NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY

CHRISTINE STIX-HACKL

prednesené 30. marca 2004 ( )

Veci C‑346/02 a C‑347/02

Komisia Európskych spoločenstiev

proti

Luxemburskému veľkovojvodstvu (C‑346/02)

a

Francúzskej republike (C‑347/02)

„Žaloba o nesplnenie povinnosti – Smernica 92/49/EHS – Slobodná tvorba cien – Systém bonus-malus“

I – Úvod

1. V tomto konaní o nesplnenie povinnosti Komisia namieta proti vnútroštátnym právnym predpisom, ktoré upravujú povinnosť zaviesť do zmlúv o poistení motorových vozidiel systémy založené na zaradení do tried podľa nehodovosti. Podľa názoru Komisie takáto povinnosť porušuje zásadu slobodnej tvorby sadzieb poistného.

2. Tak luxemburské, ako aj francúzske právo stanovujú, že zmluvy o povinnom zmluvnom poistení, ktorých predmetom je pokrytie občiansko-právnej zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel, musia povinne obsahovať zákonom ustanovený systém, na základe ktorého sa určia sadzby poistného podľa výskytu nehodovosti. Komisia na základe smernice 92/49/EHS( ) (ďalej len „tretia smernica o neživotnom poistení“ alebo „smernica 92/49“) zistila porušenie slobodnej tvorby sadzieb poistného, ktoré podľa jej názoru vyplýva z odstránenia predchádzajúceho súhlasu alebo systematického oznamovania sadzieb poistného a poistných zmlúv, ktoré vykonávali orgány dozoru, keďže sa takéto povinné systémy priamo odrážajú na ponúkaných sadzbách poistného.

3. Komisia sa osobitne opiera o rozsudok Súdneho dvora Komisia/Taliansko( ), ktorý výslovne uznal zásadu slobodnej tvorby sadzieb poistného. Je teda predovšetkým potrebné objasniť, či zásada slobodnej tvorby sadzieb poistného, ktorú Súdny dvor odvodil z článkov 6, 29 a 39 smernice 92/49, bráni takým vnútroštátnym právnym úpravám, akými sú právne úpravy, ktoré sú predmetom tohto konania, alebo naopak, či je možné ich primeranosť podrobiť preskúmaniu na základe dôvodov všeobecného záujmu.

II – Právny rámec

Právo Spoločenstva

4. V odôvodnení č. 5 smernice 92/49 sa uvádza:

„Prijatý prístup prispieva k takému zosúladeniu, aké je zásadné, potrebné a postačujúce na dosiahnutie vzájomného uznania povolenia a uvážlivých kontrolných systémov, čím bude zaručené jediné povolenie platné v celom spoločenstve, a uplatnenie zásady dohľadu v členskom štáte pôvodu“.

5. V odôvodnení č. 19 smernice sa uvádza:

„Záleží na členskom štáte, v ktorom je umiestnené riziko, aby zabezpečil, že na jeho území nič nebráni marketingu všetkých poisťovacích produktov [uvádzaniu všetkých poisťovacích produktov na trh – neoficiálny preklad], ktoré sa ponúkajú v spoločenstve na predaj, pokiaľ sa nedostanú do rozporu so zákonnými ustanoveniami na ochranu všeobecného dobra [záujmu – neoficiálny preklad], platnými v členskom štáte, v ktorom je riziko umiestnené, a pokiaľ všeobecné dobro [záujem – neoficiálny preklad] nie je chránené pravidlami členského štátu pôvodu za predpokladu, že také ustanovenia sa musia bez diskriminácie uplatňovať vo všetkých poisťovniach fungujúcich v členskom štáte a budú objektívne potrebné a proporčné voči sledovanému cieľu.“

6. V článku 1 smernice 92/49 sa uvádza:

„Na účely tejto smernice

...

c) členský štát pôvodu znamená členský štát, v ktorom je umiestnené ústredie poisťovne kryjúcej riziko;

... “.

7. V hlave II – „Prístup k podnikaniu v poisťovníctve“ – článok 6 smernice 92/49 stanovuje:

„Článok 8 smernice 73/239/EHS znie:

„Článok 8

...

3. Nič v tejto smernici nebráni tomu, aby členské štáty ponechali v platnosti alebo prijali zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia, ktoré vyžadujú schválenie zakladacej listiny a stanov a predloženie iných dokladov potrebných na bežné vykonávanie dohľadu.

Členské štáty však neprijmú ustanovenia vyžadujúce predchádzajúci súhlas alebo systematické oznamovanie všeobecných a osobitných poistných podmienok, sadzby a formy poistného a iné tlačivá, ktoré chce poisťovňa používať v styku s poistencami.

Členské štáty môžu zachovať alebo zaviesť predchádzajúce oznámenie, či súhlas s navrhovaným nárastom poistných sadzieb iba ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly.

... “.

8. V článku 28 smernice 92/49 v hlave III – Zosúladenie podmienok vykonávania poisťovacej činnosti – sa uvádza:

„Členský štát, v ktorom je umiestené riziko, nebude brániť poistencovi, aby uzatvoril zmluvu s poisťovňou oprávnenou podľa podmienok článku 6 smernice 73/239/EHS, pokiaľ nie je v rozpore s právnymi predpismi na ochranu všeobecných záujmov členského štátu, v ktorom je riziko umiestené“.

9. Článok 29 smernice 92/49 v tej istej hlave III znie:

„Členské štáty neprijmú ustanovenia, ktoré vyžadujú predchádzajúci súhlas alebo systematické oznamovanie osobitných poistných podmienok, sadzieb poistného alebo formulárov a iných tlačív, ktoré poisťovňa chce používať v styku s poistencami. Môžu požadovať len nesystematické oznamovanie týchto poistných podmienok a iné doklady na účely overenia súladu s vnútroštátnymi právnymi predpismi v súvislosti s týmito rizikami, a táto požiadavka nesmie pre poisťovňu predstavovať predchádzajúcu podmienku vykonávania činnosti.

