ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

Spojené kráľovstvo zdôrazňuje, že riešenie, ktoré navrhuje Komisia, aby sa zabránilo nerezidentom Estónska disponovať väčšou sociálnou výhodou, akú majú rezidenti, a ktoré spočíva v skutočnosti, že orgány tohto členského štátu vezmú pri uplatnení zníženia základu dane do úvahy celosvetový príjem dotknutého daňovníka, nie je správne. Podľa znenia dohody o zamedzení dvojitého zdanenia bude totiž nemožné v Estónsku zdaniť príjmy poberané vo Fínsku. Estónska republika tak nebude schopná vypočítať celosvetový príjem dotknutého daňovníka, hoci Fínska republika by to urobiť mohla vzhľadom na skutočnosť, že daňovník má bydlisko vo Fínsku a že fínske orgány majú právomoc na získanie informácií a dokladov. Analýza Komisie by mala za následok, že Estónska republika by musela uplatniť nezdaniteľné pásmo základu len na príjem poberaný v Estónsku a že nerezident by disponoval aj v Estónsku, aj vo Fínsku výhodou vzhľadom na svoju osobnú a rodinnú situáciu.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Lebara Ltd (ďalej len „Lebara“) a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (ďalej len „Commissioners“) vo veci daňového výmeru vydaného Commissioners týkajúceho sa dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“), ktorú mala Lebara údajne zaplatiť z telekomunikačných služieb poskytnutých v marci 2005.
11

Kapitola V nariadenia č. 343/2003 s názvom „Prevzatie a vrátenie“ zahŕňa článok 16, ktorý znie takto: „1. Členský štát zodpovedný za posúdenie žiadosti o azyl podľa tohto nariadenia je povinný: a) prevziať za podmienok ustanovených v článkoch 17 až 19 žiadateľa o azyl, ktorý podal žiadosť v inom členskom štáte; b) ukončiť posúdenie žiadosti o azyl; c) vrátiť za podmienok ustanovených v článku 20 žiadateľa, ktorého žiadosť je v procese posudzovania a ktorý sa nachádza na území iného členského štátu bez povolenia; d) vrátiť za podmienok ustanovených v článku 20 žiadateľa, ktorý stiahol posudzovanú žiadosť a podal žiadosť v inom členskom štáte; e) vrátiť za podmienok ustanovených v článku 20 štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorého žiadosť o azyl zamietol a ktorý sa nachádza na území iného členského štátu bez povolenia. … 3. Povinnosti špecifikované v ods. 1 skončia, keď štátny príslušník tretej krajiny opustí územie členského štátu najmenej na tri mesiace, ak tento štátny príslušník tretej krajiny nie je držiteľom platného povolenia na pobyt vydaného zodpovedným členským štátom. 4. Povinnosti špecifikované v ods. 1 písm. d) a e) takisto skončia, keď členský štát zodpovedný za posúdenie žiadosti po stiahnutí alebo zamietnutí žiadosti prijal a skutočne vykonal ustanovenia, ktoré sú potrebné predtým, ako môže štátny príslušník tretej krajiny odísť do svojej krajiny pôvodu alebo do inej krajiny, do ktorej môže oprávnene cestovať.“
17

Žiadosť pána Neidel, ktorou sa domáhal, aby mu bola preplatená nevyčerpaná dovolenka v uvedenej výške, Stadt Frankfurt am Main zamietol rozhodnutím z dôvodu, že nemecké právo v oblasti verejnej služby neupravuje preplatenie nevyčerpaných dní dovolenky. Podľa Stadt Frankfurt am Main článok 7 ods. 2 smernice 2003/88 sa na úradníkov nevzťahuje. Stadt Frankfurt am Main navyše tvrdí, že odchod do dôchodku nespadá pod pojem „skončenie pracovného pomeru“ v zmysle tohto ustanovenia.
2

