ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
30

Pokiaľ ide ďalej o cieľ predmetného odseku 2, tento vyplýva najmä zo zhrnutia dôvodov pripojených k návrhu šiestej smernice predloženého Komisiou Európskych spoločenstiev Rade Európskych spoločenstiev 29. júna 1973 (pozri Bulletin des Communautés européennes, príloha 11/73, s. 20). Podľa tohto zhrnutia „faktory uvádzané v tomto odseku sa nebudú zahŕňať do výpočtu odpočítateľnej sumy vzhľadom na to, že nevyjadrujú podnikateľskú činnosť platiteľa dane, a preto by mohli koncept odpočítateľnej sumy zbaviť akéhokoľvek skutočného zmyslu. Ide o prípady predaja investičných tovarov, obratu súvisiaceho s nehnuteľnosťami, obratu finančného charakteru, ktorý má doplnkovú povahu, t. j. je druhotný alebo okrajový vo vzťahu k celkovému obratu podnikateľa. Navyše tieto druhy obratu sú vylúčené len v prípade, že netvoria súčasť obvyklej podnikateľskej činnosti zdaniteľnej osoby“.
11

Článok 23 týkajúci sa regulačných úradov, ktorý sa nachádza v tejto istej kapitole, vo svojich odsekoch 2 až 5 stanovuje: „2. Regulačné úrady sú zodpovedné za stanovovanie alebo schvaľovanie minimálne metodík používaných na výpočet alebo stanovenie podmienok, a to pred tým, ako nadobudnú účinnosť, pre: a) pripojenie a prístup do národných sietí, vrátane taríf za prenos a distribúciu. Tieto tarify alebo metodiky dovoľujú potrebné investície v sieťach takým spôsobom, ktorý umožňuje, aby tieto investície zabezpečili prevádzkyschopnosť sietí; b) poskytovanie vyrovnávacích služieb. 3. Napriek odseku 2 môžu členské štáty stanoviť, aby regulačné úrady predkladali tarify alebo prinajmenšom metodiky uvedené v danom odseku na formálne rozhodnutie príslušnému orgánu v členskom štáte, rovnako ako modifikácie v odseku 4. Príslušný orgán má v takomto prípade právomoc buď schváliť, alebo odmietnuť návrh rozhodnutia, ktorý predložil regulačný úrad. Tieto tarify, metodiky alebo ich úpravy sa uverejňujú spolu s rozhodnutím o formálnom prijatí. Taktiež sa uverejňuje každé formálne odmietnutie návrhu rozhodnutia, vrátane jeho zdôvodnenia. 4. Regulačné úrady majú právomoc v prípade potreby požadovať od prevádzkovateľov prenosovej a distribučnej sústavy, aby upravili podmienky, tarify, pravidlá, mechanizmy a metodiky uvedené v odsekoch 1, 2 a 3 s cieľom zabezpečiť ich primeranosť a uplatňovanie nediskriminačným spôsobom. 5. Ktorákoľvek strana, ktorá vznesie sťažnosť na prevádzkovateľa prenosovej alebo distribučnej sústavy v súvislosti so záležitosťami uvedenými v odsekoch 1, 2 a 4, sa môže so sťažnosťou obrátiť na regulačný úrad, ktorý, konajúc ako úrad urovnávajúci spory, vydá rozhodnutie do dvoch mesiacov od obdržania sťažnosti. Táto lehota sa môže predĺžiť o dva mesiace, pokiaľ regulačný úrad získava dodatočné informácie. Táto lehota sa môže ďalej predlžovať so súhlasom sťažovateľa. Takéto rozhodnutie má záväzný účinok, pokiaľ nie je zrušené odvolaním. Pokiaľ sa sťažnosť týka taríf za pripájanie pre významné nové výrobné zariadenia, dvojmesačnú lehotu môže predĺžiť regulačný úrad.“
42

Ak by to bolo inak, tieto práce na prehlbovaní dotknutého kanála, ktoré priamo nesúvisia so správou lokality alebo pre ňu nie sú potrebné v rozsahu, v akom môžu ovplyvniť dotknutú lokalitu významným spôsobom, by boli a priori trvalo vyňaté z predchádzajúceho zhodnotenia ich vplyvov na danú lokalitu v zmysle článku 6 ods. 3 smernice o ochrane biotopov, ako aj z konania upraveného v odseku 4 tohto článku.
3

