NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

PAOLO MENGOZZI

prednesené 9. júna 2011 ( )

Vec C‑225/10

Juan Pérez García,

José Arias Neira,

Fernando Barrera Castro,

Dolores Verdún Espinosa, právna nástupkyňa Josého Bernala Fernándeza,

proti

Familienkasse Nürnberg

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Sozialgericht Nürnberg, Nemecko)

„Nariadenie (EHS) č. 1408/71 – Rodinné prídavky – Dávky pre zdravotne postihnuté nezaopatrené deti dôchodcov, ktorí poberajú dôchodky podľa právnych predpisov viacerých členských štátov – Dávky pre siroty pracovníkov, na ktorých sa vzťahujú právne predpisy viacerých členských štátov – Nárok na poskytovanie rodinných prídavkov v štáte zamestnania – Rodinné prídavky poskytované štátom bydliska nezlučiteľné s inou peňažnou dávkou, pre ktorú sa dotknutá osoba rozhodla“

1. Prejudiciálne otázky, ktoré položil vnútroštátny súd, sa týkajú výkladu článkov 77 a 78 nariadenia (EHS) č. 1408/71( ) (ďalej aj „nariadenie“). Tieto ustanovenia, o ktorých už Súdny dvor rozhodoval pri viacerých príležitostiach, boli úplne zmenené právnym predpisom, ktorý nahradil nariadenie č. 1408/71, a teda nariadením (ES) č. 883/2004( ). Nové ustanovenia sa však na toto konanie nevzťahujú.

2. Predmetom sporu, o ktorom musí vnútroštátny súd rozhodnúť, je žalovaný nárok niektorých španielskych dôchodcov s bydliskom v Španielsku, ktorí ale v minulosti pracovali v Nemecku, na prídavky na nezaopatrené deti (Kindergeld) upravené v nemeckej právnej úprave. Nemecké orgány odmietli poskytnúť tieto dávky, pretože žalobcovia v konaní vo veci samej môžu požiadať o španielske peňažné dávky (prestaciones por hijo a cargo), ktoré predstavujú vyššiu sumu.

I – Právny rámec

A – Právo Únie

3. Článok 1 nariadenia obsahuje v písmene u) tieto dve definície:

„i) ‚rodinné dávky‘ znamenajú všetky vecné dávky alebo peňažné dávky určené na pokrytie rodinných výdavkov..., s výnimkou osobitného príspevku pri narodení dieťaťa uvedeného v prílohe II;

ii) ‚rodinné prídavky‘ znamenajú pravidelné peňažné dávky poskytované výlučne na základe počtu, a ak je to vhodné, veku rodinných príslušníkov“.

4. Články 77 a 78 nariadenia, na ktoré sa vnútroštátny súd pýta Súdny dvor, sú uvedené v hlave III kapitole 8 nazvanej „Dávky pre nezaopatrené deti dôchodcov a pre siroty“.

5. Článok 77 stanovuje:

„1. Na účely tohto článku termín ‚dávky‘ znamená rodinné prídavky pre osobu poberajúcu starobný alebo invalidný dôchodok alebo dôchodok z dôvodu pracovného úrazu alebo choroby z povolania a zvýšenia alebo doplatky k takýmto dôchodkom v súvislosti s deťmi takýchto dôchodcov s výnimkou doplatkov poskytovaných v rámci systémov poistenia za pracovné úrazy a choroby z povolania.

2. Dávky sa poskytujú v súlade s ďalej uvedenými pravidlami bez ohľadu na členský štát, na ktorého území má dôchodca alebo deti bydlisko:

…

b) dôchodcovi, ktorý poberá dôchodky podľa právnych predpisov viacerých členských štátov:

i) v súlade s právnymi predpismi ktoréhokoľvek z týchto štátov, v ktorom má bydlisko, za predpokladu, že sa nárok na jednu z týchto dávok uvedených v odseku 1 nadobudol podľa právnych predpisov tohto štátu, pri zohľadnení ustanovenia článku 79 ods. 1 písm. a)...“.

6. Článok 78 stanovuje:

„1. Na účely tohto článku termín ‚dávky‘; znamená rodinné prídavky a, kde je to vhodné, doplnkové alebo osobitné príspevky pre siroty.