Odôvodnenia 2, 3, 6, 9, 10 a 18 smernice 2003/109, ktorá bola prijatá na základe článku 63 bodov 3 a 4 ES, znejú takto: „(2) Európska Rada na svojom mimoriadnom zasadnutí v Tampere v dňoch 15. a 16. októbra 1999 vyhlásila, že právne postavenie štátnych príslušníkov tretích krajín by malo byť priblížené k právnemu postaveniu štátnych príslušníkov členských štátov a že osobe, ktorá sa určitú stanovenú dobu oprávnene zdržiava v členskom štáte a ktorá je držiteľom povolenia na dlhodobý pobyt, by mali byť priznané v členskom štáte jednotné práva, ktoré sa čo najviac približujú právam občanov Európskej únie; (3) táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady, ktoré uznáva predovšetkým Európska dohoda o ochrane ľudských práv a základných slobôd a Charta základných práv Európskej únie; … (6) hlavným kritériom na získanie právneho postavenia osoby s dlhodobým pobytom by mala byť dĺžka pobytu na území členského štátu. … … (9) ekonomické hľadisko by nemalo byť dôvodom na zamietnutie priznania postavenia osoby s dlhodobým pobytom a nepovažuje sa za zásah do príslušných podmienok; (10) sa vypracuje súhrn pravidiel postupu na posudzovanie žiadosti o povolenie na dlhodobý pobyt. Tieto postupy by mali byť efektívne a kontrolovateľné, s ohľadom na bežnú pracovnú záťaž správy členských štátov, mali by byť aj transparentné a spravodlivé, aby sa tým, ktorých sa to týka, ponúkla primeraná právna istota. Nemali by sa vytvárať prostriedky pre bránenie výkonu práva na pobyt; … (18) vytváranie podmienok, s ohľadom na ktoré štátni príslušníci tretej krajiny, ktorí majú dlhodobý pobyt získajú právo na pobyt v inom členskom štáte, by malo prispieť k efektívnej realizácii vnútorného trhu ako oblasti, v ktorej je zaručený voľný pohyb osôb. Takisto by mohlo vytvárať hlavný faktor mobility, predovšetkým na trhu zamestnanosti únie.“
61

Nemecká vláda zdôrazňuje, že podľa svojho znenia článok 11 ods. 4 druhý pododsek smernice 2006/126 neupravuje ani prípadné porušenie podmienky obvyklého bydliska na území členského štátu vydávajúceho vodičský preukaz, ani uplynutie obdobia, počas ktorého je zakázané nadobudnúť nový vodičský preukaz. Hoci je vo francúzskej („à une personne dont le permis de conduire fait l’objet, sur son territoire, d’une restriction, d’une suspension ou d’un retrait“) a v anglickej jazykovej verzii („to a person whose driving licence is restricted, suspended or withdrawn in the former State’s territory“) tohto ustanovenia použitý prítomný čas, jeho znenie jasne umožňuje, aby sa uplatnilo na osobu, ktorej bol vodičský preukaz v zmysle nemeckého práva odobratý a pri ktorej uplynie obdobie dočasného zákazu nadobudnutia nového vodičského preukazu. V prípade, že danej osobe ešte nebol vrátený nemecký vodičský preukaz, predstavuje táto osoba naďalej „predmet odobratia“.
49

Po štvrté španielska vláda sa domnieva, že pokiaľ ide o obmedzenie voľného pohybu tovaru, jeho odstránenie je potrebné iba v prípade, keď by vytvorilo výhodu pre spotrebiteľov, teda najmä ak by znamenalo zníženie ceny. Keďže je však tabak monopolizovaný výrobok predávaný za pevné ceny, nemalo by odstránenie zákazu dovozu v prípade maloobchodných predajcov tabakových výrobkov pre spotrebiteľa úžitok, pretože by z toho profitovali výlučne maloobchodníci.
11

Pri výbere dane za jazdené motorové vozidlá sa zohľadní dĺžka doterajšieho používania so znížením sumy dane o určitú percentuálnu sadzbu. Do 1. februára 2007 bola táto daň splatná v jednej sume a s konečnou platnosťou bez možnosti vrátenia a to aj v prípade, ak sa dotknuté motorové vozidlo po určitom čase už nepoužívalo na holandských cestných komunikáciách.
9

