ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (tretia komora)

z 1. júla 2010

Vec F-97/08

Paulette Füller-Tomlinson

proti

Európskemu parlamentu

„Verejná služba – Bývalý dočasný zamestnanec – Choroba z povolania – Telesné a duševné poškodenie – Dĺžka konania o uznaní choroby za chorobu z povolania“

Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou P. Füller-Tomlinson, bývalá dočasná zamestnankyňa Parlamentu, navrhuje zrušiť rozhodnutie z 9. apríla 2008, ktorým orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy stanovil poškodenie jej fyzickej a psychickej integrity na 20 %

Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. Žalobkyňa je povinná nahradiť všetky trovy konania.

Abstrakt

1. Úradníci – Žaloba – Žaloba proti rozhodnutiu o zamietnutí sťažnosti – Prípustnosť

(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)

2. Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Dôvod vyslovene neuvedený v sťažnosti, ale uvedený implicitne – Prípustnosť

(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)

3. Úradníci – Sociálne zabezpečenie – Poistenie pre prípad úrazu a choroby z povolania – Invalidita – Stanovenie stupňa zdravotného postihnutia podľa hodnotiacej mierky alebo rozsahu – Zákonnosť – Súdna kontrola – Hranice

(Služobný poriadok úradníkov, článok 73 ods. 1; Spoločné pravidlá poistenia úradníkov Európskych spoločenstiev pre prípad úrazu a choroby z povolania, článok 11)

4. Úradníci – Sociálne zabezpečenie – Poistenie pre prípad úrazu a choroby z povolania – Uznanie choroby za chorobu z povolania a stanovenie stupňa trvalej invalidity – Konanie

(Služobný poriadok úradníkov, článok 73; Pravidlá poistenia úradníkov Európskych spoločenstiev pre prípad úrazu a choroby z povolania, články 18 a 20)

1. Dôsledkom návrhov na neplatnosť, formálne smerujúcich proti zamietnutiu sťažnosti je, že akt, proti ktorému bola sťažnosť namierená, bude predložený Súdu pre verejnú službu, pokiaľ ako také nemajú samostatný obsah.

(pozri bod 43)

Odkaz:

Súdny dvor: 17. januára 1989, Vainker/Parlament, 293/87, Zb. s. 23, bod 8

Súd prvého stupňa: 6. apríla 2006, Camós Grau/Komisia, T-309/03, Zb. s. II-1173, bod 43

Súd pre verejnú službu, 11. decembra 2008, Reali/Komisia, F-136/06, Zb. VS s. I-A-1-451 a II-A-1-2495, bod 37

2. Na to, aby bol prípustný žalobný dôvod, ktorý nebol vyslovene uvedený v predchádzajúcej administratívnej sťažnosti, postačuje, aby žalobca v tomto štádiu na neho odkázal implicitne. Keďže konanie pred podaním žaloby má neformálny charakter a dotknuté subjekty konajú vo všeobecnosti v tomto štádiu bez pomoci advokáta, administratíva nesmie vykladať sťažnosti reštriktívnym spôsobom, ale musí ich naopak skúmať v širších súvislostiach.

Vyhlásenie neprípustnosti námietky nezákonnosti z dôvodu nedodržania pravidla zhody by narušovala rovnováhu medzi zachovaním procesných práv úradníka a účelom konania pred podaním žaloby a vytvárala by pre úradníka neprimeranú a neodôvodnenú sankciu. Z dôvodu, že námietka nezákonnosti má už zo svojej vnútornej podstaty právny charakter a kvôli úvahám, ktoré dotknutú osobu vedú k tomu, aby takúto nezákonnosť určila a uplatila, nie je možné požadovať od úradníka alebo zamestnanca, ktorý podal sťažnosť a ktorý nevyhnutne nemá príslušnú právnu kvalifikáciu, aby pod hrozbou jej neskoršej neprípustnosti vzniesol takúto námietku už v štádiu pred podaním žaloby. Toto platí tým skôr, že vznesenie námietky nezákonnosti v štádiu pred podaním žaloby nemôže, a priori, viesť sťažovateľa k úspechu v tomto štádiu, pretože je okrem hypotetických prípadov zjavnej protiprávnosti málo pravdepodobné, že by sa administratíva rozhodla nepoužiť niektoré platné ustanovenie a tým vyhovieť tvrdeniu žalobcu, podľa ktorého toto ustanovenie odporuje norme vyššej právnej sily.

(pozri body 55 a 57)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 29. januára 1997, Vanderhaeghen/Komisia, T-297/94, Zb. VS s. I-A-7 a II-13, bod 37

Súd pre verejnú službu, 1. júla 2010, Mandt/Parlament, F-45/07, bod 121

3. Súd pre verejnú službu môže pri ustanoveniach spoločných pravidiel poistenia úradníkov pre prípad úrazu a choroby z povolania vykonávať iba preskúmanie zjavne nesprávneho posúdenia alebo prekročenia hraníc jej miery voľnej úvahy. Presnejšie, preskúmanie zákonnosti stanovenia stupňa zdravotného postihnutia podľa hodnotiacej mierky alebo rozsahu stupňa zdravotného postihnutia Súdom pre verejnú službu môže byť veľmi obmedzené, jednak vzhľadom na komplexné zdravotné posúdenie, ktoré vyžaduje uplatňovanie uvedenej mierky, ako aj vzhľadom na širokú mieru voľnej úvahy inštitúcií podľa článku 73 ods.1 služobného poriadku, pokiaľ ide o podmienky poistenia pre prípad úrazu a choroby z povolania.

(pozri body 70 a 101)

4. Aby mohla lekárska komisia riadne vydať lekárske stanovisko, musí byť oboznámená so všetkými dokumentmi, ktoré by mohla využiť na svoje posúdenie. Tieto úvahy je potrebné obdobne uplatniť na nálezy vydané lekárom alebo lekármi určenými orgánmi podľa článkov 18 a 20 spoločných pravidiel poistenia úradníkov pre prípad úrazu alebo choroby z povolania. Preto nemôže lekár v prípade neexistencie celkového vyšetrenia a súhrnnej správy o uskutočnenom vyšetrení riadne vydať nález podľa článku 18 pravidiel poistenia.

(pozri bod 163)

Odkaz:

Súd prvého stupňa: 15. júla 1997, R/Komisia, T-187/95, Zb. VS s. I-A-253 a II-729, bod 49; 15. decembra 1999, Nardone/Komisia, T-27/98, Zb. VS s. I-A-267, II-1293, bod 68; 3. marca 2004, Vainker/Parlament, T-48/01, Zb. VS s. I-A-51, II-197, body 129 a 133