Spojené veci T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 a T‑136/02

Bolloré SA a i.

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Hospodárska súťaž – Kartely − Trh so samoprepisovacím papierom – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút – Dĺžka trvania porušenia – Závažnosť porušenia – Odstrašujúci účinok zvýšenia pokuty – Priťažujúce okolnosti – Poľahčujúce okolnosti – Oznámenie o spolupráci“

Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) z 26. apríla 2007

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Prístup k spisu

(Článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 17)

2. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Vylúčenie dôkazov neoznámených podniku adresátovi

(Článok 81 ods. 1 ES)

3. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Rozhodnutie nezhodujúce sa s oznámením o výhradách –Porušenie práva na obhajobu – Podmienka

(Článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 17)

4. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Neuplatniteľnosť článku 6 Európskeho dohovoru o ľudských právach – Uplatniteľnosť všeobecných zásad práva Spoločenstva

(Nariadenie Rady č. 17, článok 19 ods. 2)

5. Akty inštitúcií – Akty prijaté v rámci výkonu voľnej úvahy – Dodržanie záruk priznaných účastníkovi správneho konania

6. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenie, ktorého sa dopustila dcérska spoločnosť – Pripísanie materskej spoločnosti – Podmienky

(Článok 81 ods. 1 ES)

7. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Použitie vyhlásení iných podnikov, ktoré sa zúčastnili na porušení, ako dôkazných prostriedkov

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 11)

8. Hospodárska súťaž – Kartely – Účasť podniku na protisúťažných iniciatívach

(Článok 81 ods. 1 ES)

9. Hospodárska súťaž – Kartely – Pripísanie podniku

(Článok 81 ods. 1 ES)

10. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Dôkazy, ktoré treba predložiť

(Článok 81 ods. 1 ES)

11. Hospodárska súťaž – Kartely – Zosúladený postup – Pojem

(Článok 81 ods. 1 ES)

12. Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenia – Pokuty – Určenie – Kritériá – Zvýšenie všeobecnej úrovne pokút

(Článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

13. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Oznámenie o výhradách – Povinný obsah

(Článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 17)

14. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Oznámenie o výhradách – Povinný obsah

(Článok 81 ods. 1 ES a článok 229 ES; nariadenie Rady č. 17, články 17 a 19 ods. 1)

15. Hospodárska súťaž – Kartely – Zákaz – Porušenia – Dohody a zosúladené postupy, ku ktorým možno pristupovať ako k jedinému porušeniu

(Článok 81 ods. 1 ES)

16. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia

(Článok 81 ods. 1 ES; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

17. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Kritériá – Konkrétny dopad na trh

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

18. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

19. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

20. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

21. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

22. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie

(Článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenia Komisie 96/C 207/04 a 98/C 9/03)

23. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie

(Článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)

24. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Priťažujúce okolnosti

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 2)

25. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3)

26. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)

27. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3 tretia zarážka)

28. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Neuloženie alebo zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku

(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 96/C 207/04)

29. Hospodárska súťaž – Pokuty – Suma – Určenie – Kritériá – Zníženie pokuty ako výmena za spoluprácu obvineného podniku

(Nariadenie Rady č. 17, článok 11 ods. 4 a 5, a článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 96/C 207/04, hlava D, bod 2)

30. Konanie – Dôkazné prostriedky – Žiadosť o predloženie dokumentov

(Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, články 65 a 66 ods. 1)

1. V konaní, ktorým sa uplatňujú pravidlá hospodárskej súťaže Spoločenstva na účely umožnenia predmetným podnikom efektívne sa brániť proti výhradám vzneseným proti nim v oznámení o výhradách je Komisia povinná umožniť im prístup k celému vyšetrovaciemu spisu, s výnimkou dokumentov obsahujúcich obchodné tajomstvá iných podnikov, iných dôverných informácií a interných dokumentov Komisie.

Okrem toho právo podnikov a združení podnikov na ochranu ich obchodného tajomstva musí byť v rovnováhe so zárukou práva na prístup k spisu v celom rozsahu.

Preto ak sa Komisia domnieva, že určité dokumenty jej vyšetrovacieho spisu obsahujú obchodné tajomstvá alebo iné dôverné informácie, musí vyhotoviť alebo dať vyhotoviť podnikom alebo združeniam podnikov, od ktorých pochádzajú dotknuté dokumenty, nedôverné znenia týchto dokumentov. Ak vyhotovenie nedôverných znení všetkých dokumentov je zjavne zložité, musí dotknutým účastníkom poskytnúť dostatočne podrobný zoznam takýchto dôverných dokumentov, aby im umožnila posúdiť možnosť získania prístupu k niektorým z nich.

(pozri body 45, 46)

2. Vzhľadom na to, že dokumenty neoznámené dotknutým účastníkom v priebehu správneho konania v oblasti hsopodárskej súťaže nepredstavujú namietateľné dôkazné prostriedky, ak je zjavné, že Komisia sa v konečnom rozhodnutí opierala o dokumenty, ktoré sa nenachádzali vo vyšetrovacom spise a neboli oznámené žalobcom, je opodstatnené neprijať uvedené dokumenty ako dôkazné prostriedky.

Z toho vyplýva, že ak chce Komisia vychádzať z časti odpovede na oznámenie o výhradách alebo z dokumentu pripojeného k takejto odpovedi, na preukázanie existencie porušenia v konaní, ktorým sa uplatňuje článok 81 ods. 1 ES, ostatní účastníci konania, ktorých sa týka toto konanie, musia byť vyzvaní, aby sa vyjadrili k takémuto dôkazu.

(pozri body 56, 57)

3. Oznámenie o výhradách musí obsahovať zhrnutie výhrad v súhrne, ale dostatočne jasne, aby dotknuté subjekty vedeli, aké správanie im Komisia vytýka. Iba za tejto podmienky môže oznámenie o výhradách spĺňať funkciu, ktorá je mu zverená nariadeniami Spoločenstva a spočíva v poskytnutí všetkých nevyhnutných údajov podnikom a združeniam podnikov, aby im bolo umožnené účinne sa brániť predtým, ako Komisia prijme konečné rozhodnutie.

Táto požiadavka nie je splnená, keď rozhodnutie pripisuje zodpovednosť za porušenie materskej spoločnosti z dôvodu jednak účasti jeho dcérskej spoločnosti na karteli a jednak priamej účasti materskej spoločnosti na činnostiach kartelu, hoci oznámenie o výhradách neumožňuje materskej spoločnosti dozvedieť sa o výhrade založenej na jej priamej účasti na porušení ani o skutočnostiach nakoniec uvedených v rozhodnutí na podporu tejto výhrady.

V každom prípade, aj keď rozhodnutie Komisie obsahuje nové skutkové alebo právne tvrdenia, o ktorých dotknuté podniky neboli vypočuté, konštatovaná vada by viedla k zrušeniu rozhodnutia v tejto veci len vtedy, ak by dotknuté tvrdenia nemohli byť dostatočne právne odôvodnené na základe iných údajov uvedených v rozhodnutí, ku ktorým dotknuté podniky mohli uviesť svoje stanovisko.

Okrem toho, keďže určité dôvody rozhodnutia sú samy spôsobilé ho právne dostatočne zdôvodniť, vady, ktorými mohli byť postihnuté ostatné dôvody aktu, nemajú nijaký vplyv na jeho výrok.

(pozri body 67, 71, 77, 79 – 81)

4. Hoci Komisia nie je súdnym orgánom v zmysle článku 6 Európskeho dohovoru o ľudských právach a pokuty uložené Komisiou nemajú trestnoprávny charakter, skutočnosťou zostáva, že Komisia je počas správneho konania povinná dodržiavať všeobecné zásady práva Spoločenstva.

V každom prípade platí na jednej strane, že hoci Komisia, ak to považuje za potrebné, môže vyslúchať fyzické a právnické osoby, nemá právo predvolať svedkov proti žalovanému bez ich súhlasu, a na druhej strane, že skutočnosť, že ustanovenia práva Spoločenstva o hospodárskej súťaži nestanovujú povinnosť Komisie predvolať svedkov v prospech žalovaného, ktorých svedectvo bolo navrhnuté, nie je v rozpore s uvedenými zásadami.

(pozri body 86, 87)

5. V prípade, keď inštitúcie Spoločenstva disponujú právomocou voľnej úvahy s cieľom plniť svoje funkcie, rešpektovanie záruk poskytnutých právnym poriadkom Spoločenstva v správnych konaniach má ešte zásadnejšiu dôležitosť. Medzi týmito zárukami figuruje najmä povinnosť príslušnej inštitúcie skúmať, starostlivo a nestranne, všetky relevantné prvky daného prípadu.

(pozri bod 92)

6. Okolnosť, že dcérska spoločnosť má vlastnú právnu spôsobilosť, nepostačuje na vyvrátenie možnosti, aby jej správanie bolo prisúdené materskej spoločnosti, najmä ak dcérska spoločnosť neurčuje samostatne svoje správanie na trhu, ale v podstate uplatňuje pokyny, ktoré jej dala materská spoločnosť.

V tejto súvislosti dôkaz týkajúci sa vlastníctva celého obchodného podielu v dcérskej spoločnosti, hoci je silným nepriamym dôkazom o tom, že materská spoločnosť skutočne má rozhodujúci vplyv na správanie jej dcérskej spoločnosti na trhu, sám osebe nestačí nato, aby bola materskej spoločnosti pripísaná zodpovednosť za správanie jej dcérskej spoločnosti. Doplňujúci dôkaz týkajúci sa miery účasti zostáva nevyhnutný, ale možno ho odvodiť z jednotlivých nepriamych dôkazov. Tento doplňujúci dôkaz nemusí nevyhnutne spočívať v preukázaní existencie pokynov skutočne udelených materskou spoločnosťou, aby sa dcérska spoločnosť zúčastnila na protisúťažných konaniach.

(pozri body 131, 132)

7. Vyhlásenie podniku obvineného z toho, že sa zúčastnil na dohode porušujúcej hospodársku súťaž, ktorej existenciu spochybňuje niekoľko ostatných podnikov, takisto obvinených, nemožno považovať za postačujúci dôkaz existencie porušenia, ktorého sa dopustili tieto podniky, bez toho, aby bolo podporené iným dôkazom.

Okrem toho vyhlásenia, ktoré sú v rozpore so záujmami toho, kto ich robí, musia sa v zásade považovať za zvlášť vierohodné dôkazy.

(pozri body 166, 167)

8. Na dostatočné preukázanie účasti podniku na karteli z právneho hľadiska postačuje, aby Komisia preukázala, že dotknutý podnik sa zúčastnil na stretnutiach, počas ktorých boli uzavreté protisúťažné dohody bez toho, aby voči nim zjavne vyjadril námietky. Ak bola dokázaná účasť na týchto stretnutiach, úlohou uvedeného podniku je poskytnúť dôkazy preukazujúce, že jeho účasť na nich nemala protisúťažný charakter a to tým, že tento podnik oznámil svojim konkurentom, že hoci sa zúčastňoval na stretnutiach, jeho názor bol odlišný.

Dôvod, ktorý podporuje túto právnu zásadu je ten, že podnik svojou účasťou na takomto stretnutí bez verejného dištancovania sa od jeho obsahu totiž umožnil ostatným účastníkom domnievať sa, že súhlasí s jeho výsledkom a že sa mu podriadi.

Navyše okolnosť, že podnik následne nerealizuje výsledky stretnutia s protisúťažným predmetom, ho nemôže zbaviť zodpovednosti za skutočnosť, že sa zúčastnil na karteli, pokiaľ sa verejne nedištancoval od jeho obsahu.

Pokiaľ tento systém stretnutí možno zahrnúť do série snáh dotknutých podnikov sledujúcich jediný hospodársky cieľ, teda narušenie riadneho vývoja cien na dotknutom trhu, bolo by neprirodzené rozdeliť toto správanie, ktoré je charakteristické jedným cieľom, na viacero samostatných porušení.

(pozri body 188, 189, 196, 312, 360, 424)

9. Podnik, ktorý sa zúčastnil na mnohotvárnom porušení pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva vlastným správaním, ktoré spočíva v dohode alebo zosúladenom postupe s protisúťažným predmetom v zmysle článku 81 ods. 1 ES a ktorého cieľom je uskutočnenie porušenia ako celku, môže byť takisto zodpovedným za správanie ostatných podnikov v rámci toho istého porušenia za celý čas jeho účasti na tomto porušení, ak je dokázané, že predmetný podnik vie o protiprávnom správaní ostatných účastníkov alebo že ho môže rozumne predpokladať a je pripravený prijať z toho vyplývajúce riziko.

Len samotná zhoda predmetu dohody, na ktorej sa podnik zúčastnil, a predmetu celkovej kartelovej dohody nestačí nato, aby sa tomuto podniku pripísala účasť na celkovej kartelovej dohode. Jeho účasť na dotknutej dohode môže byť totiž výrazom jeho pristúpenia k tejto celkovej kartelovej dohode, len pokiaľ podnik, keď sa zúčastňuje na tejto dohode, vedel alebo musel vedieť, že sa tým začlenil do celkovej kartelovej dohody.

(pozri body 207, 209, 236)

10. Pokiaľ ide o hodnotenie dôkazov porušenia článku 81 ods. 1 ES, Komisia je povinná preukázať porušenia, ktoré konštatuje, a zaobstarať vhodné dôkazy nato, aby z právneho hľadiska dostatočne preukázala existenciu skutočností vedúcich k porušeniu.

Komisia je na účel odôvodnenia pevného presvedčenia, že k porušeniu došlo, povinná uviesť presné a zhodujúce sa dôkazy. Každý dôkaz predložený Komisiou však nemusí so zreteľom na každý bod porušenia nutne zodpovedať týmto kritériám. Postačuje, ak súbor dôkazov, o ktoré sa inštitúcia opiera, zodpovedá v celkovom posúdení tejto požiadavke.

(pozri body 256 – 258)

11. Požiadavka samostatnosti politiky každého hospodárskeho subjektu, ktorá je vlastná ustanoveniam Zmluvy týkajúcim sa hospodárskej súťaže, prísne bráni akémukoľvek priamemu alebo nepriamemu kontaktu medzi takými subjektmi, ktorý by mohol buď ovplyvniť správanie súčasného alebo potenciálneho konkurenta na trhu, alebo oboznámiť takého konkurenta s vlastným správaním na trhu, o ktorom bolo rozhodnuté alebo ktoré sa zamýšľa, pokiaľ predmetom alebo následkom týchto kontaktov je dosiahnutie podmienok hospodárskej súťaže, ktoré by nezodpovedali bežným podmienkam relevantného trhu. V tejto súvislosti sa treba domnievať, pokiaľ neexistuje dôkaz o opaku, ktorého predloženie prináleží dotknutým hospodárskym subjektom, že podniky zúčastňujúce sa na dohode, ktoré ostávajú činné na trhu, zohľadňujú pri určovaní svojho správania na trhu informácie, ktoré si vymenili so svojimi konkurentmi.

