Ustanovenia Zmluvy ES týkajúce sa poplatkov s rovnakým účinkom a diskriminačného vnútroštátneho zdanenia nemožno uplatniť kumulatívne, takže to isté opatrenie nemôže v systéme Zmluvy patriť zároveň do oboch kategórií.

Článok 90 ES sa uplatňuje na vnútroštátne zdanenie, ktoré sa týka používania dovezených výrobkov, keď tieto výrobky sú v podstate určené na takéto používanie a sú dovezené len s týmto cieľom. Okrem toho na daň, ktorá sa vyberá nie z výrobkov ako takých, ale z určitej činnosti podniku, ktorá súvisí s výrobkami a ktorá sa vypočítava v závislosti najmä od hmotnosti predmetných výrobkov, sa vzťahuje článok 90 ES a keďže sa premieta okamžite do ceny vnútroštátnych a dovážaných výrobkov, musí sa uplatňovať nediskriminačne na dovážané výrobky. V tejto súvislosti, pokiaľ ide o odpady určené na zneškodnenie, vhodným kritériom na posúdenie prípadných obmedzení slobody pohybu týchto tovarov je kritérium dopadu dane na cenu zaplatenú hospodárskymi subjektmi za zbavenie sa týchto odpadov, keďže jedinými obchodnými transakciami, ktorých predmetom môžu byť takéto odpady, sú tie, ktoré sa týkajú ich zneškodnenia alebo uloženia na skládku.

Takéto rozdielne zaobchádzanie nemožno odôvodniť vecnou nemožnosťou identifikovať znečistené oblasti alebo potenciálne znečistené oblasti na území iných členských štátov, pretože ťažkosti v praxi nemôžu odôvodňovať uplatnenie vnútroštátneho zdanenia, ktoré diskriminuje výrobky pochádzajúce z iných členských štátov. Okrem toho, aj keď v zásade článok 90 ES nestanovuje členským štátom povinnosť zrušiť objektívne odôvodnené rozdiely, ktoré vnútroštátna právna úprava stanovuje medzi vnútroštátnymi zdaneniami vnútroštátnych výrobkov, neplatí to vtedy, keď toto zrušenie je jediným prostriedkom umožňujúcim vyhnúť sa priamej alebo nepriamej diskriminácii dovážaných výrobkov.

Hoci totiž právo Spoločenstva v súčasnom stave svojho vývoja neobmedzuje slobodu žiadneho členského štátu zaviesť diferencovaný daňový systém pre určité výrobky, a to aj pre výrobky podobné v zmysle článku 90 prvého odseku ES na základe objektívnych kritérií, takéto rozlišovanie je zlučiteľné s právom Spoločenstva, len ak sleduje ciele, ktoré sú zlučiteľné s požiadavkami Zmluvy, ako aj sekundárneho práva, a pokiaľ spôsob ich vykonávania je spôsobilý zabrániť akejkoľvek forme priamej alebo nepriamej diskriminácie, pokiaľ ide o dovoz z iného členského štátu, alebo akejkoľvek forme ochrany konkurenčnej domácej výroby. Takéto daňové ustanovenie môže viesť v určitých prípadoch k vyššiemu zdaneniu dovážaného výrobku, ako je zdanenie vnútroštátneho výrobku. Okrem toho rozdiel pôvodu medzi vnútroštátnymi odpadmi a dovážanými odpadmi z iných členských štátov nepostačuje na vylúčenie toho, aby boli podobné v zmysle článku 90 prvého odseku ES.

Keďže sa členský štát vzdal prijatia opatrení, ktorými by úplne alebo čiastočne zakázal prepravu odpadu alebo proti nej systematicky namietal, akými sú tie uvedené v článku 4 ods. 3 písm. a) bode i) nariadenia č. 259/93 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho spoločenstva, a nevyjadril odôvodnené námietky proti plánovanej preprave odpadov, akými sú tie uvedené v písmene b) bode i) toho istého odseku, nemôže ukladať zákazy alebo obmedzenia voľnému pohybu prepravovaných odpadov na jeho území, ktoré by sa zakladali na zásadách blízkosti a sebestačnosti na úrovni Spoločenstva a na vnútroštátnej úrovni, keďže samotné podmienky a postupy stanovené nariadením č. 259/93 na prepravu odpadov medzi členskými štátmi boli prijaté v snahe zabezpečiť ochranu životného prostredia, pričom sa zohľadnili aj tieto zásady.

(pozri body 64, 67)