Vec C‑181/03 P

Albert Nardone

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Odvolanie – Bývalý úradník – Žiadosť o priznanie invalidného dôchodku – Podmienky priznania“

Návrhy prednesené 29. júna 2004 – generálny advokát M. Poiares Maduro

Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 13. januára 2005

Abstrakt rozsudku

Úradníci – Invalidný dôchodok – Začatie konania o priznaní invalidného dôchodku – Podmienky

(Služobný poriadok úradníkov, článok 78; príloha VIII, článok 13)

Z jednoznačného znenia článku 13 prílohy VIII služobného poriadku, ktorý upravuje podľa článku 78 tohto poriadku podmienky, kedy má úradník nárok na invalidný dôchodok, vyplýva, že konanie o priznaní invalidného dôchodku sa môže týkať iba úradníka, ktorý ukončí svoju službu, pretože ju nemôže ďalej vykonávať z dôvodu svojej invalidity. Z uvedeného vyplýva, že úradník, ktorý pred viacerými rokmi ukončil svoju službu a trpí chorobou, ktorá mu znemožňuje vykonávať službu, pokiaľ by ju ešte vykonával, nemá právo domáhať sa začatia konania o priznaní invalidného dôchodku len z tohto dôvodu.

(pozri body 39 – 40)





ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)

z 13. januára 2005 ( )

„Odvolanie – Bývalý úradník – Žiadosť o priznanie invalidného dôchodku – Podmienky priznania“

Vo veci C‑181/03 P,

ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 25. apríla 2003,

Albert Nardone, bývalý úradník Komisie Európskych spoločenstiev, bydliskom v Piétrain (Belgicko), v zastúpení: I. Kletzlen, advokát,

odvolateľ,

ďalší účastník konania:

Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: J. Currall, splnomocnený zástupca,

žalovaná v prvostupňovom konaní,

SÚDNY DVOR (prvá komora),

v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia A. Rosas, R. Silva de Lapuerta (spravodajkyňa), S. von Bahr a K. Schiemann,

generálny advokát: M. Poiares Maduro,

tajomník: M.-F. Contet, hlavná referentka,

so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 6. mája 2004,

po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 29. júna 2004,

vyhlásil tento

Rozsudok

1 Svojím odvolaním pán Nardone žiada o zrušenie rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 26. februára 2003, Nardone/Komisia (T‑59/01, Zb. VS s. I‑A‑55 a II‑323, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým bola zamietnutá jeho žaloba o zrušenie rozhodnutia Komisie Európskych spoločenstiev z 20. marca 2000 o tom, že sa mu nepriznáva invalidný dôchodok (ďalej len „sporné rozhodnutie“).

Právny rámec

2 Článok 78 prvý odsek Služobného poriadku Európskych spoločenstiev (ďalej len „služobný poriadok“) stanovuje:

„Úradník má spôsobom, uvedeným v článkoch 13 až 16 prílohy VII [prílohy VIII – neoficiálny preklad], nárok na invalidný dôchodok v prípade úplnej trvalej invalidity, ktorá mu bráni v plnení povinností zodpovedajúcich pracovnému miestu v jeho profesijnej kategórii.“

3 Článok 13 príloha VIII poriadku znie:

„Pokiaľ článok 1 ods. 1 neustanovuje inak, úradník, ktorý nedovŕšil 65 rokov veku, ktorý kedykoľvek počas obdobia, v ktorom získaval práva na dôchodok, je uznaný posudkovou komisiou za osobu trpiacu úplnou trvalou invaliditou, ktorá mu bráni v plnení povinností, zodpovedajúcich pracovnému miestu v jeho profesijnej kategórii a ktorý musí z týchto dôvodov ukončiť svoju službu v spoločenstvách, má počas trvania tejto práceneschopnosti nárok na invalidný dôchodok uvedený v článku 78 služobného poriadku.

Invalidný dôchodok a starobný dôchodok sa nevyplácajú súbežne.“

Skutkové okolnosti

4 Pán Nardone, ktorý nastúpil na Vysoký úrad ESUO roku 1963 ako miestny zamestnanec, neskôr sa stal úradníkom Komisie, odstúpil z funkcie listom z 18. októbra 1981 s účinnosťou od 31. decembra 1981.

5 Dňa 18. novembra 1999 požiadal o priznanie invalidného dôchodku podľa článku 78 druhého odseku služobného poriadku.

6 Komisia sporným rozhodnutím zamietla túto žiadosť bez toho, aby vec postúpila posudkovej komisii s odôvodnením, že pán Nardone nespĺňa podmienky priznania upravené v článku 13 prílohy VIII služobného poriadku.

