Vec T‑151/07

Kone Oyj a i.

proti

Európskej komisii

„Hospodárska súťaž – Kartely – Trh montáže a údržby výťahov a eskalátorov – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Manipulovanie verejných obchodných súťaží – Rozdelenie trhov – Určenie cien“

Abstrakt rozsudku

1. Hospodárska súťaž – Pokuty – Usmernenia k metóde stanovovania pokút – Právna povaha

(Oznámenie Komisie 98/C 9/03)

2. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Koherentnosť medzi pokutami uloženými viacerým podnikom

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

3. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Povinnosť zohľadniť konkrétny dopad na trh – Neexistencia – Prednostná úloha kritéria založeného na povahe porušenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)

4. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Uplatnenie oznámenia o spolupráci – Voľná úvaha Komisie

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 2002/C 45/03)

5. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Právomoc Komisie vykonávať inšpekcie – Rozhodnutie nariaďujúce šetrenie – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 20 ods. 4)

6. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Oznámenie Komisie týkajúce sa neuloženia alebo zníženia pokút výmenou za spoluprácu obvinených podnikov – Kogentná povaha vo vzťahu ku Komisii

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 2002/C 45/03)

7. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Porušenie zásady rovnosti zaobchádzania – Podmienky – Porovnateľnosť situácií

(Nariadenie č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 2002/C 45/03)

8. Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Prístup k spisu – Rozsah – Odmietnutie poskytnúť dokument – Dôsledky – Nevyhnutnosť rozlišovať na úrovni dôkazného bremena zaťažujúceho dotknutý podnik medzi usvedčujúcimi a oslobodzujúcimi dokumentmi

9. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Postoj podniku počas správneho konania

(Článok 81 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 18 ods. 1 a článok 20 ods. 3)

10. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Neuloženie alebo zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Uplatnenie oznámenia o spolupráci – Zníženie z dôvodu nespochybnenia nad rámec uvedeného oznámenia

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenia Komisie 96/C 207/04 a 2002/C 45/03)

11. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Neuloženie alebo zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku – Zníženie z dôvodu nepopretia skutkových zistení – Podmienky

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 96/C 207/04, oddiel D, bod 2)

12. Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Postoj podniku počas správneho konania – Nezákonnosť znížení pokuty priznaných podnikom, ktoré výslovne neuznali skutkové tvrdenia Komisie

(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23)

1. Aj keď usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO nemožno kvalifikovať ako právne pravidlá, ktoré by bol správny orgán povinný v každej situácii dodržiavať, stanovujú orientačné pravidlá postupu správneho orgánu, od ktorých sa nemôže v konkrétnom prípade odkloniť bez udania dôvodov, ktoré sú v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania. Komisia sa prijatím takýchto pravidiel správania a tým, že ich zverejnením oznámila, že ich v budúcnosti uplatní na prípady, ktorých sa týkajú, sama obmedzuje vo výkone svojej diskrečnej právomoci a nemôže sa od týchto pravidiel odchýliť bez toho, aby bola prípadne sankcionovaná z dôvodu porušenia všeobecných právnych zásad, ako sú zásady rovnosti zaobchádzania alebo ochrany legitímnej dôvery. Okrem toho uvedené usmernenia všeobecne a abstraktne určujú metodológiu, ktorú sa Komisia zaviazala uplatňovať pri stanovení výšky pokút, a v dôsledku toho zaisťujú právnu istotu podnikov.

(pozri body 34 – 36)

2. Aj za predpokladu, že Komisia musí v prípade, ak konštatuje viaceré veľmi závažné porušenia v jednom a tom istom rozhodnutí, dodržať určitý pomer medzi všeobecnými východiskovými sumami pokút a veľkosťou jednotlivých dotknutých trhov, nič nenasvedčuje tomu, že takáto suma stanovená pre kartel v jednom členskom štáte je neprimeraná vo vzťahu k všeobecným východiskovým sumám stanoveným pre kartely v iných členských štátoch, pokiaľ Komisia stanoví východiskové sumy primerane a koherentne, pričom nepoužije presný matematický vzorec, čo v každom prípade nie je povinná urobiť.

(pozri body 54, 55)

3. Závažnosť porušení práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže sa musí určiť na základe veľkého množstva skutočností, akými sú najmä konkrétne okolnosti prípadu, jeho kontext a odstrašujúci účinok pokút, a to bez toho, aby existoval záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré sa nevyhnutne musia zohľadniť. V tejto súvislosti veľkosť relevantného trhu v zásade nie je povinným faktorom, ale len jednou z okolností relevantných na účely posúdenia závažnosti porušenia, pričom Komisia navyše nie je povinná vymedziť relevantný trh alebo posúdiť jeho veľkosť, pokiaľ má predmetné porušenie protisúťažný cieľ.

Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO totiž nestanovujú, že suma pokút sa vypočíta v závislosti od celkového obratu alebo od obratu, ktorý podniky dosiahli na relevantnom trhu. Nebránia však ani tomu, aby sa tieto obraty vzali do úvahy pri stanovení výšky pokuty s cieľom dodržať všeobecné zásady práva Únie, pokiaľ si to okolnosti vyžadujú.

V tejto súvislosti, pokiaľ Komisia nestanovila všeobecnú východiskovú sumu pokuty za porušenie vzťahujúce sa na jeden členský štát na základe veľkosti dotknutého trhu, ale založila svoje rozhodnutie na povahe tohto porušenia a na jeho geografickom rozsahu, úvaha, podľa ktorej by všeobecná východisková suma pokuty stanovená za kartel v tomto členskom štáte mala odrážať údajne obmedzenú veľkosť relevantného trhu, vychádza z nesprávneho predpokladu a rozhodnutie Komisie neporušuje zásadu proporcionality.

Platí to aj pre nezohľadnenie dopadu porušenia na trh. V súlade s bodom 1 A prvým odsekom uvedených usmernení totiž Komisia musí v rámci posúdenia závažnosti porušenia vykonať posúdenie konkrétneho dopadu na trh iba vtedy, keď sa zdá, že tento dopad je merateľný. Komisia musí pri posudzovaní tohto dopadu vychádzať z hospodárskej súťaže, aká by normálne existovala, keby k porušeniu nedošlo. Keď sa však Komisia domnieva, že bolo nemožné zmerať presné účinky porušenia na trh, pričom dotknuté podniky nepreukazujú opak, môže založiť svoje rozhodnutie na závažnosti porušenia, ako aj na jeho geografickom rozsahu.

Účinok protisúťažného postupu nie je totiž určujúcim kritériom pri posudzovaní závažnosti porušenia. Skutočnosti týkajúce sa úmyslu môžu byť dôležitejšie ako tie, ktoré sa týkajú uvedených účinkov, najmä ak ide o porušenia, ktoré sú už svojou povahou závažné, ako je rozdelenie trhov. Povaha porušenia má zásadný význam, a to najmä pri kvalifikácii porušení ako „veľmi závažných“. Z opisu veľmi závažných porušení v uvedených usmerneniach vyplýva, že dohody alebo zosúladené postupy, ktorých cieľom je najmä rozdelenie trhov, môžu mať iba na základe ich samotnej povahy za následok kvalifikáciu porušenia ako „veľmi závažného“ bez toho, aby sa takéto správanie muselo vyznačovať osobitným dopadom alebo geografickým rozsahom. Tento záver je podporený skutočnosťou, že zatiaľ čo v opise závažných porušení sa výslovne spomína dopad na trh a účinky v rozsiahlych oblastiach spoločného trhu, v opise veľmi závažných porušení naopak nie je nijaká zmienka o požiadavke skutočného dopadu na trh či spôsobení účinkov v konkrétnej geografickej oblasti.

Za týchto okolností porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže konštatované v rozhodnutí Komisie patria už svojou povahou medzi najzávažnejšie porušenia článku 81 ES, pokiaľ spočívajú v tajných dohodách medzi súťažiteľmi o tom, že si rozdelia trhy alebo zmrazia trhové podiely tým, že si rozdelia zadávanie projektov predaja a montáže nových výťahov a/alebo eskalátorov a že si nebudú konkurovať, pokiaľ ide o údržbu a modernizáciu výťahov a eskalátorov. Okrem toho, že spôsobujú vážne narušenie hospodárskej súťaže, tieto kartelové dohody odporujú hlavnému cieľu Zmluvy týkajúcemu sa integrácie trhu Spoločenstva tým, že zaväzujú účastníkov k rešpektovaniu existencie oddelených trhov, často vymedzených podľa štátnych hraníc, čo vedie k izolácii týchto trhov. Takéto porušenia, najmä v prípade horizontálnych kartelov, sú kvalifikované ako osobitne závažné alebo ako zjavné porušenia.

(pozri body 32, 46, 47, 56, 61, 62, 64, 67 – 69)

4. Oznámenie o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípadoch kartelov je nástroj, ktorého účelom je určiť v súlade s predpismi vyššej právnej sily kritériá, ktoré Komisia zamýšľa uplatňovať v rámci výkonu svojej diskrečnej právomoci pri stanovovaní pokút ukladaných za porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže. Z toho vyplýva samoobmedzenie tejto právomoci, ktoré však nie je nezlučiteľné so zachovaním značnej miery voľnej úvahy Komisie.

Komisia teda disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri posudzovaní otázky, či majú dôkazy predložené podnikom, ktorý požiadal o uplatnenie oznámenia o spolupráci, významnú pridanú hodnotu v zmysle bodu 21 uvedeného oznámenia.

Rovnako po konštatovaní, že dôkazy predstavujú významnú pridanú hodnotu v zmysle bodu 21 oznámenia o spolupráci, Komisia disponuje určitou mierou voľnej úvahy, keď má stanoviť presnú úroveň zníženia pokuty, ktoré sa má priznať dotknutému podniku. Bod 23 písm. b) prvý odsek oznámenia o spolupráci totiž stanovuje pásma na zníženie pokuty pre rôzne kategórie dotknutých podnikov. Vzhľadom na uvedenú mieru voľnej úvahy jej súd Únie môže vytknúť iba zjavné prekročenie tejto miery voľnej úvahy.

Na priznanie oslobodenia od pokút na základe bodu 8 písm. b) oznámenia o spolupráci treba, aby podnik ako prvý predložil dôkazy, ktoré Komisii podľa jej názoru umožnia konštatovať porušenie článku 81 ES.

Okrem toho nárok na takéto oslobodenie podľa tohto ustanovenia závisí od kvality spolupráce podniku. Nestačí, aby takýto podnik poskytol informáciu a dôkazy, ktoré umožnia účinne vyšetriť porušenie. Hoci je pravda, že nie je potrebné, aby poskytnuté dôkazy boli dostačujúce na preukázanie porušenia ako celku alebo jeho najmenších podrobností, tieto dôkazy musia byť svojou povahou, presnosťou a dôkaznou silou dostatočné na to, aby umožnili Komisii konštatovať porušenie článku 81 ES.

V tejto súvislosti vyhlásenia vypracované členmi vedenia dotknutého podniku na základe spomienok, u ktorých nemožno vylúčiť, že obsahujú nepresnosti a jednostranné vyhlásenia nemôžu postačovať na konštatovanie porušenia, ak nie sú podložené presnými a zhodujúcimi sa listinnými dôkazmi. Je totiž potrebné, aby Komisia vo svojom rozhodnutí uviedla presné a zhodujúce sa dôkazy na odôvodnenie pevného presvedčenia, že porušenie bolo spáchané.

Za týchto okolností Komisia zjavne neprekročí svoju mieru voľnej úvahy, keď odmietne priznať oslobodenie od pokuty podniku, ktorý poskytol dôkazy, ktorých dôkazná hodnota je obmedzená, ktoré nepochádzajú z obdobia porušenia a na ktorých účastník neuviedol dátum. Okolnosť, že tomuto podniku bolo priznané toto oslobodenie za porušenie toho istého typu, ku ktorému došlo v iných členských štátoch, je v tejto súvislosti irelevantná, pokiaľ boli povaha a presnosť poskytnutých informácií v každom prípade rozdielne.

Komisia zjavne neprekročí mieru voľnej úvahy, ktorou disponuje pri hodnotení spolupráce podniku na účely zníženia uloženej pokuty, ani vtedy, keď sa domnieva, že dôkazy nepochádzajúce z relevantného obdobia, ktoré popierajú protisúťažný cieľ kartelu a ktoré sú nejednoznačné, nie sú dostatočne presné na to, aby im bolo možné pripísať významnú pridanú hodnotu v zmysle bodu 21 uvedeného oznámenia o spolupráci. Keď totiž podnik, ktorý v rámci svojej žiadosti o zhovievavosť neposkytne Komisii dôkazy z relevantného obdobia, poskytne Komisii informácie o určitých okolnostiach, ktoré jej predtým neboli známe, tieto informácie možno považovať za informácie, ktoré významne posilňujú schopnosť Komisie preukázať kartel, iba v prípade, ak dotknutý podnik uvedie tieto informácie do súvislosti s existenciou uvedeného kartelu, keďže prínos podniku musí skutočne posilniť schopnosť Komisie preukázať porušenie. Akékoľvek zníženie uloženej pokuty Komisiou musí teda odrážať skutočný prínos podniku k preukázaniu porušenia Komisiou.

(pozri body 80, 81, 83, 84, 91, 94, 97 – 99, 100, 102, 103, 108, 111 – 113, 117 – 119, 122 – 124, 162, 165, 169, 174 – 176, 179)

5. Komisia musí vo svojich rozhodnutiach na vykonanie vyšetrovania jasne uviesť domnienky, ktoré má v úmysle preveriť. Nie je však potrebné, aby v rozhodnutí na vykonanie vyšetrovania bolo uvedené presné vymedzenie relevantného trhu, presná právna kvalifikácia predpokladaných porušení a vymedzenie obdobia, v ktorom tieto porušenia údajne boli spáchané.

(pozri bod 116)

6. Oznámenie Komisie o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípadoch kartelov vyvoláva legitímne očakávania, o ktoré sa opierajú podniky, ktoré chcú informovať Komisiu o existencii kartelu. Vzhľadom na legitímnu dôveru, ktorú podniky, ktoré chcú spolupracovať s Komisiou, môžu vyvodiť z tohto oznámenia, je Komisia povinná postupovať v súlade s ním pri posudzovaní spolupráce podniku v rámci stanovovania pokuty uloženej tomuto podniku. V tejto súvislosti hospodársky subjekt v zásade nemôže vyvodzovať legitímnu dôveru, že mu bude priznané oslobodenie od pokút, zo samotnej nečinnosti Komisie.