Odôvodnenia č. 6, 7 a 17 smernice 2005/29 znejú takto: „(6) Táto smernica… aproximuje právne predpisy členských štátov o nekalých obchodných praktikách vrátane nekalej reklamy, ktoré priamo poškodzujú ekonomické záujmy spotrebiteľov, a tým nepriamo poškodzujú ekonomické záujmy oprávnených účastníkov hospodárskej súťaže. V súlade so zásadou proporcionality táto smernica ochraňuje spotrebiteľov pred následkami takýchto nekalých obchodných praktík, ak sú podstatné, uznáva však, že v niektorých prípadoch môže byť dosah na spotrebiteľov zanedbateľný. Nevzťahuje sa ani nemá vplyv na vnútroštátne právne predpisy o nekalých obchodných praktikách, ktoré poškodzujú iba ekonomické záujmy účastníkov hospodárskej súťaže alebo ktoré sa týkajú obchodných transakcií medzi obchodníkmi; berúc plne do úvahy zásadu subsidiarity, členské štáty budú môcť, ak sa tak rozhodnú, naďalej regulovať tieto praktiky v súlade s právom Spoločenstva.... (7) Táto smernica sa zaoberá obchodnými praktikami, ktoré priamo súvisia s ovplyvňovaním rozhodnutí o obchodnej transakcii spotrebiteľov vo vzťahu k produktom. Nezaoberá sa obchodnými praktikami uskutočňovanými pôvodne na iné účely, vrátane napríklad obchodnej komunikácie zameranej na investorov, ako sú výročné správy a propagačné materiály spoločnosti. Nezaoberá sa právnymi požiadavkami na vkus a dobré mravy, ktoré sa v jednotlivých členských štátoch značne líšia. Obchodné praktiky, akými sú napríklad nevyžiadaný pouličný predaj, môžu byť v členských štátoch z kultúrnych dôvodov nežiaduce. Členské štáty by mali podľa toho mať možnosť naďalej uplatňovať na svojom území zákaz obchodných praktík z dôvodu vkusu a dobrých mravov, v súlade s právom Spoločenstva, a to aj v prípade, ak tieto praktiky neobmedzujú slobodu voľby spotrebiteľov. Pri uplatňovaní tejto smernice, najmä jej všeobecných ustanovení, je potrebné brať plne do úvahy okolnosti jednotlivého prípadu. … (17) Je žiaduce, aby tie obchodné praktiky, ktoré sú za každých okolností nekalé, boli identifikované, aby sa poskytla väčšia právna istota. Príloha I preto obsahuje úplný výpočet všetkých týchto praktík. Toto sú jediné obchodné praktiky, ktoré môžu byť považované za nekalé bez toho, aby boli jednotlivo posudzované podľa ustanovení článkov 5 až 9. Tento výpočet môže byť upravený len novelizáciou tejto smernice.“
6

Článok 4 ods. 3 smernice 76/308 stanovuje: „Dožiadaný orgán nie je povinný poskytnúť informáciu: a) ktorú by nemohol získať pre účely refundácie [na účely vymáhania — neoficiálny preklad] podobných pohľadávok v členskom štáte, kde sa nachádza; b) ktorá by mohla prezradiť akékoľvek obchodné, priemyselné alebo profesionálne tajomstvá; alebo; c) ktorej prezradenie by mohlo viesť k ohrozeniu bezpečnosti alebo by mohlo byť v rozpore s verejným záujmom [alebo verejného poriadku — neoficiálny preklad] štátu.“
2

Tieto návrhy boli predložené v rámci sporov medzi Terex Equipment Ltd (ďalej len „Terex“), ako aj FG Wilson (Engineering) Ltd (ďalej len „Wilson“) a Caterpillar EPG Ltd (ďalej len „Caterpillar“) a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs, týkajúcich sa dôsledku uvedenia nesprávneho kódu colného režimu, ktorý označuje vývoz tovaru zo Spoločenstva, na vyhláseniach predložených v súvislosti so spätným vývozom tovaru vo veci samej.
23