Článok 7 uvedenej smernice znie: „1. Členské štáty zabezpečia, aby v záujme spotrebiteľov a subjektov hospodárskej súťaže [konkurentov – neoficiálny preklad] existovali primerané a účinné prostriedky, ktoré by zabránili súvislému uplatňovaniu [na zabránenie ďalšiemu používaniu – neoficiálny preklad] nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených [uzatváraných – neoficiálny preklad] so spotrebiteľmi zo strany predajcov alebo dodávateľov. 2. Prostriedky uvedené v bode 1 zahrňujú ustanovenia, podľa ktorých osoby alebo organizácie s oprávneným záujmom podľa príslušného vnútroštátneho práva na ochranu spotrebiteľov môžu požiadať [Prostriedky uvedené v bode 1 zahŕňajú aj ustanovenia, na základe ktorých môžu osoby alebo organizácie, ktoré majú podľa vnútroštátneho práva oprávnený záujem na ochrane spotrebiteľov, požiadať v súlade s vnútroštátnymi ustanoveniami – neoficiálny preklad] súdy alebo príslušné správne orgány o rozhodnutie, či sú zmluvné podmienky navrhované pre všeobecné uplatňovanie nekalé, takže môžu uplatniť [a uplatniť – neoficiálny preklad] vhodné [primerané – neoficiálny preklad] a účinné prostriedky k zabráneniu ďalšieho uplatňovania takých podmienok. 3. So zreteľom na vnútroštátne právo sa môžu právne opravné prostriedky, uvedené v bode 2, [právne prostriedky uvedené v bode 2 – neoficiálny preklad] uplatňovať oddelene alebo spolu [samostatne alebo spoločne – neoficiálny preklad] voči niekoľkým predajcom alebo dodávateľom z toho istého hospodárskeho sektoru alebo z ich združení [ich združeniam – neoficiálny preklad], ktorí používajú alebo odporúčajú použitie rovnakých všeobecných zmluvných podmienok alebo podobných podmienok.“
7

Odôvodnenia 2 až 4, 6, 12 a 13 smernice 2003/109 znejú: „(2) Európska Rada na svojom mimoriadnom zasadnutí v Tampere v dňoch 15. a 16. októbra 1999 vyhlásila, že právne postavenie štátnych príslušníkov tretích krajín by malo byť priblížené k právnemu postaveniu štátnych príslušníkov členských štátov a že osobe, ktorá sa určitú stanovenú dobu oprávnene zdržiava v členskom štáte a ktorá je držiteľom povolenia na dlhodobý pobyt, by mali byť priznané v členskom štáte jednotné práva, ktoré sa čo najviac približujú právam občanov Európskej únie. (3) Táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady, ktoré uznáva predovšetkým [EDĽP] a [Charta]. (4) Integrácia štátnych príslušníkov tretích krajín s povolením na dlhodobý pobyt v členských štátoch je kľúčovým prvkom v rozvíjaní ekonomickej a sociálnej súdržnosti, základného cieľa spoločenstva, uvedeného v zmluve [ES]. … (6) Hlavným kritériom na získanie právneho postavenia osoby s dlhodobým pobytom by mala byť dĺžka pobytu na území členského štátu. Pobyt by mal byť oprávnený a zároveň nepretržitý, aby sa preukázalo, že osoba sa v krajine usadila.… … (12) K vytvoreniu skutočného nástroja pre integráciu osôb s dlhodobým pobytom do spoločnosti v ktorej žijú, osoby s dlhodobým pobytom by mali požívať rovnoprávnosť v prístupe spolu s občanmi členského štátu v širokom rozsahu v ekonomickej a sociálnej oblasti, za podmienok ustanovených touto smernicou. (13) So zreteľom na sociálnu pomoc, sa možnosť obmedzenia výhod pre osoby s dlhodobým pobytom na základné výhody chápe v tom zmysle, že táto koncepcia pokrýva najmenej podporu v rozsahu minimálneho príjmu, pomoc v prípadoch ochorenia, tehotenstva, rodičovskej pomoci a dlhodobej starostlivosti. Spôsoby udeľovania týchto výhod upravuje vnútroštátne právo.“
40