(pozri body 127, 130, 186)

7. Komisia v rámci svojho posúdenia spolupráce poskytnutej členmi kartelu nesmie porušiť zásadu rovnosti zaobchádzania. Uvedená zásada nie je porušená z dôvodu, že obe situácie nie sú porovnateľné, keď Komisia na jednej strane prizná oslobodenie od pokuty podniku, ktorého informácie umožnili vyvolať prvé šetrenia, a na druhej strane odmietne priznať oslobodenie podniku, ktorý poskytol informácie až po tom, čo Komisia vykonala tieto prvé šetrenia.

(pozri body 135, 137, 138, 140)

8. Dodržiavanie práva na obhajobu v každom konaní, ktoré môže viesť k uloženiu sankcií, najmä pokút alebo penále, predstavuje základnú zásadu práva Únie, ktorú treba dodržať aj v správnom konaní.

Cieľom prístupu k spisu vo veciach hospodárskej súťaže je najmä umožniť subjektom, ktorým je určené oznámenie o výhradách, oboznámiť sa s dôkazmi uvedenými v spise Komisie, aby sa na základe nich mohli účinne vyjadriť k záverom, ku ktorým dospela Komisia vo svojom oznámení o výhradách. Prístup k spisu teda patrí k procesným zárukám určeným na ochranu práva na obhajobu a osobitne na zabezpečenie účinného výkonu práva byť vypočutý.

Komisia má teda povinnosť sprístupniť podnikom, ktoré sú účastníkmi konania podľa článku 81 ods. 1 ES, všetky usvedčujúce a oslobodzujúce dokumenty, ktoré získala v rámci vyšetrovania, s výnimkou obchodných tajomstiev iných podnikov, interných dokumentov inštitúcie a ďalších dôverných informácií.

Okrem toho samotné neposkytnutie usvedčujúceho dokumentu je porušením práva na obhajobu iba vtedy, ak je dotknutý podnik schopný preukázať, že Komisia týmto dokumentom podložila svoju výhradu týkajúcu sa existencie porušenia a že túto výhradu bolo možné preukázať len s poukazom na uvedený dokument.

Pokiaľ však ide o neposkytnutie dokumentu v prospech podniku, dotknutý podnik musí preukázať len to, že jeho nesprístupnenie mohlo na jeho úkor ovplyvniť priebeh konania a obsah rozhodnutia Komisie. Stačí teda, ak podnik preukáže, že by mohol použiť uvedené dokumenty vo svoj prospech na svoju obhajobu v tom zmysle, že keby mal možnosť využiť ich počas správneho konania, mohol by sa odvolávať na skutočnosti, ktoré sa nezhodujú so závermi Komisie v tejto fáze, a teda by mal možnosť nejakým spôsobom ovplyvniť posúdenie, ku ktorému Komisia v prípadnom rozhodnutí dospela, prinajmenšom pokiaľ ide o závažnosť a dĺžku trvania správania, ktoré mu bolo vytýkané, a teda výšku pokuty.

(pozri body 143 – 147,151)

9. Zníženie pokuty z dôvodu spolupráce počas správneho konania je pri stanovovaní pokuty, ktorá sa má uložiť za porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, odôvodnené iba v prípade, ak správanie predmetného podniku umožnilo Komisii zistiť existenciu porušenia s menšími ťažkosťami a prípadne ho ukončiť. Navyše v prípade podniku, ktorý výslovne vyhlási, že nespochybňuje skutkové tvrdenia, na ktorých Komisia zakladá svoje výhrady, možno konštatovať, že prispel k uľahčeniu úlohy Komisie spočívajúcej v objasňovaní a stíhaní porušení pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže.

Okrem toho v súlade s článkom 18 ods. 1 a článkom 20 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 sú podniky povinné odpovedať na žiadosti o informácie a podrobiť sa šetreniam. Spolupráca pri vyšetrovaní, ktorá neprekračuje rámec povinností, ktoré podnikom vyplývajú z týchto ustanovení, pritom neodôvodňuje zníženie pokuty.

Okrem toho nemožno vychádzať z toho, že údajne flexibilný postoj podniku k žiadostiam o dôverné zaobchádzanie s informáciami, ktoré poskytne Komisii, uľahčuje úlohu Komisie. Vyšetrovaniu v tomto smere nebránia opodstatnené žiadosti o dôverné zaobchádzanie a v každom prípade prináleží dotknutému podniku, aby požiadal o dôverné zaobchádzanie s údajmi, ktoré sa podľa jeho názoru nemajú sprístupniť tretím osobám.

Z toho vyplýva, že spolupráca v takýchto medziach nemôže vyvolať legitímnu dôveru, pokiaľ ide o zníženie pokuty.

(pozri body 204, 222)

10. Právo domáhať sa ochrany legitímnej dôvery sa vzťahuje na každého jednotlivca, ktorý sa nachádza v situácii, z ktorej vyplýva, že správny orgán Únie tým, že mu poskytol presné uistenia, vyvolal u neho dôvodné očakávania. Nikto sa však nemôže odvolávať na porušenie zásady ochrany legitímnej dôvery, pokiaľ neexistujú presné uistenia, ktoré mu mal poskytnúť správny orgán. Takýmito uisteniami sú informácie, ktoré sú presné a zhodujúce sa, neviažu sa na splnenie nijakej podmienky a pochádzajú z oprávnených a dôveryhodných zdrojov.

Pri stanovovaní výšky pokuty za porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, údaj obsiahnutý v oznámení o výhradách, že Komisia zamýšľa priznať zníženie pokuty nad rámec oznámenia o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípadoch kartelov nemožno považovať za presné uistenie týkajúce sa rozsahu alebo sadzby zníženia, ktoré sa prípadne prizná dotknutým podnikom. Takéto vyhlásenie preto nemôže v tejto súvislosti v žiadnom prípade vyvolať akúkoľvek legitímnu dôveru.

Ani predchádzajúca rozhodovacia prax Komisie nemôže vyvolať legitímnu dôveru dotknutých podnikov, pokiaľ ide o úroveň zníženia pokuty.

V každom prípade hospodárske subjekty nemôžu legitímne veriť, že zostane zachovaná existujúca situácia, ktorú môžu inštitúcie v rámci svojej diskrečnej právomoci zmeniť. Účinné uplatňovanie pravidiel súťažného práva Únie si teda vyžaduje, aby Komisia mohla kedykoľvek prispôsobiť úroveň pokút potrebám tejto politiky.

(pozri body 206 – 208, 210, 212)

11. Na to, aby podniku bolo možné priznať zníženie pokuty z dôvodu nespochybnenia skutkového stavu v súlade s oddielom D bodom 2 druhou zarážkou oznámenia o oslobodení od pokút a o znížení pokút v prípadoch kartelov, musí podnik po oboznámení sa s oznámením o výhradách výslovne informovať Komisiu o tom, že nezamýšľa spochybniť vecnú správnosť skutkového stavu. V tejto súvislosti nemožno konštatovať, že všeobecné vyhlásenie, že dotknutý podnik nepopiera, že zosúladený postup sa v rozsahu, v akom je podložený skutočnosťami obsiahnutými v spise Komisie, týkal jediného a pokračujúceho porušenia, uľahčuje úlohu Komisie spočívajúcu v objasňovaní a stíhaní porušení pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže. To isté platí aj vtedy, keď je nespochybnenie čisto formálne a nejednoznačné a nemá nijaký pozitívny vplyv na preukázanie skutkového stavu, keďže dotknutý podnik iba opisuje svoju účasť buď čisto hypoteticky, alebo tak, že minimalizuje protisúťažné účinky protiprávnych dohôd.

(pozri body 227, 230, 231)

12. Počas stanovovania výšky pokuty, ktorá sa má uložiť za porušenie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže, Komisia v rámci svojho posúdenia spolupráce poskytnutej členmi kartelu nesmie porušiť zásadu rovnosti zaobchádzania. Dodržiavanie zásady rovnosti zaobchádzania však musí byť v súlade s dodržiavaním zásady zákonnosti, podľa ktorej sa nikto nemôže dovolávať vo svoj prospech nezákonnosti spôsobenej v prospech iného.

V tejto súvislosti v prípade podniku, ktorý výslovne vyhlási, že nespochybňuje skutkové tvrdenia, na ktorých Komisia zakladá svoje výhrady, možno konštatovať, že prispel k uľahčeniu úlohy Komisie spočívajúcej v objasňovaní a stíhaní porušení pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže. Vo svojich rozhodnutiach, ktorými sa konštatuje porušenie týchto pravidiel, je Komisia oprávnená považovať takéto správanie za uznanie skutkových tvrdení, a teda za dôkaz o dôvodnosti predmetných tvrdení. Takéto správanie teda môže odôvodniť zníženie pokuty.

To neplatí, ak podnik vo svojej odpovedi spochybní podstatu týchto tvrdení. Podnik totiž tým, že počas správneho konania zaujme takýto prístup, neprispieva k uľahčeniu úlohy Komisie.

(pozri body 234, 235)

ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (ôsma komora)

z 13. júla 2011 ( )

„Hospodárska súťaž – Kartely – Trh montáže a údržby výťahov a eskalátorov – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Manipulovanie verejných obchodných súťaží – Rozdelenie trhov – Určenie cien“

Vo veci T‑151/07,

Kone Oyj, so sídlom v Helsinkách (Fínsko),

Kone GmbH, so sídlom v Hannoveri (Nemecko),

Kone BV, so sídlom vo Voorburgu (Holandsko),

v zastúpení: T. Vinje, solicitor, D. Paemen, J. Schindler, B. Nijs, A. Tomtsis, advokáti, J. Flynn, QC, a D. Scannell, barrister,

žalobkyne,

proti

Európskej komisii, v zastúpení: É. Gippini Fournier a R. Sauer, splnomocnení zástupcovia,

žalovanej,

ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2007) 512 v konečnom znení z 21. februára 2007 o konaní podľa článku 81 [ES] (vec COMP/E‑1/38.823 – Výťahy a eskalátory) alebo subsidiárne na zníženie pokút uložených žalobkyniam,

VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora),

v zložení: predsedníčka komory M. E. Martins Ribeiro (spravodajkyňa), sudcovia N. Wahl a A. Dittrich,

tajomník: K. Andová, referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 16. októbra 2009,

vyhlásil tento

Rozsudok

1 Predmetom prejednávanej veci je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2007) 512 v konečnom znení z 21. februára 2007 o konaní podľa článku 81 [ES] (vec COMP/E-1/38.823 – Výťahy a eskalátory) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktorého zhrnutie je uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie z 26. marca 2008 (Ú. v. EÚ C 75, s. 19), alebo subsidiárne na zníženie pokút uložených žalobkyniam.

2 V napadnutom rozhodnutí Komisia Európskych spoločenstiev konštatovala, že tieto spoločnosti porušili článok 81 ES:

– Kone Belgium SA, Kone GmbH (ďalej len „Kone Nemecko“), Kone Luxembourg Sàrl, Kone BV Liften en Roltrappen (ďalej len „Kone Holandsko“) a Kone Oyj (ďalej len „KC“) (ďalej spoločne alebo jednotlivo len „Kone“),

– Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG (ďalej len „Otis Nemecko“), General Technic-Otis Sàrl, General Technic Sàrl, Otis BV (ďalej len „Otis Holandsko“), Otis Elevator Company (ďalej len „OEC“) a United Technologies Corporation (ďalej len „UTC“) (ďalej spoločne alebo jednotlivo len „Otis“),

– Schindler SA, Schindler Deutschland Holding GmbH (ďalej len „Schindler Nemecko“), Schindler Sàrl, Schindler Liften BV (ďalej len „Schindler Holandsko“) a Schindler Holding Ltd (ďalej len „Schindler Holding“) (ďalej spoločne alebo jednotlivo len „Schindler“),

– ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV, ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (ďalej len „TKA“), ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (ďalej len „TKF“), ThyssenKrupp Elevator AG (ďalej len „TKE“), ThyssenKrupp AG (ďalej len „TKAG“), ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl a ThyssenKrupp Liften BV (ďalej len „TKL“) (ďalej spoločne alebo jednotlivo len „ThyssenKrupp“), a

– Mitsubishi Elevator Europe BV (ďalej len „MEE“).

3 KC, jedna zo žalobkýň v prejednávanej veci, je medzinárodným podnikom pôsobiacim v oblasti údržby a strojárstva so sídlom vo Fínsku, ktorý predáva, vyrába, montuje a modernizuje výťahy, eskalátory a automatické dvere stavieb. KC vykonáva svoju činnosť v oblasti eskalátorov a výťahov a prostredníctvom vnútroštátnych dcérskych spoločností. Týmito sú najmä Kone Nemecko v Nemecku a Kone Holandsko v Holandsku (odôvodnenia č. 15, 18 a 20 napadnutého rozhodnutia).

Správne konanie

Vyšetrovanie Komisie

4 V priebehu roka 2003 boli Komisii poskytnuté informácie o možnej existencii kartelu medzi štyrmi najväčšími európskymi výrobcami výťahov a eskalátorov, ktorí vykonávajú obchodnú činnosť v Únii, konkrétne Kone, Otis, Schindler a ThyssenKrupp (odôvodnenia č. 3 a 91 napadnutého rozhodnutia).

Nemecko

5 Od 28. januára 2004 a v priebehu marca 2004 Komisia na základe článku 14 ods. 3 nariadenia Rady č. 17 zo 6. februára 1962, prvého nariadenia implementujúceho články [81 ES] a [82 ES] (Ú. v. ES 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3), vykonala šetrenia okrem iného v priestoroch dcérskych spoločností spoločností Otis a ThyssenKrupp v Nemecku (odôvodnenia č. 104 a 106 napadnutého rozhodnutia).

6 V dňoch 12. a 18. februára 2004 Kone doplnila svoju žiadosť podľa oznámenia Komisie o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, 2002, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155) (ďalej len „oznámenie o spolupráci z roku 2002“) z 2. februára 2004 týkajúcu sa Belgicka o informácie týkajúce sa Nemecka. Otis medzi marcom 2004 a februárom 2005 rovnako doplnila svoju žiadosť týkajúcu sa Belgicka o informácie týkajúce sa Nemecka. Schindler predložila 25. novembra 2004 žiadosť podľa uvedeného oznámenia, ktorá obsahovala informácie týkajúce sa Nemecka a ktorá bola doplnená v období od decembra 2004 do februára 2005. Napokon v decembri 2005 ThyssenKrupp tiež predložila Komisii žiadosť podľa tohto oznámenia týkajúcu sa Nemecka (odôvodnenia č. 105, 107, 112 a 114 napadnutého rozhodnutia).