S ohľadom na túto judikatúru Consiglio di Stato uvádza, že umožnenie univerzitám, výskumným ústavom a ich združeniam zúčastniť sa zadávacích konaní môže porušovať zásady hospodárskej súťaže z dvoch hľadísk. Na jednej strane totiž hrozí zníženie počtu verejných zákaziek v niektorých oblastiach slobodného trhu, ku ktorým by veľké množstvo bežných podnikov malo len ťažko prístup. Na druhej strane by sa úspešný uchádzač nespravodlivo ocitol vo výhodnom postavení, pretože by mal zabezpečenú ekonomickú istotu spočívajúcu v tom, že jeho financovanie pochádza z verejných zdrojov, ktoré sú trvalé a možno ich predvídať, čo neplatí pre ostatné hospodárske subjekty. Consiglio di Stato však tvrdí, že doslovný výklad pojmu „hospodársky subjekt“, ktorý je spojený s jeho stabilným pôsobením „na trhu“ a ktorý teda bráni univerzitám, výskumným ústavom a ich združeniam v účasti na zadávacích konaniach, by vážne ohrozoval spoluprácu medzi verejnoprávnymi a súkromnoprávnymi subjektmi, ako aj medzi výskumnou činnosťou a podnikaním, a v konečnom dôsledku by predstavoval obmedzenie hospodárskej súťaže.
60

Odôvodnenie č. 30 smernice 2003/6 stanovuje, že uskutočnenie transakcie na trhu nevyhnutne predpokladá predchádzajúce rozhodnutie osoby vykonávajúcej túto operáciu, pričom uskutočnenie takej transakcie „by sa samo osebe nemalo považovať za obchodovanie s využitím dôverných informácií“. Keby to tak nebolo, článok 2 ods. 1 tejto smernice by mohol okrem iného viesť k tomu, že osoba, ktorá by sa rozhodla predložiť verejnú ponuku na prevzatie, by nemohla svoje rozhodnutie vykonať, pretože by išlo o dôvernú informáciu. Tento dôsledok by však nielen prekročil rámec toho, čo možno považovať za vhodné a nevyhnutné na dosiahnutie cieľov uvedenej smernice, ale zároveň by narušil správne fungovanie finančných trhov, pretože by bránil verejným ponukám na prevzatie.
19

So zreteľom na uvedené úvahy Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Bránia správnemu uplatneniu článku 4 smernice 2004/18… také ustanovenia vnútroštátnych predpisov, aké sú uvedené v článku 36 ods. 5 legislatívneho dekrétu č. 163/2006…, ktoré stanovujú, že: — pri účasti člena trvalého združenia je dôsledkom automatické vylúčenie tohto združenia z verejného obstarávania, a to len z dôvodu, že má určitú právnu formu (formu trvalého združenia), a nie iné, v podstate totožné právne formy (združenia výrobných a pracovných družstiev alebo združenia remeselníkov), — a zároveň, pri účasti trvalého združenia, ktoré však vyhlásilo, že súťaží v mene iných podnikov a že v prípade zadania zákazky zverí práce iným podnikom, je dôsledkom automatické vylúčenie podniku len na základe formálnej skutočnosti, že patrí do tohto trvalého združenia? 2. Bránia správnemu uplatňovaniu článkov 39 ES, 43 ES, 49 ES a 81 ES také ustanovenia vnútroštátnych predpisov, aké sú uvedené v článku 36 ods. 5 legislatívneho dekrétu č. 163/2006…, ktoré stanovujú, že: — pri účasti člena trvalého združenia je dôsledkom automatické vylúčenie tohto združenia z verejného obstarávania, a to len z dôvodu, že má určitú právnu formu (formu trvalého združenia), a nie iné, v podstate totožné právne formy (združenia výrobných a pracovných družstiev alebo združenia remeselníkov), — a zároveň, pri účasti trvalého združenia, ktoré však vyhlásilo, že súťaží v mene iných podnikov a že v prípade zadania zákazky zverí práce iným podnikom, je dôsledkom automatické vylúčenie podniku len na základe formálnej skutočnosti, že patrí do tohto trvalého združenia?“
11

