ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Španielsko) 20. novembra 2019 – Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)/BT

(Vec C-843/19)

(2020/C 54/34)

Jazyk konania: španielčina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Odvolateľ: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

Odporkyňa v odvolacom konaní: BT

Prejudiciálna otázka

Je v rozpore s právom Spoločenstva taká vnútroštátna právna úprava, akou je článok 208 [ods. 1] písm. c) všeobecného zákona o sociálnom zabezpečení z roku 2015, ktorá od všetkých poistencov všeobecného systému vyžaduje, aby na to, aby mohli odísť do dobrovoľného predčasného starobného dôchodku, sa dôchodok, ktorý sa má poberať, vypočítaný v súlade s riadnym režimom bez doplatkov do minimálnej výšky, rovnal prinajmenšom minimálnemu dôchodku; v rozsahu, v akom nepriamo diskriminuje ženy, ktoré sú poistené vo všeobecnom systéme, keďže sa vzťahuje na oveľa väčší počet žien ako mužov?
2.

Má sa článok 3 písm. a) nariadenia č. 561/2006 vykladať v tom zmysle, že je dovolené, aby sa vodič odchýlil od ustanovení odsekov 2 a 7 článku 15 nariadenia č. 3821/85, podľa ktorých musí vodič, kedykoľvek o to inšpekčný úradník požiada, predložiť záznamové listy a všetky záznamy za bežný deň a predchádzajúcich 28 dní, a to v prípade, že sa v priebehu obdobia 28 dní používa vozidlo pri cestách, z ktorých niektoré spadajú pod to, čo upravujú ustanovenia týkajúce sa vyššie uvedenej výnimky, a ostatné neumožňujú žiadnu výnimku z používania záznamového zariadenia?
2.

V prípade kladnej odpovede na prvú otázku: a) Má sa článok 5 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 z 20. júna 2007 o typovom schvaľovaní motorových vozidiel so zreteľom na emisie ľahkých osobných a úžitkových vozidiel (Euro 5 a Euro 6) a o prístupe k informáciám o opravách a údržbe vozidiel vykladať v tom zmysle, že meradlom pre otázku opodstatnenosti rušiaceho zariadenia na ochranu motora pred poškodením alebo haváriou a na bezpečnú prevádzku vozidla by v zásade bol súčasný stav techniky v zmysle technických možností v čase typového schválenia ES? b) Majú sa popri stave techniky zohľadniť iné okolnosti, ktoré môžu viesť k prípustnosti rušiaceho zariadenia, hoci by to samo osebe podľa súčasného stavu techniky nebolo „opodstatnené“ v zmysle článku 5 ods. 2 druhej vety písm. a) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 z 20. júna 2007 o typovom schvaľovaní motorových vozidiel so zreteľom na emisie ľahkých osobných a úžitkových vozidiel (Euro 5 a Euro 6) a o prístupe k informáciám o opravách a údržbe vozidiel?
1.

Má sa čl. 4 ods. 1 písm. a) rámcového rozhodnutia (1) vykladať v tom zmysle, že kritériá v ňom uvedené budú splnené iba vtedy, ak má odsúdená osoba v členskom štáte, ktorého je štátnym občanom, také rodinné, sociálne, pracovné alebo iné väzby, so zreteľom na ktoré možno dôvodne predpokladať, že výkon trestu v tomto štáte môže uľahčiť jej sociálnu nápravu, teda, že bráni takej vnútroštátnej úprave, akou je § 4 ods. 1 písm. a) zákona č. 549/2011 Z. z. (v znení účinnom do 31. decembra 2019), ktorá umožňuje v takýchto prípadoch uznať a vykonať rozsudok len na základe formálne evidovaného obvyklého pobytu vo vykonávajúcom štáte, bez ohľadu na to, či má odsúdená osoba v tomto štáte konkrétne väzby umožňujúce posilniť jej sociálnu nápravu.
1.