2. Sirotské dávky sa poskytujú v súlade s ďalej uvedenými pravidlami bez ohľadu na členský štát, na ktorého území má sirota alebo fyzická alebo právnická osoba, ktorá sa o ňu skutočne stará, bydlisko alebo sídlo:

…

b) sirote zosnulého zamestnanca alebo samostatne zárobkovo činnej osoby, na ktorú sa vzťahovali právne predpisy viacerých členských štátov:

i) v súlade s právnymi predpismi členského štátu, na ktorého území má sirota bydlisko, za predpokladu, že sa nárok na jednu z dávok uvedených v odseku 1 nadobudol podľa právnych predpisov tohto štátu pri zohľadnení ustanovení článku 79 ods. 1 písm. a), ak je to vhodné, alebo,

…

Právne predpisy členských štátov uplatňované v súvislosti s poskytovaním dávok uvedených v článku 77 pre deti dôchodcov sa však naďalej uplatňujú aj po úmrtí uvedeného dôchodcu v súvislosti s poskytovaním dávok jeho sirotám.“

7. Článok 5 nariadenia ustanovuje, že „členské štáty spresnia... dávky uvedené v článkoch 77 a 78 vo vyhláseniach, ktoré sa oznámia a zverejnia...“.

8. Článok 76 nariadenia sa priamo tejto veci netýka, pretože sa vzťahuje na aktívnych pracovníkov a nie na dôchodcov. Odkazovalo sa naň však v predložených pripomienkach a bude musieť byť preskúmaný v diskusii o prejudiciálnych otázkach. Tento článok vo svojom v súčasnosti platnom znení, ktoré platilo aj v rozhodujúcom čase okolností konania vo veci samej, znie:

„1. Keď počas rovnakého obdobia tým istým rodinným príslušníkom z dôvodu vykonávania povolania právne predpisy členského štátu, na území ktorého majú rodinní príslušníci bydlisko, priznajú nárok na rodinné dávky, nárok na rodinné dávky, ktoré náležia podľa právnych predpisov iného členského štátu, ak to prichádza do úvahy podľa článkov 73 alebo 74, budú pozastavené do výšky, ktorú priznávajú právne predpisy prvého členského štátu.

2. Ak sa nárok na dávky neuplatnil v členskom štáte, na území ktorého majú rodinní príslušníci bydlisko, príslušná inštitúcia iného členského štátu môže uplatniť ustanovenia odseku 1, ako keby dávky poskytoval prvý členský štát.“

9. Najnovšie vyhlásenie Nemecka v zmysle článku 5 nariadenia( ) uvádza „Kindergeld“ medzi rodinnými prídavkami, ktoré patria do rámca uplatňovania článkov 77 a 78 nariadenia.

10. Obdobne, najnovšie vyhlásenie Španielskeho kráľovstva( ) uvádza dávky upravené kráľovskou legislatívnou vyhláškou č. 1/1994, na ktoré majú podľa informácií vnútroštátneho súdu žalobcovia v Španielsku nárok, medzi dávkami, na ktoré sa vzťahujú články 77 a 78 nariadenia.

B – Nemecké právo

11. Prídavky na nezaopatrené deti (Kindergeld)( ) sú ustanovené v nemeckom práve pre všetky deti až do dovŕšenia osemnásteho roku veku. Za osobitných podmienok (pokračovanie v štúdiu, pričom chýba významný príjem, atď.) sa môžu tieto prídavky poskytovať až do 21 rokov, prípadne až do 25 rokov.

12. V prípade zdravotne postihnutých detí, ktoré nie sú schopné sa o seba postarať, sa v zásade prídavky na nezaopatrené deti poskytujú bez vekového obmedzenia.

13. Výška prídavkov na deti sa pravidelne upravuje. Na porovnanie, v roku 2010 sa táto suma pohybovala od 184 eur mesačne (na prvé dieťa) až po 215 eur mesačne (pre štvrté a nasledujúce dieťa). Zdá sa, že rodinné prídavky nie sú nezlučiteľné s prípadnými inými dávkami pre postihnutých.

C – Španielske právo

14. Prídavky na nezaopatrené deti upravené v španielskom právnom poriadku, na ktoré odkazuje uznesenie o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, upravené kráľovskou legislatívnou vyhláškou č. 1/94( ), sa poskytujú na základe čiastočne iného systému oproti nemeckému systému. Konkrétne, prídavky na nezaopatrené deti sa spravidla poskytujú len vtedy, keď rodina nedosahuje zákonom definovaný minimálny príjem.

