NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA

prednesené 18. decembra 2019 ( 1 )

Vec C‑719/18

Vivendi SA

proti

Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni,

za účasti:

Mediaset SpA

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre región Lazio, Taliansko)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Elektronické komunikácie – Sloboda usadiť sa – Voľný pohyb kapitálu – Články 49 a 63 ZFEÚ – Smernica 2002/21/ES – Vnútroštátne právne predpisy proti dominantnému postaveniu – Výpočet príjmov v odvetví elektronických komunikácií a v integrovanom systéme komunikácií – Obmedzenie odvetvia elektronických komunikácií na trhy, ktoré sú predmetom regulácie ex ante – Účtovanie príjmov prepojených spoločností – Rozdielna prahová hodnota príjmov pre spoločnosti pôsobiace v odvetví elektronických komunikácií a ostatné hospodárske subjekty – Článok 11 Charty – Sloboda a pluralita médií“

1. Talianske právne predpisy ukladajú určité obmedzenia podnikom, ktoré pôsobia v odvetví audiovizuálnych a rozhlasových médií, pričom im zakazujú, aby mali v tomto odvetví dominantné postavenie, s cieľom zaručiť pluralitu informácií.

2. Medzi uvedenými obmedzeniami sa nachádza zákaz, aby príjmy podniku presahovali 20 % z celkových príjmov z takzvaného „integrovaného systému komunikácií“ („Sistema integrato delle comunicazioni“, ďalej len „SIC“). ( 2 ) Táto percentuálna sadzba sa zníži na 10 %, ak je súčasne podiel uvedeného podniku na celkových príjmoch v odvetví elektronických komunikácií vyšší ako 40 %.

3. V tejto veci Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (Úrad pre reguláciu komunikácií, Taliansko; ďalej len „AGCom“) na základe vnútroštátnych predpisov rozhodol, že francúzska spoločnosť pôsobiaca v mediálnom sektore (Vivendi SA, ďalej len „Vivendi“) porušila tieto predpisy tým, že nadobudla značný podiel na základom imaní talianskej spoločnosti pôsobiacej v tom istom sektore (Mediaset Italia Spa, ďalej len „Mediaset“). Vivendi mala významné postavenie v talianskom odvetví elektronických komunikácií z dôvodu, že ovládala spoločnosť Telecom Italia SpA (ďalej len „TIM“).

4. Súd, ktorý má rozhodnúť o žalobe, ktorú podala Vivendi proti rozhodnutiu AGCom, položil Súdnemu dvoru otázky týkajúce sa zlučiteľnosti tohto aspektu vnútroštátnych predpisov s právom Únie.

I. Právny rámec

A. Právo Únie

1. Smernica 2002/21/ES ( 3 )

5. Článok 14 („Podniky s významným vplyvom na trhu“) stanovuje: „1. Ak špecifické smernice vyžadujú od národných regulačných orgánov aby určili, či majú operátori významný vplyv na trhu podľa postupu uvedeného v článku 16, uplatnia sa odseky 2 a 3 tohto článku. 2. Podnik sa považuje za podnik s významným vplyvom na trhu, ak sám alebo spoločne s inými podnikmi má postavenie zodpovedajúce dominancii, t. j. ekonomický vplyv, ktorý mu dovoľuje správať sa v značnom rozsahu nezávisle od konkurentov, zákazníkov a koncových spotrebiteľov. Národné regulačné orgány konajú podľa práva Spoločenstva a zohľadňujú v čo najväčšej miere pokyny na analýzu trhu a posúdenie významného vplyvu na trhu, zverejnené Komisiou podľa článku 15, najmä pri hodnotení prípadného spoločného dominantného postavenia dvoch alebo viacerých podnikov na trhu. Kritéria, ktoré sa majú použiť na takého posúdenie[,] sú stanovené v Prílohe II. 3. Ak má podnik významný vplyv na konkrétnom trhu (prvý trh), môže sa tiež označiť za podnik s významným vplyvom na blízkom príbuznom trhu (druhý trh), ak sú prepojenia medzi týmito dvoma trhmi také, že umožňujú prenesenie vplyvu z prvého trhu na druhý trh, a tým sa posilní vplyv podniku na trhu. Preto možno na druhom trhu uplatňovať nápravné opatrenia podľa článkov 9, 10, 11 a 13 smernice 2002/19/ES (prístupová smernica) zamerané na predchádzanie takémuto prenosu vplyvu, a ak takéto nápravné opatrenia nestačia, možno uložiť nápravné opatrenia podľa článku 17 smernice 2002/22/ES (smernica o univerzálnej službe).“

6. V článku 15 („Postup na identifikáciu a určenie trhov“) sa uvádza: „1. Po verejnej konzultácii vrátane konzultácie s národnými regulačnými orgánmi a zohľadňujúc v čo najväčšej miere stanovisko BEREC, Komisia prijme v súlade s konzultačným postupom uvedeným v článku 22 ods. 2 odporúčanie o relevantných trhoch produktov a služieb (ďalej len ‚odporúčanie‘). V odporúčaní sa identifikujú tie trhy produktov a služieb v odvetví elektronických komunikácií, ktorých povaha môže opodstatňovať uloženie regulačných povinností ustanovených v špecifických smerniciach bez toho, aby boli dotknuté trhy, ktoré môžu byť určené v osobitných prípadoch podľa práva hospodárskej súťaže. Komisia určí trhy v súlade so zásadami práva hospodárskej súťaže. Komisia pravidelne prehodnocuje odporúčanie. 2. Komisia uverejní pokyny na analýzu trhu a posúdenie významného vplyvu (ďalej len ‚pokyny‘), ktoré musia byť v súlade s princípmi práva hospodárskej súťaže[,] najneskôr k dátumu nadobudnutia účinnosti tejto smernice. 3. Národné regulačné orgány definujú relevantné trhy podľa národných okolností, najmä relevantné geografické trhy na svojom území podľa princípov práva hospodárskej súťaže, pričom zohľadnia v čo najväčšej miere odporúčanie a pokyny. Národné regulačné orgány sa pred definovaním trhov, ktoré sa líšia od trhov definovaných v odporúčaní, riadia podľa postupov uvedených v článkoch 6 a 7. 4. Po konzultácii vrátane konzultácie s národnými regulačnými orgánmi môže Komisia v súlade s regulačným postupom s kontrolou uvedeným v článku 22 ods. 3 prijať rozhodnutie identifikujúce nadnárodné trhy, pričom v čo najväčšej miere zohľadní stanovisko BEREC.“

7. Článok 16 („Postup analýzy trhu“) znie: „1. Národné regulačné orgány vykonajú analýzu relevantných trhov, pričom prihliadajú na trhy identifikované v odporúčaní, a v čo najväčšej miere zohľadňujú usmernenia. Členské štáty zabezpečia, aby sa táto analýza v prípade potreby vykonala v spolupráci s vnútroštátnymi orgánmi pre hospodársku súťaž. 2. Ak sa od národného regulačného orgánu podľa odsekov 3 alebo 4 tohto článku, článku 17 smernice 2002/22/ES (smernica o univerzálnej službe) alebo článku 8 smernice 2002/19/ES (prístupová smernica) vyžaduje, aby určil, či je potrebné podnikom uložiť, zachovať, zmeniť, alebo zrušiť povinnosti, národný regulačný orgán určí na základe svojej analýzy trhu podľa odseku 1 tohto článku, či na relevantnom trhu existuje efektívna hospodárska súťaž. 3. Ak národný regulačný orgán príde k záveru, že na trhu je efektívna hospodárska súťaž, neuloží alebo neponechá v platnosti žiadne špecifické regulačné povinnosti uvedené v odseku 2 tohto článku. V prípadoch, kde už existujú regulačné povinnosti pre špecifický sektor, zruší takéto povinnosti podnikom na tomto relevantnom trhu. Stranám dotknutým zrušením týchto povinností sa poskytne primeraná výpovedná lehota. 4. Ak národný regulačný orgán zistí, že na relevantnom trhu nie je efektívna hospodárska súťaž, v súlade s článkom 14 určí podniky, ktoré majú samostatne alebo spoločne významný vplyv na danom trhu, a takýmto podnikom uloží primerané špecifické regulačné povinnosti uvedené v odseku 2 tohto článku alebo zachová alebo zmení tieto povinnosti, ak už existujú. 5. V prípade nadnárodných trhov identifikovaných v rozhodnutí uvedenom v článku 15 ods. 4 dotknuté národné regulačné orgány vypracujú spoločnú analýzu trhu, pričom v čo najväčšej miere zohľadnia usmernenia a jednotne rozhodnú o uložení, zachovaní, zmene alebo zrušení regulačných povinností uvedených v odseku 2 tohto článku. 6. Na opatrenia prijaté podľa ustanovení odsekov 3 a 4 sa vzťahujú postupy uvedené v článkoch 6 a 7.“