Výberové konanie na miesta vysokoškolských učiteľov je v Taliansku upravené zákonom č. 230 o nových opatreniach týkajúcich sa vysokoškolských učiteľov a vedeckých pracovníkov a o poverení vlády reorganizáciou prijímania vysokoškolských učiteľov do zamestnania (Nuove disposizioni concernenti i professori e i ricercatori universitari e delega al Governo per il riordino del reclutamento dei professori universitari) zo 4. novembra 2005 (GURI č. 258 z , ďalej len „zákon č. 230/2005“), ako aj legislatívnym dekrétom č. 164 o reforme právnej úpravy o prijímaní vysokoškolských učiteľov do zamestnania v súlade s článkom 1 ods. 5 zákona č. 230 zo (decreto legislativo n. 164 — Riordino della disciplina del reclutamento dei professori universitari, a norma dell’articolo 1, comma 5 della legge , no 230) zo (GURI č. 101 z , ďalej len „legislatívny dekrét č. 164/2006“).
4

Prvá časť KN obsahuje úvodné ustanovenia. V tejto časti, v I. oddieli venovanom všeobecným pravidlám, pododdiel A nazvaný „Všeobecné pravidlá pre interpretáciu [KN]“ (ďalej len „všeobecné pravidlá“) stanovuje: „Zatrieďovanie výrobkov do [KN] sa riadi nasledujúcimi zásadami 1. Názvy tried, kapitol a podkapitol majú len orientačný charakter; na právne účely sa zatriedenie určuje podľa znenia položiek a príslušných poznámok k triedam alebo kapitolám, a ak tieto položky alebo poznámky nevyžadujú inak, podľa nasledujúcich ustanovení. 2. a) Každé uvedenie výrobku v niektorej položke sa vzťahuje aj na taký výrobok, ktorý je nekompletný alebo nedokončený, ak v stave a za podmienok v akých sa predkladá tento nekompletný alebo nedokončený výrobok má charakteristické znaky kompletného alebo hotového výrobku. Vzťahuje sa aj na taký kompletný alebo hotový výrobok (alebo ktorý sa použitím tohto pravidla zatriedi ako kompletný alebo hotový), ktorý je predkladaný v nezmontovanom alebo rozmontovanom stave. b) Každá zmienka o materiáli alebo látke v niektorej položke sa vzťahuje aj na zmesi alebo kombinácie tohto materiálu alebo tejto látky s inými materiálmi alebo látkami. Každá zmienka o tovare z daného materiálu alebo látky sa vzťahuje aj na tovar pozostávajúci úplne alebo čiastočne z takéhoto materiálu alebo látky. Zatriedenie tovaru pozostávajúceho z viac ako jedného materiálu alebo látky sa vykoná podľa zásad uvedených v pravidle 3. 3. Ak má byť tovar podľa pravidla 2 písm. b) alebo z nejakých iných dôvodov, prima facie, zatriedený do dvoch alebo viacerých položiek, zatriedenie sa vykoná takto: a) najšpecifickejšia položka musí mať prednosť pred položkami so všeobecnejším významom. Ak sa však dve alebo viac položiek, a to každá z nich, vzťahuje na časť materiálov alebo látok, ktoré tvoria zmiešaný alebo zložený výrobok alebo len na časť výrobkov zo súboru dodávaného do maloobchodného predaja, tieto položky sa považujú vo vzťahu k týmto výrobkom za rovnako špecifické, aj ak jedna z nich obsahuje úplnejší alebo presnejší opis tovaru. b) zmesi, tovar zložený z rôznych materiálov alebo skladajúci sa z rôznych komponentov a tovar dodávaný v súboroch na maloobchodný predaj, ktoré sa nemôžu riadiť pravidlom 3 písm. a), sa zatriedia podľa materiálu alebo komponentu, ktorý im dáva podstatný charakter, ak je možné ho určiť. c) ak sa tovar nemôže zatriediť podľa pravidla 3 písm. a) alebo b), zatriedi sa do poslednej položky v numerickom poradí položiek, ktoré prichádzajú do úvahy. … 5. Okrem vyššie uvedených ustanovení sa na nižšie uvedené tovary uplatnia tieto pravidlá: … b) s výnimkou ustanovení pravidla 5 písm. a) sa obalové materiály a obalové schránky… predložené spolu s tovarom zatriedia s tovarom, ak sa bežne používajú na balenie takéhoto druhu tovaru. Toto ustanovenie však nie je záväzné, ak je zrejmé, že obalové materiály alebo obaly sú vhodné na opakované použitie. …“
17