15. V prípade zdravotne postihnutých detí však aj v Španielsku, rovnako ako v Nemecku, nie sú ustanovené hranice príjmu. Okrem toho, pokiaľ stupeň postihnutia prekročí 65 %, nie sú ustanovené ani vekové obmedzenia. Pre dieťa staršie ako 18 rokov, postihnuté na 65 % bola mesačná suma poskytovaná v roku 2010 vo výške 339,70 eura; v prípade postihnutia v rozsahu 75 % alebo viac išlo o 509,60 eura.

16. Španielska právna úprava však ustanovuje, že nárok na prídavky na nezaopatrené deti nevzniká, pokiaľ boli postihnutej osobe poskytované niektoré iné dávky, medzi ktoré patrí osobitne invalidný dôchodok v zmysle zákona č. 13/1982 o spoločenskej integrácii postihnutých( ).

II – Skutkové okolnosti, spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

17. Žalobcovia v konaní vo veci samej sú španielski občania s bydliskom v Španielsku. Ide o dôchodcov,( ) ktorí v minulosti pracovali v Nemecku, pričom nadobudli nárok na dôchodok na základe nemeckej právnej úpravy. Inými slovami, sú poberateľmi nemeckého dôchodku, ktorý im bol priznaný bez toho, aby bolo potrebné kumulovať obdobia práce vykonávanej v rôznych členských štátoch. Žalobcov spája skutočnosť, že majú plnoleté nezaopatrené zdravotne postihnuté deti.

18. Deti žalobcov poberajú v Španielsku podľa informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom invalidné dôchodky na základe zákona č. 13/1982. V dôsledku toho sa im v zmysle španielskej legislatívy nemôžu poskytovať prídavky na nezaopatrené deti.

19. Určité obdobie poberali žalobcovia na zdravotne postihnuté deti nemecké rodinné prídavky. Následne však bolo poskytovanie týchto dávok pozastavené: podľa nemeckých orgánov totiž „nadobudli“ nárok na španielske rodinné prídavky v zmysle článku 77 ods. 2 písm. b) bodu i) nariadenia. Keďže teda mali v zmysle citovaného ustanovenia práva Únie takýto nárok v štáte bydliska, nemali už nárok na nemecké rodinné prídavky. Skutočnosť, že žalobcovia sa rozhodli poberať v Španielsku dávky, ktoré sú tam upravené ako alternatívne k španielskym rodinným prídavkom, neznamená, že keby chceli, nemohli by sa rozhodnúť, že budú namiesto týchto alternatívnych dávok poberať práve uvedené rodinné prídavky.

20. Na účely rozhodnutia sporu vnútroštátny súd položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

„1. Je potrebné článok 77 ods. 2 písm. b) bod i) nariadenia (EHS) č. 1408/71 vykladať v tom zmysle, že rodinné prídavky pre osoby poberajúce starobný alebo invalidný dôchodok, alebo dôchodok z dôvodu pracovného úrazu či choroby z povolania podľa právnych predpisov viacerých členských štátov (tzv. osoby poberajúce dva dôchodky, resp. niekoľko dôchodkov), ktorých nárok na vyplatenie dôchodku sa zakladá na právnych predpisoch bývalého štátu zamestnania (vnútroštátny nárok na dôchodok), nemusia byť bývalým štátom zamestnania poskytnuté, pokiaľ je v štáte bydliska upravená porovnateľná vyššia dávka, ktorá je však nezlučiteľná s inou dávkou, pre ktorú sa dotknutá osoba na základe možnosti voľby rozhodla?

2. Je potrebné článok 78 ods. 2 písm. b) bod i) nariadenia (EHS) č. 1408/71 vykladať v tom zmysle, že rodinné prídavky sirote zosnulého zamestnanca alebo samostatne zárobkovo činnej osoby, na ktorú sa vzťahovali právne predpisy viacerých členských štátov a u ktorých fiktívny nárok na sirotský dôchodok vyplýva z právnych predpisov bývalého štátu zamestnania (potenciálny vnútroštátny nárok na dôchodok), nemusia byť poskytnuté bývalým štátom zamestnania, pokiaľ je v štáte bydliska upravená porovnateľná vyššia dávka, ktorá je však nezlučiteľná s inou dávkou, pre ktorú sa dotknutá osoba na základe možnosti voľby rozhodla?