2. Smernica 2010/13/EÚ ( 4 )

8. V odôvodneniach 5, 8 a 34 smernice 2010/13 sa uvádza: „(5) Audiovizuálne mediálne služby sú rovnako kultúrnymi, ako aj hospodárskymi službami. Ich narastajúci význam pre spoločnosť, demokraciu – najmä prostredníctvom zabezpečenia slobody informácií, rozmanitosti názorov a plurality médií –, vzdelávanie a kultúru odôvodňuje uplatňovanie osobitných pravidiel na tieto služby. … (8) Pre členské štáty je dôležité, aby sa zabezpečilo zabránenie akýchkoľvek činov, ktoré by sa mohli ukázať ako škodlivé pre voľný pohyb a obchod s televíznymi programami alebo ktoré by mohli podporovať tvorbu dominantných pozícií, ktoré by viedli k obmedzovaniu pluralizmu a slobody televíznych informácií a informačného sektora ako celku. … (34) S cieľom podporovať silný, konkurencieschopný a integrovaný európsky audiovizuálny priemysel a posilniť pluralitu médií v Únii by sa na poskytovateľa audiovizuálnych mediálnych služieb mala vzťahovať právomoc iba jedného členského štátu a jednou zo základných zásad Únie by mala byť pluralita informácií.“

9. Článok 1 ods. 1 stanovuje: „1. Na účely tejto smernice sa uplatnia tieto definície: a) ‚audiovizuálna mediálna služba‘ je: i) služba, ako ju vymedzujú články 56 a 57 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, za ktorú je redakčne zodpovedný poskytovateľ mediálnej služby a ktorej hlavným účelom je poskytovanie programov s cieľom informovať, zabávať alebo vzdelávať širokú verejnosť elektronickými komunikačnými sieťami v zmysle článku 2 písm. a) smernice 2002/21/ES. Takéto audiovizuálne mediálne služby sú televízne vysielanie, ako ho vymedzuje písmeno e) tohto odseku, alebo audiovizuálna mediálna služba na požiadanie v zmysle písmena g) tohto odseku; ii) audiovizuálny komerčný oznam“.

B. Vnútroštátne právo

1. Decreto legislativo del 31 luglio 2005, n. 177, recante il „Testo unico dei servizi di media audiovisivi e radiofonici“ ( 5 )

10. Článok 2 ods. 1 písm. l) opisuje SIC takto: „hospodárske odvetvie, ktoré zahŕňa tieto činnosti: denná a periodická tlač; neperiodické a elektronické publikácie, aj prostredníctvom internetu; rozhlas a audiovizuálne mediálne služby; film; externá reklama; komunikácia produktov a služieb; sponzorovanie“.

11. Podľa článku 43 („Dominantné postavenie v integrovanom systéme komunikácií“): „1. Subjekty pôsobiace v integrovanom systéme komunikácií sú povinné oznamovať úradu dohody a transakcie týkajúce sa koncentrácií, aby mohol tento úrad podľa postupov upravených v právnych predpisoch prijatých ad hoc samotným úradom overiť dodržanie zásad stanovených v odsekoch 7, 8, 9, 10, 11 a 12. 2. Úrad na žiadosť dotknutej osoby alebo z úradnej moci po identifikácii trhu podľa zásad stanovených v článkoch 15 a 16 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 v pravidelných intervaloch overuje, či v integrovanom systéme komunikácií alebo na trhoch, ktoré sú jeho súčasťou, nevzniká nijaké dominantné postavenie a či sú dodržané obmedzenia stanovené v odsekoch 7, 8, 9, 10, 11 a 12, pričom okrem príjmov zoberie do úvahy okrem iného úroveň hospodárskej súťaže vnútri systému, prekážky vstupu do tohto systému, mieru hospodárskej efektivity podniku, ako aj kvantitatívne indexy šírenia rozhlasových a televíznych programov, vydavateľských, kinematografických alebo zvukových diel. … 9. Bez toho, aby bol dotknutý zákaz vytvárania dominantného postavenia na jednotlivých trhoch, ktoré tvoria integrovaný systém komunikácií, nemôžu subjekty podliehajúce registračnej povinnosti v registri prevádzkovateľov komunikácii, ktorý bol zriadený na základe článku 1 ods. 6 písm. a) bodu 5 zákona č. 249 z 31. júla 1997, priamo ani prostredníctvom ovládaných alebo prepojených spoločností podľa odsekov 14 a 15 dosiahnuť príjmy prekračujúce 20 percent celkových príjmov integrovaného systému komunikácií. … 11. Podniky, ktorých príjmy, vrátane príjmov dosiahnutých prostredníctvom ovládaných alebo prepojených spoločností, v odvetví elektronických komunikácií, tak ako ho vymedzuje článok 18 legislatívneho dekrétu č. 259 z 1. augusta 2003, prekračujú 40 percent celkových príjmov tohto odvetvia, nemôžu v rámci integrovaného systému komunikácií dosahovať príjmy prekračujúce 10 percent príjmov tohto systému. … 14. Na účely tohto kodifikovaného znenia ide o kontrolu, najmä čo sa týka subjektov odlišných od spoločností, v prípadoch uvedených v článku 2359 ods. 1 a 2 Občianskeho zákonníka.“

2. Občiansky zákonník

12. Článok 2359 stanovuje: „Za ovládané spoločnosti sa považujú: 1. spoločnosti, v ktorých iná spoločnosť disponuje väčšinou hlasovacích práv na riadnom valnom zhromaždení; 2. spoločnosti, v ktorých iná spoločnosť disponuje dostatočným počtom hlasovacích práv potrebným pre výkon dominantného vplyvu na riadnom valnom zhromaždení; 3. spoločnosti, ktoré sú pod dominantným vplyvom inej spoločnosti na základe osobitných zmluvných vzťahov. … Za prepojené spoločnosti sa považujú spoločnosti, ktoré významným spôsobom ovplyvňuje iná spoločnosť. Za významné ovplyvňovanie sa považuje prípad, keď na riadnom valnom zhromaždení možno uplatniť aspoň pätinu hlasovacích práv, alebo desatinu hlasovacích práv v prípade, ak má spoločnosť akcie kótované na regulovaných trhoch.“

II. Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

13. Vivendi, spoločnosť založená podľa francúzskeho práva, ktorá je zapísaná v parížskom obchodnom registri, je materskou spoločnosťou skupiny, ktorá pôsobí v mediálnom sektore a v odvetví tvorby a distribúcie audiovizuálneho obsahu.

14. Vivendi vlastní 23,94 % základného imania spoločnosti TIM, ktorú ovláda ( 6 ) od valného zhromaždenia zo 4. mája 2017, na ktorom získala väčšinu v predstavenstve ( 7 ).

15. Dňa 8. apríla 2016 Vivendi, Mediaset a Reti Televisive Italiane SpA uzavreli zmluvu o strategickej spolupráci, na základe ktorej Vivendi získala 3,5 % základného imania spoločnosti Mediaset a 100 % základného imania spoločnosti Mediaset Premium SpA a naopak previedla 3,5 % svojho základného imania.

16. V dôsledku nezhôd týkajúcich sa tejto dohody Vivendi začala v decembri 2016 nepriateľskú kampaň na prevzatie spoločnosti Mediaset. Dňa 22. decembra 2016 Vivendi vlastnila už 28,8 % základného imania spoločnosti Mediaset, ktoré zodpovedali 29,94 % jej hlasovacích práv. Uvedený kvalifikovaný menšinový podiel jej však nedovoľoval ovládať túto spoločnosť, ktorú naďalej riadila skupina Fininvest. ( 8 )

17. Dňa 20. decembra 2016 Mediaset upozornila AGCom, že Vivendi nadobudnutím uvedených akcií porušila článok 43 ods. 11 TUSMAR.

18. Rozhodnutím č. 178/17/CONS z 18. apríla 2017 ( 9 ) AGCom konštatoval, že Vivendi sa dostala z dôvodu nadobudnutia vyššie uvedených akcií do rozporu s článkom 43 ods. 11 TUSMAR, pričom jej uložil povinnosť, aby tento nezákonný stav napravila v lehote 12 mesiacov.

19. Vivendi vyhovela príkazu AGCom a 6. apríla 2018 previedla vlastnícke právo k 19,19 % akcií spoločnosti Mediaset (19,95 % hlasovacích práv) na nezávislú spoločnosť (Simon Fiduciaria SpA). Vivendi si takto ponechala priamy podiel na základnom imaní spoločnosti Mediaset, ktorý bol nižší ako 10 % hlasovacích práv, ktoré možno uplatniť na jej valnom zhromaždení.

20. Bez ohľadu na vyššie uvedené Vivendi napadla rozhodnutie AGCom žalobou na Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre región Lazio, Taliansko), pričom sa domáhala jeho zrušenia.