7 V období od septembra do novembra 2004 Komisia tiež zaslala žiadosti o informácie na základe článku 18 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) podnikom, ktoré sa podieľali na porušení v Nemecku, viacerým zákazníkom v tomto členskom štáte a združeniam VDMA, VFA a VMA (odôvodnenia č. 110, 111 a 113 napadnutého rozhodnutia).

Holandsko

8 V marci 2004 Otis podala žiadosť podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 týkajúcu sa Holandska, ktorá bola neskôr doplnená. V apríli 2004 podala ThyssenKrupp žiadosť podľa tohto oznámenia, ktorá bola tiež neskôr viackrát doplnená. Napokon 19. júla 2004 Kone doplnila svoju žiadosť z 2. februára 2004 týkajúcu sa Belgicka o informácie týkajúce sa Holandska (odôvodnenia č. 127, 129 a 130 napadnutého rozhodnutia).

9 Dňa 27. júla 2004 bolo spoločnosti Otis priznané podmienečné oslobodenie od pokút na základe bodu 8 písm. a) uvedeného oznámenia (odôvodnenie č. 131 napadnutého rozhodnutia).

10 Od 28. apríla 2004 Komisia na základe článku 14 ods. 3 nariadenia č. 17 vykonala šetrenia okrem iného v priestoroch dcérskych spoločností spoločností Kone, Schindler, ThyssenKrupp a MEE v Holandsku, ako aj v priestoroch združenia Boschduin (odôvodnenie č. 128 napadnutého rozhodnutia).

11 V septembri 2004 Komisia zaslala žiadosti o informácie na základe článku 18 nariadenia č. 1/2003 podnikom, ktoré sa podieľali na porušení v Holandsku, viacerým zákazníkom v tomto členskom štáte a združeniam VLR a Boschduin (odôvodnenia č. 133 a 134 napadnutého rozhodnutia).

Oznámenie o výhradách

12 Dňa 7. októbra 2005 Komisia prijala oznámenie o výhradách, ktoré bolo určené okrem iného spoločnostiam uvedeným v bode 2 vyššie. Všetky spoločnosti, ktorým bolo oznámenie o výhradách určené, predložili v reakcii na výhrady uvedené Komisiou písomné pripomienky (odôvodnenia č. 135 a 137 napadnutého rozhodnutia).

13 Nebolo vykonané nijaké vypočutie, keďže ani jedna zo spoločností, ktorým bolo oznámenie o výhradách určené, nepodala žiadosť o vypočutie (odôvodnenie č. 138 napadnutého rozhodnutia).

Napadnuté rozhodnutie

14 Dňa 21. februára 2007 Komisia prijala napadnuté rozhodnutie, v ktorom konštatovala, že spoločnosti, ktorým bolo toto rozhodnutie určené, sa podieľali na štyroch jednotlivých, komplexných a pokračujúcich porušeniach článku 81 ods. 1 ES v štyroch členských štátoch, pričom si medzi sebou rozdelili trhy dohodami alebo zosúladením svojho postupu pri zadávaní zákaziek vo verejných obchodných súťažiach a zmlúv súvisiacich s predajom, montážou, údržbou a modernizáciou výťahov a eskalátorov (odôvodnenie č. 2 napadnutého rozhodnutia).

15 Pokiaľ ide o spoločnosti, ktorým bolo určené napadnuté rozhodnutie, Komisia konštatovala, že okrem dcérskych spoločností dotknutých podnikov v Belgicku, v Nemecku, v Luxembursku a v Holandsku sú materské spoločnosti uvedených dcérskych spoločností spoločne a nerozdielne zodpovedné za porušenia článku 81 ES, ktorých sa dopustili ich dcérske spoločnosti, z dôvodu, že mohli počas trvania porušenia uplatňovať rozhodujúci vplyv na ich obchodnú politiku a že bolo možné predpokladať, že túto právomoc využili (odôvodnenia č. 608, 615, 622, 627 a 634 až 641 napadnutého rozhodnutia). Materské spoločnosti spoločnosti MEE neboli spoločne a nerozdielne zodpovedné za správanie svojej dcérskej spoločnosti z dôvodu, že nebolo možné preukázať, že uplatňovali rozhodujúci vplyv na jej správanie (odôvodnenie č. 643 napadnutého rozhodnutia).

16 Na účely výpočtu výšky pokút Komisia v napadnutom rozhodnutí uplatnila metódu stanovenú v usmerneniach k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 [UO] (Ú. v. ES C 9, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia z roku 1998“). Komisia tiež skúmala, či a do akej miery dotknuté podniky splnili požiadavky stanovené oznámením o spolupráci z roku 2002.

17 Komisia kvalifikovala porušenia ako „veľmi závažné“ vzhľadom na ich povahu a na skutočnosť, že každé z nich sa vzťahovalo na celé územie jedného členského štátu (Belgicka, Nemecka, Luxemburska alebo Holandska), aj keď ich skutočný dopad nebolo možné zmerať (odôvodnenie č. 671 napadnutého rozhodnutia).

18 S cieľom zohľadniť skutočnú hospodársku schopnosť dotknutých podnikov spôsobiť značnú ujmu hospodárskej súťaži Komisia rozdelila dotknuté podniky podľa krajín do viacerých kategórií v závislosti od obratu dosiahnutého na trhu výťahov a/alebo eskalátorov a prípadne aj na trhu služieb údržby a modernizácie (odôvodnenia č. 672 a 673 napadnutého rozhodnutia).

19 Pokiaľ ide o kartel v Nemecku, Kone, Otis a ThyssenKrupp boli zaradené do prvej kategórie s východiskovou sumou pokuty 70 000 000 eur. Schindler bola zaradená do druhej kategórie s východiskovou sumou pokuty 17 000 000 eur (odôvodnenia č. 676 až 679 napadnutého rozhodnutia). S cieľom zohľadniť ich veľkosť a ich celkové zdroje bol na východiskovú sumu pokuty, ktorá sa mala uložiť spoločnosti Otis, uplatnený násobný koeficient 1,7 a na východiskovú sumu pokuty spoločnosti ThyssenKrupp bol uplatnený násobný koeficient 2, takže východiskové sumy ich pokút boli zvýšené na 119 000 000 eur a na 140 000 000 eur (odôvodnenia č. 690 a 691 napadnutého rozhodnutia). Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustili Kone, Otis a ThyssenKrupp, trvalo osem rokov a štyri mesiace (od 1. augusta 1995 do 5. decembra 2003), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tieto podniky o 80 %. Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustila Schindler, trvalo päť rokov a štyri mesiace (od 1. augusta 1995 do 6. decembra 2000), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tento podnik o 50 %. Východisková suma pokuty bola teda zvýšená na 126 000 000 eur pre spoločnosť Kone, na 214 200 000 eur pre spoločnosť Otis, na 25 500 000 eur pre spoločnosť Schindler a na 252 000 000 eur pre spoločnosť ThyssenKrupp (odôvodnenia č. 693 a 696 napadnutého rozhodnutia). Komisia konštatovala, že spoločnosť ThyssenKrupp treba považovať za viacnásobného porušovateľa, a na základe tejto priťažujúcej okolnosti zvýšila jej pokutu o 50 % (odôvodnenia č. 697 až 707 napadnutého rozhodnutia). Nebola zohľadnená nijaká poľahčujúca okolnosť v prospech dotknutých podnikov (odôvodnenia č. 727 až 729, 735, 736, 742 až 744, 749, 750 a 753 až 755 napadnutého rozhodnutia). Spoločnosti Kone bolo priznané jednak maximálne zníženie pokuty o 50 % stanovené v bode 23 písm. b) prvom odseku prvej zarážke oznámenia o spolupráci z roku 2002 a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnosti Otis bolo priznané jednak zníženie pokuty o 25 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku druhej zarážke uvedeného oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnosti Schindler bolo priznané jednak zníženie pokuty o 15 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku tretej zarážke tohto oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnosti ThyssenKrupp bolo priznané zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu (odôvodnenia č. 778 až 813 napadnutého rozhodnutia).

20 Pokiaľ ide o kartel v Holandsku, Kone bola zaradená do prvej kategórie s východiskovou sumou pokuty 55 000 000 eur. Otis bola zaradená do druhej kategórie s východiskovou sumou pokuty 41 000 000 eur. Schindler bola zaradená do tretej kategórie s východiskovou sumou pokuty 24 500 000 eur. ThyssenKrupp a MEE boli zaradené do štvrtej kategórie s východiskovou sumou pokuty 8 500 000 eur (odôvodnenia č. 684 a 685 napadnutého rozhodnutia). S cieľom zohľadniť ich veľkosť a ich celkové zdroje bol na východiskovú sumu pokuty, ktorá sa mala uložiť spoločnosti Otis, uplatnený násobný koeficient 1,7 a na východiskovú sumu pokuty spoločnosti ThyssenKrupp bol uplatnený násobný koeficient 2, takže východiskové sumy ich pokút boli zvýšené na 69 700 000 eur a na 17 000 000 eur (odôvodnenia č. 690 a 691 napadnutého rozhodnutia). Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustili Otis a ThyssenKrupp, trvalo päť rokov a desať mesiacov (od 15. apríla 1998 do 5. marca 2004), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tieto podniky o 55 %. Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustili Kone a Schindler, trvalo štyri roky a deväť mesiacov (od 1. júna 1999 do 5. marca 2004), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tieto podniky o 45 %. Vzhľadom na to, že porušenie, ktorého sa dopustila MEE, trvalo štyri roky a jeden mesiac (od 11. januára 2000 do 5. marca 2004), Komisia zvýšila východiskovú sumu pokuty pre tento podnik o 40 %. Východisková suma pokuty bola teda zvýšená na 79 750 000 eur pre spoločnosť Kone, na 108 035 000 eur pre spoločnosť Otis, na 35 525 000 eur pre spoločnosť Schindler, na 26 350 000 eur pre spoločnosť ThyssenKrupp a na 11 900 000 eur pre spoločnosť MEE (odôvodnenia č. 695 a 696 napadnutého rozhodnutia). Komisia konštatovala, že spoločnosť ThyssenKrupp treba považovať za viacnásobného porušovateľa, a na základe tejto priťažujúcej okolnosti zvýšila jej pokutu o 50 % (odôvodnenia č. 697, 698 a 715 až 720 napadnutého rozhodnutia). Nebola zohľadnená nijaká poľahčujúca okolnosť v prospech dotknutých podnikov (odôvodnenia č. 724 až 726, 731, 732, 737, 739 až 741, 745 až 748 a 751 až 755 napadnutého rozhodnutia). Na základe oznámenia o spolupráci z roku 2002 bolo spoločnosti Otis priznané úplné oslobodenie od pokút. Spoločnosti ThyssenKrupp bolo priznané jednak zníženie pokuty o 40 % v pásme stanovenom v bode 23 písm. b) prvom odseku prvej zarážke uvedeného oznámenia a jednak zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu. Spoločnostiam Schindler a MEE bolo priznané zníženie pokuty o 1 % za nespochybnenie skutkového stavu (odôvodnenia č. 836 až 855 napadnutého rozhodnutia).

21 Výrok napadnutého rozhodnutia znie:

„Článok 1

…

2. Pokiaľ ide o Nemecko, nasledujúce podniky porušili článok 81 [ES] tým, že počas uvedených období pravidelne uzatvárali kolektívne dohody v rámci dohôd a zosúladených postupov na vnútroštátnej úrovni týkajúcich sa výťahov a eskalátorov s cieľom rozdeliť si trhy, rozdeliť si zákazky v rámci verejných a súkromných obchodných súťaží a iné zmluvy v súlade s vopred dohodnutými podielmi týkajúcich sa predaja a montáže:

– Kone: [KC] a [Kone Nemecko]: od 1. augusta 1995 do 5. decembra 2003,

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Nemecko]: od 1. augusta 1995 do 5. decembra 2003,

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Nemecko]: od 1. augusta 1995 do 6. decembra 2000 a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] a [TKF]: od 1. augusta 1995 do 5. decembra 2003.

…

4. Pokiaľ ide o Holandsko, nasledujúce podniky porušili článok 81 [ES] tým, že počas uvedených období pravidelne uzatvárali kolektívne dohody v rámci dohôd a zosúladených postupov na vnútroštátnej úrovni týkajúcich sa výťahov a eskalátorov s cieľom rozdeliť si trhy, rozdeliť si zákazky v rámci verejných a súkromných obchodných súťaží a iné zmluvy v súlade s vopred dohodnutými podielmi týkajúcich sa predaja a montáže a nekonkurovať si v oblasti zmlúv týkajúcich sa údržby a modernizácie:

– Kone: [KC] a [Kone Holandsko]: od 1. júna 1999 do 5. marca 2004,

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Holandsko]: od 15. apríla 1998 do 5. marca 2004,

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Holandsko]: od 1. júna 1999 do 5. marca 2004,

– ThyssenKrupp: [TKAG] a [TKL]: od 15. apríla 1998 do 5. marca 2004 a

– [MEE]: od 11. januára 2000 do 5. marca 2004.

Článok 2

…

2. Za porušenia v Nemecku uvedené v článku 1 ods. 2 sa ukladajú tieto pokuty:

– Kone: [KC] a [Kone Nemecko] spoločne a nerozdielne: 62 370 000 EUR,

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Nemecko] spoločne a nerozdielne: 159 043 500 EUR,

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Nemecko] spoločne a nerozdielne: 21 458 250 EUR a

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] a [TKF] spoločne a nerozdielne: 374 220 000 EUR.

…

4. Za porušenia v Holandsku uvedené v článku 1 ods. 4 sa ukladajú tieto pokuty:

– Kone: [KC] a [Kone Holandsko] spoločne a nerozdielne: 79 750 000 EUR,

– Otis: [UTC], [OEC] a [Otis Holandsko] spoločne a nerozdielne: 0 EUR,

– Schindler: Schindler Holding… a [Schindler Holandsko] spoločne a nerozdielne: 35 169 750 EUR,

– ThyssenKrupp: [TKAG] a [TKL] spoločne a nerozdielne: 23 477 850 EUR a

– [MEE]: 1 841 400 EUR.

…“

Konanie a návrhy účastníkov konania

22 Návrhom doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 8. decembra 2007 podali žalobkyne, KC, Kone Nemecko a Kone Holandsko žalobu, ktorou sa začalo toto konanie.