3. Týka sa to aj dávky, ktorá patrí do oblasti pôsobnosti článku 77 alebo článku 78 nariadenia (EHS) č. 1408/71, ktorá je síce v zásade upravená v štáte bydliska detí, ale pri tejto dávke neexistuje nijaká možnosť voľby?“

III – Úvodné poznámky

21. Otázky, ktoré položil vnútroštátny súd, sú formulované tak, že sa vychádza z predpokladu, že tak prídavky na nezaopatrené deti upravené v španielskej kráľovskej legislatívnej vyhláške č. 1/94, ako aj rodinné prídavky upravené v nemeckej právnej úprave, patria do rámca pôsobnosti článku 77 (a článku 78) nariadenia. Napriek tomu je však aj z hľadiska pripomienok, ktoré boli predložené písomne a prednesené ústne na pojednávaní, potrebné najskôr zistiť, či je to skutočne tak. Nebolo by totiž potrebné odpovedať na otázky, ktoré položil vnútroštátny súd, keby dávky nespadali pod článok 77.

22. Ako je na základe uvedeného právneho rámca vidieť, tieto dva pojmy rodinné dávky a rodinné prídavky sa v zmysle nariadenia jasne rozlišujú. Osobitne v zmysle článku 1 písm. u) „rodinné dávky“ sú určené na „pokrytie rodinných výdavkov“: v dôsledku toho sa ich poskytovanie často viaže na sociálne podmienky alebo na príjem potenciálnych príjemcov. „Rodinné prídavky“ sú naopak peňažné dávky poskytované „výlučne na základe počtu, a ak je to vhodné, veku rodinných príslušníkov“.

23. Osobitosť článku 77 nariadenia spočíva v skutočnosti, že „dávky“, o ktorých hovorí, sú výlučne „rodinné prídavky“. Judikatúra Súdneho dvora opakovane potvrdila, že pojem „rodinné prídavky“ v zmysle článku 77 sa zhoduje s pojmom podľa článku 1 písm. u)( ). Osobitne Súdny dvor uviedol, že okolnosť, že článok 77 nariadenia sa vzťahuje len na rodinné prídavky, je odôvodnená tým, že len dávky viazané na počet alebo vek detí sa môžu považovať za nárokovateľné aj v štáte, ktorý nie je štátom bydliska príjemcov. Naopak, iné dávky určené tak ako rodinné dávky na pokrytie určitých rodinných výdavkov „sú vo väčšine prípadov úzko spojené so sociálnym prostredím, a preto s bydliskom dotknutých osôb“( ).

24. Je preto potrebné zistiť, či prídavky na nezaopatrené deti ustanovené v španielskej právnej úprave a rodinné prídavky ustanovené v nemeckej právnej úprave sú „rodinné prídavky“ v zmysle nariadenia.

25. Pokiaľ ide o španielsku dávku, základný mechanizmus ustanovuje, ako sme videli vyššie, že prídavky na nezaopatrené deti sa priznávajú len rodinám, ktoré nedosahujú určitý minimálny príjem. Z tohto dôvodu sa tieto prídavky odlišujú od typického modelu rodinných prídavkov ustanovených v právnej úprave Spoločenstva: poskytujú sa totiž nielen na základe podmienok spojených s počtom a vekom detí, ale aj na základe ďalšej okolnosti, čiže príjmu rodiny.

26. V prípade ťažko zdravotne postihnutých detí však španielska právna úprava ustanovuje, že podmienky príjmu už nie sú významné a že už sa neprihliada na vek týchto detí. Na druhej strane stupeň postihnutia má vplyv na výšku poskytovaných súm.

27. Pokiaľ ide o Nemecko, „normálny“ mechanizmus rodinných prídavkov nepochybne patrí do modelu nariadenia: významný je totiž len počet a vek detí, pričom príjem rodiny nehrá žiadnu rolu. Aj v nemeckom systéme však v prípade zdravotne postihnutých detí funguje systém odlišným spôsobom, pretože sa už neprihliada na vek.