(pozri bod 291)

12. Skutočnosť, že Komisia v minulosti uplatnila pri určitých typoch porušenia pokuty na určitej úrovni, ju nemôže zbaviť možnosti zvýšiť túto úroveň v rámci hraníc uvedených v nariadení č. 17, ak je to nevyhnutné na zabezpečenie uskutočňovania politiky hospodárskej súťaže Spoločenstva.

Efektívne uplatňovanie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva totiž vyžaduje, aby Komisia mohla výšku pokút kedykoľvek prispôsobiť potrebám tejto politiky.

Podniky zúčastnené na správnom konaní, na základe ktorého im môže byť udelená pokuta, teda nemôžu nadobudnúť legitímnu dôveru v skutočnosť, že Komisia neprekročí úroveň pokút uplatňovanú v minulosti.

(pozri body 376, 377)

13. Komisia nie je povinná, pokiaľ uviedla všetky skutkové a právne okolnosti, na ktorých založila svoj výpočet sumy pokút, spresniť v oznámení o výhradách spôsob, akým zohľadnila každú z týchto okolností pri stanovovaní úrovne pokuty. Poskytnutie údajov týkajúcich sa úrovne predpokladaných pokút v čase, keď podniky neboli vyzvané uplatniť svoje pripomienky k výhradám, ktoré voči nim boli vznesené, by totiž znamenalo predvídanie rozhodnutia Komisie neprimeraným spôsobom.

V dôsledku toho Komisia nie je povinná v priebehu správneho konania oznámiť dotknutým podnikom svoj úmysel použiť novú metódu stanovenia sumy pokút.

(pozri body 392, 403)

14. Pokiaľ Komisia výslovne uvedie v oznámení o výhradách, že bude skúmať, či je potrebné udeliť dotknutým podnikom pokutu, a ak označí hlavné skutkové a právne okolnosti spôsobilé viesť k pokute, ako napríklad závažnosť a dĺžka trvania predpokladaného porušovania a skutočnosť, že bolo spáchané „úmyselne alebo z nedbanlivosti“, naplní svoju povinnosť rešpektovať právo podnikov byť vypočutý. Takéto konanie Komisie im poskytuje údaje potrebné na ich obranu, nielen proti skonštatovaniu porušovania, ale aj proti udeleniu pokuty.

Z toho vyplýva, že pokiaľ ide o stanovenie sumy pokút, uložených za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, práva na obranu dotknutých podnikov sú zaručené pred Komisiou prostredníctvom možnosti vyjadriť pripomienky k trvaniu, závažnosti a protisúťažnému charakteru vytýkaných skutočností. Podniky okrem toho majú dodatočnú záruku, pokiaľ ide o stanovenie sumy pokút, keďže Súd prvého stupňa vykonáva pri rozhodovaní neobmedzenú právomoc a môže najmä zrušiť alebo znížiť pokutu podľa článku 17 nariadenia č. 17.

(pozri body 397, 398)

15. Aj keď skutočnosť, že nejaký podnik sa nezúčastnil na všetkých základných prvkoch kartelu, nie je podstatná pre stanovenie existencie porušenia, takáto skutočnosť musí byť zohľadnená pri posudzovaní závažnosti porušenia, prípadne pri stanovovaní pokuty.

(pozri bod 429)

16. V rámci stanovovania sumy pokút za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva sa posúdenie závažnosti porušenia musí uskutočniť najmä so zohľadnením povahy obmedzení spôsobených hospodárskej súťaži.

Porušenia pozostávajúce z určenia cien a rozdelenia trhov musia byť považované za obzvlášť závažné, pretože zahŕňajú priamy zásah do podstaty hospodárskej súťaže na predmetnom trhu.

Kvalifikácia porušenia ako veľmi závažného však nepodlieha existencii rozdelenia trhov. Naopak, v prípade horizontálnych kartelov týkajúcich sa cenových kartelov alebo kvót rozdelenia trhov sa predpokladá, že narušujú riadne fungovanie vnútorného trhu, a takáto kvalifikácia môže okrem toho byť použitá aj na iné postupy, ktoré môžu mať takýto účinok.

Z judikatúry ani z usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO totiž nevyplýva, že by si kvalifikácia porušenia za veľmi závažné vyžadovala kumuláciu viacerých týchto postupov. Horizontálny kartel týkajúci sa cien môže sám osebe predstavovať takéto porušenie, ak narušuje riadne fungovanie trhu.

Okrem toho ani z judikatúry, ani z usmernení nevyplýva, že nato, aby bolo porušenie považované za veľmi závažné, musí kartel obsahovať osobitné inštitucionalizované štruktúry.

(pozri body 434 – 437, 441)

17. Podľa usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO pri posudzovaní závažnosti porušenia sa musí brať do úvahy jeho povaha, konkrétny dopad na trh tam, kde je ho možné merať, a veľkosť relevantného zemepisného trhu. Uvedené usmernenia závažnosť porušenia teda nespájajú priamo s jeho dopadom. Konkrétny dopad predstavuje jednu z okolností, od ktorých treba odhliadnuť, ak ich nemožno merať.

(pozri bod 447)

18. Samotná skutočnosť, že predmetný trh je v úpadku a že niektoré podniky vykazujú stratu, nemôže prekážať uplatňovaniu kartelu ani článku 81 ES. Okrem toho zlá situácia trhu nemôže implikovať neexistenciu dopadu kartelu. Dohodnuté zvýšenia cien môžu totiž umožniť kontrolovať alebo obmedziť zníženie cien, čím sa narušila hospodárska súťaž.

Okrem toho Komisia nie je pri sankcionovaní porušenia pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva povinná považovať zlý finančný stav predmetného odvetvia za poľahčujúcu okolnosť a to, že Komisia v predchádzajúcich veciach zohľadnila hospodársku situáciu odvetvia ako poľahčujúcu okolnosť, neznamená, že musí nevyhnutne pokračovať v tejto praxi. Kartely totiž spravidla vznikajú v momente, keď sa v odvetví vyskytujú ťažkosti.

(pozri body 462, 663)

19. Ku kritériám posúdenia závažnosti porušenia možno v závislosti od prípadu priradiť objem a hodnotu tovaru, na ktoré sa porušenie vzťahuje, veľkosť a hospodársku silu podniku a v nadväznosti na to vplyv, ktorý tento podnik mohol mať na trh. Na jednej strane z toho vyplýva, že pri určení sumy pokuty je možné zohľadniť tak celkový obrat podniku, ktorý síce len približne a nedokonalo, ale predsa len naznačuje jeho veľkosť a hospodársku silu, ako aj časť tohto obratu, ktorá pochádza z predaja tovaru, na ktoré sa vzťahuje porušenie, a ktorá je teda spôsobilá naznačiť rozsah tohto porušenia. Na strane druhej z toho vyplýva, že ani jednému z týchto obratov nemožno pripísať neproporcionálnu dôležitosť v porovnaní s inými kritériami posúdenia tak, aby stanovenie primeranej výšky pokuty nemohlo byť výsledkom jednoduchého výpočtu založeného na celkovom obrate.

(pozri bod 468)

20. Komisia nie je povinná pri určovaní sumy pokút v závislosti od závažnosti a dĺžky trvania predmetného porušenia vykonať výpočet pokuty na základe súm vychádzajúcich z obratu predmetných podnikov ani zabezpečiť, ak sú pokuty uložené viacerým podnikom zúčastneným na tom istom porušení, aby konečné sumy pokút, ku ktorým jej výpočet vedie, nepredstavovali vo vzťahu k predmetným podnikom akékoľvek rozlišovanie medzi nimi, pokiaľ ide o ich celkový obrat alebo ich obrat na trhu predmetného výrobku.

(pozri bod 484)

21. Keď Komisia rozdelí predmetné podniky do kategórií na účely stanovenia sumy pokút, stanovenie prahov pre každú z takto identifikovaných kategórií musí byť koherentné a objektívne odôvodnené. Keďže tieto okolnosti, čiže obrat podniku pochádzajúci z predaja výrobku v rámci Európskeho hospodárskeho priestoru a podiely na trhu, môžu poskytnúť informáciu o význame podniku, môže ich Komisia v tejto súvislosti zohľadniť.

Použitie podielov na trhu spomedzi ostatných okolností na rozlišovanie medzi podnikmi by bolo v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania, keby sa neuplatnilo na všetky uvedené podniky.

(pozri body 504, 507, 511)

22. Zohľadnenie odstrašujúceho účinku pokút uložených za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva pri stanovovaní východiskovej sumy je totiž integrálnou súčasťou zvažovania pokút v závislosti od závažnosti porušenia.

Komisia môže uložiť ťažšie pokuty podniku, ktorého konanie na trhu, vzhľadom na to, že má rozhodujúce postavenie na trhu, malo väčší dopad ako konanie iných podnikov, ktoré sa dopustili toho istého porušenia. Takýto spôsob výpočtu sumy pokuty zodpovedá najmä potrebe, aby pokuta mala dostatočne odstrašujúci účinok.

Zvýšenie pokút uložených za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže nie je nezlučiteľné na odstrašujúce účely s uplatnením oznámenia o neuložení alebo znížení pokút, keďže tieto dve etapy sú zjavne rozdielne a simultánne uplatnenie týchto dvoch okolností nemožno považovať za rozporuplné. Zvýšenie pokuty na odstrašujúce účely totiž patrí do fázy výpočtu pokuty sankcionujúcej spáchané porušenie. Keď sa táto suma stanoví, cieľom uplatnenia oznámenia o spolupráci je potom odmeniť podniky, ktoré sa rozhodli spolupracovať s Komisiou. Skutočnosť, že sa podnik rozhodne spolupracovať na vyšetrovaní s cieľom dosiahnuť zníženie pokuty, ktorá mu bola uložená, v rámci toho vôbec nezaručuje, že v budúcnosti nebude páchať podobné porušenie.

(pozri body 526, 540, 541)

23. V rámci stanovenia sumy pokút za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva Komisia môže pristúpiť k prvému zvýšeniu východiskovej sumy pokuty z dôvodu významu podniku na trhu s predmetnými výrobkami a potom k druhému zvýšeniu na odstrašujúce účely na celkovú činnosť podniku alebo skupiny, do ktorej tento patrí, aby sa zohľadnili jeho celkové zdroje. Tieto dve zvýšenia totiž nezohľadňujú tie isté skutočnosti.

(pozri body 535, 536)

24. Ak sa porušenia pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva dopustilo viacero podnikov, musí sa v rámci stanovenia sumy pokút preskúmať závažnosť týkajúca sa účasti každého z nich, s čím je osobitne spojené dokázanie ich úlohy počas dĺžky trvania ich účasti na porušení. Z toho najmä vyplýva, že úloha „vodcu“, ktorú zohrávajú jeden alebo viacero podnikov v rámci kartelu, sa musí zohľadniť na účely výpočtu pokuty, pričom podniky, ktoré zohrávali takúto úlohu, musia z tohto dôvodu niesť osobitnú zodpovednosť v porovnaní s ostatnými podnikmi. V súlade s týmito zásadami bod 2 usmernení prijatých Komisiou k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO pod názvom „Priťažujúce okolnosti“ uvádza demonštratívny výpočet okolností, ktoré môžu spôsobiť zvýšenie základnej čiastky pokuty, medzi ktorými sa nachádza najmä „úloha vodcu alebo podnecovateľa porušenia“.

(pozri body 561, 622)

25. Hoci okolnosti uvedené v zozname v bode 3 usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO patria medzi tie, ktoré Komisia môže zohľadniť v danom prípade, nie je povinná priznať dodatočné zníženie z tohto dôvodu automaticky, len preto, lebo podnik uvádza skutočnosti, ktoré môžu znamenať existenciu takýchto okolností. Primeranosť prípadného zníženia pokuty z dôvodu poľahčujúcich okolností sa musí posúdiť z celkového hľadiska, berúc do úvahy všetky relevantné okolnosti. V prípade, že v usmerneniach nie je uvedená povinnosť, pokiaľ ide o poľahčujúce okolnosti, ktoré môžu byť zohľadnené, Komisia si ponechala určitú voľnú úvahu posúdiť celkovým spôsobom význam prípadného zníženia sumy pokút z dôvodu poľahčujúcich okolností.

(pozri body 602, 624)

26. Existencia hrozieb a nátlaku zo strany podniku nič nemení na skutočnosti a závažnosti porušenia pravidiel hospodárskej súťaže Spoločenstva a nemôže predstavovať poľahčujúcu okolnosť. Podnik, ktorý sa spolu s inými zúčastňuje na protisúťažných činnostiach môže radšej oznámiť nátlak, ktorého bol objektom, príslušným orgánom a predložiť Komisii sťažnosť podľa článku 3 nariadenia č. 17, ako sa zúčastniť na karteli. To sa vzťahuje na všetky podniky, ktoré sú účastníkmi kartelu bez toho, aby bolo potrebné rozlišovať medzi nimi v závislosti od stupňa údajnej intenzity uvádzaného nátlaku.

(pozri body 638, 639)

27. Skončenie porušení po prvých zásahoch Komisie sa nachádza medzi poľahčujúcimi okolnosťami vymenovanými výslovne v bode 3 usmernení k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO.

Takisto, Komisia nemôže byť povinná vo všeobecnosti ani uznať pokračovanie porušenia za priťažujúcu okolnosť, ani považovať skončenie porušenia za poľahčujúcu okolnosť.

Okrem toho, keď dátum skončenia porušenia predchádza prvým zásahom alebo šetreniam Komisie, pri zohľadnení dĺžky trvania porušenia, by sa zníženie pokuty pri výpočte pokút na základe už citovaných usmernení zdvojnásobilo. Jasným cieľom tohto zohľadnenia je prísnejšie potrestanie podnikov, ktoré porušujú pravidlá v oblasti hospodárskej súťaže počas dlhšieho obdobia, ako podnikov, ktoré ich porušujú len krátko. Zníženie výšky pokuty z toho dôvodu, že podnik ukončil protiprávne správanie ešte pred prvým šetrením zo strany Komisie, by predstavovalo dvojité zvýhodnenie subjektov zodpovedných za krátke porušovanie predpisov.