Majú sa doložka 4 bod 1 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP a ktorá bolo začlenená do právneho poriadku Spoločenstva smernicou Rady 1999/70 (1), a smernica 2001/23 vykladať v tom zmysle, že kolektívna zmluva v odvetví stavebníctva vo svojom článku 24 ods. 2 stanovuje, že bez ohľadu na dobu platnosti zmluvy uzatvorenej všeobecne na splnenie jedinej úlohy, sa neuplatňujú ustanovenia článku 15 ods. 1 písm. a) prvého pododseku ET, pričom sa pracovníkom zachováva postavenie pracovníkov so zmluvou „o vykonaní práce na dobu určitú“, a to tak v týchto prípadoch, ako aj v prípade nástupníctva podnikov uvedeného v článku 44 ET, alebo v prípade prevodu upraveného v článku 27 tejto všeobecnej kolektívnej zmluvy, keďže neexistuje objektívny dôvod, ktorý by odôvodňoval, že táto kolektívna zmluva je v rozpore s vnútroštátnou právnou úpravou, podľa ktorej článok 15 ods. 1 písm. a) ET stanovuje, že „Tieto zmluvy nemožno uzavrieť na dobu dlhšiu ako tri roky, ktorú možno predĺžiť o ďalších dvanásť mesiacov celoštátnou kolektívnou zmluvou alebo, ak nebola uzavretá, odvetvovou kolektívnou zmluvou na nižšej úrovni. Po skončení takejto doby sa pracovník podniku stáva zamestnancom na dobu neurčitú“?
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank Amsterdam (Holandsko) 6. novembra 2019 – Stichting Cartel Compensation, Equilib Netherlands BV, Equilib Netherlands BV/Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV a i.

(Vec C-819/19)

(2020/C 95/12)

Jazyk konania: holandčina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Rechtbank Amsterdam

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Žalobkyne: Stichting Cartel Compensation, Equilib Netherlands BV, Equilib Netherlands BV

Žalované: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Deutsche Lufthansa AG, Lufthansa Cargo AG, British Airways plc, Société Air France SA, Singapore Airlines Ltd, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd, Swiss International Air Lines AG, Air Canada, Cathay Pacific Airways Ltd, SAS AB, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, SAS Cargo Group A/S

Prejudiciálna otázka

Majú vnútroštátne súdy v spore medzi poškodenými (v tomto prípade zasielatelia, odberatelia leteckých nákladných služieb) a leteckými spoločnosťami právomoc – či už na základe priameho účinku článku 101 ZFEÚ alebo v každom prípade článku 53 Dohody o EHP, alebo na základe (priameho účinku) článku 6 nariadenia č. 1/2003 (1) – neobmedzene uplatniť článok 101 ZFEÚ alebo v každom prípade článok 53 Dohody o EHP na dohody, resp. zosúladené postupy leteckých spoločností týkajúce sa nákladných služieb pri letoch uskutočnených pred 1. májom 2004 medzi letiskami v rámci EÚ a letiskami mimo EHP, resp. pri letoch uskutočnených pred 19. májom 2005 medzi Islandom, Lichtenštajnskom a Nórskom a letiskami mimo EHP, resp. pri letoch uskutočnených pred 1. júnom 2002 medzi letiskami v rámci EÚ a Švajčiarskom, aj keď ide o obdobie, v ktorom platila prechodná úprava stanovená v článkoch 104 a 105 ZFEÚ, alebo tomu táto prechodná úprava bráni?

(1) Nariadenie Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08 Zväzok 002, s. 205.
1.

Má sa Dohoda medzi Švajčiarskou konfederáciou a Európskym spoločenstvom o leteckej doprave z 21. júna 1999 (1) v znení rozhodnutia Spoločného výboru Spoločenstva a Švajčiarska pre leteckú dopravu č. 2/2010 z 26. novembra 2010 (2) vykladať v tom zmysle, že nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91 (3), sa v súlade s článkom 3 ods. 1 písm. [b]) tohto nariadenia vzťahuje aj na cestujúcich, ktorí pricestujú lietadlom na letisko vo Švajčiarsku z tretej krajiny, aby potom nastúpili na let do členského štátu?
2.