23 Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (ôsma komora) rozhodol o začatí ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania upravených v článku 64 jeho rokovacieho poriadku písomne položil žalobkyniam otázku a požiadal účastníkov konania o predloženie dokumentov. Žalobkyne neodpovedali na otázku Súdu prvého stupňa v stanovenej lehote. Odpovedali však na ňu listom z 10. septembra 2009. V uvedenom liste a v liste z 28. septembra 2009 žalobkyne zdôraznili, že niektoré údaje majú dôvernú povahu, a požiadali o vynechanie uvedených údajov v publikáciách Súdu prvého stupňa. Účastníci konania odpovedali na žiadosť o predloženie dokumentov v stanovenej lehote.

24 Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 16. októbra 2009.

25 Uznesením zo 14. októbra 2009 Súd prvého stupňa nariadil Komisii podľa článku 65 písm. b), článku 66 ods. 1 a článku 67 ods. 3 druhého pododseku rokovacieho poriadku, aby predložila dokumenty, ktoré označila za dôverné. Komisia tomuto uzneseniu vyhovela v stanovenej lehote. Vzhľadom na to, že Súd prvého stupňa konštatoval, že uvedené dokumenty nie sú nevyhnutné na rozhodnutie sporu, tieto dokumenty boli vrátené Komisii bez toho, aby boli poskytnuté žalobkyniam, a ústna časť konania bola skončená.

26 Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:

– zrušil článok 2 ods. 2 napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom sa ním spoločnostiam KC a Kone Nemecko ukladá pokuta, a neuložil pokutu alebo stanovil nižšiu pokutu, aká bola uložená v napadnutom rozhodnutí,

– zrušil článok 2 ods. 4 napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom sa ním spoločnostiam KC a Kone Holandsko ukladá pokuta, a stanovil nižšiu pokutu, aká bola uložená v napadnutom rozhodnutí,

– uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.

27 Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

– zamietol žalobu,

– uložil žalobkyniam povinnosť nahradiť trovy konania.

Právny stav

28 Žalobkyne spochybňujú jednak zákonnosť článku 2 ods. 2 napadnutého rozhodnutia, ktorým sa dotknutým podnikom ukladajú pokuty za porušenia spáchané v Nemecku, a jednak zákonnosť článku 2 ods. 4 napadnutého rozhodnutia, ktorým sa dotknutým podnikom ukladajú pokuty za porušenia spáchané v Holandsku.

29 Žalobkyne v tejto súvislosti uvádzajú tri žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod je založený na porušení usmernení z roku 1998 a zásady proporcionality pri stanovení východiskovej sumy pokút. Druhý žalobný dôvod je založený na porušení oznámenia o spolupráci z roku 2002 a na porušení zásad ochrany legitímnej dôvery, rovnosti zaobchádzania a práva na obhajobu. Tretí žalobný dôvod je založený na porušení zásad ochrany legitímnej dôvery a rovnosti zaobchádzania pri určovaní sumy zníženia pokút priznaného za spoluprácu nad rámec oznámenia o spolupráci z roku 2002.

O žalobnom dôvode založenom na porušení usmernení z roku 1998 a zásady proporcionality pri stanovení východiskovej sumy pokút

30 Žalobkyne tvrdia, že Komisia pri stanovení východiskových súm pokút uložených za porušenia v Nemecku a v Holandsku nesprávne uplatnila usmernenia z roku 1998 a porušila zásadu proporcionality.

31 Na úvod je potrebné pripomenúť, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že Komisia disponuje širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o metódu stanovenia pokút. Táto metóda, ktorá je opísaná v usmerneniach z roku 1998, obsahuje rôzne flexibilné faktory umožňujúce Komisii vykonávať jej diskrečnú právomoc v súlade s ustanoveniami článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 3. septembra 2009, Papierfabrik August Koehler a i./Komisia, C‑322/07 P, C‑327/07 P a C‑338/07 P, Zb. s. I‑7191, bod 112 a tam citovanú judikatúru).

32 Závažnosť porušení práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže sa musí určiť na základe veľkého množstva skutočností, akými sú najmä konkrétne okolnosti prípadu, jeho kontext a odstrašujúci účinok pokút, a to bez toho, aby existoval záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré sa nevyhnutne musia zohľadniť (rozsudky Súdneho dvora z 19. marca 2009, Archer Daniels Midland/Komisia, C‑510/06 P, Zb. s. I‑1843, bod 72, a z 3. septembra 2009, Prym a Prym Consumer/Komisia, C‑534/07 P, Zb. s. I‑7415, bod 54).

33 Ako bolo uvedené v bode 16 vyššie, Komisia v prejednávanej veci stanovila výšku pokút uplatnením metódy vymedzenej v usmerneniach z roku 1998.

34 Aj keď usmernenia z roku 1998 nemožno kvalifikovať ako právne pravidlá, ktoré by bol správny orgán povinný v každej situácii dodržiavať, stanovujú orientačné pravidlá postupu správneho orgánu, od ktorých sa nemôže v konkrétnom prípade odkloniť bez udania dôvodov, ktoré sú v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania (pozri rozsudky Súdneho dvora z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Zb. s. I‑5425, bod 209 a tam citovanú judikatúru, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. októbra 2008, Carbone‑Lorraine/Komisia, T‑73/04, Zb. s. II‑2661, bod 70).

35 Komisia sa prijatím takýchto pravidiel správania a tým, že ich zverejnením oznámila, že ich v budúcnosti uplatní na prípady, ktorých sa týkajú, sama obmedzuje vo výkone svojej diskrečnej právomoci a nemôže sa od týchto pravidiel odchýliť bez toho, aby bola prípadne sankcionovaná z dôvodu porušenia všeobecných právnych zásad, ako sú zásady rovnosti zaobchádzania alebo ochrany legitímnej dôvery (pozri rozsudok Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný v bode 34 vyššie, bod 211 a tam citovanú judikatúru; rozsudok Carbone‑Lorraine/Komisia, už citovaný v bode 34 vyššie, bod 71).

36 Okrem toho usmernenia z roku 1998 všeobecne a abstraktne určujú metodológiu, ktorú sa Komisia zaviazala uplatňovať pri stanovení výšky pokút, a v dôsledku toho zaisťujú právnu istotu podnikov (rozsudok Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný v bode 34 vyššie, body 211 a 213).

37 Napokon treba pripomenúť, že usmernenia z roku 1998 upravujú po prvé posúdenie závažnosti porušenia ako takej, na základe ktorej sa môže stanoviť všeobecná východisková suma (bod 1 A druhý odsek). Po druhé závažnosť sa posudzuje so zreteľom na povahu spáchaných porušení a na vlastnosti dotknutého podniku, najmä na jeho veľkosť a postavenie na relevantnom trhu, čo môže viesť k zváženiu východiskovej sumy, zaradeniu podnikov do kategórií a stanoveniu konkrétnej východiskovej sumy (bod 1 A tretí až siedmy odsek).

38 Pokiaľ ide o posúdenie závažnosti porušenia v napadnutom rozhodnutí, Komisia v prejednávanej veci paralelne skúmala štyri porušenia konštatované v článku 1 napadnutého rozhodnutia „vzhľadom na to, že… vykazujú spoločné znaky“ (odôvodnenie č. 657 napadnutého rozhodnutia).

39 V súvislosti s povahou porušení Komisia v odôvodneniach č. 658 a 659 napadnutého rozhodnutia v prvom rade uvádza:

„658 Porušenia, ktoré sú predmetom tohto rozhodnutia, spočívali predovšetkým v tajných dohodách medzi súťažiteľmi o tom, že si rozdelia trhy alebo zmrazia trhové podiely tým, že si rozdelia zadávanie projektov predaja a montáže nových výťahov a/alebo eskalátorov a že si nebudú konkurovať, pokiaľ ide o údržbu a modernizáciu výťahov a eskalátorov (okrem Nemecka, kde činnosť údržby a modernizácie nebola predmetom diskusií medzi účastníkmi kartelu). Takéto horizontálne obmedzenia patria už svojou povahou medzi najzávažnejšie porušenia článku 81 [ES]. Porušenia v tomto prípade umelo zbavili zákazníkov výhod, ktoré mohli získať z predkladania ponúk v podmienkach slobodnej hospodárskej súťaže. Tiež treba poznamenať, že niektoré zo zmanipulovaných projektov boli verejné zákazky financované z daní, ktoré sa realizovali práve s cieľom získať konkurenčné ponuky s dobrým pomerom kvality a ceny.

659 Pre posúdenie závažnosti porušenia sú faktory týkajúce sa jeho cieľa vo všeobecnosti významnejšie ako faktory týkajúce sa jeho účinkov, najmä keď sa dohody, ako to je v tomto prípade, týkajú veľmi závažných porušení, ako je určovanie cien a rozdelenie trhu. Účinky dohody vo všeobecnosti nie sú smerodajným kritériom na posúdenie závažnosti porušenia.“

40 Komisia ďalej uvádza, že „v predmetnom prípade sa neusilovala preukázať presné účinky porušenia, keďže [bolo] nemožné určiť s dostatočnou presnosťou príslušné konkurenčné parametre (cena, obchodné podmienky, kvalita, inovácia a iné) v prípade neexistencie porušení“ (odôvodnenie č. 660 napadnutého rozhodnutia). Zastáva však názor, že „je… zrejmé, že porušenia mali skutočný dopad,“ a na tento účel uvádza, že „samotná skutočnosť, že členovia kartelu zaviedli rôzne protisúťažné opatrenia, svedčí o dopade na trh, aj keď skutočný účinok je ťažké zmerať, keďže najmä nie je známe, či a koľko iných projektov bolo zmanipulovaných, ani koľko projektov mohlo byť rozdelených medzi členov kartelu bez toho, aby boli potrebné kontakty medzi nimi“ (odôvodnenie č. 660 napadnutého rozhodnutia). V tom istom odôvodnení Komisia ďalej uvádza, že „vysoké celkové podiely súťažiteľov na trhu svedčia o pravdepodobných protisúťažných účinkoch a [že] relatívna stabilita týchto podielov na trhu počas celej dĺžky trvania porušení potvrdzuje tieto účinky.“

41 V odôvodneniach č. 661 až 669 napadnutého rozhodnutia Komisia ďalej reaguje na tvrdenia, ktoré uviedli žalobkyne v priebehu správneho konania a ktorými sa usilovali preukázať obmedzený dopad porušení na trh.

42 V súvislosti s rozsahom relevantného geografického trhu Komisia v odôvodnení č. 670 napadnutého rozhodnutia tvrdí, že „kartely, ktoré sú predmetom [napadnutého] rozhodnutia, sa vzťahovali na celé územia Belgicka, Nemecka, Luxemburska alebo Holandska,“ a že „z judikatúry jednoznačne vyplýva, že vnútroštátny geografický trh, ktorý sa vzťahuje na celé územie členského štátu, už sám osebe predstavuje podstatný podiel na spoločnom trhu.“

43 Napokon v odôvodnení č. 671 napadnutého rozhodnutia Komisia dospela k záveru, že „každý podnik, ktorému je rozhodnutie určené, sa dopustil jedného alebo viacerých veľmi závažných porušení článku 81 ES… „vzhľadom na povahu porušení a na skutočnosť, že každé z nich sa vzťahovalo na celé územie jedného členského štátu (Belgicka, Nemecka, Luxemburska alebo Holandska).“ Komisia dospela k záveru, že „tieto faktory sú také, že porušenia sa musia považovať za veľmi závažné, aj keď ich skutočný dopad nemožno zmerať.“

44 Po prvé, pokiaľ ide o porušenie v Nemecku, žalobkyne tvrdia, že v napadnutom rozhodnutí nie sú zohľadnené vlastné konštatovania Komisie, podľa ktorých sa kartel v Nemecku netýkal všetkých projektov výťahov. Dotknutý trh teda bol údajne tvorený len projektmi výťahov s hodnotou vyššou ako jeden milión eur, ktoré predstavujú približne 20 až 30 % celkového trhu, čo údajne potvrdili Kone, Otis a ThyssenKrupp vo svojich žiadostiach o oslobodenie od pokút (odôvodnenia č. 281 a 664 napadnutého rozhodnutia). Žalobkyne vo svojej replike tiež poukazujú na to, že porovnanie všeobecnej východiskovej sumy stanovenej pre porušenie v Nemecku na jednej strane a všeobecných východiskových súm stanovených pre porušenia v Belgicku a v Holandsku na druhej strane potvrdzuje neprimeranosť východiskovej sumy stanovenej pre porušenie v Nemecku, keďže kartely v Belgicku a v Holandsku sa na rozdiel od kartelu v Nemecku údajne týkali celého trhu s výťahmi.

45 V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že žalobkyne nespochybňujú zákonnosť metódy uvedenej v bode 1 A usmernení z roku 1998 týkajúcej sa stanovenia všeobecnej východiskovej sumy pokuty. Táto metóda pritom zodpovedá paušálnemu prístupu, podľa ktorého sa všeobecná východisková suma pokuty stanovená podľa závažnosti porušenia vypočíta na základe povahy a geografického rozsahu porušenia, ako aj konkrétneho dopadu porušenia na trh, pokiaľ ho možno zmerať (rozsudky Súdu prvého stupňa z 15. marca 2006, BASF/Komisia, T‑15/02, Zb. s. II‑497, bod 134, a zo 6. mája 2009, Wieland‑Werke/Komisia, T‑116/04, Zb. s. II‑1087, bod 62).

46 Okrem toho veľkosť relevantného trhu v zásade nie je povinným faktorom, ale len jednou z okolností relevantných na účely posúdenia závažnosti porušenia, pričom Komisia podľa judikatúry navyše nie je povinná vymedziť relevantný trh alebo posúdiť jeho veľkosť, pokiaľ má predmetné porušenie protisúťažný cieľ (pozri v tomto zmysle rozsudok Prym a Prym Consumer/Komisia, už citovaný v bode 32 vyššie, body 55 a 64, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. septembra 2009, Hoechst/Komisia, T‑161/05, Zb. s. II‑3555, bod 109). Komisia teda pri stanovení všeobecnej východiskovej sumy pokuty môže, avšak nie je povinná zohľadniť hodnotu trhu, ktorý je predmetom porušenia (pozri v tomto zmysle rozsudky BASF/Komisia, už citovaný v bode 45 vyššie, bod 134, a Wieland‑Werke/Komisia, už citovaný v bode 45 vyššie, bod 63 a tam citovanú judikatúru). Usmernenia z roku 1998 totiž nestanovujú, že suma pokút sa vypočíta v závislosti od celkového obratu alebo od obratu, ktorý podniky dosiahli na relevantnom trhu. Nebránia však ani tomu, aby sa tieto obraty vzali do úvahy pri stanovení výšky pokuty s cieľom dodržať všeobecné zásady práva Únie, pokiaľ si to okolnosti vyžadujú (rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. júla 2003, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia, T‑224/00, Zb. s. II‑2597, bod 187).