(pozri body 643 – 646)

28. Zo samotného znenia bodu B písm. b) oznámenia o neuložení alebo znížení pokút v prípadoch kartelov vyplýva, že „prvý“ podnik nemusí uviesť všetky okolnosti preukazujúce všetky detaily fungovania kartelu, ale že stačí oznámiť rozhodujúce skutkové okolnosti. Tento text najmä nevyžaduje, aby oznámené informácie boli samy osebe „dostatočné“ na prípravu oznámenia o výhradách, alebo dokonca na prijatie konečného rozhodnutia konštatujúceho existenciu porušenia.

Okrem toho z oznámenia o spolupráci totiž jasne vyplýva, že pre uplatnenie bodov B a C je dôležité to, ktorý podnik ako prvý poskytol rozhodujúce informácie, ale nie pre uplatnenie bodu D, ktorý však neodkazuje na žiadnu zľavu a nepriznáva ju za skoršiu spoluprácu jedného podniku oproti inému podniku.

(pozri body 692, 697)

29. Zníženie pokuty z dôvodu spolupráce v správnom konaní je odôvodnené, len ak správanie predmetného podniku umožnilo Komisii ľahšie konštatovať porušenie a prípadne ho skončiť.

Komisia v tejto súvislosti disponuje voľnou úvahou, ako to vyplýva zo znenia bodu D 2 oznámenia o neuložení alebo znížení pokút v prípadoch kartelov.

Navyše, a to je podstatné, zníženie na základe oznámenia o spolupráci môže byť odôvodnené len vtedy, ak poskytnuté informácie a všeobecnejšie správanie predmetného podniku môžu byť v danej súvislosti považované za preukazujúce skutočnú spoluprácu z jeho strany.

Priznania s výhradami alebo podobnými vyhláseniami nezodpovedajú však skutočnej spolupráci a nemôžu uľahčiť úlohu Komisie, pretože si vyžadujú vyšetrenie. To platí o to viac, že tieto výhrady sa týkajú bodov ako dĺžky trvania porušenia, predajných kvót, podielov na trhu alebo výmeny informácií.

(pozri body 716, 717)

30. V priebehu konania pred súdom Spoločenstva sa vnútorné dokumenty Komisie týkajúce sa konania, ktorým sa uplatňujú pravidlá hospodárskej súťaže Spoločenstva, neposkytujú žalobcom, s výnimkou toho, ak by si to vyžadovali výnimočné okolnosti daného prípadu, a na základe závažných nepriamych dôkazov, ktoré však musia poskytnúť títo účastníci konania.

(pozri bod 736)

ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (piata komora)

z 26. apríla 2007 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely − Trh so samoprepisovacím papierom – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút – Dĺžka trvania porušenia – Závažnosť porušenia – Zvýšenie pokuty na účely odstrašenia – Priťažujúce okolnosti – Poľahčujúce okolnosti – Oznámenie o spolupráci“

V spojených veciach T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 a T‑136/02,

Bolloré SA, so sídlom v Puteaux (Francúzsko), v zastúpení: R. Saint‑Esteben a H. Calvet, advokáti,

žalobca vo veci T‑109/02,

Arjo Wiggins Appleton Ltd, so sídlom v Basingstoku (Spojené kráľovstvo), v zastúpení: F. Brunet, advokát, J. Temple Lang, solicitor, a J. Grierson, barrister,

žalobca vo veci T‑118/02,

ktorého v konaní podporujú:

Belgické kráľovstvo, v zastúpení: A. Snoecx a M. Wimmer, splnomocnení zástupcovia,

vedľajší účastník konania vo veci T‑118/02,

Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld GmbH, predtým Stora Carbonless Paper GmbH, so sídlom v Bielefelde (Nemecko), v zastúpení: I. van Bael, advokát, a A. Kmiecik, solicitor,

žalobca vo veci T‑122/02,

Papierfabrik August Koehler AG, so sídlom v Oberkirchu (Nemecko), v zastúpení: I. Brinker a S. Hirsbrunner, advokáti,

žalobca vo veci T‑125/02,

M‑real Zanders GmbH, predtým Zanders Feinpapiere AG, so sídlom v Bergisch Gladbachu (Nemecko), v zastúpení: J. Burrichter a M. Wirtz, advokáti,

žalobca vo veci T‑126/02,

Papeteries Mougeot SA, so sídlom v Laval‑sur‑Vologne (Francúzsko), v zastúpení: pôvodne G. Barsi, J. Baumgartner a J.‑P. Hordies, neskôr G. Barsi a J. Baumgartner, advokáti,

žalobca vo veci T‑128/02,

Torraspapel, SA, so sídlom v Barcelone (Španielsko), v zastúpení: O. Brouwer, F. Cantos a C. Schillemans, advokáti,

žalobca vo veci T‑129/02,

Distribuidora Vizcaína de Papeles, SL, so sídlom v Deriu (Španielsko), v zastúpení: E. Pérez Medrano a I. Delgado González, advokáti,

žalobca vo veci T‑132/02,

Papelera Guipuzcoana de Zicuñaga, SA, so sídlom v Hernani (Španielsko), v zastúpení: I. Quintana Aguirre, advokát,

žalobca vo veci T‑136/02,

proti

Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: vo veciach T‑109/02 a T‑128/02 W. Mölls a F. Castillo de la Torre, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci N. Coutrelis, advokát; vo veciach T‑118/02 a T‑129/02 W. Mölls a A. Whelan, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci M. van der Woude, advokát; vo veci T‑122/02 pôvodne R. Wainwright a W. Mölls, neskôr R. Wainwright a A. Whelan, splnomocnení zástupcovia; vo veciach T‑125/02 a T‑126/02 W. Mölls a F. Castillo de la Torre, za právnej pomoci H.‑J. Freund, advokát; vo veciach T‑132/02 a T‑136/02 W. Mölls a F. Castillo de la Torre, za právnej pomoci J. Rivas Andrés a J. Gutiérrez Gisbert, advokáti,

žalovanej,

ktorej predmetom je zrušenie rozhodnutia Komisie 2004/337/ES z 20. decembra 2001 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 81 Zmluvy ES a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/E-1/36.212 − Samoprepisovací papier) [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 115, 2004, s. 1), alebo subsidiárne, zníženie pokuty uloženej žalobcom podľa tohto rozhodnutia,

SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (piata komora),

v zložení: predseda komory M. Vilaras, sudcovia F. Dehousse a D. Šváby,

tajomník: J. Palacio González, hlavný referent,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 2. (T‑132/02 a T‑136/02), 7. (T‑109/02 a T‑128/02), 14. (T‑122/02), 16. (T‑118/02 a T‑129/02) a 21. júna 2005 (T‑125/02 a T‑126/02),

vyhlásil tento

Rozsudok

Okolnosti predchádzajúce sporu

1 Na jeseň v roku 1996 zoskupenie papierenských spoločností Sappi, ktorého materskou spoločnosťou je Sappi Ltd, poskytlo Komisii informácie a dokumenty, na základe ktorých Komisia nadobudla podozrenie, že v tom období alebo v minulosti existoval tajný kartel týkajúci sa určovania cien v odvetví samoprepisovacieho papiera, na ktorom sa Sappi zúčastnil ako výrobca.

2 Vzhľadom na údaje, ktoré poskytlo Sappi, Komisia vykonala u niektorých výrobcov samoprepisovacieho papiera šetrenia podľa článku 14 ods. 2 a 3 nariadenia Rady (EHS) č. 17 Prvé nariadenie implementujúce články [81] a [82] zmluvy (Ú. v. ES 1962, 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3). Šetrenia stanovené v článku 14 ods. 3 nariadenia č. 17 boli vykonané 18. a 19. februára 1997 v priestoroch Arjo Wiggins Belgium SA, Papeteries Mougeot SA (ďalej len „Mougeot“), Torraspapel, SA, Sarriopapel y Celulosa, SA (ďalej len „Sarrió“) a Grupo Torras, SA. Navyše, od júla do decembra 1997 sa uskutočnili šetrenia podľa článku 14 ods. 2 nariadenia č. 17 v Sappi, Arjo Wiggins Appleton plc (ďalej len „AWA“), Arjo Wiggins Europe Holdings Ltd, Arjo Wiggins SA a jeho dcérskej spoločnosti Guérimand SA, Mougeot, Torraspapel, Sarrió, Unipapel, Sociedade Comercial de Celulose e Papel Lda, Stora Carbonless Paper GmbH (ďalej len „Stora“; predtým Stora‑Feldmühle AG) a Papierfabrik August Koehler AG (ďalej len „Koehler“).

3 V roku 1999 Komisia v súlade s článkom 11 nariadenia č. 17 poslala žiadosti o informácie aj podnikom AWA, Mougeot, Torraspapel, Cartiere Sottrici Binda SpA (ďalej len „Binda“), Carrs Paper Ltd (ďalej len „Carrs“), Distribuidora Vizcaína de Papeles, SL (ďalej len „Divipa“), Ekman Iberica, SA (ďalej len „Ekman“), Papelera Guipuzcoana de Zicuñaga, SA (ďalej len „Zicuñaga“), Koehler, Stora, Zanders Feinpapier AG (ďalej len „Zanders“) a Copigraph SA. V týchto žiadostiach vyzvala dotknuté podniky, aby poskytli údaje o svojich oznámeniach o zvýšení cien, objeme predaja, klientoch, obrate a stretnutiach s konkurentmi.

4 Vo svojej odpovedi na žiadosť o informácie AWA, Stora a Copigraph uznali svoju účasť na mnohostranných rokovaniach kartelu, ktoré sa uskutočnili medzi výrobcami samoprepisovacieho papiera. Tieto podniky poskytli Komisii rôzne dokumenty a informácie.

5 Mougeot sa 14. apríla 1999 obrátil na Komisiu s tvrdením, že je pripravený spolupracovať pri šetrení podľa oznámenia Komisie o neuložení alebo znížení pokút v prípadoch kartelov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 207, s. 4, ďalej len „oznámenie o spolupráci“). Mougeot uznal existenciu kartelu, ktorého cieľom bolo určovanie cien samoprepisovacieho papiera, a poskytol Komisii informácie o štruktúre kartelu a najmä o rôznych stretnutiach, na ktorých sa zúčastnili jeho zástupcovia.

6 Dňa 26. júla 2000 Komisia začala v tejto veci konanie a prijala oznámenie o výhradách (ďalej len „OV“), ktoré poslala 17 podnikom, medzi nimi AWA, Bolloré SA, a jeho dcérskej spoločnosti Copigraph, Carrs, Zicuñaga, Divipa, Mitsubishi HiTech Paper Bielefeld GmbH (ďalej len „MHTP“), predtým Stora, Mougeot, Koehler, Sappi, Torraspapel a Zanders. Tieto podniky mali prístup k vyšetrovaciemu spisu Komisie vo forme kópie na CD-ROM-e, ktorá im bola zaslaná 1. augusta 2000.

7 Všetky podniky, ktorým bolo doručené OV, okrem Binda, International Paper a Mitsubishi Paper Mills Ltd, predložili svoje písomné pripomienky ako odpoveď na žalobné dôvody Komisie.

8 Účastníci konania boli vypočutí 8. a 9. marca 2001.

9 Po konzultácii s poradným výborom k reštriktívnym postupom a dominantnému postaveniu a vzhľadom na záverečnú správu vyšetrovateľa Komisia 20. decembra 2001 prijala rozhodnutie 2004/337/CE týkajúce sa konania o uplatnení článku 81 Zmluvy ES a článku 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore (vec COMP/E-1/36.212 − Samoprepisovací papier) [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 115, 2004, s. 1, ďalej len „rozhodnutie“).

10 Komisia v článku 1 prvom odseku rozhodnutia konštatuje, že jedenásť podnikov tým, že sa zúčastnili na dohodách a zosúladených postupoch v odvetví samoprepisovacieho papiera, porušilo článok 81 ods. 1 ES a článok 53 ods. 1 Dohody EHP.

11 V článku 1 druhom odseku rozhodnutia Komisia konštatuje, že AWA, Bolloré, MHTP, Koehler, Sappi, Torraspapel a Zanders sa zúčastnili na porušení od januára 1992 do septembra 1995, Carrs od januára 1993 do septembra 1995, Divipa od marca 1992 do januára 1995, Zicuñaga od októbra 1993 do januára 1995 a Mougeot od mája 1992 do septembra 1995.

12 V článku 2 rozhodnutia je podnikom uvedeným v článku 1 nariadené, aby ukončili porušovanie, ktorého sa tento článok týka, ak tak doteraz neurobili, a aby sa pri svojich činnostiach týkajúcich sa samoprepisovacieho papiera zdržali akejkoľvek dohody alebo zosúladeného postupu, ktoré by mohli mať rovnaký alebo podobný účinok ako porušovanie.

13 Podľa článku 3 prvého odseku rozhodnutia boli dotknutým podnikom uložené tieto pokuty:

– AWA: 184,27 milióna eur,

– Bolloré: 22,68 milióna eur,

– Carrs: 1,57 milióna eur,

– Divipa: 1,75 milióna eur,

– MHTP: 21,24 milióna eur,

– Zicuñaga: 1,54 milióna eur,

– Mougeot: 3,64 milióna eur,

– Koehler: 33,07 milióna eur,

– Sappi Ltd: 0 eur,

– Torraspapel: 14,17 milióna eur,

– Zanders: 29,76 milióna eur.

14 Podľa článku 3 druhého odseku rozhodnutia sú pokuty splatné v lehote troch mesiacov od doručenia rozhodnutia. Článok 3 tretí odsek rozhodnutia stanovuje, že po uplynutí tejto lehoty sa uvedená suma automaticky zvyšuje o úroky vypočítané na základe úrokovej sadzby stanovenej Európskou centrálnou bankou na hlavné refinančné operácie k 1. decembru 2001 zvýšenej o 3,5 percentuálneho bodu, čiže o 6,77 %.

15 Adresátmi pokút je jedenásť podnikov uvedených v článkoch 1 a 2 rozhodnutia.

16 Z rozhodnutia (odôvodnenie č. 77) vyplýva, že účastníci kartelu spoločne prijali celkový protisúťažný plán, ktorého cieľom bolo najmä zlepšenie ziskovosti účastníkov prostredníctvom kolektívneho zvýšenia cien. Podľa rozhodnutia hlavným cieľom kartelu v rámci celkového plánu bola dohoda o zvýšení cien a o programe, podľa ktorého sa toto zvýšenie uskutoční.