Členské štáty môžu zachovať alebo zaviesť predchádzajúce oznamovanie alebo schvaľovanie navrhovaného zvýšenia sadzieb poistného iba ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly.“

10. Článok 30 ods. 2 smernice 92/49, ktorý sa takisto nachádza v hlave III, stanovuje:

„Bez ohľadu na právne predpisy, ktoré ustanovujú inak, členský štát, ktorý stanoví povinné poistenie, môže požadovať, aby boli všeobecné a osobitné podmienky povinného poistenia predložené príslušnému orgánu prv, ako sa dostanú do obehu“.

11. V hlave IV smernice 92/49 – Ustanovenia o práve usadiť sa a o slobode poskytovať služby – obsahuje článok 39 ods. 2 a 3 túto právnu úpravu:

„2. Členský štát pobočky alebo poskytovania služieb neprijme ustanovenia, ktoré vyžadujú predchádzajúci súhlas alebo systematické oznamovanie všeobecných a osobitných poistných podmienok, sadzieb poistného alebo formulárov a iných tlačív, ktoré chce poisťovňa používať v styku s poistencami. Môže len požadovať, aby poisťovňa, ktorá navrhuje vykonávanie poisťovacej činnosti na jeho území na základe práva usadiť sa alebo slobody poskytovať služby, vykonávala nesystematické oznamovanie týchto poistných podmienok a iných dokumentov s cieľom overiť dodržiavanie vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich sa poistných zmlúv a aby táto požiadavka nebola predchádzajúcou podmienkou vykonávania činnosti poisťovne.

3. Členský štát pobočky alebo poskytovania služieb môže zachovať, alebo zaviesť oznamovanie, alebo schvaľovanie navrhovaného zvýšenia poistných sadzieb vopred iba ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly.“

Vnútroštátna právna úprava – Luxembursko

12. Veľkovojvodská vyhláška z 20. decembra 1994, ktorou sa vykonáva článok 17 ods. 2 a 3 zákona zo 7. apríla 1976 o poistení občiansko-právnej zodpovednosti v oblasti motorových vozidiel a stanovení podmienok, ktoré musia spĺňať zmluvy o poistení občiansko-právnej zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel( ), zaviedla okrem iného systém určovania výšky sadzby poistného, na základe ktorého majú poistenci nárok na zľavu poistného po niekoľkoročnom bezškodovom priebehu, pričom v prípade poistnej udalosti sa poistné zvýši (ďalej len „systém bonus-malus“). V zmysle článku 3 tohto nariadenia sú zakázané zmluvné ustanovenia, ktoré sú s týmto systémom v rozpore.

13. V zmysle článku 7 nariadenia sa systém bonus-malus vzťahuje na všetky zmluvy o poistení občiansko-právnej zodpovednosti za škodu spôsobenú vozidlami, ktoré sú obvykle v prevádzke v Luxembursku, uzavretými fyzickou osobou. V dôsledku toho sa systém bonus-malus nevzťahuje na zmluvy o poistení motorových vozidiel typu kasko, ani na zmluvy o poistení trov právnej ochrany motorových vozidiel, ani na zmluvy o poistení, uzavreté právnickými osobami.

14. Na základe tohto systému bonus-malus je každý nový poistenec zaradený do triedy 11 v tabuľke bonus-malus, čomu zodpovedá bonus rovnajúci sa nule percent. Ak nedôjde k poistnej udalosti počas (v zásade jednoročnej) skúšobnej lehoty, je poistenec zaradený v rámci tabuľky o jednu triedu nižšie, až po najnižšiu triedu – 3. Pri poslednom zaradení platí poistenec iba 45 % z pôvodnej výšky poistného. Naopak, každá poistná udalosť má za následok vzostup o 3 triedy, pričom tento vzostup končí, keď sa dosiahne trieda 22 (ktorá zodpovedá 250 % z pôvodnej výšky poistného).

15. Na účely tohto systému sa berú do úvahy iba nehody, ktoré vedú k poistnému plneniu v prospech tretích poškodených osôb. V dôsledku toho nedochádza k vzostupu triedy, keď sú nároky tretích poškodených osôb nižšie ako oslobodenie, ktoré je prípadne možné uplatniť, alebo ak poistenec v lehote štyroch mesiacov od oznámenia o zaplatení nahradil poisťovni vyplatené čiastky.

Vnútroštátna právna úprava – Francúzsko

16. Vo Francúzsku je podľa článku L.114-4 zákonníka o poistení( ) minister hospodárstva a financií oprávnený vyžadovať zahrnutie štandardných zmluvných ustanovení do zmlúv o poistení. Minister používa toto oprávnenie vo vzťahu k takzvanému zmluvnému ustanoveniu bonus-malus( ) pri poistení škôd spôsobených prevádzkou motorovými vozidlami. Najmä článok A.121-1 zákonníka o poistení stanovuje, že zmluvy o poistení občiansko-právnej zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorovými vozidlami musia obsahovať zmluvné ustanovenie bonus-malus v súlade s ustanoveniami prílohy (ďalej len „systém bonus-malus“).