7 Pán Nardone 23. mája 2000 podal sťažnosť proti spornému rozhodnutiu podľa článku 90 služobného poriadku. Táto sťažnosť bola implicitne zamietnutá 23. septembra 2000. Výslovné rozhodnutie o jej zamietnutí bolo vydané 15. decembra 2000.

8 Pán Nardone podal 13. marca 2001 žalobu do kancelárie Súdu prvého stupňa, ktorej predmetom bol hlavne návrh na zrušenie sporného rozhodnutia, ktorým mu nebol priznaný invalidný dôchodok.

Napadnutý rozsudok

9 Pán Nardone vo svojej žalobe pred Súdom prvého stupňa tvrdil, že Komisia sa dopustila zneužitia právomoci, keď zamietla jeho žiadosť o priznanie invalidného dôchodku z 18. novembra 1999 bez toho, aby bola zvolaná posudková komisia, ktorá podľa článku 53 služobného poriadku má jediná právomoc rozhodnúť o podobnej žiadosti.

10 Okrem toho sa žalobca odvolával na rozsudok zo 17. mája 1984, Bähr/Komisia (12/83, Zb. s. 2155), v ktorom Súdny dvor rozhodol, že úradník, ktorý pred viacerými rokmi ukončil svoju službu a trpí chorobou, ktorá mu znemožňuje vykonávať službu, ak by ju ešte vykonával, nemá právo domáhať sa začatia konania o priznaní invalidného dôchodku len z tohto dôvodu. Z uvedeného žalobca vyvodzuje, že invalidný dôchodok môže byť priznaný bývalému úradníkovi bez ohľadu na to, či odstúpil z funkcie; stačí, ak predloží dostatočné lekárske potvrdenie.

11 Okrem toho pán Nardone zdôraznil, že Súdny dvor v tomto istom rozsudku usúdil, že Komisia si nesplnila povinnosť postúpiť vec posudkovej komisii v prípade odstúpenia úradníka, ak je preukázané, že invalidita, ktorou je postihnutý, má priamu a bezprostrednú súvislosť s jeho zdravotným stavom v čase ukončenia služby.

12 Komisia na preukázanie správnosti svojho rozhodnutia tvrdí, že podmienky priznania invalidného dôchodku upravené v článku 78 služobného poriadku a článku 13 prílohy VIII tohto poriadku, neboli v prejednávanej veci splnené. Najmä tvrdí v súlade so znením uvedených ustanovení a ich výkladom v už citovanom rozsudku Bähr/Komisia a v rozsudku Súdu prvého stupňa z 3. júna 1999, Coussios/Komisia (T‑295/97, Zb. VS s. I‑A‑103 a II‑577), že „konanie o priznaní invalidného dôchodku sa môže týkať iba úradníka, ktorý ukončí svoju službu, pretože ju nemôže ďalej vykonávať z dôvodu svojej invalidity“.

13 Ďalej podčiarkuje, že ak je posudková komisia jediným orgánom oprávneným zistiť invaliditu v zmysle článku 78 služobného poriadku, táto komisia má túto právomoc iba počas profesionálnej činnosti úradníka.

14 Vo vzťahu k údajnému zneužitiu právomoci Komisiou Súd prvého stupňa uviedol v bode 29 napadnutého rozsudku, že Komisia zamietla žiadosť o priznanie invalidného dôchodku podanú pánom Nardone z dôvodov vyplývajúcich z okolnosti, že neboli splnené právne podmienky správnej, a nie lekárskej povahy. Súd prvého stupňa teda usúdil, že Komisia sa nedopustila zneužitia právomoci tým, že zamietla žiadosť pána Nardone bez toho, aby zvolala posudkovú komisiu, keďže táto má právomoc riešiť iba lekárske, a nie právne otázky.

15 Súd prvého stupňa vo vzťahu k žalobnému dôvodu založenému na výklade už citovaného rozsudku Bähr/Komisia podčiarkol v bode 31 napadnutého rozsudku, že „zo znenia článku 13 prílohy VIII služobného poriadku vyplýva, že iba úradník, ktorý ukončí svoj služobný pomer, pretože ho nemôže ďalej vykonávať z dôvodu svojej invalidity, môže byť predmetom konania o priznaní invalidného dôchodku“ (už citované rozsudky Bähr/Komisia, bod 12, a Coussios/Komisia, bod 37).