17 Na tento účel boli zorganizované stretnutia na všeobecnej, vnútroštátnej alebo miestnej úrovni. Podľa odôvodnenia č. 89 rozhodnutia po stretnutiach kartelu na všeobecnej úrovni nasledovala séria vnútroštátnych alebo miestnych stretnutí, ktorých cieľom bolo zabezpečiť na všetkých trhoch zavedenie zvýšenia cien dohodnutého na stretnutiach na všeobecnej úrovni. Na týchto stretnutiach si účastníci vymieňali podrobné a individuálne informácie o svojich cenách a objemoch predaja (odôvodnenie č. 97). Na niektorých vnútroštátnych stretnutiach kartelu boli na zabezpečenie uplatnenia dohodnutého zvýšenia cien každému účastníkovi pridelené predajné kvóty a pre každého z nich stanovené podiely na trhu (odôvodnenie č. 81).

18 Komisia sa domnievala, že všetky hlavné subjekty v rámci EHP sa zúčastnili na zakladajúcich dohodách kartelu, ktoré boli uzavreté, spravované a uplatňované na vysokej úrovni v hierarchii každého zúčastneného podniku. Zavedenie tohto druhu kartelu už podľa svojho charakteru automaticky znamenalo závažné porušenie hospodárskej súťaže (odôvodnenie č. 377). Vzhľadom na povahu skúmaného správania, jeho konkrétny dopad na trh so samoprepisovacím papierom a skutočnosť, že sa týkalo celého spoločného trhu a po vzniku EHP aj celého tohto priestoru, Komisia zastávala názor, že podniky, ktorým bolo rozhodnutie určené, sa dopustili veľmi závažného porušenia článku 81 ods. 1 ES a článku 53 ods. 1 Dohody EHP (odôvodnenie č. 404).

19 Na určenie východiskovej sumy pokuty podľa závažnosti porušenia Komisia zaradila dotknuté podniky do piatich kategórií podľa ich relatívneho významu na relevantnom trhu (odôvodnenia č. 406 až 409). Na zabezpečenie dostatočne odstrašujúceho účinku pokuty následne zvýšila o 100 % východiskovú sumu pokuty stanovenú pre AWA, Bolloré a Sappi (odôvodnenia č. 410 až 412). Komisia potom na stanovenie základnej čiastky uložených pokút zohľadnila dĺžku porušovania zo strany každého podniku (odôvodnenia č. 413 až 417).

20 Z dôvodu priťažujúcich okolností Komisia zvýšila základnú čiastku pokuty uloženej AWA o 50 % vzhľadom na jeho vedúcu úlohu (odôvodnenia č. 418 až 424). Komisia v tomto prípade neuznala žiadnu poľahčujúcu okolnosť.

21 Komisia prispôsobila konečné sumy s prihliadnutím na ustanovenia článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 (odôvodnenie č. 434), potom uplatnila oznámenie o spolupráci, ktoré odôvodňovalo zníženie sumy pokút o 50 % pre Mougeot, 35 % pre AWA, 20 % pre „Bolloré (Copigraph)“ a 10 % pre Carrs, MHTP a Zanders (odôvodnenia č. 435 až 458).

Konanie a návrhy účastníkov konania

22 Samostatnými návrhmi podanými do kancelárie Súdu prvého stupňa od 11. do 18. apríla 2002 podniky Bolloré (T‑109/02), AWA (T‑118/02), MHTP (T‑122/02), Koehler (T‑125/02), Zanders (T‑126/02), Mougeot (T‑128/02), Torraspapel (T‑129/02), Divipa (T‑132/02) a Zicuñaga (T‑136/02) podali žaloby, na základe ktorých sa začali konania v týchto veciach.

23 Bolloré navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– v prvom rade zrušil články 1, 2 a 3 rozhodnutia v rozsahu, v akom sa týkajú tohto podniku,

– subsidiárne podstatne znížil sumu pokuty, ktorá mu bola uložená v článku 3 rozhodnutia,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

24 AWA navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil pokutu alebo subsidiárne podstatne znížil sumu pokuty, ktorá mu bola uložená na základe tohto rozhodnutia,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania,

– prijal všetky ostatné opatrenia, ktoré považuje za potrebné.

25 Belgické kráľovstvo, ktoré vstúpilo do konania na podporu návrhov AWA, navrhuje, aby Súd prvého stupňa podstatne znížil sumu pokuty, ktorá bola uložená tomuto podniku.

26 MHTP navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil článok 1 rozhodnutia v rozsahu, v akom z neho vyplýva, že tento podnik sa zúčastnil na porušovaní pred 1. januárom 1993,

– znížil pokutu, ktorá mu bola uložená,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

27 Koehler navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil rozhodnutie,

– subsidiárne znížil sumu pokuty, ktorá mu bola uložená v článku 3 rozhodnutia,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

28 Zanders navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil článok 3 rozhodnutia, ktorý tomuto podniku ukladá pokutu vo výške 29,76 milióna eur,

– subsidiárne znížil pokutu, ktorá mu bola uložená v článku 3 rozhodnutia,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

29 Mougeot navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– v prvom rade zrušil rozhodnutie,

– subsidiárne podstatne znížil sumu pokuty uloženej Komisiou,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

30 Torraspapel navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil článok 1 rozhodnutia, v ktorom sa uvádza, že žalobca sa v období od 1. januára 1992 do septembra 1993 dopustil porušenia článku 81 ods. 1 ES, a následne znížil pokutu,

– podstatne znížil pokutu uloženú žalobcovi v článku 3 rozhodnutia,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania vrátane poplatkov a úrokov spojených so zriadením bankovej záruky alebo úplným alebo čiastočným zaplatením pokuty.

31 Divipa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– zrušil rozhodnutie v rozsahu, v akom uvádza okrem jeho účasti na karteli týkajúcom sa španielskeho trhu aj jeho účasť na karteli pokrývajúcom trh EHP v celom rozsahu, a subsidiárne znížil pokutu, ktorá mu bola uložená týmto rozhodnutím,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

32 Zicuñaga navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

– v prvom rade zrušil články 1, 3 a 4 rozhodnutia v rozsahu, v akom sa ho týkajú,

– subsidiárne znížil sumu pokuty uloženej Komisiou takto:

– zrušiť zvýšenie pokuty o 10 % z dôvodu, že jeho účasť na porušení nepresahovala jeden rok,

– podstatne, najmenej o 60 %, znížiť základnú čiastku pokuty z dôvodu existencie poľahčujúcich okolností,

– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

33 V každej z uvedených vecí Komisia navrhuje zamietnuť žalobu a zaviazať žalobcu na náhradu trov konania.

34 Vo veciach T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑128/02, T‑132/02 a T‑136/02 Súd prvého stupňa položil písomné otázky, na ktoré dotknutí účastníci odpovedali v stanovenej lehote.

35 Listom zo 14. júna 2005, ktorý obsahoval pripomienky k správe z pojednávania, žalobca vo veci T‑126/02 oznámil Súdu prvého stupňa zmenu svojho obchodného mena zo Zanders Feinpapiere AG na M‑real Zanders GmbH (ďalej tiež „Zanders“) a takisto právnej formy.

36 Prednesy a odpovede účastníkov na otázky Súdu prvého stupňa boli vypočuté oddelene na pojednávaniach, ktoré sa uskutočnili 2., 7., 14., 16. a 21. júna 2005.

37 Keďže Súd prvého stupňa na pojednávaní v každej veci vyzval účastníkov konania, aby predložili svoje pripomienky k prípadnému spojeniu všetkých vecí na účely vyhlásenia rozsudku, a tí nevzniesli námietky, Súd prvého stupňa sa domnieva, že v súlade s článkom 50 svojho rokovacieho poriadku je vhodné spojiť predmetné veci na účely vyhlásenia rozsudku.

Právny stav

38 Žalobcovia navrhujú zrušenie rozhodnutia a/alebo zrušenie alebo zníženie pokuty.

I – O žalobných dôvodoch smerujúcich k zrušeniu rozhodnutia

39 Žalobcovia v jednotlivých prípadoch navrhujú zrušenie rozhodnutia v celom rozsahu alebo určitých ustanovení rozhodnutia, ktoré sa ich týkajú. Tieto návrhy na zrušenie spočívajú na procesných žalobných dôvodoch spojených s priebehom správneho konania a na žalobných dôvodoch vo veci samej, ktoré sa týkajú vyjadrení a posúdení Komisie vzhľadom na účasť určitých podnikov na porušení.

A – O žalobných dôvodoch týkajúcich sa priebehu správneho konania

1. O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení práva byť vypočutý, ktoré vyplýva z toho, že v priebehu správneho konania neboli sprístupnené dokumenty, ktoré Komisia označila za dôverné

a) Tvrdenia účastníkov konania

40 Zicuñaga tvrdí, že vyplýva tak z právnej náuky, ako aj z článku 19 nariadenia č. 17, že úplný prístup k vyšetrovaciemu spisu predstavuje procesnú záruku určenú na zabezpečenie skutočného výkonu práva na obranu, najmä práva byť vypočutý. Zdôrazňuje, že táto záruka má dotknutému účastníkovi umožniť nielen vzniesť námietky voči obviňujúcim dokumentom uvedeným Komisiou, ale aj prístup k oslobodzujúcim dokumentom, ktoré môžu byť užitočné na jeho obranu.

41 Pokiaľ ide o dôverné dokumenty, podľa neho je úlohou Komisie zosúladiť legitímny záujem dotknutého podniku vzhľadom na dôvernosť na jednej strane s právom na obranu na strane druhej. V každom prípade Komisia sa pri konečnom rozhodnutí nemohla opierať o dokumenty, ku ktorým obvinený nemal možnosť predložiť svoje stanovisko. Odmietnutie Komisie sprístupniť dokument v správnom konaní okrem toho predstavuje porušenie práva na obranu, keďže je možné, že správne konanie mohlo viesť k inému výsledku v prípade poskytnutia dokumentu dotknutej osobe. Podľa podniku Zicuñaga z toho vyplýva, že nesprístupnenie dokumentov označených Komisiou za dôverné porušilo práva žalobcu na obranu.

42 Komisia zdôrazňuje, že vyšetrovanie, ktoré uskutočnila, rešpektuje všetky vyžadované záruky a neporušuje žiadnu právnu zásadu. Okrem toho sa domnieva, že vzhľadom na to, že Zicuñaga nespresnil, o ktoré obviňujúce dokumenty Komisie ide, jeho tvrdenie je neprípustné.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

43 Je vhodné zdôrazniť nejednoznačnosť argumentácie podniku Zicuñaga. Označenie sporného žalobného dôvodu („Porušenie práva byť vypočutý. Neposkytnutie obviňujúcich dokumentov“) naznačuje, že žalobca vzniesol námietky len proti skutočnosti, že Komisia v priebehu správneho konania neposkytla dokumenty, ktoré slúžili ako podklad obvinenia v rozhodnutí. Z ostatných častí žaloby vyplýva, že žalobca tiež uvádza, že počas uvedeného konania neboli poskytnuté dokumenty, ktoré údajne mohli obsahovať oslobodzujúce dôkazy.

44 Keďže Zicuñaga má v úmysle uviesť skutočnosť, že Komisia v priebehu správneho konania neposkytla dokumenty údajne použité ako podklad obvinenia v rozhodnutí, je vhodné pripomenúť, ako uvádza Komisia vo svojich záznamoch, že Zicuñaga neuvádza nijaký dokument tohto druhu. Vzhľadom na to, že tvrdenie žalobcu nie je ničím podopreté, je potrebné ho v tomto rozsahu zamietnuť.

45 Pokiaľ ide o kritiku, ktorej Zicuñaga podrobuje skutočnosť, že mu Komisia počas správneho konania odmietla prístup k dokumentom, ktoré mali údajne slúžiť na jeho obranu, pretože mohli obsahovať oslobodzujúce dôkazy, treba pripomenúť, že podľa judikatúry na účely umožnenia predmetným podnikom efektívne sa brániť proti výhradám vzneseným proti nim v OV je Komisia povinná umožniť im prístup k celému vyšetrovaciemu spisu, s výnimkou dokumentov obsahujúcich obchodné tajomstvá iných podnikov, iných dôverných informácií a interných dokumentov Komisie (rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, LR AF 1998/Komisia, T‑23/99, Zb. s. II‑1705, bod 170, a tam citovaná judikatúra).

46 Okrem toho právo podnikov a združení podnikov na ochranu ich obchodného tajomstva musí byť v rovnováhe so zárukou práva na prístup k spisu v celom rozsahu. Preto ak sa Komisia domnieva, že určité dokumenty jej vyšetrovacieho spisu obsahujú obchodné tajomstvá alebo iné dôverné informácie, musí vyhotoviť alebo dať vyhotoviť podnikom alebo zduženiam podnikov, od ktorých pochádzajú dotknuté dokumenty, nedôverné znenia týchto dokumentov. Ak vyhotovenie nedôverných znení všetkých dokumentov je zjavne zložité, musí dotknutým účastníkom poskytnúť dostatočne podrobný zoznam takýchto dôverných dokumentov, aby im umožnila posúdiť možnosť získania prístupu k niektorým z nich (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. júna 1995, Solvay/Komisia, T‑30/91, Zb. s. II‑1775, body 88 až 94).

47 V predmetnej veci zo záznamov podniku Zicuñaga vyplýva, že tento podnik zdôrazňuje najmä skutočnosť, že mu Komisia odmietla prístup k podrobným informáciám uvedeným v odôvodnení č. 288 rozhodnutia, ktoré sa týkali predaja uskutočneného obvinenými podnikmi, medzi nimi aj podnikom Zicuñaga, v krajinách na území EHP počas referenčného obdobia kartelu. Podľa tohto podniku uvedené informácie pravdepodobne obsahovali dôkazy, ktoré by mu umožnili preukázať, že neuplatňoval cenovú politiku zosúladenú s európskymi výrobcami samoprepisovacieho papiera.

48 V tomto ohľade zoznam základných dokumentov spisu vo veci T‑136/02 poskytnutý Komisiou v odpovedi na otázku položenú Súdom prvého stupňa preukazuje, že Komisia počas správneho konania sprístupnila účastníkom nedôverné znenie dokumentov, ktoré zodpovedalo informáciám uvedeným v odôvodnení č. 288, keďže tieto dokumenty boli označené za nesprístupniteľné. Zicuñaga teda mohol posúdiť možnosť vyžiadať si prístup k určitým dokumentom.