17. Podľa ustanovenia upraveného v tomto článku A.121-1 zákonníka o poistení ustanoví poisťovateľ základné poistné. Poistné, ktoré musí poistenec v skutočnosti zaplatiť, sa vypočíta vynásobením tohto základného poistného koeficientom zníženia alebo zvýšenia podľa výskytu nehodovosti. Hodnota tohto koeficientu, podľa povinného ustanovenia, sa pohybuje v rozmedzí medzi 0,5 a 3,5 a každá nehoda – s výnimkou prvej v časovom rozsahu troch rokov bez nehôd v prípade koeficientu rovnajúcemu sa hodnote 0,5 – vedie k zvýšeniu koeficientu až na hodnotu rovnajúcu sa 25 %, zatiaľ čo ak nedochádza k nehodám počas obdobia príslušnej (jednoročnej) skúšobnej lehoty, vedie to k zníženiu koeficientu až na hodnotu rovnajúcu sa 5 %.

18. Na základe fikcie zahrnutia podľa článku L.114-4 francúzskeho zákonníka o poistení sa zmluvné ustanovenia, ktoré ho prípadne obchádzajú alebo sú s ním v rozpore, považujú za nenapísané( ).

III – Skutkový stav, konanie pred podaním žaloby a súdne konanie

19. Komisia, ktorá dospela k záveru, že ustanovenia platné v Luxembursku a vo Francúzsku, ktoré sa vzťahujú na poistenie motorových vozidiel (a osobitne v nich uvedená povinnosť zaviesť do zmlúv o povinnom poistení občiansko-právnej zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorovými vozidlami systém tried – významných pre tvorbu sadzieb poistného – na základe výskytu, alebo naopak, neexistencie nehôd) sú v rozpore so zásadou slobodnej tvorby sadzieb poistného, čo je podľa nej v rozpore so smernicou 92/49, poslala 7. júla 1997 francúzskej vláde a 25. júla 2001 luxemburskej vláde výzvy, ku ktorým mali tieto v lehote dvoch mesiacov predložiť svoje pripomienky.

20. Keďže odpovede francúzskej vlády z 23. októbra 1997 a 31. júla 1998( ) podľa názoru Komisie neodstránili podozrenie z nesplnenia povinností, poslala Komisia tak Francúzskej republike (20. apríla 2001), ako aj Luxemburskému veľkovojvodstvu (20. decembra 2001) odôvodnené stanovisko, v ktorom vytýkala porušenie smernice 92/49 a vyzvala oba členské štáty, aby v lehote dvoch mesiacov prijali potrebné opatrenia. Francúzska vláda odpovedala 18. júla 2001; luxemburská vláda 6. marca 2002.

21. Komisia, ktorá dospela k presvedčeniu, že, na jednej strane Francúzska republika a na druhej strane Luxemburské veľkovojvodstvo, si nesplnili svoje povinnosti, podala v zmysle článku 226 ES do kancelárie Súdneho dvora 30. septembra 2002 žalobu, podaním zapísaným do registra Súdneho dvora v ten istý deň, proti Francúzskej republike na jednej strane a Luxemburskému veľkovojvodstvu na strane druhej.

22. Vo veci C‑346/02 týkajúcej sa Luxemburského veľkovojvodstva sa Komisia domáha, aby Súdny dvor:

– určil, že zavedením a ponechaním v platnosti systému bonus-malus s bezprostredným a nevyhnutným dopadom na sadzby poistného, ktorý sa uplatňuje vo všetkých zmluvách o poistení motorových vozidiel uzavretých na luxemburskom území medzi fyzickými osobami a poisťovňami so sídlom v Luxemburskom veľkovojvodstve alebo poisťovňami, ktoré vykonávajú svoju činnosť prostredníctvom pobočky alebo prostredníctvom slobodného poskytovania služieb, v rozpore so zásadou slobodnej tvorby sadzieb poistného a odstránenia predchádzajúceho súhlasu alebo systematického oznamovania sadzieb poistného a poistných zmlúv, zavedeným článkom 6 ods. 3 a článkami 29 a 39 smernice 92/49/EHS si Luxemburské veľkovojvodstvo nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z uvedenej smernice,

– zaviazal Luxemburské veľkovojvodstvo na náhradu trov konania.

23. Vo veci C‑347/02 týkajúcej sa Francúzskej republiky sa Komisia domáha, aby Súdny dvor:

– určil, že zavedením a ponechaním v platnosti systému bonus-malus s bezprostredným a nevyhnutným dopadom na sadzby poistného, ktorý sa uplatňuje vo všetkých zmluvách o poistení motorových vozidiel uzavretých na francúzskom území medzi fyzickými osobami a poisťovňami so sídlom vo Francúzsku alebo poisťovňami, ktoré vykonávajú svoju činnosť prostredníctvom pobočky alebo prostredníctvom slobodného poskytovania služieb, v rozpore so zásadou slobodnej tvorby sadzieb poistného a odstránenia predchádzajúceho súhlasu alebo systematického oznamovania sadzieb poistného a poistných zmlúv, zavedeným článkom 6 ods. 3 a článkami 29 a 39 smernice 92/49/EHS si Francúzsko nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z uvedenej smernice,

– zaviazal Francúzsku republiku na náhradu trov konania.

IV – Právne posúdenie

A – Úvodné úvahy k systematike preskúmania

24. Keďže sú na jednej strane žalobné dôvody Komisie a na druhej strane tvrdenia členských štátov v oboch konaniach v základe rovnaké, rada by som ich podrobila spoločnému posúdeniu. Osobitné posúdenie od prípadu k prípadu sa zdá potrebným len v prípade, ak sa odvoláva na osobitné okolnosti príslušného členského štátu.