21. V priebehu vnútroštátneho konania súd, ktorý v ňom má rozhodnúť, položil Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky: „1. Bráni právo Európskej únie, najmä zásada voľného pohybu kapitálu podľa článku 63 ZFEÚ, napriek existencii práva členských štátov skúmať, kedy majú podnikatelia dominantné postavenie (s tým, že im následne ukladajú špecifické povinnosti), ustanoveniu článku 43 ods. 11 legislatívneho dekrétu č. 177 z 31. júla 2005 v znení platnom ku dňu prijatia napadnutého rozhodnutia, v ktorom sa stanovuje, že ‚podniky, vrátane ovládaných alebo prepojených spoločností, ktorých príjmy v odvetví elektronickej komunikácie, tak ako ho vymedzuje článok 18 legislatívneho dekrétu č. 259 z 1. augusta 2003, prekračujú 40 percent celkových príjmov daného odvetvia, nemôžu v rámci integrovaného systému komunikácií dosiahnuť príjmy prekračujúce 10 percent príjmov tohto systému‘? Vyššie uvedené sa týka časti, v ktorej sa predmetný sektor obmedzuje – prostredníctvom odkazu na článok 18 Codice delle comunicazioni elettroniche (Kódex elektronických komunikácií) – na trhy, ktoré môžu byť predmetom regulácie ex ante, a to napriek všeobecne známej skutočnosti, že informácie (pričom pluralita informácií je cieľom príslušného predpisu) sa stále viac šíria v dôsledku používania internetu, osobných počítačov a mobilných telefónov, a to v takej miere, že konkrétne vyradenie maloobchodných mobilných telefónnych služieb z uvedeného sektora, iba z dôvodu, že sa na tieto služby v plnom rozsahu vzťahuje režim hospodárskej súťaže, by mohlo byť iracionálne. Pri vyššie uvedenom treba vziať do úvahy aj skutočnosť, že [AGCom] vymedzil hranice odvetvia elektronických komunikácií na účely uplatňovania citovaného článku 43 ods. 11 práve v rámci konania, ktoré je predmetom skúmania vo veci samej, pričom zohľadnil iba trhy, vo vzťahu ku ktorým sa od nadobudnutia účinnosti Kódexu elektronických komunikácií, čiže od roku 2003 po súčasnosť, vykonala aspoň jedna analýza, a to s použitím príjmov odvodených z ostatnej relevantnej kontroly vykonanej v roku 2015? 2. Bránia zásady týkajúce sa slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb podľa článkov 49 a 56 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ), články 15 a 16 smernice 2002/21/ES [o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby], ktorých cieľom je poskytovať ochranu pluralite a slobode prejavu, a tiež zásada proporcionality podľa práva Únie, uplatňovaniu vnútroštátnej právnej úpravy v oblasti verejných audiovizuálnych a rozhlasových mediálnych služieb, akú predstavujú príslušné talianske ustanovenia uvedené v predmetnom článku 43 ods. 11 a 14, podľa ktorých sa príjmy, relevantné z hľadiska určenia druhej prahovej hodnoty vo výške 10 percent, vzťahujú aj na podniky, ktoré nie sú ovládanými spoločnosťami dotknutého subjektu, ani nepodliehajú jeho dominantnému vplyvu, ale sú s ním iba ‚prepojené‘ v zmysle článku 2359 Codice civile (Občiansky zákonník) (na ktorý sa odvoláva uvedený článok 43 ods. 14), hoci dotknutý subjekt vo vzťahu k nim nemá nijaký vplyv na informácie, ktoré majú šíriť? 3. Bránia zásady týkajúce sa slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb podľa článkov 49 a 56 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ), články 15 a 16 smernice 2002/21/ES a zásady týkajúce sa ochrany plurality informačných zdrojov a hospodárskej súťaže v sektore televízneho a rozhlasového vysielania podľa smernice 2010/13/EÚ o audiovizuálnych mediálnych službách a smernice 2002/21/ES vnútroštátnej právnej úprave, akú predstavuje legislatívny dekrét 177/2005, v ktorého článku 43 ods. 9 a 11 sa stanovujú diametrálne odlišné prahové hodnoty (20 percent a 10 percent) vzťahujúce sa, v uvedenom poradí, na ‚subjekty podliehajúce registračnej povinnosti v registri prevádzkovateľov komunikácií, ktorý bol zriadený na základe článku 1 ods. 6 písm. a) bodu 5 zákona č. 249 z 31. júla 1997‘ (čiže na subjekty uvedené v odseku 9, t. j. subjekty ktorým [AGCom] alebo iný príslušný orgán udeľuje v súlade s platnými predpismi koncesiu alebo povolenie, ako aj na podniky, ktoré sú držiteľmi koncesie a sú vysielateľmi reklamy v akejkoľvek forme, vydavateľské spoločnosti, atď.), resp. na podniky pôsobiace v odvetví elektronických komunikácií, ako bolo vymedzené vyššie (v rámci odseku 11)?“

22. Písomné pripomienky predložili Vivendi, Mediaset, talianska vláda a Komisia, ktoré sa zúčastnili na pojednávaní konanom 9. októbra 2019.

III. Analýza

A. Prípustnosť prejudiciálnych otázok

23. Talianska vláda sa domnieva, že prvá otázka je hypotetická, lebo Vivendi by v referenčnom roku mala 45,9 % podiel na príjmoch odvetvia elektronických komunikácií, keďže ovládala spoločnosť TIM, aj keby sa tento trh vymedzil širšie. V každom prípade by teda prekročila prahovú hodnotu vo výške 40 % príjmov.

24. Tejto námietke neprípustnosti nemožno vyhovieť, ak vnútroštátny súd spochybňuje práve zlučiteľnosť percentuálnej sadzby stanovenej na obmedzenie prístupu podnikov pôsobiacich v odvetví elektronických komunikácií do SIC s právom Únie.

25. Mediaset sa domnieva, že otázky vnútroštátneho súdu sú neprípustné, lebo tento súd neposkytol jasný a koherentný opis vnútroštátneho právneho rámca a ani nevysvetlil relevantnosť niektorých ustanovení práva Únie, ktoré cituje, pre spor.

26. Ani uvedená námietka nemôže uspieť, keďže pre prejudiciálne otázky týkajúce sa práva Únie platí prezumpcia relevantnosti, ktorá v tomto prípade nebola vyvrátená. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o otázke položenej vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad predpisu Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými ani právnymi podkladmi potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré mu boli položené. ( 10 )

27. V tomto prípade nejde o žiadnu z uvedených okolností. Aj keď sú v návrhu na začatie prejudiciálneho konania spomenuté určité ustanovenia práva Únie bez toho, aby bola vysvetlená ich relevantnosť pre rozhodnutie, sú v ňom obsiahnuté dostatočné informácie, ktoré umožňujú pochopiť vzniknuté právne problémy týkajúce sa možnej nezlučiteľnosti talianskej právnej úpravy s právnymi predpismi Únie. Súdny dvor preto môže poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď.

B. Relevantné ustanovenia práva Únie

1. Ustanovenia ZFEÚ

28. Hoci všetky tri prejudiciálne otázky sa týkajú toho istého talianskeho zákona, ich predmetom je zlučiteľnosť viacerých jeho ustanovení, ako boli vyložené v tejto veci, s rôznymi ustanoveniami ZFEÚ. Prvá otázka konkrétne odkazuje na článok 63 ZFEÚ (voľný pohyb kapitálu), zatiaľ čo ďalšie dve otázky sa týkajú článku 49 ZFEÚ (právo usadiť sa) a článku 56 ZFEÚ (sloboda poskytovať služby). ( 11 )

29. Pokiaľ ide o toto posledné uvedené ustanovenie, stačí uviesť, že článok 56 ZFEÚ sa neuplatní na túto vec, lebo v spore vo veci samej nejde o cezhraničné poskytovanie služieb.

30. Talianska právna úprava by naopak v zásade mohla odporovať tak slobode usadiť sa (článok 49 ZFEÚ), ako aj voľnému pohybu kapitálu (článok 63 ZFEÚ).

31. Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že pri určovaní, či vnútroštátna právna úprava patrí do pôsobnosti jednej alebo druhej z týchto slobôd, treba zohľadniť predmet tejto právnej úpravy, takže: ( 12 ) – článok 49 ZFEÚ sa uplatní, ak ide o vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá sa použije len v prípade podielov umožňujúcich nepochybne ovplyvňovať rozhodnutia spoločnosti a určovať jej činnosti, – naopak článok 63 ZFEÚ sa uplatní, ak sa vnútroštátna právna úprava vzťahuje na podiely nadobudnuté len s cieľom uskutočniť finančné investície bez úmyslu ovplyvňovať riadenie a kontrolu podniku. ( 13 )

32. Z informácií obsiahnutých v spise vyplýva, že s nadobudnutím akcií a prevzatím spoločnosti TIM spoločnosťou Vivendi je spojený výkon práva usadiť sa. Naopak nadobudnutie významnej časti akcií spoločnosti Mediaset spoločnosťou Vivendi by spadalo buď pod voľný pohyb kapitálu (ak by Vivendi mala v úmysle len uskutočniť finančné investície), alebo pod slobodu usadiť sa (ak by Vivendi chcela zasahovať do riadenia spoločnosti Mediaset).

33. Talianska právna úprava spôsobuje obmedzenia oboch slobôd, lebo faktorom, ktorý bráni spoločnosti Vivendi v uskutočnení podstatnej investície do akcií spoločnosti Mediaset, je jej podiel na základom imaní spoločnosti TIM a jej následná kontrola, pričom táto spoločnosť má veľký podiel na talianskom trhu elektronických komunikácií. ( 14 )

34. Hoci výsledok porovnania talianskych právnych predpisov s požiadavkami voľného pohybu kapitálu by sa podstatne neodlišoval od ich porovnania s požiadavkami slobody usadiť sa, keďže judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa oboch slobôd je podobná, domnievam sa, že vzhľadom na znaky sporu vo veci samej je vhodné preskúmať uvedenú zlučiteľnosť s ustanoveniami týkajúcimi sa práva usadiť sa. ( 15 )

35. Pozadie sporu medzi spoločnosťami Vivendi a Mediaset tvorí zámer uvedenej francúzskej skupiny spoločností zasahovať do riadenia spoločnosti Mediaset ( 16 ) a takto získať podstatný podiel na talianskom mediálnom trhu. To, o čo Vivendi usiluje, podľa všetkého nie je len finančná investícia prostredníctvom nadobudnutia akcií tejto poslednej uvedenej spoločnosti iba s cieľom dosiahnutia zisku.