Ak by uvedené konštrukcie a pozemky, na ktorých stoja, nebolo možné kvalifikovať ako „budovy“ v zmysle článku 12 ods. 2 prvého pododseku smernice o DPH, bolo by potrebné rozlišovať podľa toho, či ide o samostatné dodania pozemkov a iných tovarov, alebo o jedinú transakciu, ktorá sa skladá predovšetkým z dodania pozemkov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. novembra 2009, Don Bosco Onroerend Goed, C-461/08, Zb. s. I-11079, body 35 až 38). Okrem toho by bolo potrebné overiť, či predmetné pozemky patria pod pojem „stavebný pozemok“ v zmysle článku 12 ods. 3 smernice o DPH. Ak by to tak bolo, dodania by boli zdaniteľné. V opačnej situácii by dodania boli oslobodené od dane v súlade s článkom 135 ods. 1 písm. k) uvedenej smernice s výhradou prípadného práva rozhodnúť sa pre zdanenie.
33

V konaní vo veci samej zo spisu vyplýva, že pani Reichel-Albert po tom, ako bývala, pracovala a odvádzala príspevky do systému starobného dôchodkového poistenia v Nemecku až do 30. júna 1980, presunula svoje bydlisko do Belgicka, kde naďalej dostávala dávku v nezamestnanosti až do 30. októbra 1980, potom sa jej narodili dve deti a nakoniec sa 1. júla 1986 opäť usadila oficiálne so svojou rodinou v Nemecku, kde pokračovala vo svojej riadnej profesijnej činnosti.
24

Švédske kráľovstvo spresňuje, že postoj Parlamentu by viedol k tomu, že uplatnenie sankcií prijatých v rámci Organizácie Spojených národov proti teroristom by bolo založené na rôznych právnych základoch týkajúcich sa rôznych opatrení v rámci jedného a toho istého systému sankcií. To nebol zámer normotvorcu Únie, a to najmä v dôsledku skutočnosti, že taký režim by znamenal uplatnenie rôznych rozhodovacích postupov v rámci oblasti SZBP a oblasti vnútornej politiky Únie.
4

Odôvodnenia 9 a 10 smernice 2008/48 uvádzajú: „(9) Úplná harmonizácia je potrebná na to, aby sa všetkým spotrebiteľom v Spoločenstve zabezpečila vysoká a rovnocenná úroveň ochrany ich záujmov a aby sa vytvoril skutočný vnútorný trh. Členské štáty by preto nemali mať možnosť zachovať alebo zaviesť iné vnútroštátne ustanovenia ako ustanovenia tejto smernice. Takéto obmedzenie by sa však malo uplatňovať len na ustanovenia harmonizované touto smernicou. Ak neexistujú takéto harmonizované ustanovenia, členské štáty by mali mať možnosť zachovať alebo zaviesť vnútroštátne právne predpisy. … (10) Rozsah harmonizácie určuje vymedzenie pojmov v tejto smernici. Povinnosť členských štátov vykonávať ustanovenia tejto smernice by sa preto mala obmedziť na jej rozsah pôsobnosti určený týmto vymedzením pojmov. Touto smernicou by však nemalo byť dotknuté uplatňovanie ustanovení tejto smernice členskými štátmi v súlade s právom Spoločenstva v oblastiach, na ktoré sa jej rozsah pôsobnosti nevzťahuje. Členský štát by preto mohol zachovať alebo zaviesť vnútroštátne právne predpisy zodpovedajúce ustanoveniam tejto smernice alebo niektorým jej ustanoveniam o zmluvách o úvere mimo rozsahu pôsobnosti tejto smernice, napríklad o zmluvách o úvere, pri ktorých je čiastka nižšia ako 200 EUR alebo vyššia ako 75000 EUR. …“
15