25. Podľa názoru Komisie porušujú luxemburská a francúzska právna úprava v rovnakom rozsahu smernicu 92/49, keďže prihliadnutie k výskytu nehôd, upravené v každej z nich v rámci systému, ktorý je založený na triedach určených podľa výskytu alebo neexistencie nehôd, má bezprostredný a nevyhnutný dosah na sadzby poistného v oboch dotknutých systémoch. To by bolo porušením zásady slobodnej tvorby sadzieb poistného, ktorá vyplýva zo smernice 92/49. Naopak, tak luxemburská vláda, ako aj francúzska vláda zdôrazňujú, že podľa právnej úpravy v príslušnom členskom štáte ostala zásada slobodnej tvorby sadzieb poistného nedotknutá, keďže poisťovniam je dovolené slobodne určovať vlastné základné sadzby poistného. Napriek tomu by však boli vnútroštátne právne úpravy v každom prípade odôvodnené naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu. Komisia naopak nenecháva takémuto odôvodneniu žiaden priestor, keďže smernica obsahuje vyčerpávajúcu právnu úpravu zásady slobodnej tvorby sadzieb poistného.

26. Po zvážení uvedeného treba upresniť, že tieto konania o nesplnenie povinnosti vznášajú v zásade tri právne otázky. Predovšetkým sa ukazuje ako potrebné objasniť dosah zásady slobodnej tvorby sadzieb poistného. Len tak je možné určiť, či smernica obsahuje vyčerpávajúcu právnu úpravu vo vzťahu k právnym predpisom týkajúcim sa sadzieb poistného s dôsledkom, že nie je možné odôvodniť vnútroštátne právne prepisy, ktoré by prípadne presahovali jej rozsah, dôvodmi všeobecného záujmu.

27. V prípade, že by sa zistilo, že zásada slobodnej tvorby sadzieb poistného nie je v zásade prekážkou systému bonus-malus, ktorý je predmetom tohto konania, bolo by treba ešte skontrolovať, v akom rozsahu obmedzujú predmetné vnútroštátne právne predpisy základné slobody upravené v primárnom práve a zavedené osobitne, pokiaľ ide o oblasť poisťovníctva, smernicou 92/49.

28. Nakoniec by malo byť predmetom skúmania, či odôvodňujúce dôvody, o ktoré sa opierajú žalované členské štáty, môžu byť prijaté a či znesú skúšku primeranosti.

B – O zásade voľnej tvorby sadzieb poistného

1. Odvodenie zásady voľnej tvorby sadzieb poistného

a) Predmet smernice 92/49

29. Smernicou 92/49 bolo zavŕšené vytvorenie vnútorného trhu poistenia proti škodám, vytvorenie, ktoré začalo prvými dvoma generáciami smerníc( ). Účelom tejto rámcovej práce bolo podporiť zjednotenie trhov, pričom sa zároveň zaručila primeraná ochrana poistenca( ).

30. Na dosiahnutie tohto cieľa považuje zákonodarca Spoločenstva za potrebné určiť prostredníctvom aktov práva Spoločenstva podmienky výkonu činnosti v poisťovníctve v rámci vnútorného trhu. To sa uskutočnilo vydaním spoločného rámca zameraného na harmonizáciu základných zásad práva v poisťovníctve. Jadrom tohto rámca je sústredenie právomoci dohľadu do členského štátu pôvodu( ). Tento systém dohľadu umožňuje poisťovniam začať vykonávať svoju činnosť v ktoromkoľvek inom členskom štáte, a to v súlade so zásadou slobody usadiť sa alebo zásadou slobodného poskytovania služieb.

31. Takto dosiahla kontrola solventnosti poisťovní – ďalej aj skupiny poisťovní( ) a finančné konglomeráty( ) – prvý stupeň, zatiaľ čo kontrola sprostredkovacej činnosti v prvom okamihu ostala vylúčená( ) a kontrola produktov a sadzieb poistného – ak sa skutočne dá hovoriť o kontrole – sa obmedzila na všeobecný dohľad nad zneužitiami( ). Systém Single-Licence teda zahŕňa vylúčenie preventívnych kontrol podmienok poistenia a sadzieb poistného( ).

32. Treba tiež zdôrazniť, že pokiaľ ide o právny rámec Spoločenstva, podstatný pre tento prípad, ide o dosť obmedzenú harmonizáciu. Treťou generáciou smerníc sa mali predovšetkým koordinovať systémy vnútroštátneho dohľadu; harmonizácia práva dohľadu sa totiž uskutočnilo len v rozsahu, v akom sa považovalo za potrebné na účely vytvorenia vnútorného trhu( ). Zmluvného práva o poistení sa tento vývoj dotkol len okrajovo( ): výhody Spoločenstva pozostávajú len relatívne v kolíznych pravidlách a v oznamovacej povinnosti v okamihu uzavretia zmluvy o poistení.

33. Vo vzťahu k slobodnej tvorbe sadzieb poistného z tohto všetkého vyplýva, že má korene vo vylúčení preventívnej kontroly podmienok poistenia a sadzieb poistného. Okrem toho sa zdá podstatné, že smernica 92/49 neuskutočnila úplnú harmonizáciu všetkých pravidiel, ktoré by mohli mať význam v oblasti sadzieb poistného. Zdôrazniť treba aj skutočnosť, že smernica 92/49 má okrem zrušenia preventívnej kontroly podmienok a sadzieb poistného za cieľ zabezpečiť slobodné uvádzanie poisťovacích produktov na trh v rámci Spoločenstva( ). V odôvodnení č. 19 sa okrem iného uvádza, že „v rámci vnútorného trhu je v záujme poistenca, aby mal prístup k čo najširšiemu rozsahu poisťovacích produktov prístupných v spoločenstve, aby si mohol vybrať ten, ktorý najlepšie vyhovuje jeho potrebám“. Berúc do úvahy systémy bonus-malus, ktoré sú predmetom tohto konania, treba upozorniť na to, že v oblasti sadzieb poistného zákonné určenie významu podľa nehodovosti vo forme systému pevného zníženia sadzieb poistného alebo systému založeného na úprave sadzieb poistného je nevyhnutne spojené so znížením možnosti výberu produktov, keďže v týchto medziach nemôžu poisťovne ponúkať vlastné modely.

b) Rozsudok Komisia/Taliansko, C‑59/01

34. V tomto rozsudku( ) podala Komisia žalobu proti vnútroštátnemu právnemu predpisu, podľa ktorého boli zmluvy o povinnom poistení občiansko-právnej zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel, týkajúce sa sadzieb poistného za nehody na talianskom území, pozastavené bez rozdielu medzi poisťovňami so sídlom v Taliansku na jednej strane a tými, ktoré vykonávajú svoju činnosť prostredníctvom pobočiek alebo prostredníctvom slobodného poskytovania služieb na druhej strane.