Sú vnútroštátny výklad a vnútroštátna prax, podľa ktorých v prípade, ak zdaniteľná osoba, ktorá chce uplatniť právo [na odpočítanie DPH], spĺňa vecné a formálne požiadavky [na uvedené odpočítanie] a prijala pred uzavretím zmluvy opatrenia, ktoré od nej možno vyžadovať, daňový orgán neprizná právo na odpočítanie DPH na základe toho, že sa domnieva, že vytvorenie reťazca nie je z ekonomického hľadiska nevyhnutné, a preto predstavuje nekalú praktiku, lebo subdodávateľ napriek tomu, že je schopný poskytnúť služby, z dôvodov nesúvisiacich so skutočnosťou zakladajúcou vznik daňovej povinnosti poverí ich poskytnutím iných subdodávateľov, a zdaniteľná osoba, ktorá chce uplatniť právo [na odpočítanie DPH], v čase, keď prijala toto poverenie, vedela, že jej subdodávateľ poskytne tieto služby s využitím svojich vlastných subdodávateľov, keďže nedisponuje vecnými a personálnymi prostriedkami, v súlade s relevantnými ustanoveniami smernice 2006/112 [týkajúcimi sa odpočítania DPH] a so zásadou daňovej neutrality? Má vplyv na odpoveď skutočnosť, že zdaniteľná osoba alebo jej subdodávateľ začlenili do reťazca subdodávateľa, s ktorým majú priamy vzťah alebo s ktorým ich spája osobná alebo organizačná väzba (osobná známosť, príbuzenský vzťah alebo ten istý majiteľ)?
2.

a) V prípade, ak je odpoveď na otázku 1 písm. a) kladná, má sa článok 6b ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 531/2012 v situácii, o akú ide v predmetnom konaní, vykladať v tom zmysle, že politiku primeraného využívania („Fair Use Policy“) na spotrebu regulovaných maloobchodných roamingových služieb možno stanoviť aj pre tarifnú opciu ako takú? b) V prípade, ak je odpoveď na otázku 1 písm. a) kladná a odpoveď na otázku 2 písm. a) záporná, má sa článok 6b ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 531/2012 v situácii, o akú ide v predmetnom konaní, chápať v tom zmysle, že spoločnú politiku primeraného využívania („Fair Use Policy“) na spotrebu regulovaných maloobchodných roamingových služieb možno stanoviť tak pre mobilnú tarifu, ako aj pre tarifnú opciu, v dôsledku čoho treba objem dát, ktorý sa má poskytnúť v rámci spoločnej „Fair Use Policy“, určiť na základe celkovej domácej maloobchodnej ceny mobilnej tarify, resp. súčtu celkových domácich maloobchodných cien mobilnej tarify a tarifnej opcie? c) V prípade, ak je odpoveď na otázku 1 písm. a) kladná a odpoveď na otázku 2 písm. a) a otázku 2 písm. b) záporná, má sa článok 6b ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 531/2012 v spojení s článkom 4 ods. 2 prvým pododsekom vykonávacieho nariadenia 2016/2286 (2) v situácii, o akú ide v predmetnom konaní, analogicky uplatniť v tom zmysle, že politiku primeraného využívania („Fair Use Policy“) možno stanoviť pre tarifnú opciu ako takú?
1.