16 V tejto súvislosti Súd prvého stupňa pripomenul v bode 32 napadnutého rozsudku, že „úradník, ktorý pred viacerými rokmi ukončil svoju službu a trpí chorobou, ktorá mu znemožňuje vykonávať službu, pokiaľ by ju ešte vykonával, nemá právo len z tohto dôvodu domáhať sa začatia konania o priznaní invalidného dôchodku len z tohto dôvodu“ (pozri už citované rozsudky Bähr/Komisia, bod 13, a Coussios/Komisia, bod 38). Súd prvého stupňa ďalej uviedol, že žalobca, ktorý odstúpil z funkcie roku 1981 a podal žiadosť o priznanie invalidného dôchodku roku 1999, zodpovedá tomuto skutkovému stavu.

17 Okrem toho Súd prvého stupňa v bode 33 napadnutého rozsudku rozhodol, že pán Nardone nespĺňa ani druhú z kumulatívnych podmienok uvedených v článku 13 prílohy VIII služobného poriadku, podľa ktorej úradník, ktorý žiada o priznanie invalidného dôchodku, musí získavať práva na dôchodok v čase, keď je uznaný posudkovou komisiou za osobu trpiacu úplnou trvalou invaliditou, keďže odstúpil zo svojej funkcie roku 1981.

18 Súd prvého stupňa teda v bode 34 napadnutého rozsudku rozhodol, že nie je splnená žiadna z dvoch podmienok uvedených v článku 13 prílohy VIII služobného poriadku, a preto sa má žaloba o zrušenie napadnutého rozhodnutia v zásade zamietnuť.

19 Navyše Súd prvého stupňa uviedol v bode 36 napadnutého rozsudku, že okolnosti veci, o ktorej sa rozhodlo v už citovanom rozsudku Bähr/Komisia, boli veľmi odlišné od prejednávanej veci. V skutočnosti pán Bähr zostal „úradníkom“ po ukončení svojich funkcií na základe nariadenia Rady (Euratom/ESUO/EHS) č. 2530/72 zo 4. decembra 1972 o prijatí osobitných a dočasných opatrení týkajúcich sa náboru úradníkov Európskych spoločenstiev z dôvodu pristúpenia nových členských štátov, ako aj ukončenia funkcie úradníkov týchto Spoločenstiev [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 272, s. 1). Takže na rozdiel od pána Nardone pán Bähr naďalej platil príspevky na dôchodkové poistenie podľa ustanovení nariadenia č. 2530/72 (pozri rozsudok Bähr/Komisia, už citovaný, body 5 a 8), a teda spĺňal podmienku uplatnenia článku 13 prílohy VIII služobného poriadku.

20 Súd prvého stupňa v bode 37 napadnutého rozsudku usúdil, že v každom prípade Komisii neprináleží žiadna povinnosť preskúmať zdravotný stav žalobcu posudkovou komisiou v čase, keď odstúpil z funkcie a ukončil službu v Spoločenstvách.

21 V tejto súvislosti Súd prvého stupňa poznamenal v bode 38 napadnutého rozsudku, že ani z už citovaného rozsudku Bähr/Komisia, ani zo žiadneho iného prameňa práva Spoločenstva nevyplýva, že inštitúcia Spoločenstva má všeobecnú povinnosť preveriť schopnosť úradníka pracovať v prípade jeho dobrovoľného odchodu.

22 Okrem toho v bode 39 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa pripomenul, že Súdny dvor vo svojom už citovanom rozsudku Bähr/Komisia upresnil, že v čase ukončenia služobného pomeru môže mať inštitúcia prípadne povinnosť zvolať posudkovú komisiu a otázka, či bolo alebo nebolo potrebné ju zvolať v prípade žalobcu, sa musí výlučne posúdiť v závislosti od skutočností, ktoré mala inštitúcia k dispozícii v čase odstúpenia, teda roku 1981.

