C 341/18

Žaloba podaná 10. júla 2018 – JPMorgan Chase a iní/Komisia

(Vec T-420/18)

(2018/C 341/30)

Jazyk konania: angličtina

Účastníci konania

Žalobkyne: JPMorgan Chase & Co. (New York, New York, Spojené štáty), JPMorgan Chase Bank, National Association (Columbus, Ohio, Spojené štáty), J.P. Morgan Services LLP (Londýn, Spojené kráľovstvo) (v zastúpení: M. Lester QC, D. Piccinin a D. Heaton, Barristers, N. French, B. Tormey, N. Frey a D. Das, Solicitors)

Žalovaná: Európska komisia

Návrhy

Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:

— zrušil napadnuté rozhodnutie v plnom rozsahu s tým následkom, že nebude uverejnené žiadne znenie rozhodnutia o porušení dovtedy, kým Všeobecný súd nerozhodne o návrhu o neplatnosť rozhodnutia o porušení,

— subsidiárne čiastočne zrušil napadnuté rozhodnutie, pričom vyhovie zneniam, ktoré Európska komisia zamietla, ako je uvedené v žalobných dôvodoch 2 až 4, a

— uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.

Dôvody a hlavné tvrdenia

Žalobkyne žiadajú zrušenie rozhodnutia Komisie C(2018) 2745 final z 27. apríla 2018 o námietkach proti poskytnutiu informácií ich uverejnením, ktoré žalobkyne predložili podľa článku 8 rozhodnutia predsedu Európskej Komisie 2011/695/EÚ z 13. októbra 2011 o funkcii a pôsobnosti vyšetrovateľa v niektorých konaniach vo veci hospodárskej súťaže (vec AT.39914 – Úrokové deriváty denominované v eurách).

Na podporu svojej žaloby, žalobkyne uvádzajú štyri žalobné dôvody.

1. Prvý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že Komisia porušila zásadu prezumpcie neviny tým, že zamietla žiadosť žalobkýň, aby bolo uverejnenie akéhokoľvek nedôverného znenia rozhodnutia zo 7. decembra 2016 (ďalej len „rozhodnutie o porušení“) (1) odložené dovtedy, kým Všeobecný súd nerozhodne o návrhu žalobkýň o neplatnosť rozhodnutia o porušení. Rozhodnutie o porušení samé osebe bolo prijaté v rozpore so zásadou prezumpcie neviny, ako vyplýva z rozsudku z 10. novembra 2017, Icap a i./Komisia (T-180/15, EU:T:2017:795, body 253 až 269). Žalobkyne sa tak nachádzajú v rovnakom postavení ako osoby, ktorým nebolo rozhodnutie určené: nemôžu využiť všetky záruky, ktoré sú spojené s výkonom práva na obhajobu v rámci konania, ktoré má zvyčajný priebeh a v rámci ktorého je prijaté rozhodnutie vo veci samej. Žalobkyne tvrdia, že bráni akémukoľvek uverejneniu rozhodnutie o porušení dovtedy, kým Všeobecný súd ukončí posúdenie zistení Komisie.

2. Druhý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že Komisia prostredníctvom vyšetrovateľa prekročila svoje právomoci podľa článku 8 ods. 2 rozhodnutia 2011/695/EÚ (ďalej len „pôsobnosť vyšetrovateľa“) (2) tým, že mala za cieľ zvrátiť rozhodnutie GR pre hospodársku súťaž neuverejniť časť rozhodnutia o porušení (a tým, že na základe tohto protiprávneho rozhodnutia odmietla zabrániť uverejneniu podobných častí rozhodnutia o porušení). Komisia prostredníctvom vyšetrovateľa nemá právomoc takto postupovať (pozri rozsudok z 15. júla 2015, Pilkington Group/Komisia, T–462/12, EU:T:2015:508, bod 31).

3. Tretí žalobný dôvod je založený na tvrdení, že Komisia sa dopustila nesprávneho posúdenia pri návrhoch žalobkýň podľa článku 8 ods. 2 pôsobnosti vyšetrovateľa a tým porušila služobné tajomstvo, ako je stanovené v tomto ustanovení, článku 339 ZFEÚ a článku 28 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003. (3) Komisia sa dopustila nesprávneho posúdenia tým, že rozhodla, že sporné údaje nespĺňajú požiadavky na údaje, na ktoré sa vzťahuje povinnosť zachovať služobné tajomstvo (pozri rozsudok z 30. mája 2006, Bank Austria Creditansalt/Komisia, T–198/03, EU:T:2006:136) a z iných dôvodov.

4. Štvrtý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že Komisia porušila zásadu ochrany totožnosti osôb vo vzťahu k bývalému zamestnancovi žalobkýň a k osobám vo vedení žalobkýň, vrátane práva na rešpektovanie súkromného života chráneného článkom 8 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd a článkom 7 Charty základných práv Európskej únie. Žalobkyne tvrdia, že Komisia navrhovala uverejnenie informácií, ktoré by odhalili, alebo mohli odhaliť, totožnosť bývalého zamestnanca a údajnú vedomosť zamestnancov žalobkýň v danej dobe.

(1) Rozhodnutie Komisie C(2016) 8530 final zo 7. decembra 2016 týkajúce sa konania o uplatnení článku 101 Zmluvy o fungovaní Európskej únie a článku 53 Zmluvy o EHP.

(2) Rozhodnutie predsedu Európskej Komisie z 13. októbra 2011 o funkcii a pôsobnosti vyšetrovateľa v niektorých konaniach vo veci hospodárskej súťaže (Ú. v. EÚ L 275, 2011, s. 29).

(3) Nariadenie Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205).