47 Tvrdenie žalobkýň, že všeobecná východisková suma pokuty stanovená pre kartel v Nemecku by mala odrážať údajne obmedzenú veľkosť relevantného trhu, teda vychádza z nesprávneho predpokladu a musí sa zamietnuť.

48 Ako bolo uvedené v bodoch 38 až 43 vyššie, Komisia v prejednávanej veci pri určovaní závažnosti porušenia vzala do úvahy povahu porušenia a geografický rozsah relevantného trhu.

49 Na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, z odôvodnenia č. 664 napadnutého rozhodnutia, v ktorom Komisia navyše odpovedala na tvrdenie spoločností Kone a Otis týkajúce sa údajne obmedzeného dopadu porušenia, vyplýva, že dohody v Nemecku nemali vplyv len na eskalátory a projekty výťahov s hodnotou vyššou ako jeden milión eur, pričom Komisia konštatovala, že je pravdepodobné, „že činnosti kartelu týkajúce sa projektov výťahov s hodnotou vyššou ako jeden milión eur, ktoré zahŕňajú vysokorýchlostné výťahy a výťahy veľkej hodnoty, mali vplyv na fungovanie zvyšku trhu s výťahmi.“ V uvedenom odôvodnení Komisia tiež poukázala na to, že celková hodnota projektu mala väčší význam ako počet a druh výťahov, že nebolo možné preukázať presné účinky porušenia a že skutkové okolnosti jednoznačne preukázali, že zámerom účastníkov nebolo vylúčiť určité druhy výrobkov, ale dohodnúť sa na projektoch, v prípade ktorých sa dala hospodárska súťaž najľahšie vylúčiť.

50 Tiež je potrebné pripomenúť, že Kone vo svojej žiadosti podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 týkajúcej sa Nemecka sama uviedla, že [dôverné]( ) (pozri tiež odôvodnenie č. 256 napadnutého rozhodnutia), čo skôr naznačuje, že cieľom kartelu bolo zmrazenie trhových podielov na celom trhu s výťahmi. Ako však zdôrazňuje Komisia, výslovný zosúladený postup na úrovni projektov s hodnotou vyššou ako jeden milión eur by bol nezlučiteľný s agresívnou hospodárskou súťažou týkajúcou sa projektov s nižšou hodnotou. Okrem toho, ako vyplýva z odôvodnenia č. 241 napadnutého rozhodnutia, ktoré žalobkyne nespochybnili, ThyssenKrupp tiež vyhlásila, že výnimočne sa skúmali aj menšie projekty. Z toho vyplýva, že tvrdenie žalobkýň, že pokiaľ ide o výťahy, kartel sa týkal iba 20 až 30 % nemeckého trhu, sa musí zamietnuť.

51 Pokiaľ ide o kartel v Nemecku, je navyše potrebné poznamenať, že hoci sa Komisia neusilovala preukázať presné účinky porušenia (odôvodnenie č. 660 napadnutého rozhodnutia), stanovila nižšiu východiskovú sumu s cieľom zohľadniť v prospech dotknutých podnikov možnosť, že celý trh s výťahmi nebol priamo ovplyvnený kartelmi. Ako teda Komisia uvádza v odôvodnení č. 664 napadnutého rozhodnutia v reakcii na tvrdenia niektorých účastníkov kartelu, podľa ktorých sa kartel – pokiaľ ide o výťahy – týkal len vysokorýchlostných výťahov, pri stanovení východiskovej sumy pokuty skutočne „vzala do úvahy skutočnosť, že činnosti kartelu nemuseli mať priamy vplyv na celý trh s výťahmi.“ Je totiž zrejmé, že z hľadiska percentuálneho podielu na celkovej veľkosti trhu bola východisková suma pokuty pre kartel v Nemecku stanovená na nižšej úrovni ako východiskové sumy použité pre ostatné kartely uvedené v napadnutom rozhodnutí (pozri bod 55 nižšie).

52 Okrem toho, aj keby sa kartel v Nemecku – pokiaľ ide o výťahy – týkal len projektov výťahov s hodnotou vyššou ako jeden milión eur, čo žalobkyne nepreukázali a čo navyše vyvracajú niektoré vyhlásenia spoločnosti ThyssenKrupp (pozri bod 50 vyššie), východisková suma by bola odôvodnená aj v porovnaní so sumami stanovenými pre ostatné kartely. V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že geografický trh dotknutý kartelom v Nemecku bol oveľa väčší ako geografické trhy dotknuté ostatnými kartelmi.

53 Navyše je potrebné zdôrazniť, že aj keby bola pomerne malá veľkosť predmetného tovarového trhu preukázaná, je menej významná v porovnaní so všetkými ostatnými okolnosťami preukazujúcimi závažnosť porušenia, ktoré sú uvedené v odôvodneniach č. 657 až 671 napadnutého rozhodnutia a spomenuté v bodoch 38 až 43 vyššie (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. septembra 2006, Roquette Frères/Komisia, T‑322/01, Zb. s. II‑3137, bod 151).

54 Napokon aj za predpokladu, že Komisia musí v prípade, ak konštatuje viaceré veľmi závažné porušenia v jednom a tom istom rozhodnutí, dodržať určitý pomer medzi všeobecnými východiskovými sumami a veľkosťou jednotlivých dotknutých trhov, v prejednávanej veci nič nenasvedčuje tomu, že všeobecná východisková suma stanovená pre kartel v Nemecku je neprimeraná vo vzťahu k všeobecným východiskovým sumám stanoveným pre kartely v Belgicku a v Holandsku.

55 Z preskúmania relevantných údajov totiž vyplýva, že Komisia vzhľadom na veľkosť dotknutých trhov stanovila východiskové sumy pre porušenia v dotknutých členských štátoch primerane a koherentne, pričom nepoužila presný matematický vzorec, čo v každom prípade nebola povinná urobiť (pozri body 45 až 47 vyššie). Po prvé pre oveľa väčší nemecký trh, ktorý predstavuje 576 miliónov eur, bola všeobecná východisková suma stanovená na 70 miliónov eur. Po druhé pre dva menšie trhy podľa poradia veľkosti – holandský a belgický trh –, ktoré predstavujú 363 miliónov eur a 254 miliónov eur, bola všeobecná východisková suma stanovená na 55 miliónov eur a na 40 miliónov eur.

56 Za týchto okolností a vzhľadom na paušálny prístup, na ktorom je založená metóda uvedená v bode 1 A usmernení z roku 1998, podľa ktorej Komisia pri stanovení všeobecnej východiskovej sumy pokuty nie je povinná zohľadniť veľkosť dotknutého trhu a už vôbec nie je povinná stanoviť túto sumu podľa pevného percentuálneho podielu na celkovom obrate na trhu (pozri v tomto zmysle rozsudok BASF/Komisia, už citovaný v bode 45 vyššie, bod 134), všeobecnú východiskovú sumu stanovenú pre porušenie v Nemecku nemožno považovať za neprimeranú vo vzťahu k východiskovým sumám stanoveným pre porušenia v Belgicku a v Holandsku.

57 Po druhé, pokiaľ ide o závažnosť porušenia v Holandsku, Kone pripomína, že Komisia musí brať do úvahy samotnú povahu porušenia, jeho skutočný dopad na trh, pokiaľ ho možno zmerať, a veľkosť relevantného geografického trhu.

58 Žalobkyne tvrdia, že Komisia dospela k nesprávnemu záveru, že porušenie v Holandsku malo rovnakú povahu ako porušenia spáchané v Belgicku, v Nemecku a v Luxembursku, čo údajne predstavuje zjavne nesprávne posúdenie a porušenie zásady rovnosti zaobchádzania. V tejto súvislosti po prvé uvádzajú, že v týchto členských štátoch sa dohody vo všeobecnosti uzatvárali na najvyššej úrovni riadenia. Po druhé rozdeľovanie projektov údajne bolo založené na vopred dohodnutom rozdelení trhu medzi členov kartelu a jeho cieľom bolo zmraziť tieto trhové podiely. Po tretie údajne sa viedli zoznamy projektov. Členovia kartelu navyše údajne prijímali mimoriadne opatrenia na zastretie svojho protiprávneho správania. Po štvrté v Belgicku a v Luxembursku sa porušenia údajne týkali všetkých projektov a/alebo zmlúv a v Nemecku všetkých projektov s hodnotou vyššou ako určitá suma. Po piate v Belgicku údajne existoval kompenzačný mechanizmus pre odvetvie „služby“. V prípade porušenia v Holandsku údajne neexistovala ani jedna z týchto okolností.

59 Je potrebné konštatovať, že aj keby tieto okolnosti boli preukázané, nemôžu spochybniť posúdenie Komisie týkajúce sa povahy porušenia konštatovaného v Holandsku, ktoré je uvedené v odôvodnení č. 658 napadnutého rozhodnutia. Porušenie spáchané v Holandsku totiž – rovnako ako porušenia spáchané v Belgicku, v Nemecku a v Luxembursku – spočívalo predovšetkým v tajných dohodách medzi súťažiteľmi o tom, že si rozdelia trhy alebo zmrazia trhové podiely tým, že si rozdelia zadávanie projektov predaja a montáže nových výťahov a/alebo eskalátorov a že si nebudú konkurovať, pokiaľ ide o údržbu a modernizáciu výťahov a eskalátorov (okrem Nemecka, kde činnosť údržby a modernizácie nebola predmetom diskusií medzi účastníkmi kartelu). Takéto horizontálne obmedzenia patria už svojou povahou medzi najzávažnejšie porušenia článku 81 ES (odôvodnenie č. 658 napadnutého rozhodnutia), čo výslovne vyplýva z bodu 1 A usmernení z roku 1998, ktorý označuje takéto porušenia ako „veľmi závažné“.

60 Podľa žalobkýň malo porušenie v Holandsku navyše menej významný dopad na trh ako kartely v Belgicku, v Nemecku a v Luxembursku. Na rozdiel toho, čo tvrdí Komisia, je údajne možné všeobecne zmerať dopad na trh porovnaním hodnoty dotknutých projektov s celkovou hodnotou trhu. Okrem toho Otis, ThyssenKrupp a Kone údajne odhadli trhový podiel, ktorý mohol byť dotknutý porušením, na menej ako 10 %. Kone subsidiárne tvrdí, že vzhľadom na dôkazy a na povahu porušenia a jeho dopad Komisia mala kvalifikovať porušenie v Holandsku ako „závažné“ a nie ako „veľmi závažné“ a že mala v dôsledku toho znížiť základnú sumu pokuty pre porušenie v Holandsku.

61 V súlade s bodom 1 A prvým odsekom usmernení z roku 1998 Komisia musí v rámci posúdenia závažnosti porušenia vykonať posúdenie konkrétneho dopadu na trh iba vtedy, keď sa zdá, že tento dopad je merateľný (pozri rozsudok Prym a Prym Consumer/Komisia, už citovaný v bode 32 vyššie, bod 74 a tam citovanú judikatúru; rozsudky Súdu prvého stupňa Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia, už citovaný v bode 46 vyššie, bod 143, a z 5. apríla 2006, Degussa/Komisia, T‑279/02, Zb. s. II‑897, bod 216).

62 Podľa ustálenej judikatúry musí Komisia pri posudzovaní konkrétneho dopadu porušenia na trh vychádzať z hospodárskej súťaže, aká by normálne existovala, keby k porušeniu nedošlo (pozri rozsudok Carbone‑Lorraine/Komisia, už citovaný v bode 34 vyššie, bod 83 a tam citovanú judikatúru).

63 Komisia v prejednávanej veci v odôvodnení č. 660 napadnutého rozhodnutia uvádza, že „sa neusilovala preukázať presné účinky porušenia, keďže [bolo] nemožné určiť s dostatočnou presnosťou príslušné konkurenčné parametre (cena, obchodné podmienky, kvalita, inovácia a iné) v prípade neexistencie porušení.“ Aj keď Komisia v odôvodnení č. 660 napadnutého rozhodnutia uvádza, že je zrejmé, že kartely mali skutočný dopad, keďže boli vykonané, a aj keď Komisia v odôvodneniach č. 661 až 669 zamietla tvrdenia dotknutých podnikov, ktorými sa tieto podniky usilovali preukázať obmedzené účinky kartelových dohôd, je potrebné konštatovať, že Komisia v napadnutom rozhodnutí pri posudzovaní závažnosti porušení nevzala do úvahy ich prípadný dopad na trh.

64 Komisia teda v odôvodnení č. 671 napadnutého rozhodnutia založila svoj záver o posúdení závažnosti porušení len na zohľadnení povahy uvedených porušení a ich geografického rozsahu. Komisia totiž v uvedenom odôvodnení dospela k záveru, že „vzhľadom na povahu porušení a na skutočnosť, že každé z nich sa vzťahovalo na celé územie jedného členského štátu (Belgicka, Nemecka, Luxemburska alebo Holandska)…, [je potrebné konštatovať, že] každý podnik, ktorému bolo rozhodnutie určené, sa dopustil jedného alebo viacerých veľmi závažných porušení článku 81 ES.“

65 Pokiaľ ide o tvrdenie, že je možné všeobecne zmerať dopad na trh porovnaním hodnoty dotknutých projektov s celkovou hodnotou trhu, je potrebné konštatovať, že žalobkyne nešpecifikujú spôsob, akým by sa mal dopad na trh vypočítať. Žalobkyne v tejto súvislosti vo svojej replike poukazujú na vysvetlenia spoločnosti Kone uvedené v jej odpovedi na oznámenie o výhradách. Bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o prípustnosti takejto argumentácie, ktorá je uvedená v prílohe k žalobe, je potrebné poukázať na to, že žalobkyne sa len odvolávajú na obmedzený dopad kartelu na trh v Holandsku a v tejto súvislosti v podstate poukazujú na vyhlásenia dotknutých podnikov, podľa ktorých bol predmetom kartelu obmedzený počet projektov. Ako však uvádza Komisia, takéto vyhlásenia neznamenajú, že dopad porušenia bol merateľný, keďže rozsah kartelu nebol známy. Komisia napríklad v odôvodnení č. 384 napadnutého rozhodnutia, ktoré žalobkyne nespochybnili, uviedla, že „nebolo potrebné rozdeliť si všetky projekty v Holandsku, keďže dotknuté podniky museli rokovať len o projektoch, ktoré neboli automaticky pridelené jednému z nich na základe vzťahu vytvoreného s existujúcim klientom.“ Okrem toho tvrdenia žalobkýň nemôžu spochybniť záver Komisie uvedený v odôvodnení č. 660 napadnutého rozhodnutia, že bolo nemožné určiť s dostatočnou presnosťou príslušné konkurenčné parametre (cena, obchodné podmienky, kvalita, inovácia a iné) v prípade neexistencie porušení (pozri body 62 a 63 vyššie).