23 V tejto súvislosti Súd prvého stupňa v bodoch 40 a 41 napadnutého rozsudku rozhodol:

„40. Ak úradník usudzuje, že jeho zdravotný stav si vyžaduje, aby skončil svoj služobný pomer, prináleží mu predložiť pred jeho odchodom žiadosť podľa článku 90 služobného poriadku o priznanie invalidného dôchodku podľa článku 78 tohto poriadku. V prejednávanej veci zo žaloby vyplýva, že žalobca mal vážne obavy o svoj zdravotný stav v 70. rokoch a roku 1981 odstúpil najmä preto, lebo bol presvedčený, že mu škodili nezdravé pracovné podmienky. V prípade úradníkov sa predpokladá, že poznajú ustanovenia služobného poriadku (pozri napríklad rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. októbra 2000, Drabbe/Komisia, T‑27/99, Zb. VS s. I‑A‑213 a II‑955), takže úradník nachádzajúci sa v takejto situácii musí konať podľa ustanovení služobného poriadku, ak si želá, aby mu bol priznaný invalidný dôchodok. Ak tak opomenie urobiť, nesplní si svoju vlastnú povinnosť, a to o to viac, že pozná lepšie ako inštitúcia, kde pracuje, svoje predchádzajúce choroby a svoj zdravotný stav v čase odstúpenia z funkcie. Takže s výnimkou výnimočných okolností nemôže byť inštitúcii vytýkané, prinajmenšom nie v prípade úradníka, ktorý dobrovoľne odišiel bez toho, aby bol požiadaný o odchod, že nezvolala ex offo posudkovú komisiu, aj keď samotná dotknutá osoba o jej zvolanie nepožiadala.

41. Veľmi vážne predchádzajúce choroby, ktoré prekonal pán Bähr, teda prvý infarkt šesť rokov pred ukončením služby, sú v jeho veci preukázané (rozsudok Bähr/Komisia, už citovaný, bod 14, in fine). Aj keď v prejednávanej veci zo spisu vyplýva, že žalobca sa sťažoval lekárskej rade inštitúcie na svoj zdravotný stav a najmä na časté bronchitídy, ktorými trpel, ako aj na nezdravé pracovné podmienky, treba skonštatovať, že Komisia nevedela o žiadnej predchádzajúcej chorobe takej závažnosti, ako bol prvý infarkt, ktorý prekonal pán Bähr, čo by umožnilo Súdu prvého stupňa usúdiť, že mala zvolať ex offo posudkovú komisiu v čase odstúpenia žalobcu z funkcie bez ohľadu na to, že neexistovala ním sformulovaná žiadosť v tomto zmysle (rozsudok Bähr/Komisia, už citovaný, bod 15). V tejto súvislosti je potrebné poznamenať, že advokát žalobcu uviedol v priebehu pojednávania, že samotný žalobca nevedel roku 1981, aký bude mať závažný vplyv na jeho zdravie vdychovaný prach a že táto nevedomosť trvala do roku 1992.“

24 Nakoniec Súd prvého stupňa v bode 42 napadnutého rozsudku poznamenal, že za predpokladu, že je preukázaná existencia vzťahu medzi zdravotným stavom žalobcu v čase, keď podal žiadosť z 18. novembra 1999, a jeho zdravotným stavom v čase ukončenia služobného pomeru, nepredstavuje dostatočný dôkaz, že Komisia mala zvolať posudkovú komisiu roku 1981.

25 So zreteľom na vyššie uvedené Súd prvého stupňa rozhodol, že žaloba o neplatnosť napadnutého rozhodnutia sa zamieta, keďže za daných okolností nemôže byť žalobcovi invalidný dôchodok priznaný.

Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania

26 Pán Nardone žiadosťou podanou do kancelárie 25. apríla 2003 požiadal o poskytnutie pomoci súvisiacej s trovami konania upravenej v článku 76 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.

27 Súdny dvor uznesením zo 6. februára 2004 vyhovel jeho žiadosti.

28 Pán Nardone navrhuje, aby Súdny dvor:

hlavne:

– vyslovil, že odvolanie je prípustné a dôvodné,

– zrušil napadnutý rozsudok ako celok,

subsidiárne:

– zrušil výslovné rozhodnutie orgánu povereného menovaním z 15. decembra 2000 zamietajúce sťažnosť pána Nardone predloženú 23. mája 2000 týkajúcu sa priznania invalidného dôchodku,

– zrušil sporné rozhodnutie zamietajúce žiadosť pána Nardone z 18. novembra 1999 týkajúcu sa priznania invalidného dôchodku podľa článku 78 druhého odseku služobného poriadku,

v každom prípade:

– rozhodol o trovách konania v súlade s príslušnými ustanoveniami rokovacieho poriadku.

29 Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:

– vyslovil, že odvolanie podané odvolateľom proti napadnutému rozsudku je neprípustné, alebo prinajmenšom nedôvodné,

– zaviazal odvolateľa nahradiť trovy konania.