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, potvrdil posúdenie Fővárosi ítélőtábla a uvádza, že premiestnenie sídla spoločnosti, ktoré podlieha právu iného členského štátu, v tomto prípade Talianskej republiky, opätovným založením spoločnosti podľa maďarského práva a zapísaním údaju o jej talianskej právnej predchodkyni, o ktoré žiada VALE Építési, v maďarskom práve nemožno považovať za premenu, pretože vnútroštátne ustanovenia sa v prípade premien uplatňujú len na vnútroštátne situácie. Kladie si však otázku v súvislosti so zlučiteľnosťou takejto právnej úpravy so slobodou usadiť sa, pričom zdôrazňuje, že prejednávaný prípad je odlišný od veci, v ktorej bol vyhlásený už citovaný rozsudok Cartesio, keďže v tejto veci ide o premenu sídla spoločnosti na základe zmeny uplatniteľného vnútroštátneho práva so zachovaním právnej subjektivity, to znamená, že išlo o cezhraničnú premenu.
20

Dňa 7. apríla 1993 prihlásila spoločnosť IKS Versmold so sídlom vo Versmolde (Nemecko), poverená WEGO a zastupujúca ju, na Hauptzollamt Bielefeld spolu 833 kartónov zmrazeného hovädzieho mäsa z vyššie uvedených uskladnených množstiev na vývoz do Iraku a predložila kontrolnú kópiu T 5. V tejto kontrolnej kópii bola uvedená ako „odosielateľ/vývozca“ spoločnosť Westfleisch Vieh- und Fleischzentrale Westfalen eG (ďalej len „Westfleisch“) so sídlom v Münsteri (Nemecko). Westfleisch bola držiteľkou vývozného povolenia na vývoz mäsa do Iraku. Hauptzollamt Bielefeld odbavil prihlásený tovar v súlade so žiadosťou. Tovar bol vyvezený 8. apríla 1993.
35

Napokon podľa tohto členského štátu by bola finančná rovnováha nemeckého systému sociálneho zabezpečenia ohrozená, ak by pokrývala vecné dávky na starostlivosť, ktoré boli vynaložené v zahraničí. V tejto súvislosti Spolková republika Nemecko poznamenáva, že v oblasti poistenia pre prípad odkázanosti existuje na rozdiel od oblasti nemocenského poistenia samostatná exportovateľná dávka, a to príspevok na starostlivosť, umožňujúca osobám odkázaným na starostlivosť financovať v Nemecku a v zahraničí starostlivosť vynaloženú nezmluvnými poskytovateľmi. Ak by poistenci odkázaní na starostlivosť mohli exportovať nielen peňažnú dávku, konkrétne príspevok na starostlivosť, ale aj vecné dávky na starostlivosť, vôľa nemeckého zákonodarcu podnecovať osoby odkázané na starostlivosť do toho, aby využívali starostlivosť poskytovanú ich vlastnými rodinami, by mohla byť ohrozená.
36

Vzhľadom na to, že cieľom článku 94 nariadenia č. 2100/94 je náhrada škody, ktorá vznikla majiteľovi chránených odrôd rastlín ako obeti porušovania práv, je potrebné vychádzať z toho, že táto škoda vo veci samej sa rovná aspoň sume, ktorá zodpovedá licencii C, ktorú by musela tretia osoba zaplatiť, keďže sa páni Geistbeck nemôžu domáhať „výsady poľnohospodára“, teda výnimky z práva Spoločenstva k odrodám rastlín stanovenej v článku 14 ods. 1 tohto nariadenia, ako to vyplýva z článku 3 tohto nariadenia.
22

Naopak podľa osobitného pravidla daňovník musí na to, aby vyvrátil domnienku neodpočítateľnosti nákladov, preukázať, že zodpovedajú skutočným a pravdivým operáciám, čo podľa správneho komentára k CIR 1992, na ktorý sa pred Súdnym dvorom odvoláva tak SIAT, ako aj Komisia, znamená preukázať, že náklady spadajú do bežného rámca podnikateľských operácií, že zodpovedajú priemyselnej, obchodnej a finančnej potrebe a že sú kompenzované alebo sa obvykle musia kompenzovať v celej činnosti podniku. Z toho istého komentára vyplýva, že v tejto súvislosti nepostačuje predložiť listiny alebo dokumenty v platnej právnej forme, ale že je predovšetkým potrebné primerane presvedčiť úradníka daňovej správy o tom, že predmetné operácie sú skutočné a pravdivé. Ako uvádza belgická vláda vo svojich pripomienkach predložených Súdnemu dvoru, daňovník rezident musí na to, aby sa mu priznalo právo na odpočet, preukázať, že podnikateľské operácie nie sú predstierané.
14

