Vec C‑127/13 P

Guido Strack

proti

Európskej komisii

„Odvolanie — Právo byť vypočutý — Právo na zákonného sudcu — Prístup k dokumentom inštitúcií — Čiastočné zamietnutie prístupu odvolateľa k dotknutým dokumentom — Pôvodné rozhodnutie o zamietnutí — Vznik implicitného rozhodnutia o zamietnutí — Nahradenie implicitného rozhodnutia o zamietnutí výslovnými rozhodnutiami — Záujem na konaní po prijatí výslovných rozhodnutí o zamietnutí — Výnimky z práva na prístup k dokumentom — Ochrana záujmu riadnej správy vecí verejných — Ochrana osobných údajov a obchodných záujmov“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 2. októbra 2014

Pozri text rozhodnutia. (pozri body 24, 88 – 90)

Nariadenie č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie neupravuje možnosť odchýliť sa od lehôt stanovených v jeho článkoch 7 a 8, pretože tieto lehoty sú rozhodujúce pre konanie o prístup k dokumentom dotknutých inštitúcií, ktorého cieľom je umožniť rýchle a jednoduché vybavenie žiadostí o prístup k týmto dokumentom. V tejto súvislosti v prípade žiadosti týkajúcej sa veľmi dlhého dokumentu alebo veľkého počtu dokumentov môže byť lehota stanovená v článku 8 ods. 1 tohto nariadenia výnimočne predĺžená len raz o 15 pracovných dní. Hoci v takom prípade sa dotknutá inštitúcia môže v súlade s článkom 6 ods. 3 uvedeného nariadenia usilovať o dosiahnutie vhodného riešenia so žiadateľom o prístup k dokumentom, ktoré táto inštitúcia má, táto dohoda sa môže týkať len obsahu a množstva požadovaných dokumentov. Inštitúcia teda môže za výnimočných okolností odmietnuť prístup k niektorým dokumentom z dôvodu, že pracovné zaťaženie spojené s ich zverejnením by bolo neprimerané vo vzťahu k cieľom, ktoré žiadosť o prístup k týmto dokumentom sleduje. Odvolávanie sa na zásadu proporcionality nemôže umožniť predĺženie lehôt stanovených v nariadení č. 1049/2001, pretože by to mohlo viesť k stavu právnej neistoty. (pozri body 25, 26, 28)

V rámci režimu zavedeného nariadením č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie neexistencia dokumentu, ku ktorému sa požaduje prístup, alebo okolnosť, že ho dotknutá inštitúcia nemá k dispozícii, nespôsobujú neuplatniteľnosť tohto nariadenia. Vzhľadom na to, že podľa článku 8 ods. 1 a 3 nariadenia č. 1049/2001 akékoľvek zamietnutie prístupu k dokumentom, ktoré sa požadujú od správneho orgánu, môže byť predmetom uplatňovania práv súdnou cestou bez ohľadu na to, aký bol dôvod na zamietnutie tohto prístupu, pre právo dotknutých osôb podať žalobu nie je totiž rozhodujúce, či sa tvrdí, že prístup k dokumentu treba zamietnuť z dôvodov uvedených v článku 4 tohto nariadenia alebo z dôvodu, že požadovaný dokument neexistuje. Akékoľvek iné riešenie by bránilo vykonať preskúmanie prináležiace súdu Únie, pokiaľ ide o dôvodnosť rozhodnutia o zamietnutí prístupu k dokumentom inštitúcií, pretože by príslušnej inštitúcii stačilo, aby s cieľom vyhnúť sa akémukoľvek súdnemu preskúmaniu tvrdila, že dokument neexistuje. Naopak, dotknutej inštitúcii prináleží žiadateľovi odpovedať a prípadne odôvodniť pred súdom zamietnutie prístupu z tohto dôvodu. Naproti tomu ani článok 11 nariadenia č. 1049/2001, ani povinnosť poskytnúť pomoc stanovená v článku 6 ods. 2 tohto nariadenia totiž nemôže uložiť inštitúcii povinnosť vytvoriť dokument, ktorý sa od nej požaduje, no neexistuje. (pozri body 39 – 42, 46)