66 V každom prípade je potrebné konštatovať, že tvrdenia žalobkýň nespochybňujú kvalifikáciu porušenia v Holandsku ako „veľmi závažného“.

67 Je teda potrebné poukázať na to, že porušenia konštatované v napadnutom rozhodnutí patria už svojou povahou medzi najzávažnejšie porušenia článku 81 ES, keďže spočívali „v tajných dohodách medzi súťažiteľmi o tom, že si rozdelia trhy alebo zmrazia trhové podiely tým, že si rozdelia zadávanie projektov predaja a montáže nových výťahov a/alebo eskalátorov a že si nebudú konkurovať, pokiaľ ide o údržbu a modernizáciu výťahov a eskalátorov (okrem Nemecka, kde činnosť údržby a modernizácie nebola predmetom diskusií medzi účastníkmi kartelu)“ (odôvodnenie č. 658 napadnutého rozhodnutia). V tejto súvislosti sa v usmerneniach z roku 1998 uvádza, že „veľmi závažné“ porušenia spočívajú predovšetkým v horizontálnych obmedzeniach, akými sú cenové kartely, v kvótach rozdelenia trhov alebo v iných praktikách, ktoré narúšajú riadne fungovanie vnútorného trhu. Tieto porušenia sú tiež uvedené medzi príkladmi kartelových dohôd výslovne vyhlásených za nezlučiteľné so spoločným trhom v článku 81 ods. 1 písm. c) ES. Okrem toho, že spôsobujú vážne narušenie hospodárskej súťaže, tieto kartelové dohody odporujú hlavnému cieľu Zmluvy ES týkajúcemu sa integrácie trhu Spoločenstva tým, že zaväzujú účastníkov k rešpektovaniu existencie oddelených trhov, často vymedzených podľa štátnych hraníc, čo vedie k izolácii týchto trhov. Takéto porušenia, najmä v prípade horizontálnych kartelov, kvalifikuje judikatúra ako „osobitne závažné“ alebo ako „zjavné porušenia“ (rozsudky Súdu prvého stupňa zo 6. apríla 1995, Tréfilunion/Komisia, T‑148/89, Zb. s. II‑1063, bod 109; z 15. septembra 1998, European Night Services a i./Komisia, T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 a T‑388/94, Zb. s. II‑3141, bod 136, a z 18. júla 2005, Scandinavian Airlines System/Komisia, T‑241/01, Zb. s. II‑2917, bod 85).

68 Z ustálenej judikatúry navyše vyplýva, že účinok protisúťažného postupu nie je určujúcim kritériom pri posudzovaní závažnosti porušenia. Skutočnosti týkajúce sa úmyslu môžu byť dôležitejšie ako tie, ktoré sa týkajú uvedených účinkov, najmä ak ide o porušenia, ktoré sú už svojou povahou závažné, ako je rozdelenie trhov (rozsudky Súdneho dvora z 2. októbra 2003, Thyssen Stahl/Komisia, C‑194/99 P, Zb. s. I‑10821, bod 118, a Prym a Prym Consumer/Komisia, už citovaný v bode 32 vyššie, bod 96; rozsudky Súdu prvého stupňa z 13. decembra 2001, Krupp Thyssen Stainless a Acciai speciali Terni/Komisia, T‑45/98 a T‑47/98, Zb. s. II‑3757, bod 199, a Degussa/Komisia, už citovaný v bode 61 vyššie, bod 251).

69 Povaha porušenia má zásadný význam, a to najmä pri kvalifikácii porušení ako „veľmi závažných“. Z opisu veľmi závažných porušení v usmerneniach z roku 1998 vyplýva, že dohody alebo zosúladené postupy, ktorých cieľom je najmä rozdelenie trhov, môžu mať iba na základe ich samotnej povahy za následok kvalifikáciu porušenia ako „veľmi závažného“ bez toho, aby sa takéto správanie muselo vyznačovať osobitným dopadom alebo geografickým rozsahom (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora Prym a Prym Consumer/Komisia, už citovaný v bode 32 vyššie, bod 75, a z 24. septembra 2009, Erste Bank der österreichischen Sparkassen/Komisia, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P a C‑137/07 P, Zb. s. I‑8681, bod 103). Tento záver je podporený skutočnosťou, že zatiaľ čo v opise závažných porušení sa výslovne spomína dopad na trh a účinky v rozsiahlych oblastiach spoločného trhu, v opise veľmi závažných porušení naopak nie je nijaká zmienka o požiadavke skutočného dopadu na trh či spôsobení účinkov v konkrétnej geografickej oblasti (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. októbra 2008, Schunk a Schunk Kohlenstoff-Technik/Komisia, T‑69/04, Zb. s. II‑2567, bod 171 a tam citovanú judikatúru).

70 Komisia teda oprávnene konštatovala, že porušenie v Holandsku bolo vzhľadom na jeho cieľ už svojou povahou veľmi závažné.

71 Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy sa tento žalobný dôvod musí zamietnuť.

O žalobnom dôvode založenom na porušení oznámenia o spolupráci z roku 2002 a na porušení zásad ochrany legitímnej dôvery, rovnosti zaobchádzania a práva na obhajobu

72 Žalobkyne pripomínajú, že podali žiadosti o oslobodenie od pokút alebo zníženie pokút podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002. Komisia však pri posudzovaní kvality a užitočnosti ich spolupráce údajne porušila ustanovenia tohto oznámenia. Podľa žalobkýň Komisia navyše údajne porušila ich legitímne očakávania a ich právo na obhajobu. Žalobkyne napokon tvrdia, že Komisia porušila zásadu rovnosti zaobchádzania pri posudzovaní zníženia pokút uplatniteľného podľa uvedeného oznámenia.

O oznámení o spolupráci z roku 2002

73 Je potrebné poukázať na to, že Komisia v oznámení o spolupráci z roku 2002 definovala podmienky, za ktorých môžu byť podniky, ktoré s ňou spolupracujú pri preukazovaní kartelu, oslobodené od pokuty alebo môžu dosiahnuť zníženie pokuty, ktorú by inak museli zaplatiť.

74 V prvom rade oznámenie o spolupráci z roku 2002 v oddiele A bode 8 stanovuje:

„Komisia udelí podniku oslobodenie od akejkoľvek pokuty, ktorá by bola inak uložená, ak:

a) podnik je prvý, ktorý predkladá dôkaz, ktorý podľa názoru Komisie jej umožní prijať rozhodnutie na vykonanie vyšetrovania v zmysle článku 14 ods. 3 nariadenia č. 17 v súvislosti s údajným kartelovým vplyvom na spoločenstvo [v súvislosti s údajným kartelom ovplyvňujúcim Spoločenstvo – neoficiálny preklad] alebo

b) podnik je prvý, ktorý predloží dôkaz, ktorý podľa názoru Komisie jej umožní zistiť porušovanie článku 81 [ES] v súvislosti s údajným kartelovým vplyvom na spoločenstvo [v súvislosti s údajným kartelom ovplyvňujúcim Spoločenstvo – neoficiálny preklad].“

75 Oznámenie o spolupráci z roku 2002 v oddiele B bode 20 ďalej stanovuje, že „podniky, ktoré nespĺňajú podmienky [oslobodenia od pokuty], môžu byť oprávnené pre využitie zníženia akejkoľvek pokuty, ktorá by bola inak uložená,“ a v bode 21 stanovuje, že „s cieľom oprávnenia podnik musí poskytnúť Komisii dôkaz o porušovaní, pre ktoré existuje podozrenie, ktorý predstavuje značnú pridanú hodnotu, pokiaľ ide o dôkaz, ktorý už má Komisia, a musí ukončiť svoje zapojenie sa do porušovania, pre ktoré existuje podozrenie, najneskôr k dátumu, keď predkladá dôkaz [na splnenie podmienok na zníženie pokuty musí podnik poskytnúť Komisii dôkaz o údajnom porušení, ktorý predstavuje významnú pridanú hodnotu vo vzťahu k dôkazom, ktoré Komisia už má k dispozícii, a musí ukončiť svoju účasť na údajnom porušení najneskôr v čase, keď predloží tento dôkaz – neoficiálny preklad].“

76 Pokiaľ ide o pojem pridaná hodnota, tento pojem je vysvetlený v bode 22 oznámenia o spolupráci z roku 2002:

„Pojem ‚pridaná hodnota‘ sa týka rozsahu, do ktorého poskytnutý dôkaz posilňuje, svojou povahou a/alebo úrovňou podrobnosti [rozsahu, v akom poskytnutý dôkaz svojou povahou a/alebo úrovňou podrobnosti posilňuje – neoficiálny preklad] schopnosť Komisie preukázať dané skutočnosti. Pri tomto hodnotení Komisia obvykle považuje písomný dôkaz pochádzajúci z časového obdobia, ku ktorému sa vzťahujú skutočnosti, za dôkaz väčšej hodnoty ako je následne stanovený dôkaz [pochádzajúci z obdobia súvisiaceho s predmetnými skutočnosťami za dôkaz väčšej hodnoty ako dôkaz získaný následne – neoficiálny preklad]. Podobne, dôkaz priamo sa vzťahujúci k daným skutočnostiam sa spravidla považuje za dôkaz s väčšou hodnotou ako iba nepriama dôležitosť [Podobne dôkaz priamo súvisiaci s predmetnými skutočnosťami sa vo všeobecnosti považuje za dôkaz väčšej hodnoty ako dôkaz, ktorý s nimi súvisí len nepriamo – neoficiálny preklad].“

77 Bod 23 písm. b) prvý odsek oznámenia o spolupráci z roku 2002 stanovuje rozdelenie znížení pokút do troch kategórií:

„– prvý podnik spĺňajúci bod 21: zníženie o 30 – 50 %,

– druhý podnik spĺňajúci bod 21: zníženie o 20 – 30 %,

– ďalšie podniky, ktoré spĺňajú bod 21: zníženie až do 20 %.“

78 Oznámenie o spolupráci z roku 2002 v bode 23 písm. b) druhom odseku stanovuje:

„s cieľom určiť úroveň zníženia v rámci každého z týchto pásiem Komisia zohľadní čas, kedy bol predložený dôkaz spĺňajúci podmienku v bode 21, a rozsah, do ktorého predstavuje pridanú hodnotu [rozsah, v akom predstavuje pridanú hodnotu – neoficiálny preklad]. Môže tiež zohľadniť rozsah a kontinuitu akejkoľvek spolupráce poskytovanej podnikom po dátume jeho predloženia.“

79 Napokon bod 23 písm. b) posledný odsek oznámenia o spolupráci z roku 2002 stanovuje:

„… ak podnik poskytne dôkaz týkajúci sa skutočností, ktoré boli predtým Komisii neznáme a ktoré majú priamy vplyv na závažnosť alebo obdobie trvania kartelu, pre ktorý existuje podozrenie, Komisia nezohľadní tieto prvky pri stanovovaní akejkoľvek pokuty, ktorá má byť uložená podniku, ktorý poskytol tento dôkaz.“

O miere voľnej úvahy Komisie a o preskúmaní súdmi Únie

80 Je potrebné pripomenúť, že článok 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, ktorý predstavuje právny základ pre ukladanie pokút v prípade porušenia pravidiel súťažného práva Únie, priznáva Komisii určitú mieru voľnej úvahy pri určovaní pokút (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 21. októbra 1997, Deutsche Bahn/Komisia, T‑229/94, Zb. s. II‑1689, bod 127), ktorá závisí najmä od jej všeobecnej politiky v oblasti hospodárskej súťaže (rozsudok Súdneho dvora zo 7. júna 1983, Musique Diffusion française a i./Komisia, 100/80 až 103/80, Zb. s. 1825, body 105 a 109). Práve v tomto rámci Komisia na zabezpečenie transparentnosti a objektívnosti svojich rozhodnutí v oblasti pokút prijala a zverejnila oznámenie o spolupráci z roku 2002. Ide o nástroj, ktorého účelom je určiť v súlade s predpismi vyššej právnej sily kritériá, ktoré Komisia zamýšľa uplatňovať v rámci výkonu svojej diskrečnej právomoci. Vyplýva z neho samoobmedzenie tejto právomoci (pozri analogicky rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. apríla 1998, Vlaams Gewest/Komisia, T‑214/95, Zb. s. II‑717, bod 89), keďže Komisia musí dodržiavať usmernenia, ktoré si stanovila (pozri analogicky rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. decembra 1996, AIUFFASS a AKT/Komisia, T‑380/94, Zb. s. II‑2169, bod 57).

81 Samoobmedzenie diskrečnej právomoci Komisie, ktoré vyplýva z prijatia oznámenia o spolupráci z roku 2002, však nie je nezlučiteľné so zachovaním značnej miery voľnej úvahy Komisie (pozri analogicky rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. decembra 2006, Raiffeisen Zentralbank Österreich a i./Komisia, T‑259/02 až T‑264/02 a T‑271/02, Zb. s. II‑5169, bod 224).

82 Oznámenie o spolupráci z roku 2002 totiž obsahuje rôzne flexibilné prvky, ktoré umožňujú Komisii vykonávať jej diskrečnú právomoc v súlade s ustanoveniami článku 23 nariadenia č. 1/2003, ako ich vyložil Súdny dvor (pozri analogicky rozsudok Raiffeisen Zentralbank Österreich a i./Komisia, už citovaný v bode 81 vyššie, bod 224).

83 Je teda potrebné poukázať na to, že Komisia disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri posudzovaní otázky, či majú dôkazy predložené podnikom, ktorý požiadal o uplatnenie oznámenia o spolupráci z roku 2002, významnú pridanú hodnotu v zmysle bodu 21 uvedeného oznámenia (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 10. mája 2007, SGL Carbon/Komisia, C‑328/05 P, Zb. s. I‑3921, bod 88, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 18. júna 2008, Hoechst/Komisia, T‑410/03, Zb. s. II‑881, bod 555). Pokiaľ ide o bod 8 písm. a) a b) uvedeného oznámenia, je potrebné konštatovať, že táto značná miera voľnej úvahy vyplýva zo samotného znenia tohto ustanovenia, v ktorom sa výslovne spomína predloženie dôkazov, ktoré „podľa názoru Komisie“ umožnia Komisii prijať rozhodnutie na vykonanie vyšetrovania alebo umožnia Komisii konštatovať porušenie. Posúdenie kvality a užitočnosti spolupráce poskytnutej podnikom si totiž vyžaduje zložité skutkové posúdenie (pozri v tomto zmysle rozsudok SGL Carbon/Komisia, už citovaný, bod 81, a rozsudok Carbone Lorraine/Komisia, už citovaný v bode 34 vyššie, bod 271).