O odvolaní

O prvom dôvode

Tvrdenia účastníkov konania

30 Pán Nardone v prvom odvolacom dôvode vytýka Súdu prvého stupňa, že rozhodol tak, že keďže odstúpil z funkcie roku 1981 a žiadosť o priznanie invalidného dôchodku podal roku 1999, nevzťahuje sa naň situácia upravená v článku 13 prílohy VIII služobného poriadku, keď úradník musí ukončiť služobný pomer, keďže ju nemôže ďalej vykonávať z dôvodu svojej invalidity.

31 Podľa odvolateľa Súd prvého stupňa podal nesprávny výklad už citovaného rozsudku Bähr/Komisia a tvrdí, že má v súčasnosti právo na začatie konania o priznaní invalidného dôchodku, keďže niektoré z jeho chorôb, ktoré boli navyše zaradené medzi choroby z povolania, mu bránia vykonávať služobný pomer, ak by ho ešte vykonával.

32 V skutočnosti aj keď neuplatnil konanie o priznanie invalidného dôchodku upravené v článku 78 služobného poriadku a v článku 13 prílohy VIII tohto poriadku v čase ukončenia služby z dôvodu nevedomosti o svojom vtedajšom zdravotnom stave, žalobca tvrdí, že určujúcim právnym prvkom pre uplatnenie tohto konania je kauzálny vzťah existujúci medzi zdravotným stavom úradníka v čase svojej služby a jeho zdravotným stavom v čase po definitívnom ukončení svojej služby.

33 Komisia usudzuje, že téza žalobcu je v rozpore s jasným a presným znením článku 13 prílohy VIII služobného poriadku. Podľa tohto ustanovenia, invalidný dôchodok upravený v článku 78 tohto poriadku možno priznať výlučne úradníkovi v prípade úplnej trvalej invalidity, ktorá mu bráni v plnení povinností, zodpovedajúcich pracovnému miestu v jeho profesijnej kategórii a ktorý musí z tohto dôvodu ukončiť službu v Spoločenstvách.

34 Komisia, zdôrazňujúc, že žalobca ukončil službu roku 1981, uvádza, že aj z dôvodu trvalej invalidity považovanej za úplnú, je nemožné, aby v súčasnosti „musel ukončiť službu v Spoločenstvách“, keďže táto služba sa už definitívne skončila.

35 Podľa Komisie z už citovaného rozsudku Bähr/Komisia, v spojení s článkom 13 prílohy VIII služobného poriadku, vyplýva, že úradník, ktorý pred viacerými rokmi ukončil svoju službu a ktorý má chorobu, ktorá mu znemožňuje vykonávať službu, pokiaľ by ju ešte vykonával, nemá právo len z tohto dôvodu domáhať sa začatia konania o priznaní invalidného dôchodku. Je ešte potrebné, aby „musel ukončiť službu v Spoločenstvách“.

36 Komisia uvádza, že v čase ukončenia služby môže inštitúcia prípadne mať povinnosť zvolať posudkovú komisiu. Takže táto otázka v prípade odvolateľa musí byť výlučne posúdená v závislosti od skutočností, ktoré mala inštitúcia k dispozícii v čase odstúpenia, teda roku 1981. Komisia však tvrdí, že roku 1981 v čase odstúpenia z funkcie odvolateľa nemusela a nemohla zvolať posudkovú komisiu, keďže zdravotný stav odvolateľa v tom čase neodôvodňoval takéto opatrenie. V tejto súvislosti podčiarkuje, že odvolateľ sám uznáva, že roku 1981 nevedel o chorobách, ktoré mohli poškodiť jeho zdravotný stav. A fortiori, Komisia o nich nemohla byť informovaná a nemala žiadny dôvod zvolať v tom čase posudkovú komisiu.

Posúdenie Súdnym dvorom

37 Na úvod je potrebné uviesť, že žalobca nespochybňuje napadnutý rozsudok v časti, v ktorej bolo rozhodnuté, že Komisia sa nedopustila nesplnenia povinnosti, keď nezvolala posudkovú komisiu v čase ukončenia jeho funkcie roku 1981.

38 Otázkou ostáva, či tak, ako to tvrdí žalobca, sa malo toto zvolanie komisie uskutočniť po ukončení jeho funkcie v čase podania žiadosti o priznanie invalidného dôchodku roku 1999.