Má sa doložka 4 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP a je pripojená k smernici 1999/70/ES (1), vykladať v tom zmysle, že nárok na to, aby získanie zamestnania vo verejnom sektore umožnilo priznať určité služobné zaradenie, pokiaľ ide o pracovné miesto, ktoré tiež patrí do verejného sektora, a ktoré sa zastáva do okamihu získania nového pracovného miesta, predstavuje pracovnoprávnu podmienku, vo vzťahu ku ktorej nemožno uplatniť rozdielne zaobchádzanie medzi pracovníkmi na dobu určitú a stálymi pracovníkmi?
C 103/7

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Amtsgericht Hamburg (Nemecko) 12. augusta 2019 – Flightright GmbH/Iberia LAE SA Operadora Unipersonal

(Vec C-606/19)

(2020/C 103/09)

Jazyk konania: nemčina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Amtsgericht Hamburg

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Žalobkyňa: Flightright GmbH

Žalovaná: Iberia LAE SA Operadora Unipersonal

Súdny dvor Európskej únie (šiesta komora) uznesením z 13. februára 2020 rozhodol, že článok 7 bod 1 písm. b) druhá zarážka nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (1) sa má vykladať v tom zmysle, že „miesto plnenia“ v zmysle daného ustanovenia, pokiaľ ide o let, ktorý sa vyznačuje jedinou potvrdenou rezerváciou pre celú trasu letu a je rozdelený do niekoľkých úsekov, môže byť miesto odletu prvého úseku letu, pokiaľ je preprava na týchto úsekoch zabezpečovaná dvoma leteckými dopravcami a pokiaľ žaloba na náhradu škody, ktorá bola podaná na základe nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91 (2), má základ v zrušení posledného úseku letu a je podaná proti leteckému dopravcovi zabezpečujúcemu tento posledný úsek.

(1) Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1.

(2) Ú. v. EÚ L 46, 2004, s. 1; Mim. vyd. 07/008, s. 10.
1.

Má sa článok 56 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že pri posudzovaní neprípustných reklamných praktík koncesionára, ktoré Súdny dvor formuloval vo svojej ustálenej judikatúre týkajúcej sa štátneho monopolu v oblasti hazardných hier, záleží na tom, či pri celkovom preskúmaní skutočne došlo v relevantnom období k rastu trhu s hazardnými hrami alebo stačí už to, že reklama cieli na to, aby podnietila k aktívnej účasti na hre, trebárs tým, že hru bagatelizuje, že hre prostredníctvom použitia príjmov na aktivity spadajúce do oblasti verejného záujmu dáva pozitívny imidž alebo tým, že zvyšuje jej príťažlivosť vábivými reklamnými posolstvami lákajúcimi na značné výhry?
1.

Článok 6 ods. 1 druhý pododsek smernice 2013/32/EÚ (1) upravuje prípad, keď sa žiadosti o medzinárodnú ochranu pod[ajú] iným orgánom, ktoré podľa vnútroštátneho práva nie sú príslušné pre ich registráciu, pričom v takom prípade členské štáty zabezpečia, aby sa registrácia uskutočnila najneskôr do šiestich pracovných dní od podania žiadosti. Má sa toto ustanovenie vykladať v tom zmysle, že vyšetrovací sudcovia príslušní rozhodovať o zaistení cudzincov v súlade so španielskym právom sa považujú za jeden z týchto „iných orgánov“[, ktoré] síce nie sú príslušné na registráciu žiadosti o medzinárodnú ochranu, no žiadatelia pred nimi môžu vyjadriť vôľu podať takú žiadosť?
2.

Má sa zásada rovnosti zaobchádzania a transparentnosti stanovená v článku 18 ods. 1 [smernice 2014/24] a článkoch 33 a 49 [smernice 2014/24] v spojení s bodom 7 a bodom 10 písm. a) časti C Prílohy V smernice 2014/24 vykladať v tom zmysle, že buď oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania, alebo zadávacie podklady musia stanoviť maximálne množstvo a/alebo maximálnu hodnotu dodávok podľa rámcovej dohody, ktorej sa týka verejné obstarávanie, pričom po dosiahnutí tohto limitu už predmetná rámcová dohoda nebude účinná? Ak je odpoveď na túto otázku kladná, Súdnemu dvoru sa tiež kladie otázka, či sa majú vyššie uvedené ustanovenia vykladať v tom zmysle, že uvedený maximálny limit sa musí uviesť vo vzťahu k rámcovej zmluve a) ako celku a/alebo b) vo vzťahu k pôvodnému obstarávateľovi, ktorý vyjadril svoj úmysel uzavrieť dohodu na základe výzvy na predkladanie ponúk (v tomto prípade: región Severné Jutsko) a/alebo c) vo vzťahu k pôvodnému obstarávateľovi, ktorý len uviedol, že sa zúčastní na jednej z možností (v tomto prípade: región Južné Dánsko). Ak je odpoveď na otázku č. 1 a/alebo otázku č. 2 kladná, Súdnemu dvoru sa ďalej kladie v rozsahu, v akom je to relevantné v kontexte uvedených odpovedí, táto otázka:
2.