49 V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že v konaní o konštatovaní porušenia článku 81 ES Komisia nie je povinná z vlastnej iniciatívy sprístupniť dokumenty, ktoré sa nenachádzajú v jej vyšetrovacom spise a ktoré nemá v úmysle použiť na obvinenie dotknutých účastníkov v konečnom rozhodnutí. Účastník, ktorý sa počas správneho konania dozvie, že Komisia disponuje dokumentmi, ktoré by mohli byť užitočné na jeho obranu, je povinný predložiť inštitúcii výslovnú žiadosť o prístup k týmto dokumentom. Nekonanie takýmto spôsobom počas správneho konania má z tohto hľadiska za následok neúspech prípadnej žaloby o neplatnosť proti konečnému rozhodnutiu (rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2000, Cimenteries CBR a i./Komisia, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Zb. s. II‑491, Ďalej len „rozsudok Ciment“, bod 383).

50 Zicuñaga však v priebehu správneho konania nepodal nijakú formálnu žiadosť o prístup k dôvernému zneniu uvedených dokumentov. Ak totiž vo svojej odpovedi na otázku položenú Súdom prvého stupňa zdôrazňuje písomnú žiadosť o prístup k týmto informáciám a uvádza písomné zamietnutie tejto žiadosti Komisiou, je nutné konštatovať, že táto žiadosť pochádza z 3. apríla 2002, teda z obdobia po ukončení správneho konania a po prijatí rozhodnutia. Skutočnosť, že Zicuñaga nepodal túto žiadosť počas správneho konania, má za následok, že jeho právo podať takúto žiadosť v rámci žaloby o neplatnosť je premlčané.

51 Preto je potrebné zamietnuť tento žalobný dôvod, ktorý uviedol Zicuñaga.

2. O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení práva na prístup k spisu z dôvodu neposkytnutia dokumentov, ktoré neboli zahrnuté vo vyšetrovacom spise poskytnutom na CD-ROM-e

a) Tvrdenia účastníkov konania

52 Koehler vytýka Komisii, že mu neumožnila prístup k určitým dokumentom, ktoré neboli súčasťou vyšetrovacieho spisu doručeného na CD-ROM-e adresátom OV 1. augusta 2000. Uvádza najmä odpovede na OV uvedené ostatnými jeho adresátmi, ako aj prílohy k týmto odpovediam, najmä znaleckú správu uvedenú v poznámke pod čiarou č. 365 rozhodnutia, ktoré poslal AWA Komisii. Koehler tvrdí, že početné odvolania na odpovede na OV uvedené v rozhodnutí potvrdzujú, že Komisia sa opierala o tieto odpovede pri analýze skutočností a výpočte pokút. Tento podnik dodáva, že odpoveď Mougeotu na OV preukazuje, že spis zjavne obsahoval aj informácie, ktoré mohli byť použité na jeho obranu.

53 Komisia odpovedá, že hoci je pravda, že sa môže opierať len o skutočnosti, ku ktorým sa dotknuté podniky mali možnosť vyjadriť, odpovede na OV nie sú súčasťou vyšetrovacieho spisu, ku ktorému bol umožnený prístup. Správne konanie je potrebné považovať za uzavreté po prijatí odpovedí a nemohlo pokračovať bez obmedzenia, kým každý podnik neprijme stanovisko k pripomienkam iných podnikov. Koehler neuviedol obviňujúci údaj, na ktorom Komisia podľa neho založila výhradu proti nemu bez toho, aby sa uvedený podnik mohol v tomto ohľade vyjadriť.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

54 Argumentáciu podniku Koehler možno vnímať v tom zmysle, že zahŕňa dva aspekty. Na jednej strane určité dokumenty, ktoré sa nenachádzajú vo vyšetrovacom spise, ku ktorému mal prístup, Komisia použila ako obviňujúce údaje v rozhodnutí bez toho, aby mal Koehler k nim prístup počas správneho konania a mohol sa v tomto ohľade vyjadriť. Na druhej strane Komisia podniku Koehler neposkytla dokumenty, ktoré sa nenachádzali vo vyšetrovacom spise, ku ktorému mal prístup a ktoré mohli obsahovať oslobodzujúce údaje. Tieto dve záležitosti je potrebné preskúmať oddelene.

55 Na prvom mieste, pokiaľ ide o nesprístupnenie údajne obviňujúcich údajov neuvedených vo vyšetrovacom spise, ku ktorému mal Koehler prístup, je vhodné najskôr pripomenúť, že dokument možno považovať za obviňujúci dokument voči žalobcovi len vtedy, ak ho Komisia použije pri konštatovaní porušenia, na ktorom sa tento žalobca zúčastnil (rozsudok Ciment, bod 284).

56 Vzhľadom na to, že dokumenty neoznámené dotknutým účastníkom v priebehu správneho konania nepredstavujú namietateľné dôkazné prostriedky (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 3. júla 1991, AKZO/Komisia, C‑62/86, Zb. s. I‑3359, bod 21; rozsudky Súdu prvého stupňa z 10. marca 1992, Shell/Komisia, T‑11/89, Zb. s. II‑757, body 55 a 56, a ICI/Komisia, T‑13/89, Zb. s. II‑1021, body 34 a 35), ak je zjavné, že Komisia sa v napadnutom rozhodnutí opierala o dokumenty, ktoré sa nenachádzali vo vyšetrovacom spise a neboli oznámené žalobcom, je opodstatnené neprijať uvedené dokumenty ako dôkazné prostriedky (rozsudok Ciment, bod 382; v tomto zmysle pozri tiež rozsudok Súdneho dvora z 25. októbra 1983, AEG/Komisia, 107/82, Zb. s. 3151, body 24 až 30; rozsudky Solvay/Komisia, už citovaný v bode 46 vyššie, bod 57, a ICI/Komisia, už citovaný, bod 36).

57 Z toho vyplýva, že ak chce Komisia vychádzať z časti odpovede na oznámenie o výhradách alebo z dokumentu pripojeného k takejto odpovedi, na preukázanie existencie porušenia v konaní, ktorým sa uplatňuje článok 81 ods. 1 ES, ostatní účastníci konania, ktorých sa týka toto konanie, musia byť vyzvaní, aby sa vyjadrili k takémuto dôkazu (pozri v tomto zmysle rozsudky AKZO/Komisia, už citovaný v bode 56 vyššie, bod 21, Shell/Komisia, už citovaný v bode 56 vyššie, bod 55, a ICI/Komisia, už citovaný v bode 56 vyššie, bod 34).

58 V predmetnej veci žalobca vo všeobecnosti potvrdzuje vo svojej žalobe, že „vzhľadom na mnohé odvolania v poznámkach pod čiarou nemožno pochybovať o tom, že Komisia použila pripomienky ostatných účastníkov konania na podporu tak svojho opisu skutočností, ako aj výpočtu výšky pokuty“. Toto všeobecné potvrdenie však neumožňuje určiť, ktoré konkrétne dokumenty boli v rozhodnutí využité ako údaje na obvinenie podniku Koehler. Na pojednávaní Koehler nakoniec pripustil, že neexistoval nijaký obviňujúci dokument, ku ktorému by nemal prístup.

59 Na druhom mieste, pokiaľ ide o neposkytnutie údajných oslobodzujúcich údajov neobsiahnutých vo vyšetrovacom spise, ku ktorému mal prístup, Koehler uvádza odpovede ostatných adresátov OV na toto oznámenie, ako aj prílohy k týmto odpovediam. Nepreukázal však, že výslovne požiadal Komisiu o oznámenie týchto údajov; na pojednávaní dokonca pripustil, že nepodal žiadosť o prístup k týmto dokumentom. Koehler teda nie je oprávnený namietať na Súde prvého stupňa, že nemal prístup k uvedeným dokumentom (pozri v tomto zmysle rozsudok Ciment, bod 383; pozri tiež bod 49 vyššie).

60 Navyše Koehler nepreukázal, že ak by bol mal prístup k odpovediam na OV, ktoré uviedli ostatní adresáti tohto oznámenia, a k prílohám k týmto odpovediam, mohol by uviesť tvrdenia, ktoré by ovplyvnili výsledok rozhodnutia (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 10. júla 1980, Distillers/Komisia, 30/78, Zb. s. 2229, bod 26, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. novembra 1990, Kobor/Komisia, T‑7/90, Zb. s. II‑721, bod 30).

61 Najprv, pokiaľ ide o znaleckú správu, ktorú AWA uviedol v prílohe k svojej odpovedi na OV, keďže cieľom odvolania podniku Koehler na túto správu je identifikovať dokument neobsiahnutý vo vyšetrovacom spise, ku ktorému mal prístup a ktorý mohol byť užitočný na jeho obranu, z rozhodnutia (odôvodnenia č. 390, 392 a 396) vyplýva, že Komisia výslovne odmietla tvrdenia týkajúce sa údajnej neexistencie konkrétneho dopadu porušenia na trh, ktoré AWA uviedol na základe tejto správy počas správneho konania. Preto tvrdenie, ktoré predniesol Koehler, založené na skutočnosti, že neexistencia prístupu k tejto správe počas správneho konania poškodzuje jeho obranu, nemožno uznať.

62 Ďalej, pokiaľ ide o odpoveď Mougeotu na OV, Koehler vo svojej replike tvrdí, že uvedená odpoveď preukazuje, že spis zjavne obsahoval informácie užitočné na jeho obranu. V tomto ohľade sa odvoláva na časť odpovede uvedenú v odôvodnení č. 293 rozhodnutia, v ktorej Mougeot, odvolávajúc sa na predchádzajúce vyhlásenie Komisie, uvádza, že „OV nepreukazuje, že stretnutia AEMCP [Association of European Manufacturers of Carbonless Paper] slúžili ako rámec tajných stretnutí pred reštrukturalizáciou združenia v roku 1993“ [neoficiálny preklad]. V každom prípade Komisia v odôvodnení č. 295 rozhodnutia výslovne odmieta toto tvrdenie, uvádzajúc, že spojené vyhlásenia podnikov Sappi, Mougeot a AWA preukazujú, že stretnutia kartelu na všeobecnej úrovni sa začali najneskôr v roku 1992. Odvolávajúc sa na odôvodnenia č. 112 a 113 rozhodnutia, dodáva, že dôkazy, ktoré poskytol Sappi, potvrdzujú, že v rámci stretnutí Združenia európskych výrobcov samoprepisovacieho papiera (AEMCP) alebo stretnutí, ktoré sa uskutočnili v rámci nich pred septembrom 1993, existoval tajný dohovor. Časť odpovede Mougeotu na OV, ktorú Koehler cituje, teda na rozdiel od tvrdení tohto podniku nepotvrdzuje, že odpovede na OV a k nim pripojené dokumenty by podniku Koehler umožnili získať tvrdenia, ktoré by mohli viesť k inému záveru správneho konania.

63 Vzhľadom na predchádzajúce tvrdenia je potrebné tento žalobný dôvod zamietnuť.

3. O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení práva na obranu a zásady kontradiktórnosti, ktorý vyplýva z nesúladu medzi OV a rozhodnutím

a) Tvrdenia účastníkov konania

64 Bolloré uvádza, že Komisia uviedla v OV jeho účasť na porušení len z dôvodu jeho zodpovednosti ako materskej spoločnosti za osobitné konanie dcérskej spoločnosti Copigraph. Na druhej strane rozhodnutie obsahuje novú výhradu týkajúcu sa tohto podniku, založenú na jeho osobnej a samostatnej účasti na karteli. Podľa žalobcu tým, že mu Komisia neponúkla možnosť zaujať stanovisko k tejto výhrade počas správneho konania, porušila jeho právo na obranu.

65 Komisia popiera, že podnik Bolloré je v rozhodnutí považovaný za osobne zúčastneného na porušení. Žalobcovi bolo pripísané konanie jeho dcérskej spoločnosti z dôvodu, že tá predstavovala spolu s ním jeden podnik. Tento žalobný dôvod preto možno uznať len vtedy, ak je možné preukázať, že pripísanie porušenia žalobcovi z tohto dôvodu nebolo uvedené v OV, alebo ak bolo preukázané, že Komisia v rozhodnutí založila svoje posúdenie na skutočnostiach, ku ktorým Bolloré nemohol zaujať stanovisko v konaní pred podaním žaloby. Vo veci samej to tak však nebolo.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

66 V tejto veci je potrebné pripomenúť, že rešpektovanie práva na obranu, predstavujúceho základnú zásadu práva Spoločenstva, ktorú treba zabezpečiť za každých okolností, najmä v každom konaní, ktoré môže viesť k uloženiu sankcií, aj v prípade ak ide o správne konanie, vyžaduje, aby dotknutý podnik mohol v štádiu správneho konania užitočne vyjadriť svoje stanovisko k reálnosti a relevantnosti skutkových okolností, výhrad a okolností, ktoré uvádza Komisia (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 16. decembra 2003, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied a Technische Unie/Komisia, T‑5/00 a T‑6/00, Zb. s. II‑5761, bod 32, a citovaná judikatúra).

67 Podľa judikatúry musí OV obsahovať zhrnutie výhrad v súhrne, ale dostatočne jasne, aby dotknuté subjekty vedeli, aké správanie im Komisia vytýka. Iba za tejto podmienky môže OV spĺňať funkciu, ktorá je mu zverená nariadeniami Spoločenstva a spočíva v poskytnutí všetkých nevyhnutných údajov podnikom a združeniam podnikov, aby im bolo umožnené účinne sa brániť pred tým, ako Komisia prijme konečné rozhodnutie (rozsudok Súdneho dvora z 31. marca 1993, Ahlström Osakeyhtiö a i./Komisia, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 a C‑125/85 až C‑129/85, Zb. s. I‑1307, bod 42, a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. mája 1998, Mo och Domsjö/Komisia, T‑352/94, Zb. s. II‑1989, bod 63).

68 Okrem toho, porušenie práva na obranu počas správneho konania treba posudzovať vo svetle výhrad, ktoré Komisia uviedla v OV a rozhodnutí (rozsudky Súdu prvého stupňa z 29. júna 1995, ICI/Komisia, T‑36/91, Zb. s. II‑1847, bod 70, a Solvay/Komisia, už citovaný v bode 46 vyššie, bod 60). Za týchto podmienok konštatovanie porušenia práva na obranu predpokladá, že výhradu, o ktorej podnik tvrdí, že mu nebola vytýkaná v OV, Komisia uviedla v napadnutom rozhodnutí.

69 Vzhľadom na judikatúru uvedenú v predchádzajúcich troch bodoch je v tejto veci potrebné najskôr preskúmať, na akom základe Komisia v rozhodnutí usúdila, že Bolloré je zodpovedný za porušenie. Relevantné informácie sa nachádzajú v odôvodneniach č. 353 až 356 rozhodnutia [časť II (Právne posúdenie), bod 2.3 (zodpovednosť za porušenie 2) (Copigraph a Bolloré)].