84 Rovnako po konštatovaní, že dôkazy predstavujú významnú pridanú hodnotu v zmysle bodu 21 oznámenia o spolupráci z roku 2002, Komisia disponuje určitou mierou voľnej úvahy, keď má stanoviť presnú úroveň zníženia pokuty, ktoré sa má priznať dotknutému podniku. Bod 23 písm. b) prvý odsek tohto oznámenia totiž stanovuje pásma na zníženie pokuty pre rôzne kategórie dotknutých podnikov, zatiaľ čo druhý odsek uvedeného bodu stanovuje kritériá, ktoré má Komisia zohľadniť pri stanovení úrovne zníženia v rámci týchto pásiem.

85 Vzhľadom na mieru voľnej úvahy, ktorou Komisia disponuje pri hodnotení spolupráce podniku podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002, jej Všeobecný súd môže vytknúť iba zjavné prekročenie tejto miery voľnej úvahy (pozri v tomto zmysle rozsudok SGL Carbon/Komisia, už citovaný v bode 83 vyššie, body 81, 88 a 89, a rozsudok z 18. júna 2008, Hoechst/Komisia, už citovaný v bode 83 vyššie, bod 555).

O spolupráci spoločnosti Kone pri preukázaní porušenia v Nemecku

86 Spoločnosti Kone, ktorá 12. februára 2004 ako prvý podnik podala žiadosť podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 týkajúcu sa kartelu v Nemecku (odôvodnenie č. 105 napadnutého rozhodnutia), nebolo priznané oslobodenie od pokút podľa bodu 8 tohto oznámenia, pokiaľ ide o uvedený kartel (odôvodnenie č. 790 napadnutého rozhodnutia).

87 Komisia v odôvodneniach č. 783 až 786 napadnutého rozhodnutia konštatovala, že bod 8 písm. a) oznámenia o spolupráci z roku 2002 nemožno uplatniť, keďže informácie poskytnuté treťou osobou jej umožnili vykonať inšpekciu v Nemecku už 28. januára 2004.

88 Uplatnenie bodu 8 písm. b) uvedeného oznámenia bolo tiež vylúčené z týchto dôvodov uvedených v odôvodneniach č. 787 až 789 napadnutého rozhodnutia:

„787 Komisia prizná oslobodenie na základe bodu 8 písm. b) oznámenia o spolupráci [z roku 2002], ak podnik ako prvý predloží dôkazy, ktoré Komisii podľa jej názoru umožnia konštatovať porušenie článku 81 [ES] v súvislosti s predpokladaným kartelom, čo znamená, že Komisia predtým nemala k dispozícii dostatok dôkazov na konštatovanie porušenia článku 81 [ES] a že žiadnemu podniku nebolo priznané podmienečné oslobodenie od pokút na základe bodu 8 písm. a).

788 Vyjadrenie spoločnosti Kone v rámci jej žiadosti [podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002] je nejednoznačné a nie je podložené nijakým dôkazom okrem jej vlastných písomných vyhlásení založených na spomienkach. Uznáva, že [dôverné]. V tomto prípade Komisia už mala k dispozícii informácie o predpokladanom porušení, ktoré získala z iných zdrojov, ako sú vyjadrenia tretích osôb a šetrenia. Tieto informácie určili hlavné smerovanie veci v rámci správneho konania začatého z vlastného podnetu Komisie. Za týchto okolností by teda podnik, ktorý chce dosiahnuť oslobodenie na základe bodu 8 písm. b) oznámenia o spolupráci [z roku 2002], musel poskytnúť Komisii informácie, ktoré jej umožnia podstatne skrátiť jej vyšetrovanie.

789 Vyjadrenie spoločnosti Kone týkajúce sa Nemecka obsahuje menej presný opis činností kartelu ako jej vyjadrenie týkajúce sa Belgicka a Luxemburska a nie je podložené listinnými dôkazmi v neprospech podniku (okrem jej vlastných vyhlásení). Kone teda nemôže tvrdiť, že jej vyjadrenie týkajúce sa Belgicka a Luxemburska na jednej strane a jej vyjadrenie týkajúce sa Nemecka na druhej strane mali ,rovnakú kvalitu‘.“

89 Spoločnosti Kone však bolo priznané zníženie jej pokuty o 50 % na základe bodu 23 písm. b) prvého odseku prvej zarážky oznámenia o spolupráci z roku 2002 za jej spoluprácu týkajúcu sa kartelu v Nemecku (odôvodnenie č. 793 napadnutého rozhodnutia).

90 Žalobkyne v prvom rade tvrdia, že Kone splnila podmienky na priznanie oslobodenia na základe bodu 8 písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 2002, pokiaľ ide o porušenie v Nemecku, keďže Komisia v napadnutom rozhodnutí údajne na základe vyjadrení spoločnosti Kone z 12. a 18. februára 2004 preukázala všetky prvky tvoriace toto porušenie. Poukazujú na to, že v čase, keď Kone podala svoju žiadosť podľa tohto oznámenia, Komisia ešte nemala k dispozícii dostatočné dôkazy na preukázanie porušenia v Nemecku a že Kone ako prvý podnik poskytla informácie o tomto porušení.

91 Je potrebné pripomenúť, že jednou z podmienok na priznanie oslobodenia na základe bodu 8 písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 2002 je, že podnik ako prvý predloží dôkazy, ktoré Komisii podľa jej názoru umožnia konštatovať porušenie článku 81 ES v súvislosti s údajným kartelom ovplyvňujúcim Spoločenstvo.

92 Je potrebné poukázať na to, že 12. februára 2004, keď Kone podala svoju žiadosť týkajúcu sa Nemecka, Komisia už predpokladala existenciu kartelu v odvetví výťahov a eskalátorov v Nemecku na základe informácií, ktoré v tom čase mala k dispozícii. Na základe informácií, ktoré jej oznámila tretia osoba, Komisia totiž už 28. januára 2004 uskutočnila šetrenia v priestoroch spoločnosti ThyssenKrupp a niektorých jej dcérskych spoločností v Nemecku (odôvodnenie č. 104 napadnutého rozhodnutia).

93 Je pravda, že je nesporné, že v čase, keď Kone podala svoju žiadosť podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002, Komisia ešte nemala k dispozícii dostatočné dôkazy na konštatovanie porušenia v Nemecku a že Kone ako prvý podnik podala takúto žiadosť, pokiaľ ide o uvedené porušenie (odôvodnenie č. 105 napadnutého rozhodnutia).

94 Na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, však tieto okolnosti samy osebe nestačia na vznik nároku na oslobodenie od pokút podľa bodu 8 písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 2002. Nárok na oslobodenie od pokút podľa tohto ustanovenia totiž závisí od kvality spolupráce podniku, akým je Kone. Nestačí totiž, aby Kone poskytla informáciu a dôkazy, ktoré umožnia účinne vyšetriť porušenie. Hoci je pravda, že nie je potrebné, aby poskytnuté dôkazy boli dostačujúce na preukázanie porušenia ako celku alebo jeho najmenších podrobností, tieto dôkazy musia byť svojou povahou, presnosťou a dôkaznou silou dostatočné na to, aby umožnili Komisii konštatovať porušenie článku 81 ES.

95 Vzhľadom na mieru voľnej úvahy, ktorou Komisia disponuje pri hodnotení spolupráce podniku podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002, je potrebné v prejednávanej veci skúmať, či Komisia zjavne prekročila túto mieru voľnej úvahy, keď konštatovala, že dôkazy predložené spoločnosťou Kone jej neumožnili konštatovať porušenie článku 81 ES v súvislosti s kartelom v Nemecku (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. júna 2008, Hoechst/Komisia, už citovaný v bode 83 vyššie, bod 555).

96 Po prvé je potrebné pripomenúť, že dôkazy predložené spoločnosťou Kone v rámci jej žiadosti podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 týkajúcej sa Nemecka sú zahrnuté v jej vyjadrení z 12. februára 2004, ktoré bolo doplnené a opravené jej vyjadrením z 18. februára 2004. K vyjadreniu z 12. februára 2004 boli pripojené dve vyhlásenia členov vedenia spoločnosti Kone – jedno obsahovalo opis kartelu na trhu s výťahmi v Nemecku [dôverné] a druhé obsahovalo opis kartelu na trhu s eskalátormi v Nemecku [dôverné].

97 Vyjadrenia spoločnosti Kone z 12. a 18. februára 2004 v prílohe obsahujú niekoľko listinných dôkazov. Okrem dokumentov vyhotovených členmi vedenia spoločnosti Kone na základe spomienok na účely jej žiadosti podľa oznámenia o spolupráci, v ktorých sú uvedené dátumy a miesta konania niektorých stretnutí, ktoré sa uskutočnili v rámci kartelu [dôverné], a projekty, ktoré boli predmetom rokovaní na týchto stretnutiach [dôverné], Kone pripojila k svojmu vyjadreniu z 12. februára 2004 fax od spoločnosti Schindler [dôverné] a zoznamy projektov bez uvedenia dátumov [dôverné]. K vyjadreniu z 18. februára 2004 boli navyše pripojené účty za ubytovanie [dôverné].

98 Po druhé, pokiaľ ide o hodnotu predložených dôkazov, v súvislosti s vyjadrením z 12. februára 2004 je potrebné konštatovať, že vyhlásenia spoločnosti Kone boli vypracované členmi jej vedenia na základe spomienok. Nemožno teda vylúčiť, že obsahujú nepresnosti. Kone navyše vo svojom vyjadrení z 18. februára 2004 sama uvádza, že presnosť niektorých jej vyjadrení nemožno úplne zaručiť.

99 Jednostranné vyhlásenia podniku v každom prípade nemôžu postačovať na konštatovanie porušenia, ak nie sú podložené presnými a zhodujúcimi sa listinnými dôkazmi. Je totiž potrebné, aby Komisia vo svojom rozhodnutí uviedla presné a zhodujúce sa dôkazy na odôvodnenie pevného presvedčenia, že porušenie bolo spáchané (rozsudok Súdneho dvora z 28. marca 1984, Compagnie royale asturienne des mines a Rheinzink/Komisia, 29/83 a 30/83, Zb. s. 1679, bod 20; rozsudky Súdu prvého stupňa z 12. septembra 2007, Coats Holdings a Coats/Komisia, T‑36/05, neuverejnený v Zbierke, bod 71, a z 9. júla 2009, Peugeot a Peugeot Nederland/Komisia, T‑450/05, Zb. s. II‑2533, bod 75).

100 Pokiaľ ide o dôkazy pripojené k vyjadreniam z 12. a 18. februára 2004, je potrebné konštatovať, že ich dôkazná hodnota je obmedzená, keďže sú buď vypracované spoločnosťou Kone na účely jej žiadosti podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 a nepochádzajú z obdobia porušenia [dôverné], alebo samy osebe Komisii neumožňujú konštatovať porušenie článku 81 ES [dôverné]. Zoznamy projektov, ktoré boli pripojené k vyjadreniu z 12. februára 2004 [dôverné], na ktorých navyše nie sú uvedené dátumy, nemajú bez vysvetlení poskytnutých spoločnosťou Kone v jej vyjadrení nijakú samostatnú hodnotu pre preukázanie kartelu v Nemecku, keďže z nich nevyplýva protiprávne rozdeľovanie spomenutých projektov medzi súťažiteľov. To platí aj pre účty za ubytovanie pripojené k vyjadreniu z 18. februára 2004 [dôverné], ktoré potvrdzujú len prítomnosť členov vedenia spoločnosti Kone v hoteli v konkrétnom čase a zarezervovanie konferenčnej miestnosti, ale nesvedčia o protisúťažnom správaní v odvetví výťahov a eskalátorov.

101 Jediným dôkazom pripojeným k vyjadreniam spoločnosti Kone, ktorý svedčí o protisúťažnom správaní, je fax od spoločnosti Schindler [dôverné]. Hoci Komisia poukázala na tento fax v bode 283 oznámenia o výhradách, vzhľadom na to, že je nesporné, že Schindler v tom čase už nebol členom kartelu v Nemecku (pozri článok 1 ods. 2 napadnutého rozhodnutia), je však hodnota tohto dôkazu pri preukázaní porušenia v Nemecku veľmi obmedzená.

102 Z vyššie uvedenej analýzy vyplýva, že jednostranné vyhlásenia spoločnosti Kone obsiahnuté v jej vyjadreniach z 12. a 18. februára 2004 neboli podložené presnými a zhodujúcimi sa listinnými dôkazmi.

103 Za týchto okolností a aj za predpokladu, že na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia v odôvodnení č. 788 napadnutého rozhodnutia, vyjadrenia spoločnosti Kone neboli nejednoznačné a boli podložené dôkazmi, Komisia bez toho, aby zjavne prekročila svoju mieru voľnej úvahy, rozhodla, že tieto vyjadrenia nepostačovali na konštatovanie porušenia článku 81 ES v Nemecku. Komisia teda oprávnene odmietla priznať spoločnosti Kone oslobodenie od pokút podľa bodu 8 písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 2002.

104 Na tento záver nemá vplyv ani skutočnosť, že napadnuté rozhodnutie obsahuje početné odkazy na vyjadrenia spoločnosti Kone, ani skutočnosť, že informácie poskytnuté ostatnými účastníkmi alebo získané počas šetrení v marci 2004, ktoré boli tiež citované v uvedenom rozhodnutí, potvrdzujú obsah vyjadrení, ktoré predtým predložila Kone.

105 Po prvé odkazy na vyjadrenia spoločnosti Kone v napadnutom rozhodnutí totiž vôbec neznamenajú, že tieto vyjadrenia svojou povahou, presnosťou a dôkaznou silou postačovali na to, aby umožnili Komisii konštatovať porušenie v Nemecku. Po druhé odkaz na iné „potvrdzujúce“ dôkazy v odôvodneniach č. 209 až 288 napadnutého rozhodnutia tiež neznamená, že vyjadrenia spoločnosti Kone z 12. a 18. februára 2004 mali takúto povahu, presnosť a dôkaznú silu. Komisia bola naopak nútená uviesť v napadnutom rozhodnutí iné dôkazy, keďže na účely konštatovania uvedeného porušenia nemohla vychádzať len z jednostranných vyhlásení spoločnosti Kone, ktoré neboli podložené presnými a zhodujúcimi sa listinnými dôkazmi (pozri bod 99 vyššie).