35. Talianska vláda, ktorá pripustila, že išlo o obmedzenie slobody poisťovní určovať sadzby poistného, však odkázala na prípad obmedzenia uvedený v článku 8 ods. 3 treťom pododseku prvej smernice 73/239/EHS( ) v prospech prvkov tvoriacich všeobecný systém kontroly cien.

36. Súdny dvor v bode 28 svojho rozsudku vyslovil, že „podľa článku 8 ods. 3 tretieho pododseku smernice 73/239, článku 29 druhého pododseku a článku 39 ods. 3 smernice 92/49 môžu členské štáty zaviesť alebo ponechať v platnosti predchádzajúce oznámenie, či súhlas s navrhovaným nárastom poistných sadzieb iba ako súčasť všeobecného systému kontroly cien“.

37. Podľa názoru Súdneho dvora „z toho vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva jasne zamýšľal zaručiť zásadu slobodnej tvorby cien v sektore neživotného poistenia, vrátane povinného zmluvného poistenia občiansko-právnej zodpovednosti za škody spôsobené prevádzkou motorového vozidla. Táto zásada zahŕňa zákaz akéhokoľvek systému predchádzajúceho alebo systematického oznámenia a schvaľovania sadzieb poistného, ktoré poisťovňa uplatňuje v rámci svojich zmluvných vzťahov s poistencami.“( )

38. Pokiaľ ide o prípustné výnimky, Súdny dvor vyslovil, že: „Jediná výnimka z tejto zásady, ktorú pripúšťa smernica 92/49, sa týka predchádzajúceho oznámenia a schválenia ‚zvýšenia sadzieb poistného‘ v rámci ‚všeobecného systému kontroly cien‘.“( )

Okrem toho Súdny dvor uviedol, že „je pravda, že článok 28 smernice 92/49 umožňuje členskému štátu, v ktorom je umiestnené riziko, aby nebránil poistencovi, aby uzatvoril zmluvu s poisťovňou, pokiaľ nie je v rozpore s právnymi predpismi na ochranu všeobecných záujmov tohto členského štátu.

Napriek tomu sa však tento právny predpis nemôže v žiadnom prípade vykladať tak, aby sa poprel účinok ustanovení uvedených v bode 28 tohto rozsudku, ktoré výslovne špecifikujú dôvody, ktoré odôvodňujú obmedzenie zásady slobodnej tvorby sadzieb poistného. Takýto záver podporuje skutočnosť, že článok 28 smernice 92/49 bezprostredne predchádza ustanoveniu v tej istej kapitole, ktoré výslovne ustanovuje členským štátom zákaz obmedziť slobodu tvorby sadzieb poistného, iba ak ako súčasť všeobecného systému kontroly cien.“( )

39. V tomto rozsudku Súdny dvor výslovne uznal zásadu slobodnej tvorby sadzieb poistného. V tejto súvislosti sa jasne nechal viesť spojitosťou medzi vylúčením preventívnej kontroly a slobodou tvorby sadzieb poistného. Ak aj uvažujeme o skutočnosti, že vo veci Komisia/Taliansko sa nenamietalo obmedzenie slobody tvorby sadzieb poistného, ostáva otázka rozsahu tejto zásady otvorená. V týchto veciach je sporné, či je táto zásada slobodnej tvorby sadzieb poistného nejakým spôsobom dotknutá.

2. Rozsah zásady slobodnej tvorby sadzieb poistného

a) Hlavné tvrdenia účastníkov konania

40. Komisia zdôrazňuje skutočnosť, že systémy bonus-malus, ktoré sú predmetom tohto konania, porušujú zásadu slobodnej tvorby sadzieb poistného. Opierajúc sa o už citované rozsudky z 11. mája 2000( ) a z 25. februára 2003( ) vyvodzuje túto zásadu, na jednej strane z vylúčenia preventívnej kontroly podmienok a sadzieb poistného a na druhej strane zo skutočnosti, že účelom smernice je voľné uvádzanie poisťovacích produktov na trh v Spoločenstve.

41. Podľa jej názoru táto zásada bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej musia mať určité okolnosti počas obdobia trvania zmluvy o poistení záväzný účinok na výšku sadzieb poistného, a to v zákonom určenom rozsahu. Komisia však zdôrazňuje, že nenamieta možnosť členských štátov, aby zaviedli odstupňovanie, na základe ktorého sa prihliada na nehody spôsobené poistencom alebo dokonca aj na možnosť uplatniť jednotný systém založený na triedach určených podľa výskytu alebo neexistencie nehôd. V dôsledku toho považuje zaradenie do tried, založené na výskyte alebo neexistencii nehôd, za nepochybné, pokiaľ nie sú predpísané koeficienty na zníženie alebo zvýšenie sadzieb poistného alebo príspevkov, keďže poisťovne v tomto prípade môžu slobodne posúdiť finančné dôsledky špecifických faktorov, ako napríklad počet nehôd, závažnosť ktorejkoľvek z nich alebo neschopnosť vodiča.