Za týchto okolností Audiencia Provincial de Salamanca rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku: „Treba článok 153 ES v spojení s článkami 3 ES a 95 ES, ako aj s článkom 38 Charty základných práv Európskej únie [vyhlásenej v Nice 7. decembra 2000 (Ú. v. ES C 364, s. 1)] a [so smernicou], konkrétne s jej článkom 4, vykladať tak, že súdu, ktorý prejednáva odvolanie proti rozsudku vydanému v prvom stupni, umožňuje ex offo určiť, že zmluva uzavretá v oblasti, na ktorú sa vzťahuje uvedená smernica, je neplatná, hoci sa žalovaný spotrebiteľ nikdy počas prejednávania odporu proti platobnému rozkazu, počas ústneho pojednávania, ani v rámci odvolania neplatnosti zmluvy nedovolával?“
9

Tromi rozhodnutiami z 30. októbra 2001 Komisia začala konanie podľa článku 88 ods. 2 ES vo vzťahu ku každému z predmetných oslobodení. Na záver tohto konania Komisia prijala sporné rozhodnutie, podľa ktorého: — oslobodenia od spotrebnej dane poskytnuté Francúzskou republikou, Írskom a Talianskou republikou v súvislosti s výrobou oxidu hlinitého do 31. decembra 2003 predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES, — pomoc poskytnutá od 17. júla 1990 do v rozsahu, v akom nie je zlučiteľná so spoločným trhom, nebude vrátená, keďže by to bolo v rozpore so všeobecnými zásadami práva Spoločenstva, — pomoc poskytnutá od 3. februára 2002 do nie je zlučiteľná so spoločným trhom v zmysle článku 87 ods. 3 ES, pokiaľ príjemcovia neplatili sadzbu 13,01 eura na 1000 kg ťažkých vykurovacích olejov, a — táto posledná uvedená pomoc musí byť vrátená.
12

K. Peśla ukončil v decembri 2003 univerzitné štúdium na Právnickej fakulte Univerzity v Poznani (Poľsko) dosiahnutím titulu magister. Právnická fakulta Univerzity vo Frankfurte nad Odrou (Nemecko), kde žalobca vo veci samej súbežne študoval od roku 1998, mu v januári 2005 priznala po ukončení nemecko-poľského právnického vzdelania akademický titul „Master of German and Polish Law“ (magister nemeckého a poľského práva) a vo februári 2005 tiež akademický titul „Bachelor of German and Polish Law“ (bakalár nemeckého a poľského práva).
46

Takéto riešenie by navyše malo za následok predĺženie premlčacej lehoty vo vzťahu k tomuto výrobcovi, čím by sa narušili jeho očakávania, pokiaľ ide o presný dátum, ku ktorému má byť na základe článku 11 smernice 85/374 považovaný za vyňatého zo zodpovednosti podľa tejto smernice, čo by bolo v rozpore nielen s harmonizáciou tejto lehoty sledovanou normotvorcom Spoločenstva, ale aj so zásadou právnej istoty, ktorú uvedený článok 11 zamýšľa zaručiť výrobcovi v rámci režimu objektívnej zodpovednosti zavedeného touto smernicou.
40