28. Ako možno teda vidieť, ani španielsky, ani nemecký systém nestanovujú v prípade plnoletých zdravotne postihnutých detí systém, ktorý by bol úplne v súlade s definíciou „rodinných prídavkov“ uvedenou v nariadení. V oboch prípadoch je totiž práve okolnosť zdravotného postihnutia rozhodujúca pre vznik nároku plnoletých zdravotne postihnutých detí na dávku: tento nárok by v zásade inak neexistoval. Inými slovami, tak španielska, ako aj nemecká právna úprava priznávajú dávku s prihliadnutím na ďalšiu okolnosť (zdravotné postihnutie) oproti dvom okolnostiam (vek a počet detí), ktoré sú podľa nariadenia jedinými okolnosťami, ktoré môžu určovať nárok na dávku, ktorá by sa dala definovať ako „rodinné prídavky“. V prípade španielskej dávky vytvára ďalšiu podmienku skutočnosť, že na určenie výšky prídavkov na nezaopatrené deti sa prihliada aj na stupeň zdravotného postihnutia.

29. Je však potrebné zdôrazniť, že ako som uviedol vyššie, v príslušných vyhláseniach podľa článku 5 nariadenia tak Španielske kráľovstvo, ako aj Spolková republika Nemecko uviedli, že medzi dávky, ktoré patria do rámca pôsobnosti článkov 77 a 78 samotného nariadenia, patria prídavky na nezaopatrené deti upravené v španielskej právnej úprave a rodinné prídavky upravené v nemeckej právnej úprave.

30. V tejto súvislosti zastáva judikatúra stanovisko, že hoci skutočnosť, že dávka nie je uvedená vo vyhlásení podľa článku 5 nariadenia nestačí na to, aby sa vylúčilo, že táto dávka môže patriť medzi dávky uvedené v článku 77, naopak dávky, ktoré sú uvedené v takomto vyhlásení automaticky patria do pôsobnosti článku 77. Inými slovami, štát sa nemôže po tom, ako uviedol dávku vo vlastnom vyhlásení, snažiť vyhnúť sa svojim záväzkom na základe tvrdenia, že táto dávka nespĺňa podmienky uvedené v nariadení na to, aby patrila do pôsobnosti článku 77.( )

31. Z toho teda vyplýva, že vo všeobecnosti aj Španielske kráľovstvo, aj Spolková republika Nemecko sú povinné poskytovať prídavky na nezaopatrené deti a rodinné prídavky, ktoré sa vyplácajú plnoletým zdravotne postihnutým deťom ako „rodinné prídavky“ v zmysle článku 77 nariadenia.

32. Komisia na pojednávaní trvala na tom, že je potrebné posudzovať španielske dávky na základe ich objektívnych charakteristík bez toho, aby sa prihliadalo na ich názov alebo na skutočnosť, že boli uvedené vo vyhlásení v zmysle článku 5. Tento názor nemožno prijať.

33. V prvom rade, ako sme videli, oba členské štáty priznali nárok na dávky, ktoré sú predmetom tohto konania. Táto okolnosť ako taká neurčuje, ktorý z týchto dvoch štátov je povinný ich poskytovať: jednoducho znamená, že v situáciách, ktoré sa týkajú týchto dvoch dotknutých štátov, sa musia na účely určenia, ktorý štát musí skutočne tieto dávky poskytnúť, uplatniť pravidlá uvedené v článkoch 77 a 78. A to, aby sme ostali pri vzťahoch medzi Španielskom a Nemeckom, platí jednak pre prípad osôb s bydliskom v Španielsku, ktorí pracovali v Nemecku (ako tu), ako aj v opačnom prípade.

34. V druhom rade, stanovisko Komisie vyvoláva nebezpečenstvo, že článok 5 nariadenia a povinnosť tam uvedeného vyhlásenia by úplne stratili potrebný účinok. Je pravda, že pojem „rodinné prídavky“ v zmysle nariadenia je pojem práva Únie, ktorý je uvedený v článku 1 samotného nariadenia. Zároveň je však pravda, že ako bolo uvedené( ), podľa judikatúry tento pojem konkrétne zahŕňa na jednej strane dávky, ktoré uviedli členské štáty vo vyhlásení v zmysle článku 5, a na druhej strane iné dávky, ktoré aj keď nie sú uvedené vo vyhlásení, majú charakteristiky uvedené v článku 1 písm. u), ako „rodinné prídavky“.