Na základe uvedenej výnimky Komisia v napadnutom rozhodnutí zamietla prístup k všetkým požadovaným dokumentom z dôvodu, že službám Komisie boli poskytnuté alebo nimi boli vypracované v rámci konania o kontrole koncentrácie medzi podnikmi. Komisia zastávala názor, že za predpokladu, ak by Všeobecný súd zrušil rozhodnutie o zlučiteľnosti, Komisiu by to viedlo k prijatiu nového rozhodnutia, a teda k opätovnému otvoreniu vyšetrovania. Cieľ tohto vyšetrovania by bol ohrozený, ak by písomnosti vypracované alebo získané v rámci predmetného konania boli v tomto štádiu zverejnené. Komisia sa vo všeobecnosti domnievala, že zverejnenie informácií, ktoré jej boli poskytnuté v rámci konania o kontrole koncentrácie medzi podnikmi, by narušilo atmosféru dôvery a spolupráce medzi ňou a dotknutými osobami, ktorá je nevyhnutná na zhromažďovanie pre ňu potrebných informácií.
11

§ 64 tohto zákona stanovuje: „Cudzie rozhodnutie nemožno uznať ani vykonať, ak: … c) účastníkovi konania, voči ktorému sa má rozhodnutie uznať, bola postupom cudzieho orgánu odňatá možnosť riadne sa zúčastniť konania, najmä ak mu nebolo doručené do vlastných rúk predvolanie alebo návrh na začatie konania, alebo ak odporcovi nebol doručený do vlastných rúk návrh na začatie konania; … e) nie je zaručená vzájomnosť; vzájomnosť sa nevyžaduje, ak cudzie rozhodnutie nesmeruje proti českému občanovi alebo právnickej osobe.“
29

Za týchto podmienok The Person Appointed by the Lord Chancellor under Section 76 of the Trade Marks Act 1994, on Appeal from the Registrar of Trade Marks rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „Je v kontexte smernice 2008/95…: 1. nevyhnutné, aby boli jednotlivé výrobky alebo služby, na ktoré sa vzťahuje prihláška ochrannej známky, označené s určitou mierou jasnosti a presnosti, a ak áno, aká je táto konkrétna miera jasnosti a presnosti? 2. prípustné použiť všeobecné pojmy uvedené v názvoch tried [niceského] triedenia na účely označenia jednotlivých výrobkov alebo služieb, na ktoré sa vzťahuje prihláška ochrannej známky? 3. nevyhnutné alebo prípustné, aby sa takéto použitie všeobecných pojmov uvedených v názvoch tried predmetného triedenia… vykladalo v súlade s oznámením č. 4/03…?“
„169

Treba však uviesť, že nie je úlohou Komisie, aby pri preskúmaní schémy so zreteľom na právnu úpravu v oblasti štátnej pomoci brala do úvahy subjektívne voľby, ktoré by mohli uskutočniť príjemcovia tejto schémy, pokiaľ by neexistovala, ale má túto schému preskúmať tak, aby určila, či objektívne obsahuje hospodársku výhodu v porovnaní so zdanením, od ktorého sa odchyľuje a ktoré by sa normálne uplatnilo, ak by neexistovala (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 15. decembra 2005, Unicredito Italiano, C-148/04, Zb. s. I-11137, bod 118). Úvaha, podľa ktorej by za neexistencie spornej schémy vyrovnania dotknuté podniky údajne nepostúpili svoj majetok, je v kontexte takého objektívneho posúdenia irelevantná.
69