36. Ak je to tak, išlo by o výkon práva francúzskej spoločnosti usadiť sa na talianskom mediálnom trhu, ktorému by bránilo uplatnenie vnútroštátneho zákona zo strany AGCom. Pripomínam, že Vivendi nadobudnutím 28,8 % základného imania spoločnosti Mediaset, ktoré jej priznávajú 29,94 % hlasovacích práv, zrejme chcela skutočne ovplyvňovať riadenie spoločnosti Mediaset a do určitej miery určovať činnosti tejto spoločnosti v zmysle judikatúry Súdneho dvora.

2. Smernice týkajúce sa elektronických komunikácií a audiovizuálnych mediálnych služieb

37. Vnútroštátny súd poukazuje tak na rámcovú smernicu (najmä na jej články 15 a 16), ako aj na smernicu 2010/13 o audiovizuálnych mediálnych službách.

38. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora v prípadoch úplnej harmonizácie sa smernice uplatnia prednostne a použijú sa namiesto ustanovení primárneho práva (v tomto prípade ustanovení týkajúcich sa slobôd pohybu na vnútornom trhu). Ak smernice nezavádzajú úplnú harmonizáciu, možno ich uplatniť spolu s primárnym právom.

39. V tejto veci teda treba objasniť, či sú rámcová smernica a smernica 2010/13 jedinými referenčnými predpismi na zodpovedanie prejudiciálnych otázok, alebo či sa naopak prednostne uplatnia ustanovenia primárneho práva (osobitne článok 49 ZFEÚ), aj keď sa vezmú do úvahy niektoré ustanovenia týchto dvoch smerníc.

40. Podľa môjho názoru obe smernice zavádzajú v danej oblasti neúplnú harmonizáciu, pričom nechávajú členským štátom širokú mieru voľnej úvahy na prijímanie vnútroštátnych rozhodnutí. Tieto rozhodnutia treba preskúmať z hľadiska článku 49 ZFEÚ a judikatúry Súdneho dvora, ktorou bol tento článok vyložený.

41. Rámcová smernica konkrétne určuje úlohy, ktoré plnia národné regulačné orgány (ďalej len „NRO“). Najdôležitejšou z týchto úloh je analýza relevantných trhov (článok 16), na základe ktorej môžu NRO ( 17 ) ukladať prevádzkovateľom, ktorí majú na niektorom z týchto trhov významný vplyv, špecifické povinnosti, tiež nazývané „nápravné opatrenia“. ( 18 ) Pri vykonávaní týchto regulačných úloh majú preto NRO širokú mieru voľnej úvahy, ktorá im umožňuje v každom jednotlivom prípade posúdiť potrebu regulácie trhu ( 19 ), a to prípadne aj s pomocou Komisie ( 20 ).

42. Spôsob, akým AGCom uplatnil článok 43 ods. 11 TUSMAR na spoločnosť Vivendi, by v zásade mohol patriť do pôsobnosti rámcovej smernice, ale miera voľnej úvahy, ktorú táto smernica priznáva NRO, si vyžaduje, aby sa prípadná nezlučiteľnosť tohto ustanovenia s právom Únie preskúmala z hľadiska požiadaviek článku 49 ZFEÚ.

43. Čo sa týka smernice 2010/13, Súdny dvor určil, že do jej pôsobnosti nepatrí vnútroštátny predpis, ktorý v záujme cieľa všeobecného záujmu upravuje určité aspekty šírenia alebo distribúcie audiovizuálnych mediálnych služieb, pokiaľ nezavádza druhú kontrolu televíznych vysielaní, ktorá by sa pridala ku kontrole, ktorú je vysielajúci členský štát povinný vykonať. ( 21 )

44. Keďže taliansky predpis (teda článok 43 TUSMAR v rozsahu, v akom zakazuje podniku, ktorého príjmy tvoria viac ako 40 % odvetvia elektronických komunikácií, aby prekročil prahovú hodnotu vo výške 10 % podielu v SIC) nemá vplyv na vysielanie ani nezavádza druhú kontrolu televízneho vysielania, vybočuje z pôsobnosti smernice 2010/13. Uvedený vnútroštátny predpis má navyše za cieľ chrániť pluralitu médií a slobodu informácií, ktoré sú cieľmi všeobecného záujmu.

45. Vnútroštátne právne predpisy v tejto veci treba v konečnom dôsledku preskúmať z hľadiska článku 49 ZFEÚ.

C. Obmedzenia práva usadiť sa

46. Zlučiteľnosť talianskej právnej úpravy, ako bola vyložená v tejto veci, s článkom 49 ZFEÚ preskúmam tak, že spoločne odpoviem na všetky tri prejudiciálne otázky, aby som sa vyhol opakovaniu.

47. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora uvedený článok vylučuje každé vnútroštátne opatrenie, ktoré, aj keď sa uplatňuje bez rozdielu na základe štátnej príslušnosti, je spôsobilé príslušníkom členských štátov Únie sťažiť výkon slobody usadiť sa zaručenej Zmluvou alebo ho urobiť menej príťažlivým. Tieto obmedzujúce účinky môžu nastať vtedy, ak môže byť spoločnosť v dôsledku vnútroštátnej právnej úpravy odrádzaná od zakladania podriadených subjektov, napríklad stálych prevádzkarní, v iných členských štátoch a od vykonávania činností prostredníctvom týchto subjektov. ( 22 )

48. Obmedzenie, ktoré bolo na základe TUSMAR uložené spoločnosti Vivendi, bráni jej slobode usadiť sa v Taliansku, pričom jej znemožňuje ovplyvňovať riadenie spoločnosti Mediaset a prípadne prevziať kontrolu nad touto spoločnosťou. Nejde teda o priamu prekážku slobody usadiť sa, založenú na štátnej príslušnosti, ale o nepriamu prekážku, ktorá sa uplatňuje bez rozdielu na vnútroštátne hospodárske subjekty a na podniky z iných členských štátov.

49. Reštriktívny účinok talianskej právnej úpravy vyplýva zo spojenia všetkých troch skutočností, na ktoré poukázal vnútroštátny súd: – po prvé z použitia reštriktívneho pojmu „odvetvie elektronických komunikácií“, ktoré je obmedzené na trhy, ktoré môžu byť predmetom regulácie ex ante, – po druhé zo započítania príjmov „prepojených“ spoločností (a nielen príjmov „ovládaných“ spoločností) pri určovaní podielov na trhu v odvetví elektronických komunikácií a v mediálnom sektore, – napokon z určenia rozdielnych prahových hodnôt (vo výške 20 % a vo výške 10 % príjmov SIC) na nadobudnutie podielov v médiách.

1. Reštriktívne vymedzenie odvetvia elektronických komunikácií

50. Pokiaľ ide o prvú skutočnosť, AGCom používa reštriktívnu definíciu odvetvia elektronických komunikácií, ktorá vyplýva z výkladu článku 43 ods. 11 TUSMAR v spojení s článkom 18 talianskeho Kódexu elektronických komunikácií. Týmto spôsobom, keďže sa de facto zmenšuje rozsah odvetvia elektronických komunikácií, jediný podnik ľahšie dosiahne 40 % príjmov v tomto odvetví, čím sa obmedzia jeho možnosti etablovať sa na talianskom mediálnom trhu.

51. Ako už bolo uvedené, spôsob, akým AGCom uplatňuje uvedené dva talianske predpisy, obmedzuje odvetvie elektronických komunikácií na trhy, ktoré môžu byť predmetom regulácie ex ante ( 23 ), teda na trhy, vo vzťahu ku ktorým AGCom od nadobudnutia účinnosti Kódexu elektronickej komunikácie (teda od roku 2003) po súčasnosť vykonal aspoň jednu analýzu a ktorých príjmy vyplývajú z ostatnej relevantnej kontroly (vykonanej v roku 2015).

52. AGCom takým postupom vylučuje z odvetvia elektronických komunikácií trhy s rastúcim významom pre prenos informácií: tak je to v prípade trhu maloobchodných mobilných telefónnych služieb, ktorý je konkurenčným trhom, na ktorom sa nevyžadujú regulačné zásahy ex ante zo strany členských štátov, alebo v prípade trhov s inými elektronickými komunikačnými službami súvisiacimi s internetom alebo v prípade služieb satelitného vysielania. Zo všetkých týchto trhov sa stal hlavný prostriedok prístupu k médiám, a preto nie je logické vylúčiť ich z výpočtu.

53. Vzhľadom na toto reštriktívne vymedzenie odvetvia elektronických komunikácií sa význam podniku z iného členského štátu (v tomto prípade spoločnosti Vivendi), ktorý má podiel na základnom imaní hospodárskeho subjektu, akým je TIM, v tomto odvetví zvyšuje a súčasne sa znižujú jeho možnosti účasti v odvetví audiovizuálnych médií, čo sťažuje jeho usadenie sa v Taliansku.

2. Vplyv „prepojenia“ spoločností

54. Čo sa týka druhej skutočnosti, AGCom zohľadňuje pri rozhodovaní o tom, či má konkrétny podnik na trhoch dominantné postavenie, nielen príjmy „ovládaných“ spoločností, ale aj príjmy „prepojených“ spoločností, ktoré uvedený podnik „významným spôsobom ovplyvňuje“ v súlade s článkom 2359 ods. 3 talianskeho Občianskeho zákonníka.

