Cosmetic Ingredients (ďalej len „EFfCI“) na jednej strane a Secretary of State for Business, Innovation and Skills (štátny tajomník pre odchod, inovácie a znalosti, ďalej len „štátny tajomník pre obchod“) a Attorney General na druhej strane, za účasti organizácií Cruelty Free International, predtým British Union for the Abolition of Vivisection a European Coalition to End Animal Experiments, týkajúcom sa rozsahu zákazu uvádzania na trh stanoveného v tomto ustanovení.
22

Za týchto podmienok Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) [Rozhodcovský súd v daňových veciach (administratívne rozhodcovské centrum)] rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku: „Dovoľuje správny výklad článku 226 bodu 6 smernice [2006/112], aby [daňová a colná správa považovala] opis faktúry, ktorá obsahuje údaj ‚právne služby poskytnuté od určitého dátumu do dnešného dňa‘ alebo len ‚právne služby poskytnuté do dnešného dňa‘… za nedostatočný s prihliadnutím na to, že na základe zásady spolupráce [táto správa] môže získať doplňujúce informácie, ktoré považuje za potrebné na potvrdenie existencie a podrobných charakteristík transakcií?“
1

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 ods. 2 rozhodnutia Komisie 2011/5/ES z 28. októbra 2009 o odpisovaní finančného goodwillu na daňové účely pri nadobúdaní podielu v zahraničných subjektoch C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) vykonávanom Španielskom (Ú. v. EÚ L 7, 2011, s. 48), platnosti rozhodnutia Komisie zo 17. júla 2013 o začatí konania podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ v súvislosti so štátnou pomocou SA.35550 (13/C) (ex 13/NN) (ex 12/CP) – odpisovanie finančného goodwillu na daňové účely pri nadobúdaní podielu v zahraničných subjektoch (Ú. v. EÚ C 258, 2013, s. 8), ako aj platnosti rozhodnutia Komisie (EÚ) 2015/314 z 15. októbra 2014 o štátnej pomoci SA.35550 (13/C) (ex 13/NN) (ex 12/CP) poskytovanej Španielskom – schéma daňových odpisov finančného goodwillu v prípade nadobudnutia podielu v zahraničnom podniku (Ú. v. EÚ L 56, 2015, s. 38).
24

Pokiaľ ide o bod 7 programu 25. zasadnutia Revízneho výboru OTIF týkajúceho sa čiastočnej revízie dodatku D (CUV), bod 3 prílohy napadnutého rozhodnutia stanovuje: „… Právomoc: spoločná [delená – neoficiálny preklad]. Vykonávanie hlasovacích práv: Únia. Odporúčaná pozícia Únie: zmeny článkov 2 a 9 sa podporia, keďže objasňujú úlohy držiteľa a subjektu zodpovedného za údržbu v súlade s právom Únie (smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/110/ES [zo 16. decembra 2008, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2004/49/ES o bezpečnosti železníc Spoločenstva (smernica o bezpečnosti železníc) (Ú. v. EÚ L 345, 2008, s. 62)]). Navrhovaná zmena článku 7, ktorú predložil[a] [Francúzska republika], týkajúca sa zodpovednosti osoby, ktorá poskytla vozidlo k dispozícii na použitie ako prepravný prostriedok, v prípade škody spôsobenej chybou na vozidle, si však vyžaduje ďalšiu analýzu v rámci Únie pred prijatím rozhodnutia v OTIF. Únia preto nemôže na stretnutí tohto Revízneho výboru podporiť tento návrh zmeny a navrhuje, aby sa rozhodnutie [Revízneho výboru OTIF] odložilo na ďalšie valné zhromaždenie, aby sa táto otázka mohla ďalej preskúmať. Únia zaujíma rovnakú pozíciu, t. j. odložiť rozhodnutie na ďalšie valné zhromaždenie, aby sa táto otázka mohla ďalej preskúmať, aj k návrhu [Spolkovej republiky Nemecko] na nový článok 1a, ktorý sa predložil OTIF počas koordinácie Únie. Dodatočná odporúčaná pozícia Únie: v dokumente CR 25/7 ADD 1, na strane 6 na konci odseku 8a doplniť: ‚The amendment to Article 9, paragraph 3, first indent, does not affect the existing allocation of liabilities between ECM and the keeper of the vehicles. [Zmena článku 9 ods. 3 prvého pododseku sa nedotýka existujúceho rozdelenia povinností medzi subjekt zodpovedný za údržbu a držiteľa vozidiel.]‘.“
32