Ak odpoveď znie, že audiovizuálne mediálne služby poskytované verejnoprávnou televíziou televíznym divákom patria do pôsobnosti článku 2 ods. 1 písm. c) smernice 2006/112, má sa potom vychádzať z toho, že ide o transakcie oslobodené od dane v zmysle článku 132 ods. 1 písm. q) tejto smernice a je prípustná vnútroštátna právna úprava, ktorá oslobodzuje túto činnosť od dane len na základe toho, že verejnoprávnej televízii bola poskytnutá platba zo štátneho rozpočtu, bez ohľadu na to, či má táto činnosť aj komerčný charakter?
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal High Court (Írsko) 6. februára 2020 – UH/Minister for Agriculture, Food and the Marine, Ireland and Attorney General

(Vec C-64/20)

(2020/C 162/02)

Jazyk konania: írčina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

High Court

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Žalobca: UH

Žalovaní: Minister for Agriculture, Food and the Marine, Ireland and Attorney General

Prejudiciálne otázky

1. Môže vnútroštátny súd na základe voľnej úvahy odmietnuť vyhovieť žalobným návrhom napriek svojmu rozhodnutiu, že vnútroštátne právo neprebralo konkrétny aspekt smernice Európskej únie (EÚ), a pokiaľ súd má túto právomoc voľnej úvahy, ktoré primerané faktory má vo vzťahu k voľnej úvahe zohľadniť, a/alebo môže vnútroštátny súd vziať do úvahy tie isté faktory, ktoré by zohľadnil, keby išlo o porušenie vnútroštátneho práva?

2. Došlo by k porušeniu zásady priameho účinku práva EÚ, keby vnútroštátny súd v prejednávanej veci odmietol vyhovieť žalobným návrhom v dôsledku nadobudnutia účinnosti článku 7 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/6 (1) z 11. decembra 2018 (ktorý sa začne uplatňovať až 28. januára 2022) napriek svojmu rozhodnutiu, že vnútroštátne právo neprebralo povinnosť vyplývajúcu z článku 61 ods. 1, článku 58 ods. 4 a článku 59 ods. 3 smernice 2001/82/ES (2), ktorou je zabezpečiť dostupnosť obalu a označenia veterinárnych liekov v úradných jazykoch členského štátu, t. j. v Írsku v írskom i v anglickom jazyku?

(1) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/6 z 11. decembra 2018 o veterinárnych liekoch a o zrušení smernice 2001/82/ES (Ú. v. EÚ L 4, 2019, s. 43).

(2) Smernica 2001/82/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 6. novembra 2001, ktorým sa ustanovuje Zákonník spoločenstva o veterinárnych liekoch (Ú. v. ES L 311, 2001, s. 1; Mim. vyd. 13/027, s. 3).
1.