39 V tejto súvislosti z jednoznačného znenia článku 13 prílohy VIII služobného poriadku, ktorý upravuje podľa článku 78 tohto poriadku podmienky, kedy má úradník nárok na invalidný dôchodok, vyplýva, že konanie o priznaní invalidného dôchodku sa môže týkať iba úradníka, ktorý ukončí svoju službu, pretože ju nemôže ďalej vykonávať z dôvodu svojej invalidity (rozsudok Bähr/Komisia, už citovaný, bod 12).

40 Z uvedeného vyplýva, že úradník, ktorý pred viacerými rokmi ukončil svoju službu a trpí chorobou, ktorá mu znemožňuje vykonávať službu, pokiaľ by ju ešte vykonával, nemá právo domáhať sa začatia konania o priznaní invalidného dôchodku len z tohto dôvodu (rozsudok Bähr/Komisia, už citovaný, bod 13).

41 V prejednávanej veci Súd prvého stupňa skonštatoval, že pán Nardone odstúpil dobrovoľne z funkcie listom z 18. októbra 1981 bez toho, aby poukázal na svoje zdravotné problémy, alebo aby žiadal preskúmanie svojho stavu posudkovou komisiou. Až o 18 rokov neskôr, roku 1999, žalobca podal žiadosť o priznanie invalidného dôchodku.

42 So zreteľom na tieto skutkové okolnosti, Súd prvého stupňa správne rozhodol v bodoch 30 až 32 napadnutého rozsudku, že na prípad žalobcu sa nevzťahuje situácia upravená v článku 13 prílohy VIII služobného poriadku, keď úradník musí ukončiť službu, keďže ju nemôže ďalej vykonávať z dôvodu svojej invalidity.

43 Za týchto okolností nie je prvý dôvod dôvodný a musí byť zamietnutý.

O druhom dôvode

Tvrdenia účastníkov konania

44 V druhom odvolacom dôvode pán Nardone tvrdí, že Súd prvého stupňa nesprávne rozhodol, že nespĺňa ani druhú z podmienok upravených v článku 13 prílohy VIII služobného poriadku, podľa ktorej úradník, ktorý žiada o priznanie invalidného dôchodku, musí získavať práva na dôchodok. Žalobca v skutočnosti usudzuje, že získaval práva na dôchodok v zmysle článku 13 prílohy VIII služobného poriadku, keďže v čase ukončenia služby mu bolo podľa článku 12 prílohy VIII poskytnuté odchodné.

45 Komisia spochybňuje prípustnosť tohto dôvodu predloženého podľa nej po prvýkrát až pred Súdnym dvorom.

46 Navyše Komisia usudzuje, že tento dôvod nie je dôvodný.

Posúdenie Súdnym dvorom

47 Je potrebné poznamenať tak, ako to urobil Súd prvého stupňa v bode 33 napadnutého rozsudku, že článok 13 prílohy VIII služobného poriadku stanovuje dve kumulatívne podmienky. Z uvedeného vyplýva, že konštatujúc v tom istom bode 33, že žalobca nespĺňa druhú z týchto podmienok po tom, ako v bodoch 30 až 32 preukázal, že nespĺňa prvú podmienku, je zbytočné.

48 Keďže druhý odvolací dôvod smeruje proti zbytočnej časti odôvodnenia napadnutého rozsudku, musí byť zamietnutý ako neúčinný (pozri najmä rozsudok z 22. decembra 1993, Pincherle/Komisia, C‑244/91 P, Zb. s. I‑6965, body 25 a 31, a uznesenie z 12. decembra 1996, Progoulis/Komisia, C‑49/96 P, Zb. s. I‑6803, bod 27).

O trovách

49 Podľa článku 69 ods. 2 prvého pododseku rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe článku 118 uvedeného rokovacieho poriadku na konanie o odvolaní účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Na základe článku 70 tohto rokovacieho poriadku v sporoch medzi Spoločenstvami a ich zamestnancami inštitúcie samé znášajú svoje vlastné trovy konania. Na základe článku 122 druhého odseku tohto rokovacieho poriadku sa však tento článok 70 nevzťahuje na odvolanie podané úradníkom alebo iným zamestnancom inštitúcie proti tejto inštitúcii. Keďže Komisia navrhla zaviazať odvolateľa na náhradu trov konania a odvolateľ nemal úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol a vyhlásil:

1. Odvolanie sa zamieta.

2. Pán Nardone je povinný nahradiť trovy konania.

Podpisy