55. V tejto veci podiel spoločnosti Vivendi v spoločnosti Mediaset de facto neumožnil prvej uvedenej spoločnosti významným spôsobom ovplyvňovať druhú uvedenú spoločnosť ( 24 ), lebo túto spoločnosť ovláda skupina Fininvest, ktorá určuje smerovanie jej činnosti a s ktorou je Vivendi v spore. Ide však o skutkovú otázku, ktorú môže s istotou objasniť len vnútroštátny súd.

56. Ak by to bolo tak, uplatňovanie sporného predpisu by malo vplyv na slobodu spoločnosti Vivendi usadiť sa v Taliansku, lebo ak by sa jej pripísali príjmy „prepojených“ spoločností (ako je Mediaset), ktorých obchodnú stratégiu nemôže ovplyvňovať, znížila by sa jej možnosť etablovať sa v SIC. ( 25 )

3. Dvojaká prahová hodnota príjmov v odvetví audiovizuálnych médií

57. Sloboda spoločnosti Vivendi usadiť sa v Taliansku je obmedzená aj tým, že sa na ňu vzťahuje prísnejší zákaz získavať príjmy v SIC, než aký platí pre bežných prevádzkovateľov komunikácií.

58. Týmto bežným prevádzkovateľom ( 26 ) vnútroštátna právna úprava dovoľuje dosiahnuť až 20 % príjmov SIC. Naopak podnikom, ktoré vlastnia viac ako 40 % odvetvia elektronických komunikácií, je dovolené dosiahnuť len 10 % príjmov tohto SIC. Toto posledné uvedené ustanovenie sa v skutočnosti vzťahuje len na spoločnosť TIM, ktorú ovláda Vivendi, lebo len táto spoločnosť má príjmy v odvetví elektronických komunikácií vyššie než 40 %.

59. Stanovenie hornej hranice príjmov pre vykonávanie podnikateľskej činnosti v talianskom mediálnom sektore samo osebe predstavuje obmedzenie slobody podnikov z iných členských štátov usadiť sa v Taliansku. Toto obmedzenie je ešte väčšie vzhľadom na to, že – ako už bolo uvedené – uvedená hranica sa stanovuje odlišne a viac poškodzuje podnik z iného členského štátu, ktorý ovláda taliansku spoločnosť.

60. Odradzujúci účinok talianskej právnej úpravy, ktorá – v uvedenom zmysle – obmedzuje možnosť podnikov z iných členských štátov vstúpiť do talianskeho mediálneho sektora, sa v konečnom dôsledku dotýka slobody usadiť sa chránenej článkom 49 ZFEÚ.

61. Uvedené obmedzenie by však mohlo byť založené na legitímnych dôvodoch, ktoré by ho odôvodňovali a ktoré spomeniem nižšie.

D. Odôvodnenie obmedzenia

62. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora slobodu usadiť sa zakotvenú v článku 49 ZFEÚ možno obmedziť len predpismi odôvodnenými výnimkami výslovne stanovenými v článku 52 ZFEÚ (verejný poriadok, verejná bezpečnosť alebo verejné zdravie) alebo naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu, ktoré sa uplatňujú na všetky osoby alebo podniky vykonávajúce určitú činnosť na území hostiteľského členského štátu. Okrem toho na účely takéhoto odôvodnenia musí byť daná vnútroštátna právna úprava spôsobilá zaručiť uskutočnenie cieľa, ktorý sleduje, a nepresahovať rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné. ( 27 )

63. Už som poznamenal, že talianska právna úprava sa bez rozdielu uplatňuje na všetky hospodárske subjekty, ktoré pôsobia v talianskom odvetví elektronických komunikácií a v talianskom mediálnom sektore. Preto by mohla byť odôvodnená jednou z výslovných výnimiek uvedených v článku 52 ZFEÚ alebo naliehavým dôvodom všeobecného záujmu.

64. Tak Mediaset, ako aj talianske orgány sa odvolávajú na naliehavý dôvod všeobecného záujmu spočívajúci v ochrane plurality informácií, ktorá je zakotvená aj v TUSMAR. ( 28 ) Vnútroštátny súd sa tiež domnieva, že sporná právna úprava by mohla byť odôvodnená ochranou plurality informácií a médií.

65. V súlade s článkom 11 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie sa „rešpektuje… sloboda a pluralita médií“. Oba prvky sú nevyhnutné pre existenciu slobody prejavu a práva na informácie, ktoré chráni uvedený článok Charty, ktorý vychádza z článku 10 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (EDĽP). ( 29 )

66. V protokole č. 29 k ZFEÚ je tiež spomenutá pluralita médií, keďže sa v ňom uvádza, že „…systém verejnoprávneho vysielania v členských štátoch [je] priamo spojený s demokratickými, sociálnymi a kultúrnymi potrebami každej spoločnosti, a s potrebou zachovania plurality médií“.

67. Zmienky o pluralite médií sa nachádzajú aj v rámcovej smernici a v smernici 2010/13. Pluralita médií je konkrétne spomenutá v odôvodnení 5 rámcovej smernice ( 30 ) a v odôvodneniach 5 a 8 smernice 2010/13 ( 31 ). Európsky parlament zdôraznil význam tejto plurality pre zaručenie slobody prejavu v demokratickej spoločnosti. ( 32 )

68. Európsky súd pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“) pri výklade článku 10 EDĽP sformuloval dôležitú judikatúru týkajúcu sa významu plurality médií. ( 33 )

69. ESĽP uviedol, že sloboda prejavu, zakotvená v článku 10 ods. 1, je jedným zo základných pilierov demokratickej spoločnosti a jednou z najdôležitejších podmienok jej rozvoja. Demokracia nemôže existovať bez plurality a demokracia sa opiera o slobodu prejavu, a preto je nevyhnutné umožniť predkladanie rôznych politických programov a diskusiu o nich, a to aj programov, ktoré spochybňujú súčasné usporiadanie štátu, pokiaľ nepoškodzujú samotnú demokraciu. ( 34 )

70. ESĽP dodal, že v demokratickej spoločnosti na zaručenie skutočnej plurality v audiovizuálnom sektore nestačí stanoviť existenciu viacerých kanálov alebo teoretickú možnosť potenciálnych prevádzkovateľov vstúpiť na audiovizuálny trh. Je potrebné umožniť skutočný prístup na trh s cieľom zaručiť diverzitu obsahu programov posudzovaných ako celok, ktorá bude čo najviac odrážať rozmanitosť názorov vyskytujúcich sa v spoločnosti, ktorej sú tieto programy určené. ( 35 )

71. Preto sa ESĽP domnieva, že článku 10 EDĽP odporuje, ak určitá ekonomická alebo politická časť spoločnosti môže získať dominantné postavenie vo vzťahu k audiovizuálnym médiám a vyvíjať tlak na vysielateľov s cieľom v konečnom dôsledku obmedziť ich vydavateľskú slobodu. ( 36 ) To isté platí, ak dominantné postavenie patrí štátnej vysielacej inštitúcii s monopolom na dostupné frekvencie. ( 37 )

72. Vzhľadom na tieto závery vyplývajúce z právnych predpisov a judikatúry je logické, že Súdny dvor jednoznačne považoval pluralitu médií za naliehavý dôvod všeobecného záujmu ( 38 ), ktorého ochrana môže odôvodniť prijatie vnútroštátnych opatrení obmedzujúcich slobodu usadiť sa (a ďalšie slobody vnútorného trhu) ( 39 ). Navyše zdôraznil jej význam v demokratickej spoločnosti. ( 40 )

73. Článok 43 TUSMAR je v zásade vhodný na dosiahnutie cieľa týkajúceho sa ochrany plurality médií, lebo bráni tomu, aby jediný podnik sám alebo prostredníctvom svojich dcérskych spoločností nadobudol významný podiel (vyšší ako 20 %) ( 41 ) na mediálnom trhu. Preto je táto právna úprava vhodná na zabezpečenie ochrany plurality informácií, pokiaľ ide o jej vonkajší rozmer.

74. Tiež by bolo možné pripustiť, aby sa vzhľadom na podobnosť odvetvia služieb elektronickej komunikácie a mediálneho sektora stanovili určité obmedzenia týkajúce sa možnosti podnikov, ktoré už majú dominantné postavenie v prvom uvedenom odvetví (napríklad TIM, ktorá je lídrom tohto odvetvia), využiť túto okolnosť na posilnenie svojho postavenia v mediálnom sektore. Vnútroštátne opatrenie, ktoré v týchto prípadoch obmedzuje prístup do mediálneho sektora a bráni jeho nadmernej koncentrácii v rukách jedného prevádzkovateľa môže – aspoň teoreticky – podporovať pluralitu informácií.

75. Uvedená vnútroštátna právna úprava však nielenže musí byť vhodná na dosiahnutie cieľa, ktorým je ochrana plurality informácií, ale tiež nesmie ísť nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné. Inak povedané, musí spĺňať kritériá proporcionality stanovené v judikatúre Súdneho dvora. ( 42 )

E. Primeranosť obmedzenia

76. Hoci prináleží vnútroštátnemu súdu posúdiť primeranosť skúmaného opatrenia vo vzťahu k cieľom, z ktorých toto opatrenie vychádza, Súdny dvor mu môže v tejto súvislosti poskytnúť užitočné usmernenia.