Má sa systém náhrady v prípade zrušenia letu podľa článku 5 v spojení s článkom 7 nariadenia (ES) č. 261/2004 (1) vykladať v tom zmysle, že náhradu na základe analogického uplatnenia článku 7 uvedeného nariadenia dostanú aj cestujúci, ktorí boli do cieľového miesta prepravení náhradným letom viac než hodinu pred plánovaným odletom, a boli tak do tohto miesta prepravení alternatívnym letom skôr, než by to bolo v prípade plánovaného (zrušeného) letu?
1.

a) Má sa článok 3 ods. 2 nariadenia (EÚ) 2015/2120 (1) v prípade, v ktorom mobilnú tarifu, ktorá pre mobilnú dátovú prevádzku stanovuje mesačný zahrnutý objem dát, po spotrebovaní ktorého dôjde k zníženiu prenosovej rýchlosti, možno rozšíriť o bezplatnú tarifnú službu, na základe ktorej možno využívať určité služby poskytovateľov obsahu, ktorí sú partnermi telekomunikačného podniku, pričom objem dát spotrebovaný využívaním týchto služieb sa nezapočítava do mesačného zahrnutého objemu dát mobilnej tarify, avšak koncový zákazník pritom súhlasí s obmedzením šírky pásma pre prenos videí najviac na 1,7 Mbit/s bez ohľadu na to, či ide o prenos videí partnerských poskytovateľov obsahu alebo iných poskytovateľov, vykladať v tom zmysle, že dohody o charakteristických znakoch služieb prístupu k internetu v zmysle článku 3 ods. 2 nariadenia (EÚ) 2015/2120 musia spĺňať požiadavky stanovené v článku 3 ods. 3 nariadenia (EÚ) 2015/2120? b) V prípade, ak je odpoveď na otázku 1 písm. a) kladná, má sa článok 3 ods. 3 tretí pododsek nariadenia (EÚ) 2015/2120 vykladať v tom zmysle, že v situácii, o akú ide v prejednávanom prípade, sa má obmedzenie šírky pásma považovať za spomalenie určitej kategórie služieb? c) V prípade, ak je odpoveď na otázku 1 písm. b) kladná, má sa pojem hroziace preťaženie siete v zmysle článku 3 ods. 3 tretieho pododseku písm. c) nariadenia (EÚ) 2015/2120 vykladať v tom zmysle, že tento pojem zahŕňa len (hroziace) výnimočné alebo dočasné preťaženia siete? d) V prípade, ak je odpoveď na otázku 1 písm. b) kladná, má sa článok 3 ods. 3 tretí pododsek písm. c) nariadenia (EÚ) 2015/2120 vykladať v tom zmysle, že v situácii, o akú ide v predmetnom konaní, požiadavka týkajúca sa rovnakého zaobchádzania s rovnocennými kategóriami prevádzky bráni obmedzeniu šírky pásma, ktoré sa uplatní len v prípade doplnkovej voľby, ale nie v prípade iných mobilných taríf a navyše platí len pre prenos videí? e) V prípade, ak je odpoveď na otázku 1 písm. b) kladná, má sa článok 3 ods. 3 tretí pododsek nariadenia (EÚ) 2015/2120 vykladať v tom zmysle, že v situácii, o akú ide v predmetnom konaní, obmedzenie šírky pásma, ktorého zavedenie závisí od objednania doplnkovej služby a ktoré koncový zákazník navyše môže kedykoľvek deaktivovať až na 24 hodín, spĺňa požiadavku, aby sa určitá kategória služieb spomaľovala iba tak dlho, ako je to potrebné na dosiahnutie cieľov článku 3 ods. 3 tretieho pododseku písm. a) až c) nariadenia (EÚ) 2015/2120?
1.