70 Uvedené odôvodnenia znejú takto:

„353 Copigraph, počas porušovania dcérska spoločnosť so 100 %-nou účasťou [Bolloré] (predtým Bolloré Technologies SA), bol odkúpený AWA v novembri 1998. Copigraph ukončil svoju činnosť 2. februára 2000, s účinnosťou od 30. decembra 2000. Bolloré sa domnieva, že mu nemožno pripísať zodpovednosť za správanie Copigraphu, keďže tento bol hospodársky úplne samostatný. Podľa Bolloré táto samostatnosť vyplýva z nasledujúcich faktorov: riadiace orgány Copigraphu a Bolloré boli úplne odlišné, Copigraph mal vlastnú infraštruktúru a jeho obchodná politika bola nezávislá, pretože získaval asi 35 % svojich potrieb v oblasti surovín mimo zoskupenia Bolloré, najmä od jedného jeho konkurenta.

354 Copigraph bol súčasťou oddelenia Bolloré ,Zvláštny papier‘ a vtedajší riaditeľ tohto oddelenia [pán V.] bol zároveň generálnym riaditeľom Copigraphu. Okrem toho vtedajší obchodný riaditeľ Copigraphu [pán J. B.] zastával tiež funkciu v predaji v papierni v Thonone od roku 1994. [Bolloré] teda musel byť informovaný o účasti svojej dcérskej spoločnosti na karteli.

355 Existujú tiež dôkazy preukazujúce, že materská spoločnosť [Bolloré] sa priamo podieľala na činnosti kartelu. Bolloré bol členom AEMCP, ktorého oficiálne stretnutia slúžili od januára 1992 do septembra 1993 tiež ako stretnutia kartelu. Týchto stretnutí sa tiež zúčastňoval zástupca Bolloré [pán V.] vedúci oddelenia ,Zvláštny papier‘ a obchodný riaditeľ Copigraphu. Posledný uvedený sa tiež zúčastnil na stretnutí kartelu 1. októbra 1993, ktoré sa týkalo francúzskeho trhu. Na všetkých nasledujúcich stretnutiach kartelu, na ktorých sa zúčastnili jednotliví členovia Copigraphu, bol prítomný aj obchodný riaditeľ Copigraphu. Všetky tieto stretnutia sa uskutočnili v roku 1994, a ako už bolo uvedené, obchodný riaditeľ Copigraphu zastával tiež funkciu v predaji v rámci Bolloré.

356 Na základe toho sa Komisia domnieva, že pokiaľ ide o kartel, Bolloré musí byť považovaný za zodpovedného nielen za svoje vlastné konania, ale aj za konanie Copigraphu počas celého uvedeného obdobia.“ [neoficiálny preklad]

71 Z časti rozhodnutia uvedenej vyššie vyplýva, že Bolloré bola pripísaná zodpovednosť za porušenie jednak z dôvodu, že tento podnik treba považovať za zodpovedný za účasť jeho dcérskej spoločnosti Copigraph na karteli a jednak preto, lebo existujú dôkazy o jeho priamej účasti na činnostiach kartelu.

72 Bolloré nepopiera, že OV mu umožnilo dozvedieť sa a zaujať stanovisko ku skutočnosti, že Komisia v uvedenom OV ho považovala za zodpovedného za účasť Copigraphu na karteli z dôvodu, že bol v období porušenia materskou spoločnosťou so 100 %-nou účasťou v Copigraphe. Jeho námietka sa týka nedostatku údajov v OV o tom, že Komisia mala v úmysle považovať ho za zodpovedného za porušenie aj z dôvodu jeho priamej účasti na činnostiach kartelu.

73 Dotknuté časti OV sa nachádzajú v bodoch 240 až 245 a 248 [časť II (Právne posúdenie), bod B (Uplatnenie pravidiel hospodárskej súťaže) 8 (Zodpovednosť za porušenie)].

74 Najskôr je vhodné uviesť, že v týchto bodoch OV Komisia vôbec neuviedla priamu účasť Bolloré na karteli, na rozdiel od údajov týkajúcich sa iných materských spoločností, na ktoré sa vzťahuje OV, akými je AWA a Torraspapel, o ktorých Komisia uvádza, že pokiaľ ide o AWA, „zúčastnil sa priamo a samostatne na zakázanom karteli prostredníctvom svojho oddelenia Arjo Wiggins Carbonless Paper Operation“ [neoficiálny preklad], a pokiaľ ide o Torraspapel, že „existujú tiež dôkazy o tom, že sa materská spoločnosť priamo zúčastnila tajných činností“ [neoficiálny preklad].

75 Ďalej, ako správne zdôrazňuje Bolloré, z bodu 243 OV vyplýva, že Komisia rozlišovala dva druhy situácií:

„Pokiaľ ide o vzťahy medzi materskými a dcérskymi spoločnosťami, Komisia zasiela oznámenie o výhradách materskej spoločnosti v prípade, že

– najmenej dve z jej dcérskych spoločností sa zúčastnili na porušení,

– materská spoločnosť sa zúčastnila na porušení.

V ostatných prípadoch účasti dcérskej spoločnosti sa oznámenie zasiela dcérskej aj materskej spoločnosti.“

76 Čo sa týka zoskupenia vytvoreného podnikmi Bolloré a Copigraph, OV bolo zaslané nielen Bolloré, ale aj Copigraphu, čo vzhľadom na kritériá uvedené v bode 243 OV mohlo v Bolloré vyvolať predstavu, že Komisia v štádiu vypracovania OV nepovažovala Bolloré, materskú spoločnosť zoskupenia, za priamo zúčastnenú na porušení.

77 Preto je nutné konštatovať, že podľa OV mala Komisia v úmysle pripísať Bolloré zodpovednosť za porušenie iba z dôvodu, že tá ako materská spoločnosť zoskupenia vzniknutého v čase porušenia medzi Bolloré a Caligraphom, jej dcérskej spoločnosti so 100 %-nou účasťou, mala byť považovaná za zodpovednú za neoprávnené správanie Copigraphu. Bolloré nemohla zo znenia OV predpokladať, že na to, aby jej pripísala zodpovednosť za porušenie, mala Komisia v úmysle opierať sa aj o jej priamu účasť na činnostiach kartelu, ako to urobila v rozhodnutí.

78 Je potrebné dodať, že skutočnosti uvedené Komisiou v bode 355 rozhodnutia na podporu jej tvrdenia týkajúceho sa priamej účasti Bolloré na porušení, to znamená pripojenie Bolloré k AEMCP a jeho zastúpenie pánmi V. a J. B na viacerých stretnutiach kartelu neboli uvedené v OV. Hoci v súlade s tvrdením Komisie možno pripustiť, že pripojenie Bolloré k AEMCP vyplývalo z dokumentov pripojených k OV, je nutné konštatovať, že Komisia v OV uviedla medzi členmi AEMCP len Copigraph, a nie Bolloré. Čo sa týka pánov V. a J. B., tí boli v OV, pokiaľ ide o stretnutia kartelu, stále označovaní za zástupcov Copigraphu, a nie Bolloré. Okrem toho Komisia v nijakej časti OV neuviedla Bolloré medzi podnikmi zastúpenými na týchto stretnutiach.

79 Preto sa Bolloré nemohol dozvedieť o výhrade založenej na jeho priamej účasti na porušení z OV ani o skutočnostiach uvedených Komisiou v rozhodnutí na podporu tejto výhrady, a ako vyplýva zo znenia jeho odpovede na OV, nemohol v priebehu správneho konania účinne zabezpečiť svoju obranu voči tejto výhrade a týmto skutočnostiam.

80 V každom prípade je potrebné zdôrazniť, že hoci rozhodnutie obsahuje nové skutkové alebo právne tvrdenia, o ktorých dotknuté podniky neboli vypočuté, konštatovaná vada by viedla k zrušeniu rozhodnutia v tejto veci len vtedy, ak by dotknuté tvrdenia nemohli byť dostatočne právne odôvodnené na základe iných údajov uvedených v rozhodnutí, ku ktorým dotknuté podniky mohli uviesť svoje stanovisko (rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. septembra 2003, Atlantic Container Line a i./Komisia, T‑191/98, T‑212/98 až T‑214/98, Zb. s. II‑3275, bod 196; v tomto zmysle pozri tiež rozsudok Súdu prvého stupňa z 28. februára 2002, Compagnie générale maritime a i./Komisia, T‑86/95, Zb. s. II‑1011, bod 447). Okrem toho porušenie práva Bolloré na obranu môže ovplyvniť platnosť rozhodnutia v rozsahu, v akom sa týka Bolloré len vtedy, ak rozhodnutie bolo založené iba na priamej účasti Bolloré na porušení (pozri v tomto zmysle rozsudok Mo och Domsjö/Komisia, už citovaný v bode 67 vyššie, bod 74). V tomto prípade, keďže novú výhradu v rozhodnutí, založenú na priamej účasti Bolloré na činnostiach kartelu, nemožno uznať, nie je možné považovať tento podnik za zodpovedný za porušenie.

81 Naopak, ak je počas preskúmania veci samej (pozri body 123 až 150 ďalej) zjavné, že Komisia správne považovala Bolloré za zodpovedný za účasť jeho dcérskej spoločnosti Copigraph na karteli, protiprávnosť, ktorej sa dopustila Komisia, nemôže stačiť na odôvodnenie zrušenia rozhodnutia, pretože nemohla mať rozhodujúci vplyv na výrok inštitúcie (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa zo 14. mája 2002, Graphischer Maschinenbau/Komisia, T‑126/99, Zb. s. II‑2427, bod 49, a zo 14. decembra 2005, Honeywell/Komisia, T‑209/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 49). Podľa ustálenej judikatúry, keďže určité dôvody rozhodnutia sú samy spôsobilé ho právne dostatočne zdôvodniť, vady, ktorými mohli byť postihnuté ostatné dôvody aktu, nemajú nijaký vplyv na jeho výrok (rozsudok Súdu prvého stupňa z 21. septembra 2005, EDP/Komisia, T‑87/05, Zb. s. II‑3745, bod 144; v tomto zmysle pozri tiež rozsudok Súdneho dvora z 12. júla 2001, Komisia a Francúzsko/TF1, C‑302/99 P a C‑308/99 P, Zb. s. I‑5603, body 26 až 29).

4. O štvrtom žalobnom dôvode založenom na porušení práva na obranu, práva na spravodlivé súdne konanie a zásady prezumpcie neviny

a) Tvrdenia účastníkov konania

82 Zicuñaga na prvom mieste tvrdí, že Komisia porušila zásadu prezumpcie neviny tým, že konštatovala jeho účasť na karteli na základe jednoduchých domnienok a nepresných vyhlásení. Uvádza, že neexistencia dostatočne jasnej sankcie pre prípad poskytnutia nepresných alebo neúplných informácií môže viesť k tomu, že podniky na to, aby preukázali spoluprácu, budú poskytovať Komisii pozmenené alebo skreslené informácie. Zicuñaga dodáva, že hoci podnik pôvodne mohol očakávať zhovievavosť Komisie len v prípade poskytnutia rozhodujúcich dôkazov, Komisia svoje stanovisko neskôr zmiernila. Uvádza, že za týchto podmienok je potrebné opatrne zohľadniť vyhlásenia Sappi a považovať ich za dôveryhodné len vtedy, ak sú podporené ostatnými dôkaznými prostriedkami.

83 Na druhom mieste Zicuñaga uvádza, že Komisia nemôže založiť svoje posúdenia na svedectve jednej osoby, ktorej identita nie je známa, v opačnom prípade ohrozí právo na obranu tým, že neumožní vyvrátenie tvrdení tohto svedka počas jeho výsluchu. Odvolávajúc sa na judikatúru Európskeho súdu pre ľudské práva, Zicuñaga tvrdí, že na účely zistenia stupňa dôveryhodnosti svedka a dotknutej osoby je nevyhnutné umožniť konfrontáciu svedka s ohľadom na jeho tvrdenia, umožniť obvinenému vzniesť námietky proti obviňujúcemu svedectvu a vypočúvať jeho autora pri podaní svedectva alebo neskôr.

84 Komisia popiera hodnotenie dôkazov, o ktoré sa opiera pri preukázaní účasti podniku Zicuñaga na porušení, ako jednoduché domnienky alebo nepresné vyhlásenia. Zdôrazňuje, že súdy Spoločenstva nikdy nespochybnili oprávnenosť oznámenia o spolupráci ani dôkaznú hodnotu vyhlásení podaných v tomto ohľade podnikmi. Okrem toho nariadenie č. 17 nestanovuje možnosť vypočuť svedkov v priebehu správneho konania a žalobca nepodal na Súd prvého stupňa nijaký návrh v tomto zmysle.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

85 Vzhľadom na to, že pomocou tejto argumentácie sa Zicuñaga snaží poprieť dôkaznú hodnotu vyhlásení bližšie neidentifikovaných osôb, ktoré Komisia uviedla v rozhodnutí na podporu výhrad proti podniku Zicuñaga, uvedená argumentácia patrí do preskúmania veci samej, ktoré bude vykonané neskôr pri posúdení dostatočného preukázania týchto výhrad.

86 Keďže cieľom skúmanej argumentácie je tiež preukázať porušenie práva na obranu a práva na spravodlivé súdne konanie tým, že v OV nebola uvedená identita autora/autorov vyhlásení, na ktorých Komisia založila svoje posúdenia týkajúce sa podniku Zicuñaga a neumožnila tomuto podniku vzniesť námietky proti uvedeným posúdeniam tým, že navrhne výsluch autora alebo autorov počas správneho konania, je vhodné pripomenúť, že hoci článok 6 ods. 3 písm. d) Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (EDĽP) stanovuje, že „každý, kto je obvinený má právo najmä… vyslúchať alebo dať vyslúchať svedkov proti sebe a dosiahnuť predvolanie a výsluch svedkov vo svoj prospech za rovnakých podmienok, ako svedkov proti sebe“, z ustálenej judikatúry vyplýva, že Komisia nie je súdnym orgánom v zmysle článku 6 EDĽP (rozsudky Súdneho dvora z 29. októbra 1980, Van Landewyck a i./Komisia, 209/78 až 215/78 a 218/78, Zb. s. 3125, bod 81, a zo 7. júna 1983, Musique diffusion française a i./Komisia, 100/80 až 103/80, Zb. s. 1825, bod 7). Okrem toho článok 15 ods. 4 nariadenia č. 17 jasne stanovuje, že rozhodnutia Komisie o uložení pokút za porušenie práva hospodárskej súťaže nemajú trestnoprávny charakter (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. októbra 1994, Tetra Pak/Komisia, T‑83/91, Zb. s. II‑755, bod 235).