42. Naopak luxemburská vláda tvrdí, že zásada slobodnej tvorby sadzieb poistného predstavuje prekážku preventívnej alebo systematickej oznamovacej povinnosti alebo povinnosti získať súhlas týkajúci sa sadzieb poistného. Pokiaľ ide o luxemburský systém bonus-malus, je teda možné vylúčiť, že táto zásada je dotknutá, keďže uvedená povinnosť takýto systém nesprevádza. Luxemburská vláda v tejto súvislosti zdôrazňuje, že sadzby poistného v Luxembursku sa môžu určovať slobodne. Právna úprava, ktorá je predmetom sporu, sa týka iba ich úprav podľa nehodovosti. Systém bonus-malus sa v dôsledku toho týka iba jedného prvku tvorby sadzieb poistného, takže sa môžu tiež vylúčiť zásahy do hospodárskej súťaže v oblasti sadzieb poistného.

43. Argumentácia francúzskej vlády v podstate zodpovedá luxemburskej argumentácii. Upozorňuje, aby sa neabsolutizovala zásada slobodnej tvorby sadzieb poistného. V každom prípade je potrebné články 6, 29 a 39 smernice 92/49 vykladať s prihliadnutím na článok 28 tej istej smernice.

44. Francúzska vláda sa tiež odvoláva na rozsudok Komisia/Taliansko( ), ako aj na rozsudok Cullet/Leclerc( ), ktorých riešenie je možné uplatniť na túto vec.

b) Posúdenie

45. Spor, pokiaľ ide o zásadu slobodnej tvorby sadzieb poistného, sa v skutočnosti netýka samotnej zásady, ale prípustných výnimiek z tejto zásady. Ak sa totiž vychádza zo skutočnosti, že smernica 92/49 upravuje okrem zrušenia preventívnej kontroly podmienok a sadzieb poistného všeobecnú slobodu sadzieb poistného, vyplýva z toho, že v tomto rozsahu obsahuje vyčerpávajúcu právnu úpravu, čoho dôsledkom je, že iba tie výnimky, ktoré sú výslovne uvedené v smernici 92/49, sú prípustné. Naopak, ak sa vychádza zo skutočnosti, že rozsah zásady slobodnej tvorby sadzieb poistného je obmedzený, treba preskúmať, v akom rozsahu môže byť právny predpis členských štátov, ktorý sa týka sadzieb poistného, opodstatnený naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu.

46. Treba vziať do úvahy, že rozsudok Komisia/Taliansko( ) túto otázku úplne nevyjasnil, keďže nebolo sporné, že právny predpis, ktorý bol predmetom konania, by bol obmedzením slobody tvorby sadzieb poistného.

47. Francúzska vláda správne zdôrazňuje, že smernica 92/49 nespomína výslovne zásadu slobodnej tvorby sadzieb poistného. Článok 8 ods. 3 tretí pododsek smernice 73/239 v znení smernice 92/49 odkazuje na tam uvedenú výnimku a nie na všeobecnú slobodu tvorby sadzieb poistného, ale skôr (iba) na prípadné mechanizmy preventívnej kontroly alebo na systematickú oznamovaciu povinnosť.

48. Keďže je však zásada slobodnej tvorby sadzieb poistného výrazom neexistencie preventívnej kontroly sadzieb poistného, ako aj prípadných systematických oznamovacích povinností, jej platnosť je, podľa rozsudku Komisia/Taliansko, jasná. Pochybnosť zostáva iba o tom, či je táto zásada v rozpore aj s právnymi úpravami v členských štátoch, ktoré sa týkajú práve tvorby sadzieb poistného zo strany poisťovne (ako napríklad – v tejto veci – prostredníctvom právnej úpravy osobitných charakteristík tvorby sadzieb), a že sa napriek tomu nemôžu podobať na preventívnu kontrolu sadzieb poistného alebo na systematickú oznamovaciu povinnosť .

49. Odkaz na slobodu uvádzania poisťovacích produktov na trh v rámci Spoločenstva, ktorá je cieľom smernice 92/49, sa zdá byť slabou pomocou v tomto právnom rámci. Táto sloboda uvádzania na trh platí s výnimkou článku 28 smernice, inými slovami, uplatňovanie ustanovení o všeobecnom záujme platných v členskom štáte, v ktorom je umiestnené riziko (podľa definície členského štátu pôvodu uvedenej v článku 1 písm. c) smernice 92/49) tým nie je dotknuté. Takto smernica vo všeobecnosti pripúšťa odôvodnenie obmedzenia základných slobôd zakotvených v Zmluvách( ).

50. Odkaz na článok 28 smernice však musí ostať nepodstatný, ak sa vychádza z myšlienky harmonizácie všetkých podstatných právnych predpisov na účely sadzieb poistného, ktorú zavádza smernica( ). Z rozšírenia rozsahu zásady slobodnej tvorby sadzieb poistného – v súlade s výkladom, ktorý uprednostňuje Komisia – vyplýva, že sloboda tvorby sadzieb poistného ide nad rámec, ktorý tvorí jej jadro (odstránenie preventívnej kontroly sadzieb poistného a vylúčenie systematických oznamovacích povinností) a vylučuje každý zámer zákonodarcov v členských štátoch, ktorý sa vzťahuje na sadzby poistného. Komisia teda naďalej trvá na tom, že vyžaduje uplatnenie riešenia uvedeného v rozsudku Komisia/Taliansko: iba vo všeobecnom systéme kontroly cien by bolo vhodné odôvodňovať výnimky zo zásady slobodnej tvorby sadzieb poistného v širšom zmysle; článok 28 nemôže zabrániť účinnému fungovaniu tohto vzťahu pravidlo – výnimka.