35. Postupovať podľa výkladu Komisie by okrem toho predstavovalo nebezpečenstvo neprijateľným spôsobom rozdrobiť kontext dávok, na ktoré majú nárok nezaopatrené deti. V tomto prípade napríklad, aj keď sa nemecké rodinné prídavky platia rodinám s plnoletými zdravotne postihnutými deťmi, mali by byť s veľkou pravdepodobnosťou vylúčené z rámca pôsobnosti článkov 77 a 78 nariadenia.( ) Dalo by sa opýtať, ktoré z „rodinných prídavkov“ uznaných a uvedených vo vyhláseniach rôznych štátov podľa článku 5 by nepochybne patrili do vymedzenia podľa článku 1 písm. u), keby sa preskúmali spôsobom, ktorý uvádza Komisia.

36. Okrem toho uvádzam, že samotné Španielske kráľovstvo jednak vo svojich písomných pripomienkach, ako aj na pojednávaní nenamietalo proti skutočnosti, že dávky upravené kráľovskou legislatívnou vyhláškou č. 1/94 patria do rámca pôsobnosti článkov 77 a 78 nariadenia. Je tiež vhodné pripomenúť, že hoci v tomto konaní je takáto kvalifikácia pre Španielsko nepodstatná, v iných prípadoch by mohla naopak znamenať pre tento členský štát povinnosť platiť dávky, na ktoré by nevznikol nárok, keby nepatrili do rámca vyššie uvedených článkov 77 a 78.

37. Napokon aj možno vidieť, že existuje judikatúra Súdneho dvora, v ktorej sa, hoci implicitne, obe dávky, ktoré sú predmetom tejto diskusie, považujú za dávky patriace do rámca pôsobnosti článkov 77 a 78 nariadenia.( )

38. Na základe všetkých uvedených dôvodov sa domnievam, že na účely odpovede na prejudiciálne otázky v tomto konaní sa môžu obe dávky, tak španielska, ako aj nemecká, považovať za dávky patriace do rámca pôsobnosti článku 77. Ide napokon o záver, ku ktorému implicitne dospel aj vnútroštátny súd na základe preskúmania príslušných vnútroštátnych ustanovení.

IV – O prvej a druhej otázke

39. Prvá a druhá prejudiciálna otázka sú formulované takmer rovnako a odkazujú na dve ustanovenia (články 77 a 78 nariadenia), ktoré, odhliadnuc od skutočnosti, že sa zaoberajú pracovníkmi na dôchodku a sirotami, sú takmer totožné. Preto sa tieto dve otázky musia preskúmať spoločne.

40. Týmito otázkami sa vnútroštátny súd pýta, či za takých okolností, aké nastali v konaní vo veci samej, môže správny orgán členského štátu oprávnene odmietnuť poskytovať rodinné prídavky bývalému pracovníkovi (alebo jeho sirotám) s bydliskom v zahraničí v prípade, keď má v štáte bydliska nárok na rodinné prídavky, ale ich nepoberá, pretože sa rozhodol, že bude od štátu bydliska poberať( ) alternatívnu dávku, ktorá s nimi nie jej zlučiteľná.

41. Teraz pristúpim k preskúmaniu prvej otázky týkajúcej sa článku 77: vzhľadom na totožnosť článkov 77 a 78 sa závery, ku ktorým dospejem, budú vzťahovať aj na druhý z týchto článkov, a preto aj na druhú otázku.

42. Dôvod otázky spočíva v skutočnosti, že v zmysle článku 77 nariadenia v prípade, keď má dôchodca nárok na dávky na základe právnych predpisov viacerých členských štátov, v zásade prináleží štátu bydliska, aby platil rodinné prídavky. To však platí za podmienky, že nárok „nadobudol“ v zmysle právnej úpravy tohto štátu. V podstate sa vnútroštátny súd pýta, či sa v tomto prípade môže usúdiť, že nárok na rodinné prídavky v Španielsku sa „nadobudol“, hoci sa prídavky neposkytujú, pretože žalobcovia v konaní vo veci samej by mohli poberať dávky, keby sa vzdali alternatívnych dávok, pre ktoré sa rozhodli.

43. Na prvý pohľad, sústrediac sa na znenie predpisu, sa nezdá, že táto otázka môže vyvolať veľké problémy. Dalo by sa totiž usúdiť, že na to, aby sa určitý nárok mohol považovať za „nadobudnutý“ v zmysle článku 77 nariadenia, stačí, aby potenciálny príjemca mohol na základe žiadosti dávku poberať. Z tohto pohľadu by bola okolnosť, že žiadosť nebola podaná, bezvýznamná, rovnako ako skutočnosť, že príjemca sa rozhodol pre alternatívnu dávku: v oboch prípadoch by nepoberanie rodinných prídavkov bolo dôsledkom prejavu vôle príjemcu a nárok by sa aj tak „nadobudol“.