87 Skutočnosťou zostáva, že Komisia je počas správneho konania povinná dodržiavať všeobecné zásady práva Spoločenstva (rozsudok Musique diffusion française a i./Komisia, už citovaný v bode 86 vyššie, bod 8). Je však potrebné zdôrazniť na jednej strane, že hoci Komisia, ak to považuje za potrebné, môže vyslúchať fyzické a právnické osoby, no nemá právo predvolať svedkov proti žalovanému bez ich súhlasu, a na druhej strane, že skutočnosť, že ustanovenia práva Spoločenstva o hospodárskej súťaži nestanovujú povinnosť Komisie predvolať svedkov v prospech žalovaného, ktorých svedectvo bolo navrhnuté, nie je v rozpore s uvedenými zásadami (rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, HFB a i./Komisia, T‑9/99, Zb. s. II‑1487, bod 392).

88 V predmetnej veci je okrem toho zjavné, že Zicuñaga neposkytol nijaký údaj, ktorý by preukazoval, že počas správneho konania požiadal Komisiu, aby spresnila identitu osôb, ktoré podali vyhlásenia uvedené Komisiou v OV na podporu výhrad proti tomuto podniku, s cieľom dosiahnuť výsluch týchto osôb v jeho prítomnosti. Tento podnik tiež nepreukázal, že počas správneho konania podal návrh na predvolanie a výsluch svedkov vo svoj prospech.

89 Vzhľadom na uvedené predmetný žalobný dôvod musí byť zamietnutý v rozsahu, v akom je založený na porušení práva na obranu a práva na spravodlivé súdne konanie. V rozsahu, v akom popiera dôkaznú hodnotu údajov uvedených Komisiou na podporu výhrad proti podniku Zicuñaga uvedených v rozhodnutí, jeho analýza sa zhoduje s preskúmaním veci samej.

5. O piatom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady správneho úradného postupu pri vyšetrovaní vo veci a nedostatočnom odôvodnení rozhodnutia

a) Tvrdenia účastníkov konania

90 Zanders vytýka Komisii, že vykonala vyšetrovanie vo veci len v jeho neprospech. Tvrdí, že Komisia mala zohľadniť údaje týkajúce sa rozhodujúcej úlohy tohto podniku pri ukončení kartelu, ktoré jej poskytol v decembri 2000 a v marci 2001, alebo v prípade pochybnosti o dôkaznej hodnote týchto údajov mala pristúpiť k ďalšiemu vyšetrovaniu. Rovnako namieta proti tomu, že Komisia nevzala do úvahy znaleckú správu, ktorú predložil v marci 2001 na preukázanie zanedbateľného až nulového dopadu pokusov o kartel na ceny. Rozhodnutie okrem toho nijako nezdôvodňuje, prečo tieto dva dôkazné prostriedky neboli zohľadnené. Navyše neobsahuje nijakú časť, v ktorej by bola preskúmaná osobitná úloha Zandersu.

91 Komisia tvrdí, že Zanders nepodložil svoje tvrdenie, podľa ktorého zohral zvláštnu úlohu pri ukončení porušovania. Pokiaľ ide o dopad dohôd o cenách na trh, Komisia mu venovala jednu celú časť rozhodnutia (odôvodnenia č. 382 až 402) v rámci preskúmania konkrétnych účinkov porušenia. Rozhodnutie pri preskúmaní správania žalobcu spolu so správaním ďalších piatich podnikov v bodoch 263 až 271 úplne rešpektovalo povinnosť odôvodnenia. Okrem toho Zanders vo svojej odpovedi na OV neuviedol, že zohrával výlučne pasívnu úlohu.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

92 Je potrebné poznamenať, že v prípade, ako je ten vo veci samej, v ktorom inštitúcie disponujú právomocou voľnej úvahy s cieľom plniť svoje funkcie, rešpektovanie záruk poskytnutých právnym poriadkom Spoločenstva v správnych konaniach má ešte zásadnejšiu dôležitosť; medzi týmito zárukami figuruje najmä povinnosť príslušnej inštitúcie skúmať, starostlivo a nestranne, všetky relevantné prvky daného prípadu (rozsudok Súdneho dvora z 21. novembra 1991, Technische Universität München, C‑269/90, Zb. s. I‑5469, bod 14; rozsudky Súdu prvého stupňa z 24. januára 1992, La Cinq/Komisia, T‑44/90, Zb. s. II‑1, bod 86, a z 11. júla 1996, Métropole télévision a i./Komisia, T‑528/93, T‑542/93, T‑543/93 a T‑546/93, Zb. s. II‑649, bod 93).

93 Podľa ustálenej judikatúry musí odôvodnenie vyžadované článkom 253 ES jasne a jednoznačne uvádzať úvahy orgánu Spoločenstva, ktorý je autorom predmetného aktu spôsobom, ktorý umožňuje dotknutým osobám spoznať zdôvodnenie prijatého opatrenia a príslušnému súdu vykonávať svoju kontrolu. Požiadavka odôvodnenia musí byť posúdená v závislosti od okolností predmetnej veci, najmä obsahu aktu, povahy uvádzaných dôvodov a záujmu, aký môžu mať osoby, ktorým je akt určený, alebo iné osoby, ktorých sa akt priamo a osobne týka, na tom, aby dostali vysvetlenie (rozsudky Súdneho dvora z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Zb. s. I‑1719, bod 63, a Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, Lögstör Rör/Komisia, T‑16/99, Zb. s. II‑1633, bod 368).

94 V tejto súvislosti je nutné konštatovať, že rozhodnutie jasne a jednoznačne uvádza dôvody Komisie a umožňuje Zandersu spoznať zdôvodnenie prijatých opatrení a Súdu prvého stupňa vykonávať svoju kontrolu. V odôvodneniach č. 263 až 271 rozhodnutia Komisia skúma účasť Zandersu na karteli, spolu s účasťou podnikov AWA, Koehler, Sappi, Stora a Torraspapel.

95 Zanders osobitne uvádza nezohľadnenie jeho úlohy pri ukončení porušovania a znaleckej správy, ktorú poskytol.

96 Pokiaľ ide o úlohu Zandersu pri ukončení porušovania, je potrebné uviesť, že vo svojej odpovedi na OV z 12. decembra 2000 Zanders uviedol list z 1. apríla 1996, zaslaný generálnym riaditeľom International Paper všetkým zamestnancom zoskupenia, ktorý zdôrazňoval skutočnosť, že zoskupenie v kontakte s klientmi, obchodnými partnermi, so správnymi a s inými orgánmi priznáva vysokú dôležitosť rešpektovaniu zákonov a etiky. Rovnako uviedol stretnutie, ktoré sa uskutočnilo v rámci tohto podniku a bolo zamerané na zabezpečenie rešpektovania práva hospodárskej súťaže jeho orgánmi a na prijatie programu dosiahnutia súladu s týmto právom. Okrem toho pripomenul, že predseda jeho predstavenstva, ktorý sa stal 1. januára 1996 predsedom AEMCP, po prevzatí predsedníctva v združení verejne a jednoznačne vyhlásil, že podnik sa vzdal tajných činností.

97 Je nutné konštatovať, že údaje uvedené v predchádzajúcom bode Zanders predložil vo svojej odpovedi na OV na podporu svojich pripomienok, ktoré mali vyvrátiť výhradu Komisie uvedenú v OV, týkajúcu sa pokračovania v tajných kontaktoch po jeseni 1995. Presnejšie, tieto údaje boli predložené v rámci argumentácie Zandersu, ktorá mala preukázať, že tento podnik sa od jesene 1995 už nezúčastňoval na tajných stretnutiach kartelu ani na zosúladených postupoch s konkurentmi v oblasti cien, jeho cenová politika bola nezávislá a najmä zvýšenie cien, ktoré uskutočnil v septembri 1996, nevychádzalo z tajného stretnutia.

98 Je však nesporné, že Komisia počas správneho konania zohľadnila argumentáciu Zandersu uvedenú v predchádzajúcom bode. V rozhodnutí totiž ukončenie porušovania podnikom Zanders zodpovedá mesiacu september 1995, na rozdiel od OV, kde sa uvádza marec 1997.

99 Na druhej strane ani odpoveď Zandersu na OV z 12. decembra 2000, ani doplňujúce pripomienky, ktoré Zanders zaslal Komisii 2. marca 2001, neuvádzajú iné skutočnosti ako tie, ktoré sú uvedené v bode 96 vyššie alebo ktoré Zanders predložil počas správneho konania, aby preukázal, ako je to aj v predmetnej veci, že zohrával rozhodujúcu úlohu pri ukončení protiprávneho kartelu, na účely odôvodnenia uznania poľahčujúcej okolnosti pri stanovení pokuty. Za týchto podmienok Zanders nemôže vytýkať Komisii porušenie zásady správneho úradného postupu z dôvodu, že Komisia nezohľadnila uvedené skutočnosti ako údaje, ktoré mali podľa Zandersu preukázať, že tento podnik rozhodujúcim spôsobom prispel k ukončeniu tajného dohovoru predtým, než Komisa začala vyšetrovanie.

100 Rovnako je vhodné uviesť, že Zanders vo svojej odpovedi na OV neuviedol, že v karteli zohrával výlučne pasívnu úlohu. Nemôže teda namietať nedostatok odôvodnenia rozhodnutia v tomto ohľade. Okrem toho vo svojej odpovedi na OV vzniesol námietky proti tomu, že v období od roku 1992 do jesene 1995 zohrával hlavnú alebo prvoradú úlohu, ktorú mu pripisujú body 187 a 199 OV. Preto uviedol nedostatok priťažujúcich okolností, čo však Komisia v prípade tohto podniku neuznala.

101 Okrem toho, pokiaľ ide o znaleckú správu, ktorú Koehler, MHTP a Zanders dali vypracovať spoločnosti PricewaterhouseCoopers, táto správa z 2. marca 2001 je nazvaná „Konkurenčná situácia na európskom trhu so samoprepisovacím papierom od leta alebo jesene 1995 do februára alebo marca 1997“ (ďalej len „správa PricewaterhouseCoopers“).

102 Zo sprievodného listu k správe PricewaterhouseCoopers vyplýva, že jej hlavným cieľom bolo vyvrátiť tvrdenia, ktoré Komisia uviedla v OV vzhľadom na fungovanie kartelu na trhu so samoprepisovacím papierom v období od leta alebo jesene 1995 do februára alebo marca 1997. Nakoniec, v závere tejto správy je výslovne uvedené, že z hospodárskej analýzy vyplýva, že správanie dotknutých troch výrobcov v období od leta alebo jesene 1995 do februára alebo marca 1997 nebolo zosúladené.

103 Je nutné konštatovať, že správa PricewaterhouseCoopers sa týka obdobia, ktoré sa nezhoduje s obdobím, v ktorom podľa rozhodnutia došlo k protiprávnemu konaniu. Preto ju nemožno považovať za relevantnú.

104 V každom prípade zo znenia žaloby je zjavné, že námietky Zandersu sa týkajú skutočnosti, že Komisia nezohľadnila informácie uvedené aj v správe PricewaterhouseCoopers, ktoré mali preukázať zanedbateľný až nulový dopad pokusov o kartel na ceny v období od januára 1992 do jesene 1995.

105 V tomto ohľade, aj s prihliadnutím na skutočnosť, že je potrebné brať do úvahy doplňujúce údaje poskytnuté na podporu dôkazu, ktorý sa ukázal ako bezpredmetný, Komisii nemožno vytýkať, že nezohľadnila tvrdenia Zandersu o údajne obmedzenom dopade kartelu.

106 V odôvodnení č. 388 rozhodnutia sa totiž uvádza:

„AWA, Carrs, MHTP (Stora), Koehler, Sappi a Zanders tvrdia, že skutočný dopad kartelu na trh so samoprepisovacím papierom v EHP bol veľmi obmedzený, alebo že kartel nemal žiadny negatívny dopad. Tieto podniky v tomto ohľade uvádzajú najmä skutočnosť, že dopad na ceny bol obmedzený alebo nulový, keďže ceny skutočne uplatňované na trhu boli nižšie ako zvýšenia cien vyplývajúce z rozhodnutí alebo oznámení. Podľa účastníkov kartelu to preukazuje, že dohodnuté zvýšenia cien neboli v praxi uskutočnené. Na podporu tohto prehlásenia uviedli mnohé tvrdenia, najmä nasledujúce: ceny a zisky výrobcov výrazne klesli; ceny samoprepisovacieho papiera odrážajú najmä kolísanie nákladov a dopytu po buničine a obmedzenia kapacity počas poslednej fázy kartelu; konkurencia medzi výrobcami sa ďalej uplatňovala; výrobcovia museli individuálne rokovať o zvýšeniach cien s klientmi.“ [neoficiálny preklad]

107 Táto časť rozhodnutia, hoci výslovne neuvádza správu PricewaterhouseCoopers, ktorú Zanders poslal Komisii počas správneho konania, nesporne potvrdzuje skutočnosť, že Komisia počas tohto konania zohľadnila informácie poskytnuté najmä podnikom Zanders, preukazujúce zanedbateľný až nulový dopad pokusov o kartel na ceny v období porušovania. Skutočnosť, že Komisia odmietla tvrdenia podnikov podporené týmito údajmi, znamená, že Komisia sa domnievala, že uvedené tvrdenia neboli spôsobilé zmeniť stanovisko Komisie uvedené v odôvodneniach č. 382 až 387 rozhodnutia, ktoré sa týkalo konkrétneho dopadu porušenia na trh. Na druhej strane túto časť nemožno vykladať v tom zmysle, že dokazuje skutočnosť, že Komisia vo svojom posúdení veci náležite nezohľadnila dôkazy, ktoré Zanders predložil na svoju obranu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. marca 1999, Thyssen Stahl/Komisia, T‑141/94, Zb. s. II‑347, bod 118).

108 Na základe predchádzajúcej analýzy je potrebné piaty žalobný dôvod zamietnuť.

6. O šiestom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady správneho úradného postupu, práva na prístup k spisu a práva na obranu, čo vyplýva z toho, že určité dokumenty vo vyšetrovacom spise boli ťažko lokalizovateľné a zoznam dokumentov, z ktorých pozostával spis, bol nepoužiteľný

a) Tvrdenia účastníkov konania

109 AWA uvádza, že zoznam dokumentov pripojený Komisiou k CD‑ROM‑u, ktoré mu bolo poskytnuté v priebehu správneho konania, bol nepoužiteľný. Tvrdí totiž, že tento zoznam neobsahoval register ani opis dotknutých dokumentov, ale uvádzal dôvody týkajúce sa údajne dôverného charakteru niektorých z nich a prípadné poskytnutie zodpovedajúceho nedôverného znenia.