106 Žalobkyne navyše tvrdia, že dôkazy predložené spoločnosťou Kone týkajúce sa kartelu v Nemecku mali rovnakú hodnotu ako informácie, vďaka ktorým bolo spoločnosti Kone priznané oslobodenie na základe bodu 8 písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 2002 pre porušenie v Belgicku a v Luxembursku.

107 Bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o prípustnosti argumentácie žalobkýň, ktorá odkazuje v podstate na dokumenty pripojené k žalobe, treba konštatovať, že – ako už bolo uvedené v bode 103 vyššie – Komisia oprávnene odmietla priznať spoločnosti Kone oslobodenie od pokút podľa bodu 8 písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 2002. Žalobkyne navyše nepreukázali, že Komisia zjavne prekročila svoju mieru voľnej úvahy tým, že priznala spoločnosti Kone oslobodenie, pokiaľ ide o Belgicko a Luxembursko, a odmietla jej ho priznať, pokiaľ ide o Nemecko.

108 Z porovnania žiadostí spoločnosti Kone týkajúcich sa jednak Belgicka a Luxemburska a jednak Nemecka totiž vyplýva, že povaha a presnosť poskytnutých informácií boli rozdielne. Po prvé obsah žiadostí spoločnosti Kone podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 týkajúcich sa Belgicka a Luxemburska bol podrobnejší ako v prípade jej žiadosti týkajúcej sa Nemecka, pokiaľ ide o informácie o stretnutiach, ktoré sa uskutočnili v rámci kartelu (mená účastníkov, dátumy, časy, predmet, program). Po druhé Kone podložila svoje vyhlásenia týkajúce sa kartelov v Belgicku a v Luxembursku presnými a zhodujúcimi sa listinnými dôkazmi. V prípade Belgicka a Luxemburska tak Kone predložila úplné a podrobné zoznamy projektov, ktoré boli rozdelené medzi členov kartelu a ktoré sa týkali celého obdobia porušenia v týchto krajinách, ako aj dokumenty z relevantného obdobia, ktoré predstavovali dôkazy o zosúladenom správaní.

109 Z vyššie uvedeného vyplýva, že všetky výhrady žalobkýň týkajúce sa skutočnosti, že Komisia odmietla priznať spoločnosti Kone oslobodenie od pokút podľa bodu 8 písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 2002, sa musia zamietnuť.

110 Po druhé žalobkyne sa domnievajú, že Kone v každom prípade predložila dôkazy, ktoré Komisii umožnili prijať rozhodnutie na vykonanie vyšetrovania, a že jej preto malo byť priznané oslobodenie na základe bodu 8 písm. a) oznámenia o spolupráci z roku 2002.

111 V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa bodu 8 písm. a) oznámenia o spolupráci z roku 2002 Komisia prizná oslobodenie od pokút podniku, ktorý jej ako prvý predloží dôkazy, ktoré jej podľa jej názoru umožnia prijať rozhodnutie na vykonanie vyšetrovania v súvislosti s údajným kartelom ovplyvňujúcim Spoločenstvo. Ako uvádza Komisia a ako vyplýva z bodu 6 tohto oznámenia, cieľom tohto ustanovenia je uľahčiť zisťovanie porušení, o ktorých Komisia nevie a ktoré by bez dôkazov poskytnutých dotknutým podnikom zostali utajené. Teda „cieľom bodu 8 písm. a) oznámenia o spolupráci [z roku 2002] je odmeniť poskytnutie informácií, ktoré umožňujú odhaliť existenciu kartelu, a nie odmeniť podporu doplňujúcich opatrení prebiehajúceho vyšetrovania vo forme druhej cielenejšej inšpekcie“ (odôvodnenie č. 786 napadnutého rozhodnutia).

112 Po prvé v prejednávanej veci je potrebné konštatovať, že skôr, než Kone predložila Komisii svoju žiadosť týkajúcu sa Nemecka z 12. februára 2004, Komisia už 28. januára 2004 vykonala najmä v Nemecku šetrenia v súvislosti s kartelom týkajúcim sa rozdelenia trhov v odvetví výťahov a eskalátorov po tom, čo bola treťou osobou informovaná o existencii kartelu v tomto odvetví (odôvodnenia č. 91, 104, 105 a 783 napadnutého rozhodnutia).

113 Keďže Kone neumožnila Komisii odhaliť kartel v Nemecku, nemôže sa domáhať oslobodenia od pokút podľa bodu 8 písm. a) oznámenia o spolupráci z roku 2002. V tejto súvislosti je tvrdenie spoločnosti Kone, že má nárok na oslobodenie od pokút, keďže jej žiadosť údajne umožnila Komisii úspešne zorganizovať nové šetrenia v Nemecku v marci 2004, irelevantné. Ako totiž uviedla Komisia (pozri bod 111 vyššie), cieľom bodu 8 písm. a) uvedeného oznámenia nie je „odmeniť podporu doplňujúcich opatrení prebiehajúceho vyšetrovania vo forme druhej cielenejšej inšpekcie.“

114 V každom prípade je potrebné zdôrazniť, že Kone nikdy nepožiadala o oslobodenie na základe uvedeného bodu, keďže žiadosť spoločnosti Kone týkajúca sa Nemecka bola doplnením jej žiadosti podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 týkajúcej sa Belgicka a Luxemburska a je neoddeliteľnou súčasťou tejto žiadosti, ktorá je výslovne založená na bode 8 písm. b) uvedeného oznámenia. Kone navyše nepopiera, že požiadala o oslobodenie na základe bodu 8 písm. a) tohto oznámenia počas stretnutí s Komisiou až viac ako rok po podaní svojej žiadosti a približne deväť mesiacov po tom, čo ju Komisia listom z 29. júna 2004 informovala o tom, že jej žiadosť nespĺňa podmienky bodu 8 písm. b) tohto oznámenia.

115 Po druhé je potrebné zamietnuť tvrdenie žalobkýň, že vyjadrenia spoločnosti Kone z 12. a 18. februára 2004 poskytli Komisii informácie o inom porušení, ktoré bolo odlišné od porušenia, ktoré bolo predmetom šetrení v januári 2004, konkrétne o karteli v odvetví výťahov a eskalátorov v Nemecku týkajúcom sa projektov s hodnotou vyššou ako jeden milión eur, a nie ako vyplýva z rozhodnutí o inšpekcii, o karteli prinajmenšom na európskej úrovni týkajúcom sa celého trhu s výťahmi a eskalátormi.

116 Je pravda, že z rozhodnutí o inšpekcii vyplýva, že Komisia sa v čase ich prijatia domnievala, že kartel týkajúci sa rozdelenia trhov v odvetví výťahov a eskalátorov sa vzťahoval prinajmenšom na každý členský štát Únie. Z judikatúry navyše vyplýva, že pokiaľ ide o rozhodnutia na vykonanie vyšetrovania, Komisia musí jasne uviesť domnienky, ktoré má v úmysle preveriť (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 21. septembra 1989, Hoechst/Komisia, 46/87 a 227/88, Zb. s. 2859, bod 41). Nie je však potrebné, aby v rozhodnutí na vykonanie vyšetrovania bolo uvedené presné vymedzenie relevantného trhu, presná právna kvalifikácia predpokladaných porušení a vymedzenie obdobia, v ktorom tieto porušenia údajne boli spáchané (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 17. októbra 1989, Dow Benelux/Komisia, 85/87, Zb. s. 3137, bod 10).

117 Je potrebné konštatovať, že vo februári 2004, keď Kone predložila svoju žiadosť Komisii, Komisia už mala k dispozícii informácie o karteli týkajúcom sa rozdelenia trhov v odvetví výťahov a eskalátorov „ovplyvňujúcom Spoločenstvo“ v zmysle bodu 8 písm. a) oznámenia o spolupráci z roku 2002. V rozhodnutiach o inšpekcii sa navyše jasne uvádza, že šetrenia sa osobitne týkajú činností dotknutých podnikov na potenciálnom trhu predaja a montáže výťahov a eskalátorov, ako aj na potenciálnom trhu servisu a údržby týchto výrobkov a že Komisia bola informovaná o tom, že vedúci zamestnanci štyroch členov predpokladaného kartelu sa každoročne stretávali s cieľom stanoviť podiely každého z členov aspoň v každom členskom štáte Únie. Na základe informácií, ktoré mala k dispozícii, sa Komisia už v januári 2004 domnievala, že nemecký trh bol dotknutý týmto kartelom, čo ju viedlo k zorganizovaniu šetrení v Nemecku z 28. januára 2004. V tejto súvislosti tvrdeniu spoločnosti Kone, že k inšpekcii priestorov spoločnosti ThyssenKrupp v Nemecku došlo iba preto, lebo sídlo tejto spoločnosti sa nachádzalo v Nemecku, protirečí skutočnosť, že 29. januára 2004 Komisia tiež vykonala šetrenia v priestoroch dcérskych spoločností skupiny ThyssenKrupp pôsobiacich na nemeckom trhu (odôvodnenie č. 104 napadnutého rozhodnutia).

118 Za týchto okolností žalobkyne nemôžu tvrdiť, že porušenie, ktoré v marci 2004 vyvolalo šetrenia v tom istom odvetví v Nemecku, predstavuje porušenie odlišné od porušenia, ktoré bolo predmetom šetrení v januári 2004.

119 Zo všetkého, čo bolo uvedené vyššie, vyplýva, že v čase, keď Kone predložila svoju žiadosť podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002 Komisii, Kone už nemala nárok na oslobodenie od pokút podľa bodu 8 písm. a) tohto oznámenia za svoju účasť na karteli v Nemecku.

120 Po tretie žalobkyne tvrdia, že Komisia mala priznať spoločnosti Kone úplné zníženie pokuty podľa bodu 23 písm. b) posledného odseku oznámenia o spolupráci z roku 2002, keďže Komisia pred podaním žiadosti spoločnosti Kone o zhovievavosť nevedela o nijakej skutočnosti týkajúcej sa kartelu v Nemecku.

121 Predmetné ustanovenie stanovuje, že „ak podnik poskytne dôkaz týkajúci sa skutočností, ktoré boli predtým Komisii neznáme a ktoré majú priamy vplyv na závažnosť alebo obdobie trvania kartelu, pre ktorý existuje podozrenie, Komisia nezohľadní tieto prvky pri stanovovaní akejkoľvek pokuty, ktorá má byť uložená podniku, ktorý poskytol tento dôkaz.“

122 V prejednávanej veci je nesporné, že 12. februára 2004, keď Kone predložila svoju žiadosť týkajúcu sa Nemecka Komisii, Komisia už mala k dispozícii informácie o karteli týkajúcom sa rozdelenia trhov v odvetví výťahov a eskalátorov v rámci Únie a že nemecký trh bol dotknutý týmto kartelom. Preto Komisia na základe informácií, ktoré už mala k dispozícii, zorganizovala šetrenia v Nemecku približne dva týždne pred doručením žiadosti spoločnosti Kone.

123 Aj keď spolupráca poskytnutá spoločnosťou Kone predstavovala významnú pridanú hodnotu vo vzťahu k dôkazom, ktoré Komisia už mala k dispozícii, na základe čoho jej Komisia priznala maximálne zníženie pokuty o 50 % stanovené v bode 23 písm. b) prvom odseku prvej zarážke oznámenia o spolupráci z roku 2002 (odôvodnenia č. 792 a 793 napadnutého rozhodnutia), Komisia bola oprávnená konštatovať v odôvodnení č. 791 napadnutého rozhodnutia, že tento podnik nemá nárok na dodatočné zníženie pokuty podľa bodu 23 písm. b) posledného odseku uvedeného oznámenia.

124 V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že žiadosť spoločnosti Kone sa skladala z jednostranných vyhlásení vypracovaných na základe spomienok a že k týmto vyhláseniam neboli pripojené presné a zhodujúce sa listinné dôkazy o porušení (pozri body 96 až 109 vyššie). Za týchto okolností žiadosť spoločnosti Kone týkajúca sa Nemecka neobsahovala dôkazy, ktoré by mali priamy vplyv na jeden z identifikovateľných faktorov závažnosti alebo dĺžky trvania porušenia, ale v podstate vyhlásenia, ktoré bolo potrebné potvrdiť inými dôkazmi, ktoré Komisia neskôr získala v priebehu svojho vyšetrovania.

125 Výhrada založená na neuplatnení bodu 23 písm. b) posledného odseku oznámenia o spolupráci z roku 2002 sa teda tiež musí zamietnuť.

126 Po štvrté žalobkyne tvrdia, že Komisia tým, že odmietla priznať spoločnosti Kone oslobodenie na základe bodu 8 oznámenia o spolupráci z roku 2002 bez toho, aby ju bezodkladne informovala o tom, že toto oslobodenie už nie je k dispozícii, porušila legitímnu dôveru spoločnosti Kone. Právo byť informovaný údajne predstavuje základnú procesnú záruku práva neobviňovať sám seba, čo potvrdzuje právo žiadateľa vziať späť žiadosť a dôkazy poskytnuté na podporu tejto žiadosti podľa bodu 17 uvedeného oznámenia, keď ho Komisia informovala, že už nemôže získať oslobodenie.

127 Je potrebné pripomenúť, že ako sa uvádza v bode 29 oznámenia o spolupráci z roku 2002, toto oznámenie vyvoláva legitímne očakávania, o ktoré sa opierajú podniky, ktoré chcú informovať Komisiu o existencii kartelu. Vzhľadom na legitímnu dôveru, ktorú podniky, ktoré chcú spolupracovať s Komisiou, mohli vyvodiť z tohto oznámenia, je teda Komisia povinná postupovať v súlade s ním pri posudzovaní spolupráce spoločnosti Kone v rámci stanovovania pokuty uloženej tejto spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, HFB a i./Komisia, T‑9/99, Zb. s. II‑1487, bod 608, a z 15. marca 2006, Daiichi Pharmaceutical/Komisia, T‑26/02, Zb. s. II‑713, bod 147).

128 V prejednávanej veci je potrebné konštatovať, že pokiaľ ide o porušenie v Nemecku, Kone 12. februára 2004 predložila Komisii žiadosť, ktorá bola doplnená 18. februára 2004. Okrem toho je n