V druhom rade potvrdzuje, že existuje rozumná miera istoty v tom, že nedošlo k prekročeniu prahov de minimis, takže nedošlo ani k žiadnemu nesplneniu povinností vyplývajúcich zo sporného rozhodnutia. V tejto súvislosti uvedený členský štát uvádza, že keďže BSE predstavuje ochorenie ovplyvňujúce celý potravinový reťazec, od úrovne výroby po úroveň predaja konečného výrobku, je nemožné stanoviť objektívnu súvislosť medzi testovaným zvieraťom a rôznymi príjemcami na všetkých úrovniach výrobného procesu a predaja konečného výrobku. To predstavuje dôvod, pre ktorý tento členský štát vždy tvrdil, v súlade so sporným rozhodnutím, najmä s jeho odôvodnením 92, že náklady testov BSE by sa mali premietnuť na šesť sektorov súvisiacich s hovädzím mäsom, a to o to viac, že ak by sa pomoc, ktorá sa má vymáhať, rozdelila medzi tieto sektory rovnakým dielom, priemerná suma výhody na jednotlivého príjemcu a sektor by bola zjavne pod prahmi de minimis, takže by bolo neprimerané vyžadovať od členského štátu splnenie mimoriadne ťažkých úloh, ktoré sú zjavne zbytočné.
Intel ďalej tvrdí, že aj za predpokladu, že by kritérium kvalifikovaných účinkov bolo skutočne uplatniteľné, nemohlo by to v prejednávanom prípade odôvodňovať právomoc Komisie. V tejto súvislosti odkazuje na bod 87 rozsudku z 27. februára 2014, InnoLux/Komisia (T‑91/11, EU:T:2014:92), v ktorom Všeobecný súd rozhodol, že ak sa komponenty najprv predajú mimo EHP nezávislým zákazníkom, vzťah medzi vnútorným trhom a porušením je príliš slabý. Intel na základe toho tvrdí, že nemožno predpokladať, že dohody uzatvorené so spoločnosťou Lenovo a týkajúce sa CPU určené na dodanie v Číne budú mať bezprostredný a podstatný účinok v EHP. Navyše, hoci by nepriame účinky mohli stačiť na založenie právomoci, dohody so spoločnosťou Lenovo z rokov 2006 a 2007 nemohli mať na území EHP podstatný účinok.
27

Tento záver navyše podporuje bod 4 dokumentu, nazvaného „Working methods of the Working Party on implementation of Common Position 2001/931 on the application of specific measures to combat terrorism“ (Pracovné metódy pracovnej skupiny zaoberajúcej sa implementáciou spoločnej pozície 2001/931 o uplatňovaní špecifických opatrení na boj s terorizmom), ktorý tvorí prílohu II dokumentu 10826/1/07 REV 1 Rady z 28. júna 2007, z ktorého vyplýva, že ak sa Rada opiera o návrh tretieho štátu na účely zápisu osoby alebo subjektu na sporný zoznam, skúma, či tento návrh rešpektuje ľudské práva, najmä právo na účinný opravný prostriedok a právo na prístup k nezávislému súdu.
19

Body 2 a 5 prílohy tohto nariadenia, nazvanej „Pravidlá uplatniteľné na úhradu v prípadoch uvedených v článku 6 ods. 1“, stanovujú: „2. Úhrada nemôže prekročiť sumu zodpovedajúcu čistému finančnému vplyvu, ktorý zodpovedá súčtu vplyvov, pozitívnych alebo negatívnych, z dodržiavania záväzkov vyplývajúcich zo služieb vo verejnom záujme na náklady alebo výnosy poskytovateľa služieb vo verejnom záujme. Vplyvy sa vyhodnotia porovnaním situácie, keď sú záväzky vyplývajúce zo služieb vo verejnom záujme splnené, so situáciou, ktorá by nastala, ak by záväzky neboli splnené. S cieľom vypočítať čistý finančný vplyv postupuje príslušný orgán takto: Náklady vynaložené v súvislosti so záväzkom vyplývajúcim zo služieb vo verejnom záujme alebo s balíkom záväzkov vyplývajúcich zo služieb vo verejnom záujme, ktoré uložil príslušný orgán/orgány a sú uvedené v zmluve o službe vo verejnom záujme a/alebo vo všeobecnom pravidle, mínus akékoľvek pozitívne finančné výsledky vytvorené sieťou v rámci príslušného(‑ých) záväzku(‑ov) vyplývajúceho(‑ich) zo služieb vo verejnom záujme, mínus príjmy z prepravy alebo akékoľvek iné výnosy vytvorené pri plnení príslušného(‑ých) záväzku(‑ov) vyplývajúceho(‑ich) zo služieb vo verejnom záujme, plus primeraný zisk rovná sa čistý finančný vplyv. … 5. Ak poskytovateľ služieb vo verejnom záujme neposkytuje len služby, za ktoré sa poskytuje úhrada a ktorými plní záväzky vyplývajúce zo služieb vo verejnom záujme, ale vykonáva aj iné činnosti, účtovníctvo uvedených služieb vo verejnom záujme musí byť pre zvýšenie transparentnosti a zamedzenie krížovým dotáciám oddelené a spĺňať aspoň tieto podmienky: — účty jednotlivých prevádzkových činností musia byť oddelené a príslušný podiel na aktívach a fixných nákladoch sa musí vykazovať podľa platných účtovných a daňových pravidiel, — všetky variabilné náklady, primeraný podiel fixných nákladov a primeraný zisk spojený s akoukoľvek inou činnosťou poskytovateľa služieb vo verejnom záujme sa za žiadnych okolností nesmú účtovať ako príslušná služba vo verejnom záujme, — náklady na službu vo verejnom záujme musia byť vyvážené výnosmi z jej poskytovania a platbami od orgánov verejnej moci bez možnosti presunu výnosov do inej oblasti činnosti poskytovateľa služieb vo verejnom záujme.“
55