Pokiaľ ide o povinnosť vytvoriť register dokumentov stanovenú v článku 11 nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie, keďže toto nariadenie nespája túto povinnosť priamo s právom na prístup k dokumentom podľa článku 2 ods. 1, nie je možné presadzovať splnenie registračnej povinnosti prostredníctvom žiadosti o prístup k dokumentom. (pozri bod 44)

Podľa článku 12 svojho rokovacieho poriadku Všeobecný súd stanoví pravidlá, podľa ktorých sa veci prideľujú jednotlivým komorám, a toto rozhodnutie sa uverejní v Úradnom vestníku Európskej únie. V tejto súvislosti vzhľadom na to, že toto rozhodnutie umožňuje predsedovi Všeobecného súdu odchýliť sa od rozdeľovania veci podľa poradia s cieľom zabezpečiť vyrovnané rozdelenie pracovného zaťaženia a keďže uplatnenie tejto odchýlky sa neobmedzuje len na moment podania žaloby, nič nebráni tomu, aby táto vec bola opätovne pridelená aj neskôr. Takýto výklad treba uplatniť tým skôr, keď opätovné pridelenie veci v záujme riadneho výkonu spravodlivosti a v záujme zabezpečenia rovnomerného rozdelenia pracovného zaťaženia sleduje cieľ, ktorým je zabezpečiť, aby sa v súlade s článkom 47 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie veci prejednali v primeranej lehote. Okrem toho vzhľadom na to, že podobne ako prvé pridelenie veci jej opätovné pridelenie inému rozhodovaciemu zloženiu než tomu, ktorému bola pôvodne určená, nepriznáva účastníkom konania možnosť vopred sa vyjadriť k tomuto procesnému opatreniu, argument založený na porušení práva byť vypočutý pred opätovným pridelením veci je nedôvodný. (pozri body 50 – 53)

Keď neexistujú indície, podľa ktorých nadmerná dĺžka trvania konania pred Všeobecným súdom mala vplyv na riešenie sporu, údajné nedodržanie požiadavky rozhodnutia veci v primeranej lehote nemôže viesť k zrušeniu napadnutého rozsudku. (pozri bod 62)

Pokiaľ bol Všeobecnému súdu predložený návrh na náhradu škody z dôvodu nadmernej dĺžky súdneho konania, je vecou tohto súdu, ktorý je príslušný podľa článku 256 ods. 1 ZFEÚ, aby rozhodol v inom rozhodovacom zložení, než v ktorom rozhodoval spor, ktorý viedol ku konaniu, ktorého dĺžka sa kritizuje. (pozri bod 64)

Pozri text rozhodnutia. (pozri body 70, 101, 102, 106, 107, 111, 115)

Pozri text rozhodnutia. (pozri body 73, 74, 76 – 78, 136)

Pozri text rozhodnutia. (pozri bod 79)

Systematická povinnosť kódovania mien, ktoré boli odstránené v dokumente odovzdanom na základe žiadosti podľa nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie, by predstavovala veľmi veľké a zbytočné pracovné zaťaženie. Inštitúcie totiž môžu v osobitných prípadoch po uvedení do rovnováhy na jednej strane záujmu žiadateľa o prístup k dokumentom a na druhej strane pracovného zaťaženia, ktoré by vyplývalo z vybavenia žiadosti, uprednostniť záujem na riadnej správe vecí verejných. (pozri bod 113)

Pozri text rozhodnutia. (pozri bod 119)

Pozri text rozhodnutia. (pozri body 128, 130, 131)

Súd Únie nemôže bez prekročenia výsad správneho orgánu v zásade vydať príkazy inštitúcii Únie. Tento súd tak podľa článku 264 ZFEÚ nemá inú možnosť než napadnutý akt zrušiť. Okrem toho ani článok 266 ZFEÚ nestanovuje možnosť vydávať príkazy inštitúciám. Toto konštatovanie nemožno vyvrátiť ani tvrdeniami založenými na článku 47 Charty základných práv, keďže cieľom tohto článku nie je zmena systému súdneho preskúmania upraveného v Zmluvách. (pozri body 145 – 147)