77. Podľa môjho názoru je dodržanie požiadavky primeranosti v tomto prípade prinajmenšom sporné, ak sa vezmú do úvahy faktory, ktoré uvediem nižšie.

78. V prvom rade AGCom na účely vymedzenia odvetvia elektronických komunikácií vykladá článok 43 TUSMAR a článok 18 Kódexu elektronických komunikácií veľmi striktne, čo je sotva zlučiteľné s článkami 15 a 16 rámcovej smernice a s odporúčaniami Komisie týkajúcimi sa tohto odvetvia. ( 43 )

79. Ako tvrdia Komisia a Vivendi, takéto vymedzenie trhov elektronických komunikácií nesúvisí s cieľom týkajúcim sa zabezpečenia plurality príbuzného, ale odlišného mediálneho sektora. Pri vymedzení rozsahu odvetvia elektronických komunikácií ako takého treba zohľadniť všetky trhy, ktoré sú jeho súčasťou, a nie len trhy, ktoré si vyžadujú zásahy ex ante, lebo nie sú v dostatočnej miere konkurenčné.

80. Už som uviedol ( 44 ), že vymedzenie trhov elektronických komunikácií musí zahŕňať všetky trhy, ktoré sú súčasťou tohto odvetvia, a to najmä maloobchodné mobilné telefónne služby, trhy s inými elektronickými komunikačnými službami súvisiacimi s internetom, ako aj trhy satelitného vysielania, z ktorých sa stal najdôležitejší prostriedok prístupu k médiám.

81. V druhom rade požiadavkám primeranosti by mohol odporovať veľmi nízky percentuálny podiel príjmov (10 %) SIC, ktorý je stanovený ako horná hranica pre podniky, ktorých príjmy v odvetví elektronických komunikácií sú vyššie ako 40 % celkových príjmov tohto odvetvia.

82. Pripomínam, že je pravda, že medzi oboma odvetviami existuje vzhľadom na rastúcu konvergenciu elektronických komunikácií, audiovizuálnych médií a informačných technológií určitá súvislosť. ( 45 ) To však neznamená, že podniky pôsobiace v oblasti elektronických komunikačných služieb sú nevyhnutne schopné ovplyvňovať odvetvie informačných prostriedkov alebo audiovizuálnej komunikácie. ( 46 ) Uvedené podniky riadia prenos a poskytovanie obsahu, ale nie nevyhnutne jeho výrobu, ktorá zahŕňa redakčnú zodpovednosť. ( 47 ) Treba teda oddeliť reguláciu prenosu na jednej strane a reguláciu obsahu na druhej strane. ( 48 )

83. V tomto zmysle Súdny dvor rozhodol, že smernice tvoriace nový predpisový rámec pre elektronické komunikačné služby jasne rozlišujú medzi výrobou obsahu, ktorá zahŕňa redakčnú zodpovednosť, a prenosom obsahu, ktorý vylučuje akúkoľvek redakčnú zodpovednosť, s tým, že na obsah a jeho prenos sa vzťahujú odlišné právne úpravy, ktoré sledujú vlastné ciele. ( 49 )

84. Ak teda určitý hospodársky subjekt ovláda elektronické komunikácie, nemusí to znamenať, že rovnako ovláda obsah, ktorý sa prenáša v elektronických komunikačných zariadeniach a za ktorý zodpovedá médium, ktoré tento obsah vyrába a je zaň redakčne zodpovedné.

85. Na základe tohto východiska treba preskúmať súvislosť medzi podielom, ktorý tvorí viac ako 40 % trhu elektronických komunikácií, a ohrozením plurality informácií, ktorú všeobecne a abstraktne zavádza talianska právna úprava. Jej dôsledky by sa mohli považovať za neprimerané, keďže automaticky bránia tomu, aby ktorýkoľvek podnik ( 50 ) – bez ohľadu na jeho vlastnosti – s týmto trhovým podielom v prvom uvedenom odvetví prekročil hranicu 10 % príjmov v druhom uvedenom odvetví (teda v SIC).

86. V treťom rade, hoci voči zneniu článku 2359 Občianskeho zákonníka týkajúceho sa prepojených spoločností v zásade nemožno nič namietať, netreba zabúdať na to, že tento článok zavádza len domnienku: predpokladá sa, že spoločnosť významným spôsobom ovplyvňuje inú spoločnosť, ak môže uplatniť pätinu hlasovacích práv v tejto druhej spoločnosti alebo desatinu týchto práv, ak má spoločnosť akcie kótované na regulovaných trhoch.

87. Bolo by neprimerané uplatniť uvedenú domnienku, ako keby bola nevyvrátiteľná, s cieľom stotožniť situáciu „ovládanej spoločnosti“ so situáciou „prepojenej spoločnosti“ na účely uplatnenia posudzovaného obmedzenia slobody usadiť sa, ak možno overiť – ako je to zrejme v tejto veci –, či spoločnosť (Vivendi), ktorej podiel na hlasovacích právach v inej spoločnosti (Mediaset) je vyšší ako uvedené číselné údaje, de facto je schopná významným spôsobom ovplyvňovať túto druhú spoločnosť.

IV. Návrh

88. Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré mu položil Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre región Lazio, Taliansko), takto: Sloboda usadiť sa chránená článkom 49 ZFEÚ bráni vnútroštátnemu opatreniu, ktoré na účely zachovania plurality informácií zakazuje nadobudnutie podielu, ktorý predstavuje viac ako 10 % príjmov na mediálnom trhu, akémukoľvek podniku, ktorého príjmy v odvetví elektronických komunikácií sú vyššie ako 40 % celkových príjmov tohto odvetvia, ak – sa pod odvetvím elektronických komunikácií rozumie jedine odvetvie, ktoré zahŕňa trhy, ktoré môžu byť predmetom regulácie ex ante, a – tento zákaz sa uloží podnikom prepojeným s hlavným podnikom, ktoré tento hlavný podnik nemôže významným spôsobom ovplyvňovať, čo musí overiť vnútroštátny súd.

( 1 ) Jazyk prednesu: španielčina.

( 2 ) Okrem tlače a elektronických komunikácií SIC zahŕňa aj rozhlas a audiovizuálne služby, film, externú reklamu, komunikáciu produktov a služieb, ako aj sponzorovanie.

( 3 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (rámcová smernica) (Ú. v. ES L 108, 2002, s. 33; Mim. vyd. 13/029, s. 349), zmenená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/140/ES z 25. novembra 2009, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 2002/21/ES o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby, 2002/19/ES o prístupe a prepojení elektronických komunikačných sietí a príslušných zariadení a 2002/20/ES o povolení na elektronické komunikačné sieťové systémy a služby (Ú. v. EÚ L 337, 2009, s. 37).

( 4 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 10. marca 2010 o koordinácii niektorých ustanovení upravených zákonom, iným právnym predpisom alebo správnym opatrením v členských štátoch týkajúcich sa poskytovania audiovizuálnych mediálnych služieb (smernica o audiovizuálnych mediálnych službách) (Ú. v. EÚ L 95, 2010, s. 1).

( 5 ) Legislatívny dekrét č. 177 z 31. júla 2005, ktorým sa „kodifikuje právna úprava v oblasti audiovizuálnych a rozhlasových mediálnych služieb“ (ďalej len „TUSMAR“, GURI č. 208 zo 7. septembra 2005).

( 6 ) Taliansky úrad pre dohľad nad finančnými trhmi (CONSOB) v oznámení č. 0106341 z 13. septembra 2017 uviedol, že „a seguito dell’assemblea dei soci del 4 maggio 2017 con la quale Vivendi ha nominato la maggioranza dei consiglieri di amministrazione di TIM – la medesima Vivendi esercita il controllo su TIM ai sensi degli artt. 2359, comma 1, n. 2, del codice civile e 93 TUF, nonchè ai sensi del Regolamento Consob OPC“.

( 7 ) Dňa 30. mája 2017 Komisia rozhodla, že nevznesie námietky voči koncentrácii Vivendi/Telecom Italia, a vyhlásila ju za zlučiteľnú s vnútorným trhom (vec M.8465; Ú. v. EÚ C 220, 2017, s. 53).

( 8 ) Komisia vo svojom rozhodnutí z 30. mája 2017 (bod 49) potvrdila túto skutočnosť: „Vivendi does not jointly or solely control Mediaset in light of the following factors: i) another industrial shareholder (Fininvest) historically holds the largest share of Mediaset's share capital (currently amounting to 39.53 % of the ordinary share capital and of 41.09 % of the voting share capital), has obtained the majority of the voting rights at least in the last 6 shareholders’ meetings and has appointed the majority of the board at least in the last two terms (in 2012 and 2015); ii) Vivendi has not appointed any members of the board of directors, which will remain in office until the approval of the financial statements for year 2017; and iii) Vivendi does not enjoy any specific information or other rights, which materially differ from those of any other minority shareholder; and iv) at the present, Vivendi and Mediaset are engaged in an on‑going litigation, following the breaking down of the negotiations for the acquisition of Mediaset Premium in 2016 which seems, thus, to exclude commonality of interests between Vivendi and Mediaset.“

( 9 ) Delibera n. 178/17/CONS Accertamento della violazione dell’art. 43, comma 11, del decreto legislativo 31 luglio 2005, n. 177 (znenie tohto rozhodnutia je dostupné na internetovej stránke AGCom: https://www.agcom.it/documents/10179/7421815/Delibera+178‑17‑CONS/bb20ae9f‑21eb‑4d39‑baf9‑ee3fc9d8737a?version=1.1).