51. Napriek tomu existuje pochybnosť, či je výklad slobody tvorby sadzieb poistného v širšom zmysle – a teda v oblasti, ktorá je predmetom harmonizácie, ktorú rieši smernica – presvedčivý.

52. Zatiaľ treba dať pozor na príliš rozširujúci rozsah uplatňovania zásady slobodnej tvorby sadzieb poistného, keďže neberie v dostatočnej miere do úvahy ani znenie, ani systematiku smernice 92/49 a okrem iného by mohol viesť k protirečeniam v hodnotení a ťažkostiam pri určení hraníc.

53. Predovšetkým zo znenia a zo systematiky smernice 92/49 nie je zrejmé, že by zákonodarca Spoločenstva chcel nad rámec odstránenia preventívnych kontrol podmienok a sadzieb poistného, ako aj vylúčenia prípadných systematických oznamovacích povinností, ustanoviť, že by boli právne úpravy členských štátov v oblasti sadzieb poistného zo zásady neprípustné( ).

54. V tejto súvislosti je potrebné vziať do úvahy skutočnosť, že poistenie je čisto právny produkt s tým dôsledkom, že každý zásah do zmluvnej slobody – keď ide o určenie najnižšej úrovne krytia alebo zákazu určitých zmluvných ustanovení, ktoré medzi iným určujú rozsah krytia – ovplyvňuje samotný produkt a v dôsledku toho je podstatný pre tvorbu sadzieb poistného, aj keď len nepriamo. Napriek tomu však predpoklad výkladu slobody tvorby sadzieb poistného v širšom zmysle núti rozlišovať na jednej strane právne predpisy, ktoré sa týkajú primárne zmluvných podmienok, a ktoré majú pre oblasť tvorby sadzieb poistného len ťažko určiteľný význam( ) a, na druhej strane právne predpisy, ktorých význam pre tvorbu sadzieb poistného vyplýva z toho, že upravujú jeden prvok tvorby sadzieb poistného; rozlíšenie namáhavé práve z hľadiska praktickosti (je nepodložené z hľadiska poisťovacej techniky). Práve systémy bonus-malus však zapadajú dobre do oboch týchto kategórií.

55. Zároveň je vidno, že v rámci poistenia je sloboda tvorby sadzieb poistného úzko spojená so zmluvnou slobodou. Komisia nikdy nezastávala myšlienku, že by sa mala zmluvná sloboda vykladať tak, že v zásade zakazuje každé obmedzenie zmluvnej slobody, ako napríklad vo forme vnútroštátneho práva zmlúv o poistení. Naopak, všeobecne sa uznáva, že sa môžu prípadné obmedzenia slobody uvádzania poisťovacích produktov na trh, ktoré sú spojené s ustanoveniami osobitných štátov, vydanými na ochranu poistencov odôvodniť, pokiaľ sú tieto ustanovenia vydané z dôvodu všeobecného záujmu.

56. Nakoniec absolutizácia slobody tvorby sadzieb poistného, ktorú podporuje Komisia, nie je presvedčivá aj preto, že v inej súvislosti ona sama – na základe iných hodnôt – žiada úpravu určitých prvkov tvorby sadzieb poistného. Stačí spomenúť jej iniciatívu smerujúcu k odstráneniu určitých prvkov tvorby sadzieb poistného podľa pohlavia( ).

3. Predbežný záver

57. Zásada slobodnej tvorby sadzieb poistného podľa článkov 6, 29 a 39 smernice 92/49 nie je prekážkou takej vnútroštátnej právnej úpravy, akou sú sporné právne úpravy vo veciach C‑346/02 a C‑347/02.

58. Napriek tomu však treba preskúmať, či je Komisia schopná zistiť iné významné prekážky sledovaného vytvorenia vnútorného trhu v poisťovníctve vo vzťahu k vnútroštátnym právnym predpisom, ktoré sú predmetom tohto konania.

C – Systémy bonus-malus, ktoré majú bezprostredný a nevyhnutný dopad na sadzby poistného, čo je prekážkou vytvorenia vnútorného trhu v poisťovníctve

1. Hlavné tvrdenia účastníkov konania

59. Podľa tvrdenia francúzskej vlády v protinávrhu zo skutočnosti, že sloboda tvorby sadzieb poistného nie je v tomto prípade významná, vyplýva, že systém bonus-malus sa musí hodnotiť na základe kritéria slobodného poskytovania služieb uvedeného v článku 49 Zmluvy ES.

60. Aj luxemburská vláda zdôrazňuje, pričom sa opiera o odôvodnenie č. 5 smernice 92/49, že harmonizácia vyplývajúca z tejto smernice by bolo neúplná a v podstate obmedzená na prvky práva dohľadu. Z toho by vyplývalo, že sadzby poistného by neboli predmetom tejto harmonizácie, takže Luxembursko by mohlo zachovať svoj platný systém bonus-malus z dôvodu všeobecného záujmu. Tento postoj potvrdzuje odôvodnenie č. 19 smernice, ako aj jej článok 28.

61. Komisia sa výslovne touto argumentáciou francúzskej a luxemburskej vlády nezaoberala. Z jej tvrdení však treba vyvodiť, že keby Súdny dvor vychádzal z myšlienky, že vo vzťahu k systémom bonus-malus chýba harmonizácia, bolo by potrebné preskúmať odôvodnenie prípadných obmedzení základných slobôd zakotvených v zmluvách a zavedených smernicou 92/49 v zmysle článku 28 smernice 92/49.