Všeobecný súd v bode 97 napadnutého rozsudku konštatoval, že žalobcovia v prvostupňovom konaní sa na podporu svojej žiadosti o prístup k sporným dokumentom obmedzili len na všeobecné tvrdenia, podľa ktorých je zverejnenie týchto dokumentov nevyhnutné na ochranu verejného zdravia, a nespresnili konkrétne dôvody, ktoré by mali odôvodňovať, do akej miery by toto zverejnenie slúžilo všeobecnému záujmu. Ako to Všeobecný súd správne pripomenul v tom istom bode napadnutého rozsudku, na účely preukázania skutočnosti, že by zverejnenie sporných dokumentov v prejednávanej veci spĺňalo podmienku takejto nevyhnutnosti, mali títo žalobcovia preukázať existenciu prevažujúceho všeobecného záujmu v zmysle článku 4 ods. 2 tretej zarážky in fine nariadenia č. 1049/2001, ktorý by mohol odôvodňovať takéto zverejnenie.
47

V druhom rade si vnútroštátny súd s prihliadnutím na rozsudky z 9. marca 1994, TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92, EU:C:1994:90), a z 15. februára 2001, Nachi Europe (C‑239/99, EU:C:2001:101), kladie otázku, či sa má A a i. priznať právo napadnúť neoprávnenosť týchto aktov pred ním, keďže ani jedna z týchto osôb nepodala návrh na ich zrušenie na súdoch Únie. Podľa tohto súdu A a i. sa z faktického hľadiska nachádzajú v podobnej situácií ako osoby obvinené z členstva v Devrimci Halk Kurtulus Partisi‑Cephesi (DHKP‑C) vo veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok 29. júna 2010, E a F (C‑550/09, EU:C:2010:382), ktorým Súdny dvor v podstate rozhodol, že tieto osoby neboli zjavne oprávnené podať proti zápisu DHKP‑C do zoznamu uvedeného v článku 2 ods. 3 nariadenia č. 2580/2001 žalobu o neplatnosť na základe článku 230 ES. Vnútroštátny súd si kladie otázku, či riešenie, ku ktorému dospel tento rozsudok, možno prebrať na základe článku 263 ZFEÚ, keďže toto ustanovenie rozšírilo jednotlivcom možnosť napadnúť zákonnosť aktov Únie. Tvrdí najmä, že ak by mal dospieť k záveru, že vzhľadom na článok 263 ZFEÚ osoby, ktoré sa nachádzajú v takej situácii ako A a i., nemôžu pred vnútroštátnymi súdmi napadnúť neoprávnenosť zápisu organizácie do zoznamu zmrazenia finančných prostriedkov stanoveného v článku 2 ods. 3 nariadenia č. 2580/2001, všetky osoby, ktoré sa obávajú, že vnútroštátny orgán prijme voči nim opatrenia boja proti terorizmu z dôvodu ich skutočnej alebo predpokladanej účasti v organizácií zapísanej na tomto zozname, by museli na ochranu svojich práv podať žaloby proti zápisu tejto organizácie do uvedeného zoznamu. Takáto situácia by však podľa vnútroštátneho súdu bola nezlučiteľná s právom neobviniť sa sám.