110 Koehler tvrdí, že pred zaslaním CD‑ROM‑u adresátom OV Komisia odstránila zo spisu niektoré dôverné dokumenty a nahradila ich nedôverným znením, ktoré bolo vložené na iné miesta spisu. Komisia však následne ani v OV, ani v rozhodnutí nezmenila odkazy na takto premiestnené dokumenty. Okrem toho nespomenula existenciu týchto nedôverných znení ani neuviedla spôsob ich vyhľadania v spise. Pokiaľ ide o zoznam dokumentov zostavený Komisiou, ten umožňoval len približnú identifikáciu dotknutých dokumentov. Niekedy bolo dokonca nemožné nájsť predmetný dokument.

111 Komisia sa domnieva, že jej nemožno vytýkať žiadne porušenie práva na obranu. Na jednej strane v rovnakom čase ako CD‑ROM sprístupnila podnikom zoznam rôznych častí spisu odkazom na zvyčajné zaradenie týkajúce sa stupňa prístupnosti dokumentov. Na druhej strane dokumenty uvedené v OV už boli k nemu pripojené, aj s uvedením zodpovedajúceho dôverného a nedôverného znenia.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

112 Z informácií poskytnutých Komisiou v dvoch dotknutých veciach (T‑118/02 a T‑125/02) vyplýva, že Komisia 26. júla 2000 zaslala adresátom OV zoznam dokumentov pripojených k OV v rovnakom čase ako predmetné OV a dokumenty v ňom uvedené. Tento zoznam poskytla v prílohe svojho vyjadrenia k žalobe vo veci T‑125/02. Na žiadosť Súdu prvého stupňa Komisia tiež predložila tento zoznam vo veci T‑118/02.

113 Predmetný zoznam zahŕňa pre každý dokument uvedený v OV, v poradí uvedenia dokumentov v OV, súhrnný opis dokumentu, údaje o podniku, v ktorom bol dokument nájdený alebo ktorý ho predložil, číslo dokumentu a číslo jeho prípadného nedôverného znenia.

114 Okrem toho adresáti OV dostali od Komisie 1. augusta 2000 v rovnakom čase ako CD-ROM obsahujúci celý vyšetrovací spis Komisie aj zoznam nazvaný „Zoznam dokumentov“, spresňujúci pre každý dokument podľa číselného poradia v spise kód prístupnosti dokumentu (A pre prístupný; PA pre čiastočne prístupný; NA pre neprístupný). Čo sa týka dokumentov označených za neprístupné, ako aj pre neprístupné časti dokumentov označených za čiastočne prístupné, obsahoval údaj týkajúci sa umiestnenia v spise nedôverného znenia dokumentu alebo časti dotknutého dokumentu a/alebo súhrnný opis obsahu dokumentu alebo časti dotknutého dokumentu. Tým Komisia plne dodržala ustanovenia bodu II A 1.4 oznámenia o interných pravidlách spracovania žiadostí o prístup k spisu v prípadoch podľa článkov [81] a [82] Zmluvy o ES, článkov 65 a 66 Zmluvy o ESUO a nariadenia Rady (EHS) č. 4064/89 (Ú. v. ES C 23, 1997, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 136).

115 AWA a Koehler, keďže mali k dispozícii jednak zoznam dokumentov pripojených k OV a jednak „Zoznam dokumentov“ uvedený v predchádzajúcom bode, mohli ako ostatní adresáti OV nájsť vo vyšetrovacom spise hľadané dokumenty v ich pôvodnom znení alebo v nedôvernom znení podľa kódu prístupnosti uvedeného v týchto zoznamoch.

116 Určite, ako to potvrdzuje samotná Komisia vo svojich záznamoch vo veci T‑125/02, pokiaľ ide o dokumenty – najmä uvedené v OV, ktoré uvádza Koehler –, ktoré boli označené za neprístupné alebo čiastočne prístupné, adresáti OV okamžite nenašli nedôverné znenie ani súhrnný opis ich obsahu na mieste zodpovedajúcom číslu týchto dokumentov v spise a na nájdenie nedôverného znenia alebo tohto súhrnného opisu museli použiť zoznam. V každom prípade menšie nezhody a mierna strata času, ktoré táto situácia mohla spôsobiť u adresátov OV, nemožno považovať za spôsobilé ovplyvniť zákonnosť rozhodnutia.

117 Z uvedeného vyplýva, že šiesty žalobný dôvod je potrebné zamietnuť.

7. O siedmom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady správneho úradného postupu a práva na obranu z dôvodu oneskoreného oznámenia rozhodnutia

a) Tvrdenia účastníkov konania

118 AWA uvádza, že hoci rozhodnutie bolo zjavne prijaté 20. decembra 2001, tomuto podniku bolo oznámené až 8. februára 2002. Dodáva, že bez ohľadu na dôvody tohto oneskorenia počas jeden a pol mesiaca, ktoré nasledovali po prijatí rozhodnutia, nemohol vysvetliť najmä svojim klientom dôvody, pre ktoré mu bola uložená najvyššia pokuta, akú kedy Komisia uložila.

119 Komisia odpovedá, že 5. februára 2002 prijala stručnú opravu svojho rozhodnutia z 20. decembra 2001 z dôvodu zmeny obchodného mena žalobkyne. Oznámenie rozhodnutia z 8. februára 2002 na základe opravy, ktorá vysvetľuje vykonané zmeny, nemožno preto považovať za oneskorené.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

120 Z listu zo 7. februára 2002, ktorým člen Komisie zodpovedný za oblasť hospodárskej súťaže oznámil rozhodnutie jeho adresátom, medzi nimi aj AWA, vyplýva, že uvedené rozhodnutia bolo prijaté 20. decembra 2001 a opravené 5. februára 2002 písomným konaním E/177/2002. Vykonanie tejto opravy zdôvodňuje, prečo bolo rozhodnutie oznámené jeho adresátom jeden a pol mesiaca po jeho prijatí. Pokiaľ ide o obdobie medzi prijatím rozhodnutia a jeho opravou, nemožno ho považovať za neprimerané.

121 Keďže argumentáciu AWA je potrebné vnímať ako kritizujúcu skutočnosť, že Komisia zverejnila rozhodnutie predtým, než ho oznámila jeho adresátom, čo zabránilo AWA vysvetliť tretím osobám dôvody tohto rozhodnutia, je vhodné uviesť, že AWA neposkytol nijaký dôkaz o tom, že Komisia zverejnila obsah rozhodnutia predtým, než ho oznámila jeho adresátom. V každom prípade, aj za predpokladu, že to tak bolo, je potrebné zdôrazniť, že akokoľvek je tento postup poľutovaniahodný, rozhodnutie bolo prijaté a akty neskôr prijaté nemôžu ovplyvniť jeho platnosť (rozsudok Súdneho dvora z 8. novembra 1983, IAZ a i./Komisia, 96/82 až 102/82, 104/82, 105/82, 108/82 a 110/82, Zb. s. 3369, bod 16).

B – O žalobných dôvodoch založených na porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody EHP, ako aj na nesprávnych posúdeniach Komisie týkajúcich sa účasti určitých podnikov na porušení

122 Tri podniky, to znamená Bolloré, Divipa a Zicuñaga, namietajú proti dôvodnosti posúdení Komisie, týkajúcich sa ich účasti na porušení.

1. Situácia Bolloré

123 Najskôr je potrebné pripomenúť, že v rozhodnutí (body 353 až 356) Komisia považuje Bolloré za zodpovedného za porušenie jednak na základe jeho priamej osobnej účasti na činnostiach kartelu a jednak z dôvodu jeho zodpovednosti za účasť jeho dcérskej spoločnosti Copigraph na karteli. V každom prípade bolo už rozhodnuté (pozri body 66 až 81 vyššie), že Bolloré sa z OV nemohol dozvedieť o výhrade založenej na jeho priamej účasti na karteli ani o skutočnostiach, ktoré Komisia uviedla na podporu tejto výhrady v rozhodnutí. Z tohto záveru vyplýva, že je bezpredmetné skúmať argumentáciu vo veci samej, ktorú uviedol Bolloré, aby spochybnil dôvodnosť svojej osobnej a priamej účasti na karteli.

124 Je teda potrebné preskúmať argumentáciu Bolloré založenú na tom, že Komisia tomuto podniku neoprávnene pripísala protiprávne správanie jeho dcérskej spoločnosti Copigraph pri účasti na karteli.

a) Tvrdenia účastníkov konania

125 Bolloré zdôrazňuje, že Komisia sa v rozhodnutí na účely pripísania zodpovednosti tomuto podniku za správanie Copigraphu opiera o dva dôkazy, ktorými je jednak to, že Copigraph bol v čase porušenia jeho dcérskou spoločnosťou so 100 %-nou účasťou, a jednak skutočnosť, že uvedený podnik určite vedel o účasti Copigraphu na karteli.

126 Tvrdí, že prvý dôkaz nepostačuje na to, aby mu bola pripísaná zodpovednosť za protiprávne správanie Copigraphu. Bol by totiž potrebný doplňujúci dôkaz, ktorý by umožnil Komisii predpokladať existenciu rozhodujúceho vplyvu materskej spoločnosti na správanie jej dcérskej spoločnosti. V predmetnej veci však tento doplňujúci dôkaz chýba. Bolloré vo svojej odpovedi na OV totiž uviedol, že Copigraph disponoval značnou autonómiou, pokiaľ ide o jeho obchodnú politiku, čo Komisia nespochybnila. Okrem toho Copigraph predstavoval len tretinu z obratu papierne Bolloré v Thonon‑les‑Bains a obchodné vzťahy medzi Bolloré a Copigraphom nemohli viesť k obmedzeniu obchodnej autonómie Copigraphu.

127 Čo sa týka druhého uvedeného dôkazu, Bolloré uvádza, že Komisia ho odvodzuje z troch skutočností, ktorými je príslušnosť Copigraphu v jeho oddelení „Zvláštny papier“, skutočnosť, že pán V., riaditeľ tohto oddelenia, bol zároveň generálnym riaditeľom Copigraphu a generálnym riaditeľom papierne Bolloré v Thonon‑les‑Bains a skutočnosť, že pán J. B., vtedajší obchodný riaditeľ Copigraphu, zastával aj funkciu v predaji v papierni v Thonone od roku 1994. Tieto tri skutočnosti však neumožňujú domnievať sa, že Bolloré musel vedieť o účasti Copigraphu na karteli.

128 Podľa Komisie je nesporné, že Copigraph bol od roku 1990 do roku 1998 dcérskou spoločnosťou so 100 %‑nou účasťou Bolloré, čo podľa judikatúry postačuje na predpoklad, že Bolloré mal rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti. Tento predpoklad je navyše podporený dôkazmi uvedenými v odôvodneniach č. 353 až 355 rozhodnutia.

b) Posúdenie Súdom prvého stupňa

129 Najskôr je potrebné zdôrazniť, že hoci Bolloré spochybňuje dĺžku porušenia, nepopiera účasť Copigraphu na činnosti kartelu.

130 Jeho tvrdenie v podstate spočíva v tom, že dôkazy uvedené Komisiou v rozhodnutí neumožňujú pripísať mu zodpovednosť za účasť jeho dcérskej spoločnosti Copigraph na karteli.

131 Je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry okolnosť, že dcérska spoločnosť má vlastnú právnu spôsobilosť, nepostačuje na vyvrátenie možnosti, aby jej správanie bolo prisúdené materskej spoločnosti, najmä ak dcérska spoločnosť neurčuje samostatne svoje správanie na trhu, ale v podstate uplatňuje pokyny, ktoré jej dala materská spoločnosť (rozsudky Súdneho dvora zo 14. júla 1972, ICI/Komisia, 48/69, Zb. s. 619, body 132 a 133; Geigy/Komisia, 52/69, Zb. s. 787, bod 44, a zo 16. novembra 2000, Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia, C‑286/98 P, Zb. s. I‑9925, bod 26).

132 V tejto súvislosti dôkaz týkajúci sa vlastníctva celého obchodného podielu v dcérskej spoločnosti, hoci je silným nepriamym dôkazom o tom, že materská spoločnosť skutočne má rozhodujúci vplyv na správanie jej dcérskej spoločnosti na trhu, sám osebe nestačí na to, aby bola materskej spoločnosti pripísaná zodpovednosť za správanie jej dcérskej spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia, už citovaný v bode 131 vyššie, body 27 až 29, a návrhy, ktoré predložil generálny advokát Mischo k tomuto rozsudku, Zb. s. I‑9928, body 17 až 62). Doplňujúci dôkaz týkajúci sa miery účasti zostáva nevyhnutný, ale možno ho odvodiť z jednotlivých nepriamych dôkazov. Tento doplňujúci dôkaz nemusí nevyhnutne spočívať v preukázaní existencie pokynov skutočne udelených materskou spoločnosťou, aby sa dcérska spoločnosť zúčastnila na karteli (pozri v tomto zmysle uvedené návrhy, body 40, 48 a 51).

133 V predmetnej veci z odôvodnení č. 353 a 354 rozhodnutia vyplýva, že na pripísanie Bolloré zodpovednosti za účasť Copigraphu na karteli sa Komisia neopierala výlučne o to, že celý obchodný podiel Copigraphu nepochybne vlastnil Bolloré v čase porušenia, ale aj o iné skutkové okolnosti uvedené v bode 127 vyššie, ktorých cieľom je preukázať, že Copigraph v podstate uplatňoval pokyny, ktoré mu dal Bolloré.

134 Prevzatím argumentácie uvedenej vo svojej odpovedi na OV z 28. novembra 2000 (bod 353 rozhodnutia) Bolloré uvádza rôzne skutočnosti, ktoré majú preukázať, že Copigraph mal v čase porušenia úplnú obchodnú autonómiu. Za týchto podmienok je vhodné preskúmať, či tieto rôzne tvrdenia sú odôvodnené, alebo naopak existujú nepriame dôkazy potvrdzujúce rozhodujúci vplyv Bolloré na svoju dcérsku spoločnosť.

135 V prvom rade Bolloré počas správneho konania uviedol, že jeho riadiaci orgán bol úplne odlišný od riadiaceho orgánu Copigraphu.

136 Poznámka pod čiarou č. 1 odpovede Bolloré na OV však obsahuje toto:

„Až do roku 1993 mali Bolloré a Copigraph spoločného správcu, pani [G.], ktorá bola zástupcom Bolloré Participation v rade Bolloré Technologie, a stálym zástupcom Copigraph Holding v rá