( 10 ) Rozsudky zo 16. júna 2015, Gauweiler a i. (C‑62/14, EU:C:2015:400, bod 25); zo 7. februára 2018, American Express (C‑304/16, EU:C:2018:66, bod 32), a z 10. decembra 2018, Wightman a i. (C‑621/18, EU:C:2018:999, bod 27).

( 11 ) Ako už bolo vysvetlené, vnútroštátny súd jednoznačne nevysvetlil dôvody, pre ktoré pochybuje o zlučiteľnosti talianskych právnych predpisov s ustanoveniami ZFEÚ týkajúcimi sa jednotlivých slobôd vnútorného trhu.

( 12 ) Pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. novembra 2012, Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑35/11, EU:C:2012:707, body 89 a 90); z 5. februára 2014, Hervis Sport‑ és Divatkereskedelmi (C‑385/12, EU:C:2014:47, bod 21); z 10. apríla 2014, Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company (C‑190/12, EU:C:2014:249, bod 25); z 24. novembra 2016, SECIL (C‑464/14, EU:C:2016:896, bod 31), a zo 6. marca 2018, SEGRO a Horváth (C‑52/16 a C‑113/16, EU:C:2018:157, bod 53).

( 13 ) Rozsudky z 13. novembra 2012, Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑35/11, EU:C:2012:707, body 91 a 92), a z 24. novembra 2016, SECIL (C‑464/14, EU:C:2016:896, body 32 a 33).

( 14 ) Ako už bolo uvedené, TIM získala bývalý monopol talianskeho štátu.

( 15 ) V judikatúre Súdneho dvora existujú príklady obmedzení, ktoré spadajú pod slobodu usadiť sa a pod voľný pohyb kapitálu a ktoré sa v závislosti od kontextu sporov vo veci samej skúmajú len v súvislosti s jednou z týchto slobôd. Pozri najmä rozsudky zo 17. septembra 2009, Glaxo Wellcome (C‑182/08, EU:C:2009:559, bod 51 a citovaná judikatúra), a zo 6. marca 2018, SEGRO a Horváth (C‑52/16 a C‑113/16, EU:C:2018:157, bod 55).

( 16 ) Mediaset to uvádza vo svojich pripomienkach (bod 10). Vivendi vo svojej Rapport annuel – Document de référence 2016 (výročná správa – referenčný dokument za rok 2016), s. 235 (dostupnej na https://www.vivendi.com/wp‑content/uploads/2017/03/20170314‑VIV_Vivendi‑Rapport‑annuel‑Document‑de‑reference‑2016.pdf), uznala, že „… l’entrée au capital de Mediaset s’inscrit dans la volonté de Vivendi de se développer en Europe du Sud et dans le cadre de ses ambitions stratégiques en tant que groupe international majeur dans le domaine des médias et des contenus d’essence européenne“.

( 17 ) NRO majú regulačné právomoci, ktoré spočívajú v definovaní trhov elektronických komunikácií, ktoré sa nachádzajú na ich území, podľa princípov práva hospodárskej súťaže (článok 15 ods. 3 rámcovej smernice), a v identifikácii prevádzkovateľov, ktorí majú sami alebo spoločne významný vplyv (článok 14 rámcovej smernice).

( 18 ) Pozri v tomto zmysle uznesenia z 12. decembra 2007, Vodafone España a Vodafone Group/Komisia (T‑109/06, EU:T:2007:384, body 72 až 75), a z 9. júla 2019, VodafoneZiggo Group/Komisia (T‑660/18, EU:T:2019:546, bod 32).

( 19 ) Pozri rozsudky z 15. septembra 2016, Koninklijke KPN a i. (C‑28/15, EU:C:2016:692, bod 36), a z 3. decembra 2009, Komisia/Nemecko (C‑424/07, EU:C:2009:749, bod 61).

( 20 ) Komisia pomáha NRO a usiluje sa zabezpečiť harmonizované uplatňovanie regulačného rámca v celej Únii, pričom zverejňuje odporúčania a usmernenia najmä podľa článku 15 rámcovej smernice, ktoré sa týkajú relevantných trhov produktov a služieb, ako aj analýzy trhu a posúdenia významného vplyvu na trhu. Koordinačná úloha Komisie je dôležitá aj v európskom konzultačnom postupe upravenom v článkoch 7 a 7a rámcovej smernice.

( 21 ) Rozsudky zo 4. júla 2019, Baltic Media Alliance (C‑622/17, EU:C:2019:566, body 73 a 74); z 22. septembra 2011, Mesopotamia Broadcast a Roj TV (C‑244/10 a C‑245/10, EU:C:2011:607, bod 50), a z 9. júla 1997, De Agostini a TV‑Shop (C‑34/95 až C‑36/95, EU:C:1997:344, bod 34). Tieto dva posledné uvedené rozsudky sa týkali smernice Rady 89/552/EHS z 3. októbra 1989 o koordinácii určitých ustanovení zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení v členských štátoch týkajúcich sa vykonávania činností televízneho vysielania (smernica o audiovizuálnych mediálnych službách) (Ú. v. ES L 298, 1989, s. 23; Mim. vyd. 06/001, s. 224), ktorá predchádzala smernici 2010/13.

( 22 ) Pozri najmä rozsudky z 11. marca 2010, Attanasio Group (C‑384/08, EU:C:2010:133, body 43 a 44); z 13. októbra 2011, DHL International (C‑148/10, EU:C:2011:654, bod 60), a z 10. mája 2012, Duomo Gpa a i. (C‑357/10 až C‑359/10, EU:C:2012:283, bod 35).

( 23 ) Delibera n. 178/17/CONS, citované v poznámke pod čiarou 9, s. 27 až 29.

( 24 ) V tejto súvislosti poukazujem na konštatovania uvedené v rozhodnutí Komisie z 30. mája 2017, citované v poznámke pod čiarou 8.

( 25 ) Okrem toho by došlo k dvojnásobnému započítaniu príjmov prepojenej spoločnosti, ktoré vyvoláva uplatňovanie talianskej právnej úpravy: príjmy spoločnosti Mediaset sa berú do úvahy pri výpočte príjmov tejto talianskej spoločnosti ovládanej skupinou Fininvest a aj pri výpočte podielu spoločnosti Vivendi ako menšinového akcionára spoločnosti Mediaset.

( 26 ) Teda podnikom zapísaným v registri prevádzkovateľov komunikácií, ktoré sú držiteľmi koncesií alebo povolení, ktoré im udelil AGCom alebo iné príslušné orgány, ako aj podnikom, ktoré sú držiteľmi koncesií na vysielanie reklamy, vydavateľským a podobným podnikom.

( 27 ) Rozsudky z 9. septembra 2010, Engelmann (C‑64/08, EU:C:2010:506, body 29 a 47); z 9. marca 2006, Komisia/Španielsko (C‑323/03, EU:C:2006:159, bod 45), a zo 4. júna 2002, Komisia/Belgicko (C‑503/99, EU:C:2002:328, bod 45).

( 28 ) V článku 3 TUSMAR je medzi základnými zásadami systému služieb audiovizuálnych médií a rozhlasového vysielania uvedená „záruka slobody a plurality rozhlasových a televíznych médií“. Článok 5 ods. 1 písm. a) TUSMAR spresňuje, že SIC musí zabezpečovať „ochranu plurality rozhlasových a televíznych médií a na tento účel brániť vytvoreniu alebo udržaniu postavení poškodzujúcich pluralitu…, a to aj prostredníctvom ovládaných alebo prepojených subjektov…“.

( 29 ) Pokiaľ ide o komentár týkajúci sa podobností a nepatrných rozdielov medzi týmito ustanoveniami, odkazujem na WACHSMANN, A.: Article 11. Liberté d’expression et d’information. In: PICOD, F., VAN DOOGHENBROECK, S. (dir.): Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne. Bruxelles: Bruylant, 2018, s. 255 až 271.

( 30 ) „Oddelenie regulácie prenosu a regulácie obsahu nemá vplyv na zohľadnenie ich vzájomného prepojenia najmä s cieľom zabezpečenia plurality médií, kultúrnej rozmanitosti a ochrany spotrebiteľa.“ Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 31 ) Podľa odôvodnenia 5 smernice 2010/13 audiovizuálne mediálne služby majú „narastajúci význam pre spoločnosť, demokraciu – najmä prostredníctvom zabezpečenia slobody informácií, rozmanitosti názorov a plurality médií –, vzdelávanie a kultúru…“. V odôvodnení 8 tejto smernice sa uvádza, že „pre členské štáty je dôležité, aby sa zabezpečilo zabránenie akýchkoľvek činov, ktoré by sa mohli ukázať ako škodlivé pre voľný pohyb a obchod s televíznymi programami alebo ktoré by mohli podporovať tvorbu dominantných pozícií, ktoré by viedli k obmedzovaniu pluralizmu a slobody televíznych informácií a informačného sektora ako celku“. Kurzívou zvýraznil generálny advokát.

( 32 ) V bode E uznesenia Európskeho parlamentu z 3. mája 2018 o slobode a pluralite médií v Európskej únii (2017/2209(INI)) sa konštatuje: „keďže sloboda, pluralita a nezávislosť médií sú rozhodujúcimi prvkami práva na slobodu prejavu; keďže médiá zohrávajú dôležitú úlohu v demokratickej spoločnosti, pretože konajú ako verejní strážcovia, pričom pomáhajú informovať a posilňovať postavenie občanov…“.