V prvom odvolacom dôvode tvrdia, že napadnuté uznesenie tým, že sa zamietla ich žaloba ako neprípustná a bolo najmä rozhodnuté, že „napadnuté nariadenie nemá dopad na žalobcov, ktorí sú fyzickými osobami, z dôvodu určitých vlastností, ktoré sú pre nich typické alebo z dôvodu faktickej situácie, ktorá ich v porovnaní s akoukoľvek inou osobou charakterizuje, ale z dôvodu ich viery, ktorú vyznáva v skutočnosti alebo potenciálne neurčitý počet ľudí. Uvedení žalobcovia preto nie sú napadnutým nariadením osobne dotknutí v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ“, porušilo článok 263 štvrtý odsek, článok 19 štatútu Súdneho dvora Európskej únie, zásadu proporcionality, preambulu ako aj článok 47 a článok 52 ods.1 Charty základných práv Európskej únie (2000/C 364/1), článok 5 ods. 1 a článok 4 Zmluvy o Európskej únii (samostatne a v spojení s protokolom č. 2 vzhľadom na uplatnenie zásady proporcionality), ako i príslušnú judikatúru. To z tohto dôvodu, že žalobcovia vo svojej žalobe tvrdia, že napadnuté nariadenie porušuje ich ľudské práva, vrátane základných práv zakotvených v Charte základných práv Európskej únie (ľudská dôstojnosť, náboženské presvedčenie, právo vzniesť námietku v súvislosti so slobodou náboženského vyznania, osobný život a slobodu, osobné údaje, právo na výslovný súhlas s ich akýmkoľvek spracovaním), takže nariadenie sa ich dotýka bezprostredne a osobne a z dôvodu samotnej povahy ich práv, do ktorých bolo zasiahnuté ako do základných ľudských práv sú žalobcovia oprávnení podať žalobu o neplatnosť na Všeobecnom súde v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, ktorý má ako súd Únie priamo povinnosť preskúmavať neplatnosť nariadenia v prípade porušenia základných ľudských práv.
a)

Má sa doložka 4 Rámcovej dohody o práci na dobu určitú, uzatvorenej 18. marca 1999, ktorá je prílohou smernice Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 (1), vykladať v tom zmysle, že ukladá povinnosť, aby sa obdobia služby, ktoré dočasný zamestnanec odpracoval pre orgán verejnej moci v rámci plnenia úloh zhodujúcich sa s úlohami, ktoré plní stály zamestnanec zaradený do rovnakej kategórie v rámci rovnakého orgánu, zohľadňovali na účely výpočtu odpracovaných rokov, vrátane prípadu, keď sa dotknutý dočasný zamestnanec prijal do stáleho pracovného pomeru na základe verejného výberového konania, a to napriek osobitostiam výberového konania, ktoré v danom prípade vedie k úplnému obnoveniu pracovného pomeru a vzniku nového pracovnoprávneho vzťahu, t. j. k prerušeniu predchádzajúceho pracovnoprávneho vzťahu, ktoré uchádzač vo výberovom konaní akceptoval, s tým, že nový pracovný pomer sa vyznačuje existenciou autoritatívneho aktu vo veci pracovného zaradenia zamestnanca, ako aj osobitnými povinnosťami a špecifickou, posilnenou stabilitou?
3.

Bráni doložka 4 uvedenej rámcovej dohody vnútroštátnej právnej úprave, akú predstavuje článok 20 ods. 1 legislatívneho dekrétu 75/2017 (v súlade s výkladom podľa uvedeného ministerského obežníka č. 3/2017), ktorá priznáva možnosť prijať dočasných výskumných pracovníkov verejných výskumných organizácií do stáleho pracovného pomeru – ale iba za predpokladu, že do 31. decembra 2017 odpracovali v danej verejnej službe aspoň tri roky -, uvedenú možnosť však nepriznáva v prospech vysokoškolských výskumných pracovníkov na dobu určitú, a to iba z dôvodu, že podľa článku 22 ods. 16 legislatívneho dekrétu 75/2017 sa na pracovnoprávne vzťahy vysokoškolských výskumných pracovníkov, hoci sú založené na zamestnaneckej pracovnej zmluve, vzťahuje „režim podľa verejného práva“, napriek tomu, že článok 22 ods. 9 zákona 240/2010 podriaďuje výskumných pracovníkov pôsobiacich vo výskumných organizáciách aj výskumných pracovníkov na vysokých školách rovnakému pravidlu týkajúcemu sa maximálneho možného trvania pracovnoprávnych vzťahov na dobu určitú, a to vo forme zmlúv podľa nasledujúceho článku 24 alebo výskumných grantov podľa toho istého článku 22, uzatvorených s vysokými školami alebo výskumnými organizáciami?