44. Je však potrebné pripomenúť, že judikatúra Súdneho dvora opakovane vo vzťahu k článku 76 ods. 1 nariadenia potvrdila, že nárok na dávku „nenáleží“( ), pokiaľ ho príjemca nepoberá, aj napriek tomu, že na to má právo, pretože napríklad nepodal žiadosť.( ) Súčasný odsek 2 článku 76, ktorý ustanovuje, že nepodanie žiadosti o dávky, na ktoré existuje nárok, naopak umožňuje, aby členský štát konal tak, akoby štát, ktorému sa mala podať žiadosť, poskytoval dávky, bol doplnený normotvorcom následne( ) ako reakcia na toto smerovanie Súdneho dvora.

45. Súdny dvor napokon nedávno spresnil, že táto judikatúra napriek tomu, že už zjavne nie je uplatniteľná na odsek 1 článku 76 nariadenia, bude aj naďalej platiť pre obdobné ustanovenia, ktoré v tomto sektore neboli zmenené.( )

46. Na základe citovaných rozhodnutí Súdneho dvora by sa teda na prvé dve otázky, ktoré položil vnútroštátny súd, malo odpovedať tak, že sa vylúči, že žalobcovia v konaní vo veci samej, ktorí sa v Španielsku rozhodli pre inú dávku, ktorá je alternatívou k rodinným prídavkom, „nadobudli“ v tomto členskom štáte nárok na rodinné prídavky.

47. Existujú však dva argumenty, ktoré by mohli byť použité na podporu názoru, že práve opísaná judikatúra sa na článok 77 ods. 1 nariadenia nevzťahuje.

48. V prvom rade sa dá vychádzať z rozdielov v zneniach článkov 76 a 77. Ako bolo uvedené, článok 76 hovorí o dávkach, ktoré „náležia“( ), zatiaľ čo článok 77 v rozhodujúcej časti odkazuje na nárok, ktorý sa „nadobudol“. Tento rozdiel sa nachádza bezo zmeny v rôznych jazykových zneniach predpisu. Preto by bolo možné tvrdiť, že judikatúra vytvorená Súdnym dvorom vo vzťahu k článku 76 sa nemôže použiť na nasledujúci článok, pretože ten odkazuje na odlišnú situáciu. Z tohto hľadiska by sa rozhodnutie normotvorcu zmeniť len článok 76 a nie článok 77 mohlo vysvetľovať tak, že normotvorca nepovažoval za potrebné zasahovať do druhého ustanovenia.

49. V druhom rade, alternatívne, je možné navrhnúť, aby sa analogicky aj v prípade článku 77 ods. 2 použil článok 76, ktorý umožňuje, aby členský štát, ako bolo uvedené, konal tak, akoby sa dávka skutočne poskytovala v inom členskom štáte vtedy, ak sa to tak nedeje len z dôvodu nepodania žiadosti. Toto riešenie osobitne navrhla nemecká vláda vo svojich písomných pripomienkach, pričom vychádzala najmä z porovnateľnosti situácií, ktoré sú upravené v týchto dvoch článkoch, a z teleologického výkladu, z hľadiska vôle normotvorcu, ktorý doplnil v roku 1989 do článku 76 nový odsek.

50. Aj keď chápem a čiastočne súhlasím s obavami, z ktorých vychádzajú dva práve uvedené argumenty, podľa môjho názoru však nie sú, najmä vzhľadom na ustálenú judikatúru Súdneho dvora, presvedčivé.

51. Pokiaľ ide o prvý argument, rozdiely v znení medzi týmito dvoma preskúmavanými ustanoveniami nie sú dostatočne jasné na to, aby umožnili ich rozlišovanie na účely uplatňovania zásad judikatúry. Je totiž potrebné pripomenúť, že keď Súdny dvor vykladal článok 76 nariadenia, priveľmi sa nezdržal gramatickými drobnosťami a vyložil právny predpis v podstate veľmi pragmaticky, sústrediac sa len na to, či dávku poberá dotknutá osoba( ). Okrem toho pri výklade tohto ustanovenia Súdny dvor nezabudol zdôrazniť význam okolnosti, že sa má poskytnúť taký výklad tohto ustanovenia, ktorý bude na prospech uskutočnenia voľného pohybu pracovníkov.( ) Okrem toho pripomínam, že sa zdá, že samotná nemecká vláda vylúčila možnosť robiť takéto rozdiely a navrhla druhú alternatívu, čiže analogické uplatnenie článku 76 ods. 2.