V tomto kontexte treba konštatovať, ako uviedla generálna advokátka v bodoch 86 až 88 návrhov, že pokiaľ by vnútroštátny súd mohol meniť obsah nekalých podmienok, ktoré sú uvedené v takýchto zmluvách, mohlo by sa tým ohroziť splnenie dlhodobého cieľa uvedeného v článku 7 smernice 93/13. Táto možnosť by totiž mohla prispieť k odstráneniu odstrašujúceho účinku pre predajcov alebo dodávateľov spočívajúceho v tom, že sa takéto nekalé podmienky voči spotrebiteľovi jednoducho neuplatnia (pozri v tomto zmysle uznesenie Pohotovosť, už citované, bod 41 a citovanú judikatúru): predajcovia alebo dodávatelia by sa totiž mohli pokúšať dotknuté podmienky používať, pretože by vedeli, že aj keby bolo rozhodnuté o ich neplatnosti, mohol by vnútroštátny súd zmeniť zmluvu v potrebnom rozsahu, a tak by ich záujmy ostali zabezpečené.
9

Článok 76 nariadenia č. 1408/71, ktorý sa tiež nachádza v uvedenej kapitole 7 a je nazvaný „Pravidlá alebo priority v prípadoch prekrývania [súbehu – neoficiálny preklad] nároku na rodinné dávky podľa právnych predpisov príslušného štátu a podľa právnych predpisov členského štátu bydliska rodinných príslušníkov“, uvádza: „1. Keď počas rovnakého obdobia tým istým rodinným príslušníkom z dôvodu vykonávania povolania právne predpisy členského štátu, na území ktorého majú rodinní príslušníci bydlisko, priznajú nárok na rodinné dávky, nárok na rodinné dávky, ktoré náležia podľa právnych predpisov iného členského štátu, ak to prichádza do úvahy podľa článkov 73 alebo 74, bude pozastavený do výšky, ktorú priznávajú právne predpisy prvého členského štátu. 2. Ak sa nárok na dávky neuplatnil v členskom štáte, na území ktorého majú rodinní príslušníci bydlisko, príslušná inštitúcia iného členského štátu môže uplatniť ustanovenia odseku 1, ako keby dávky poskytoval prvý členský štát.“
3

V zmysle odôvodnení 2, 4, 6 a 12 smernice 2003/109: „(2) Európska Rada na svojom mimoriadnom zasadnutí v Tampere v dňoch 15. a 16. októbra 1999 vyhlásila, že právne postavenie štátnych príslušníkov tretích krajín by malo byť priblížené k právnemu postaveniu štátnych príslušníkov členských štátov a že osobe, ktorá sa určitú stanovenú dobu oprávnene zdržiava v členskom štáte a ktorá je držiteľom povolenia na dlhodobý pobyt, by mali byť priznané v členskom štáte jednotné práva, ktoré sa čo najviac približujú právam občanov Európskej únie. … (4) integrácia štátnych príslušníkov tretích krajín s povolením na dlhodobý pobyt v členských štátoch je kľúčovým prvkom v rozvíjaní ekonomickej a sociálnej súdržnosti, základného cieľa spoločenstva, uvedeného v zmluve [ES]. … (6) hlavným kritériom na získanie právneho postavenia osoby s dlhodobým pobytom by mala byť dĺžka pobytu na území členského štátu. Pobyt by mal byť oprávnený a zároveň nepretržitý, aby sa preukázalo, že osoba sa v krajine usadila. Vypracujú sa ustanovenia s určitým druhom flexibility, takže by sa brali do úvahy okolnosti, za ktorých by osoba mohla dočasne opustiť územie. … (12) k vytvoreniu skutočného nástroja pre integráciu osôb s dlhodobým pobytom do spoločnosti v ktorej žijú, osoby s dlhodobým pobytom by mali požívať rovnoprávnosť v prístupe spolu s občanmi členského štátu v širokom rozsahu v ekonomickej a sociálnej oblasti, za podmienok ustanovených touto smernicou.“
37

Navyše, ak by sa pripustilo uplatnenie práva Únie za okolností, o aké ide v prejednávanej veci, hlava členského štátu by v inom členskom štáte na základe práva Únie požívala privilégiá, pričom by však zároveň bola pred uplatnením správnych rozhodnutí prijatých týmto štátom na základe práva Únie chránená imunitou, ktorú jej priznáva medzinárodné právo. Dôsledkom by bola skutočnosť, že členský štát by takejto osobe nemohol ani odoprieť vstup na svoje územie a vzhľadom na jej imunitu by ju z tohto územia ani nemohol neskôr vyhostiť.