V tejto súvislosti je potrebné poukázať na to, že cieľom zadávacieho konania na „marchés de définition“ upraveného v Code des marchés publics, tak ako bol prijatý dekrétom 2006-975, je zadanie dvoch typov zákaziek, a to „marchés de définition“ a „marchés d’exécution“, pričom „marchés d’exécution“ sa zadávajú po výberovom konaní obmedzenom na držiteľov „marchés de définition“. Hospodárske subjekty, ktoré by mohli mať záujem o účasť na „marchés d’exécution“, ale nie sú držiteľmi jednej z „marchés de définition“, sú preto v porovnaní s týmito držiteľmi predmetom diskriminujúceho zaobchádzania, a to v rozpore so zásadou rovnosti, ktorá je v článku 2 uvedenej smernice vyjadrená ako jedna zo zásad zadávacieho konania.
25

Komisia uvádza, že článok 8 ods. 4 zákona o plyne stanovuje konečné určenie správcov sietí na obdobie dvadsiatich rokov s možnosťou obnovenia. Toto obdobie možno považovať za primerané podľa belgického práva so zreteľom na efektívnosť a ekonomickú rovnováhu. Belgické kráľovstvo si preto až do určenia uvedených správcov na toto obdobie nesplnilo úplne povinnosti vyplývajúce z článku 7 smernice. Navyše dočasné určenie na neurčité obdobie správcom neposkytuje istotu, ktorá by im mala byť poskytnutá v súlade so smernicou určením na vopred známe obdobie.
24

Commisione tributaria provinciale di Roma sa domnieva, že žalobné dôvody, ktoré uviedla Pontina Ambiente môžu byť dôvodné, a rozhodol takto: „Vzhľadom na to, že článok 3 ods. 26 a 31 zákona č. 549/95…, ako ho vyložila finančná správa, aj podľa jeho nepopierateľného doslovného znenia, by mohol odporovať článkom 12 [ES], 14 [ES], 43 [ES] a 46 [ES], ako aj článku 10 smernice 1999/31/ES… a odôvodneniam č. 7, 10, 16, 19… smernice 2000/35… a vzhľadom na to, že teda vzniká otázka zlučiteľnosti vyššie uvedených vnútroštátnych ustanovení s právnym poriadkom Spoločenstva, prerušuje prebiehajúce konanie a odkladá výkon napadnutých výmerov a predkladá vec Súdnemu dvoru na rozhodnutie v rámci jeho osobitných právomocí.“
11

Podľa znenia článku 11 základného nariadenia: „… 2. Konečné antidumpingové opatrenie vyprší päť rokov od jeho uloženia alebo päť rokov od ukončenia najnovšieho preskúmania, ktoré sa týkalo tak dumpingu, ako aj ujmy, pokiaľ nie je v rámci preskúmania stanovené, že uplynutie platnosti by pravdepodobne viedlo k pokračovaniu alebo opakovanému výskytu dumpingu a ujmy. Takéto preskúmanie uplynutia platnosti sa iniciuje z podnetu Komisie alebo na žiadosť výrobcov Spoločenstva, alebo v ich mene a príslušné opatrenia zostanú v platnosti až do výsledku takéhoto preskúmania. Preskúmanie uplynutia platnosti sa začne, ak žiadosť obsahuje dostatočné dôkazy, že uplynutie platnosti opatrení by pravdepodobne malo za následok pokračovanie alebo opakovaný výskyt dumpingu a ujmy. O takejto pravdepodobnosti môžu napríklad svedčiť dôkazy o pretrvávajúcom dumpingu a ujme alebo dôkazy, že odstránenie ujmy je čiastočne alebo výlučne spôsobené existenciou opatrení, alebo dôkazy, že okolnosti vývozcov alebo trhové podmienky sú také, že svedčia o pravdepodobnosti ďalšieho poškodzujúceho dumpingu. … 5. Príslušné ustanovenia tohto nariadenia s ohľadom na postupy a vedenie prešetrovania s výnimkou tých ustanovení, ktoré sa týkajú lehôt, sa vzťahujú na každé preskúmanie, ktoré sa vykonáva podľa odsekov 2, 3 a 4 tohto článku. Preskúmania vykonávané podľa odsekov 2 a 3 sa vykonajú urýchlene a spravidla sa ukončia do 12 mesiacov odo dňa ich začatia.... 6. … Tam, kde je to na základe preskúmania opodstatnené, opatrenia sa zrušia alebo zachovajú v súlade s odsekom 2, alebo zrušia, zachovajú alebo zmenia a doplnia v súlade s odsekmi 3 a 4 orgánom Spoločenstva, ktorý je zodpovedný za ich zavedenie.... …“
20