( 33 ) Pozri celkovú analýzu, ktorú vypracoval PISILLO MAZZESCHI, R.: Diritto al pluralismo informativo nei media audiovisivi e Convenzione europea dei diritti dell’uomo. In: PISILLO MAZZESCHI, R., DEL VECCHIO, A., MANETTI, M., PUSTORINO, P. (eds.): Il diritto al pluralismo dell’informazione in Europa e in Italia. Roma: Rai Eri, 2012, s. 23 až 99.

( 34 ) Rozsudky z 8. júla 1986, Lingens v. Rakúsko (CE:ECHR:1986:0708JUD000981582, bod 41); z 25. mája 1998, Zjednotená komunistická strana Turecka a i. v. Turecko (CE:ECHR:1998:0525JUD002123793, body 41, 45 a 47); zo 17. septembra 2009, Manole a i. v. Moldavsko (CE:ECHR:2009:0917JUD001393602, body 95 a 96), a zo 7. júna 2012, Centro Europa 7 S.r.l. a di Stefano v. Taliansko (CE:ECHR:2012:0607JUD003843309, bod 129).

( 35 ) Rozsudok zo 7. júna 2012, Centro Europa 7 S.r.l. a di Stefano v. Taliansko (CE:ECHR:2012:0607JUD003843309, bod 130).

( 36 ) Rozsudok z 28. júna 2001, VgT Verein gegen Tierfabriken v. Švjačiarsko (CE:ECHR:2001:0628JUD002469994, body 73 a 75).

( 37 ) Rozsudky z 24. novembra 1993, Informationsverein Lentia a i. v. Rakúsko (CE:ECHR:1993:1124JUD001391488, bod 39), a zo 7. júna 2012, Centro Europa 7 S.r.l. a di Stefano v. Taliansko (CE:ECHR:2012:0607JUD003843309, bod 133).

( 38 ) Pozri analýzy tejto judikatúry, ktoré vypracovali BARZANTI, F.: La giurisprudenza della Corte di giustizia dell’Unione europea in tema di pluralismo dell’informazione: acquisizioni e prospettive. In: PISILLO MAZZESCHI, R., DEL VECCHIO, A., MANETTI, M., PUSTORINO, P. (eds.): Il diritto al pluralismo dell’informazione in Europa e in Italia. Roma: Rai Eri, 2012, s. 205 až 229; a CUNHA RODRIGUES, J.: Le droit de l’Union et le pluralisme des médias. In: La Cour de justice de l'Union européenne sous la présidence de Vassilios Skouris (2003‑2015): liber amicorum Vassilios Skouris, 2015, s. 187 až 201.

( 39 ) Rozsudky z 13. decembra 2007, United Pan‑Europe Communications Belgium a i. (C‑250/06, EU:C:2007:783, bod 42); z 25. júla 1991, Collectieve Antennevoorziening Gouda (C‑288/89, EU:C:1991:323), a z 3. februára 1993, Veronica Omroep Organisatie (C‑148/91, EU:C:1993:45).

( 40 ) Pozri v tomto zmysle rozsudky z 22. decembra 2008, Kabel Deutschland Vertrieb und Service (C‑336/07, EU:C:2008:765, bod 33); zo 6. septembra 2011, Patriciello (C‑163/10, EU:C:2011:543, bod 31), a z 22. januára 2013, Sky Österreich (C‑283/11, EU:C:2013:28, bod 52). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott 30. marca 2017 vo veci Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:250, bod 1).

( 41 ) Stanovenie kvantitatívnych limitov na obmedzenie podielu toho istého podniku v mediálnom sektore je uvedené v odporúčaní Výboru ministrov Rady Európy CM/Rec(2018) 1 zo 7. marca 2018 o pluralite médií a transparentnosti vlastníctva médií určenom členským štátom (body 3.4 a 3.5, https://rm.coe.int/CoERMPublicCommonSearchServices/DisplayDCTMContent?documentId=0900001680790e36), ako aj v odporúčaní Výboru ministrov Rady Európy CM/Rec(2007) 2 z 31. januára 2007 o pluralite médií a diverzite mediálneho obsahu (body 2.3 a 2.4, https://search.coe.int/cm/Pages/result_details.aspx?ObjectID=09000016805d6bd7).

( 42 ) „… hoci z dôvodu kultúrnej politiky je uchovanie plurality spojené so základným právom na slobodu prejavu, a preto v tejto súvislosti majú vnútroštátne orgány širokú mieru voľnej úvahy, požiadavky vyplývajúce z opatrení, ktorými sa taká politika uplatňuje, nesmú byť v nijakom prípade neprimerané vzhľadom na daný cieľ a spôsoby ich uplatnenia nesmú byť diskriminačné na úkor štátnych príslušníkov iných členských štátov“. „Predovšetkým takáto právna úprava nemôže odôvodňovať svojvoľné konanie vnútroštátnych orgánov, ktoré by mohlo zbaviť ustanovenia práva Spoločenstva týkajúce sa základnej slobody ich potrebného účinku“. Pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. novembra 1989, Groener (C‑379/87, EU:C:1989:599, bod 19); z 20. februára 2001, Analir a i. (C‑205/99, EU:C:2001:107, bod 37); z 22. januára 2002, Canal Satélite Digital (C‑390/99, EU:C:2002:34, bod 35); z 12. júna 2003, Schmidberger (C‑112/00, EU:C:2003:333, bod 82), a z 13. decembra 2007, United Pan‑Europe Communications Belgium a i. (C‑250/06, EU:C:2007:783, body 44 a 45).

( 43 ) V odôvodnení 2 odporúčania Komisie 2014/710/EÚ z 9. októbra 2014 o relevantných trhoch výrobkov a služieb v sektore elektronických komunikácií podliehajúcich regulácii ex ante v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (Ú. v. EÚ L 295, 2014, s. 79) sa uvádza, že „cieľom každej regulačnej intervencie ex ante je v konečnom dôsledku získanie výhod pre koncových používateľov pomocou zabezpečenia udržateľnej efektívnej hospodárskej súťaže na maloobchodných trhoch. Je pravdepodobné, že národné regulačné orgány budú schopné postupne nájsť maloobchodné trhy, ktoré budú konkurencieschopné aj pri absencii veľkoobchodnej regulácie, najmä vzhľadom na očakávané zlepšenia v oblasti inovácie a hospodárskej súťaže“. Z tohto dôvodu sú v tomto odporúčaní identifikované štyri trhy v odvetví, ktoré si vyžadujú intervenciu NRO na zvýšenie hospodárskej súťaže.

( 44 ) Pozri bod 52.

( 45 ) Pozri odôvodnenie 5 rámcovej smernice.

( 46 ) Predseda Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Giuseppe Tesauro, v dokumente „Assetto del sistema radiotelevisivo e della società RAI–Radiotelevisione Italiana (AS 247)“ z 19. decembra 2002, s. 10 (https://www.aeranticorallo.it/segnalazione‑19‑dicembre‑2002‑dellautorita‑garante‑della‑concorrenza‑e‑del‑mercato‑qassetto‑del‑sistema‑radiotelevisivo‑e‑della‑societa‑rai‑radiotelevisione‑italiana‑as‑247/?print=pdf), uviedol: „risulta priva di una valida giustificazione la previsione di un diverso e più stringente limite, pari al 10 %, della raccolta delle risorse nel sistema integrato delle comunicazioni, in capo agli organismi i cui ricavi nel mercato dei servizi di telecomunicazioni siano superiori al 40 % dei ricavi complessivi di tale ultimo mercato. In considerazione del fatto che tale norma prevede l’applicazione di limiti più rigidi ad un operatore in virtù della sua posizione competitiva in un mercato distinto e non strettamente connesso, detta previsione appare ultronea. Le attività di un operatore in posizione dominante nel settore delle telecomunicazioni sono e devono essere regolamentate con riferimento a quello specifico comparto.“

( 47 ) Článok 2 písm. c) rámcovej smernice spresňuje, že pod pojem „elektronická komunikačná služba“ nespadajú jednak „služ[by] poskytujúc[e] obsah alebo vykonávajúc[e] edičnú kontrolu obsahu prenášaného pomocou elektronických komunikačných sietí a služieb“ a jednak „služby informačnej spoločnosti definované v článku 1 [smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/34/ES z 22. júna 1998, ktorou sa stanovuje postup pri poskytovaní informácií v oblasti technických noriem a predpisov, ako aj pravidiel vzťahujúcich sa na služby informačnej spoločnosti (Ú. v. ES L 204, 1998, s. 37; Mim. vyd. 13/020, s. 337)], ktoré úplne alebo prevažne nepredstavujú prenos signálov v elektronických komunikačných sieťach“.

( 48 ) Je to opäť uvedené v odôvodnení 5 rámcovej smernice.

( 49 ) Rozsudky zo 7. novembra 2013, UPC Nederland (C‑518/11, EU:C:2013:709, bod 41); z 30. apríla 2014, UPC DTH (C‑475/12, EU:C:2014:285, bod 36), a z 13. júna 2019, Google (C‑193/18, EU:C:2019:498, body 31, 32 a 33).

( 50 ) Ako už bolo vysvetlené, len TIM (a v dôsledku toho Vivendi ako hlavný akcionár) má väčší ako 40 % podiel na talianskom trhu elektronických komunikácií.