52. Ani táto druhá alternatíva však podľa môjho názoru nemôže byť prijatá. Odsek 2 článku 76 sa totiž musí z hľadiska už citovanej judikatúry považovať za obmedzujúcu doložku vo vzťahu k nároku na dávku upravenú nariadením. Ako taká sa musí táto doložka vykladať reštriktívne.( ) Okrem toho Súdny dvor nedávno odmietol analogické uplatňovanie tohto ustanovenia v situácii, ktorá bola z mnohých hľadísk obdobná situácii v tomto konaní.( )

53. Na záver môjho preskúmania prvej a druhej otázky preto navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal tak, že vyhlási, že v takej situácii, akou je situácia v konaní vo veci samej, dávku, na ktorú vznikol nárok v zmysle článku 77 alebo článku 78 nariadenia nemôže orgán členského štátu, v ktorom príjemcovia nadobudli nárok na dôchodok na základe vnútroštátnej právnej úpravy, odmietnuť, pokiaľ je v štáte bydliska stanovená obdobná dávka vo vyššej sume, ktorá je však nezlučiteľná s inou dávkou, pre ktorú sa dotknutá osoba rozhodla, pričom využila možnosť voľby.

V – O tretej prejudiciálnej otázke

54. Treťou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či odpoveď na prvé dve otázky má byť iná, keby rodinné prídavky v štáte bydliska nemohli byť v konkrétnom prípade poskytnuté, hoci v zásade sa priznávajú, pretože alternatívna dávka je s nimi nezlučiteľná a je povinná, v dôsledku čoho potenciálni príjemcovia nemajú ani možnosť rozhodnúť sa, ak by dostali takú príležitosť, pre rodinné prídavky.

55. Otázka je položená, aj keď nie výslovne, pre prípad, keby Súdny dvor vyhlásil, že v takej situácii, aká je opísaná v prvej a v druhej otázke (právo voľby medzi rodinnými prídavkami a inými dávkami s tým, že zvoliť si môže dotknutá osoba), môže štát, v ktorom sa vykonávalo zamestnanie (v tomto prípade Nemecko), odmietnuť vyplácať rodinné prídavky.

56. Keďže navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prvé dve prejudiciálne otázky opačne, odpoveď, ktorá sa má poskytnúť na tretiu otázku, vyplýva automaticky z odpovede navrhnutej pre prvé dve otázky. Ak nárok na nemecké rodinné prídavky nezanikne, pokiaľ sa španielske rodinné prídavky nepoberajú v dôsledku voľby potenciálnych príjemcov, o to viac tento nárok nebude môcť zaniknúť, pokiaľ táto možnosť voľby neexistuje. V takom prípade sa nedá ani povedať, že v Španielsku existuje nárok na poberanie rodinných prídavkov: sám vnútroštátny súd uvádza, že podľa jeho názoru v takej situácii by sa nemecké rodinné prídavky museli aj naďalej vyplácať.

57. Preto navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na tretiu prejudiciálnu otázku tak, že vyhlási, že to, čo je uvedené v odpovedi na prvé dve otázky, platí aj pre prípad, keď poskytovanie rodinných prídavkov v štáte bydliska je síce teoreticky stanovené, nemôže však k nemu dôjsť, a to ani v dôsledku takéhoto rozhodnutia príjemcov.

VI – Návrh

58. Vzhľadom na prednesené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Sozialgericht Nürnberg, takto:

1. Dávku poskytovanú na základe článku 77 alebo článku 78 nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, nemôže orgán členského štátu, v ktorom príjemcovia nadobudli nárok na dôchodok na základe vnútroštátnej právnej úpravy, odmietnuť, pokiaľ je v štáte bydliska stanovená obdobná dávka vo vyššej sume, ktorá je však nezlučiteľná s inou dávkou, pre ktorú sa dotknutá osoba rozhodla, pričom využila možnosť voľby.

2. To platí aj pre prípad, v ktorom je poskytovanie rodinných prídavkov v štáte bydliska síce teoreticky stanovené, ale nemôže k nemu dôjsť, a to ani v dôsledku takého rozhodnutia príjemcov.