Bezirksgericht Döbling vyhovel návrhu na vklad do katastra nehnuteľností podaný spoločnosťou FIAG a 19. novembra 2007 ho zapísal. Vzhľadom na to, že v záujme spoločnosti Fokus Invest nebolo vymazať poznámku zapísanú v katastri v jej prospech, napadla tento vklad na Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien. Tento súd potvrdil uvedený vklad z dôvodu, že v súlade s článkom 25 prílohy I dohody sa má so spoločnosťou so sídlom v Rakúsku, ktorej obchodné podiely vlastnia výlučne švajčiarske spoločnosti, zaobchádzať rovnako ako s rakúskou spoločnosťou. V dôsledku toho nebolo potrebné vydať „negatívne potvrdenie“ príslušným orgánom o udelení výnimky pre dotknutú transakciu z povinnosti získať povolenie.
41

Keďže kategória osôb, na ktoré by sa mohla vzťahovať kolektívna zmluva, môže byť tak, ako je to najmä v prípade kolektívnej zmluvy so všeobecnou platnosťou, úplne nezávislá od skutočnosti, či tieto osoby sú alebo nie sú členmi odborovej organizácie, ktorá je zmluvnou stranou tejto kolektívnej zmluvy, okolnosť, že určitá osoba nie je členom takejto odborovej organizácie, sama osebe nespôsobuje vyňatie takejto osoby spod právnej ochrany poskytovanej dotknutou kolektívnou zmluvou (rozsudok Andersen, už citovaný, bod 34).
8

Pokiaľ ide o postup pri vybavovaní opakovanej žiadosti, článok 8 ods. 1 a 3 nariadenia č. 1049/2001 stanovuje: „1. Opakovaná žiadosť sa bezodkladne spracuje. Do 15 pracovných dní od zaevidovania takejto žiadosti orgán buď povolí prístup k požadovanému dokumentu a v danej lehote poskytne prístup v súlade s článkom 10, alebo písomne oznámi dôvody úplného alebo čiastočného zamietnutia žiadosti. V prípade úplného alebo čiastočného zamietnutia žiadosti orgán informuje žiadateľa o opravných prostriedkoch, ktoré má k dispozícii, a to začatie súdneho konania proti orgánu a/alebo sťažnosť ombudsmanovi v súlade s podmienkami stanovenými v príslušných článkoch [230 ES] a [195 ES]. … 3. Ak sa orgánu nepodarí odpovedať na žiadosť v stanovenej lehote, považuje sa to za zápornú odpoveď a podľa príslušných ustanovení Zmluvy o ES má žiadateľ nárok začať súdne konanie proti orgánu a/alebo podať sťažnosť ombudsmanovi.“
18

Za takých okolností, ak by sa ako podmienka pre podanie žaloby o zodpovednosť z dôvodu porušenia ústavy vyžadovalo skoršie vyčerpanie správnych a súdnych opravných prostriedkov proti správnemu aktu spôsobujúcemu ujmu, osobám podliehajúcim súdnej právomoci by vznikla povinnosť napadnúť správny akt prijatý podľa zákona, ktorý by mal byť považovaný za protiústavný, najskôr na správnych orgánoch a potom na súdoch, ako aj konať postupne na všetkých stupňov až dovtedy, kým niektorý zo súdov napokon rozhodne o podaní návrhu na začatie konania o súlade tohto zákona s ústavou na Tribunal Constitucional. Taká situácia by bola neprimeraná a mala by neprípustné dôsledky.
48

Ak by dotknuté vnútroštátne ustanovenia nebolo možné takto vykladať, tento súd by bol povinný, pričom by použil svoju diskrečnú právomoc, predĺžiť lehotu na podanie žaloby tak, aby žalobcovi zaručil takú istú lehotu, ktorú by mal k dispozícii, pokiaľ by lehota stanovená platnou vnútroštátnou právnou úpravou začala plynúť odo dňa, keď sa dozvedel alebo sa mal dozvedieť o porušení predpisov verejného obstarávania.