2. Posúdenie

62. Treba vychádzať z toho, že tvrdenie francúzskej vlády sa zdá v každom prípade bez záveru. V prípade keby mal Súdny dvor vychádzať z myšlienky, že systémy bonus-malus nie sú zahrnuté v rámci čiastočnej harmonizácie práva v poisťovníctve, ktoré sleduje smernica, nemohol by posúdiť systémy bonus-malus, ktoré sú predmetom tohto konania z hľadiska kritéria primárneho práva z dôvodu, že Komisia sa nedomáha príslušného určenia. V súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora( ) musí byť teda žaloba Komisie zamietnutá.

63. Okrem toho si treba všimnúť, že systémy bonus-malus neovplyvňujú len slobodu poskytovania služieb, ale aj – a to predovšetkým( ) – právo usadiť sa uvedené v článku 43 ES.

a) Sloboda uvádzania poisťovacích produktov na trh ako výraz práva vyplývajúceho z práva usadiť sa a zo slobodného poskytovania služieb

64. Keďže má smernica 92/49 za cieľ zavŕšiť vytvorenie vnútorného trhu v poisťovníctve, treba mať na mysli, že ustanovuje úpravu slobôd zakotvených v zmluvách – teda práva usadiť sa a slobody poskytovania služieb – a zúčastňuje sa tak na ich zabezpečení.

65. V tomto smere dotknuté členské štáty nepopierajú, že systémy bonus-malus každého z nich obmedzujú slobodu pohybu poisťovacích produktov (v tomto prípade ide o slobodu pohybu zmlúv o poistení občiansko-právnej zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel), pričom nútia pobočky poisťovní so sídlom v inom členskom štáte alebo zahraničné poisťovne, ktoré ponúkajú svoje produkty na základe slobodného poskytovania služieb( ), k zodpovedajúcim zmenám ich podmienok a ich sadzieb poistného.

66. Treba zdôrazniť, že okolnosť, že sekundárne právo Spoločenstva nezharmonizovalo úplne právne normy týkajúce sa tvorby sadzieb poistného, žiadnym spôsobom nevylučuje, že by došlo k porušeniu zásady slobodného uvádzania na trh. To má význam z hľadiska prípustnosti výnimiek.

b) Závery vo vzťahu ku kritériu posúdenia

67. Smernica 92/49 okrem (tu nedotknutého) zabezpečenia slobody tvorby sadzieb poistného prostredníctvom zrušenia preventívnych kontrol a vylúčenia prípadných systematických oznamovacích povinností zabezpečuje aj slobodné uvádzanie poisťovacích produktov na trh. Pri skúmaní, či systémy bonus-malus, ktoré sú predmetom tohto konania, porušili právo Spoločenstva, teda Komisia z tohto dôvodu správne uplatňovala smernicu 92/49 ako kritérium hodnotenia.

68. Tieto systémy by teda absolútne porušovali smernicu 92/49, keby porušovali slobodu uvádzania poisťovacích produktov na trh v rámci Spoločenstva, ibaže by sa považovali za ustanovenia, ktorých cieľom je ochrana všeobecného záujmu v zmysle článku 28 smernice 92/49.

D – Odôvodnenie na základe dôvodov všeobecného záujmu

1. Hlavné tvrdenia účastníkov konania

69. Tak luxemburská, ako aj francúzska vláda považujú systémy bonus-malus, ktoré sú predmetom konaní, za všeobecný záujem.

70. Komisia sa v súlade so svojím postojom zaoberá touto argumentáciou iba podružne, keďže takéto odôvodnenie vylučuje.

a) Hlavné tvrdenia vo veci C‑346/02

71. Luxemburská vláda sa osobitne opiera o rozsudok Gräbner( ) a tvrdí, že vnútroštátne opatrenia, ktoré obmedzujú základné slobody zakotvené v Zmluve sú prípustné iba pri splnení štyroch podmienok: musia sa uplatňovať tak, aby neboli diskriminujúce, musia zodpovedať imperatívnym dôvodom všeobecného záujmu, musia byť primerané k dosiahnutiu sledovaného cieľa, nesmú presahovať nevyhnutnú mieru na dosiahnutie tohto cieľa.

72. Luxemburský systém bonus-malus obsahuje tieto podmienky. Jeho uplatňovanie sa deje nediskriminujúcim spôsobom. Dôvodmi všeobecného záujmu je ochrana spotrebiteľa, uznaná Súdnym dvorom( ), a bezpečnosť cestnej premávky, tiež uznaná Súdnym dvorom( ).

73. Systém bonus-malus slúži na ochranu spotrebiteľa, keďže podporuje prehľadnosť sadzieb poistného a obsahuje v určitom rozsahu prípadné zvýšenia založené na nehodovosti alebo na neskúsenosti za volantom. Okrem toho, keďže systém umožňuje sledovanie nehodovosti, podnecuje k opatrnej a zodpovednej jazde.

74. Systém, ktorý je predmetom tohto konania, tiež nepresahuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa. Vzťahuje sa len na fyzické osoby a ponecháva poisťovniam všetku slobodu, pokiaľ ide o určovanie základnej sadzby poistného podľa vlastného uváženia.

75. Komisia tvrdí, že uvedené ciele je možné dosiahnuť menej inváznymi prostriedkami, najmä upustením od zákonného určenia dosahu zaradenia do jednej alebo druhej triedy na tvorbu sadzieb poistného. Tiež je pochybné, či je systém primeraný na podporu bezpečnosti cestnej premávky, keďže sa vzťahuje len na obmedzený okruh osôb a neberie do úvahy všetky nehody.

b) Hlavné tvrdenia vo veci C‑347/02

76. Francúzska vláda sa odvoláva na rozsudok SETTG( ) a pripomína, že slobodné poskytovanie služieb je dovolené obmedziť len právnymi predpismi odôvodnenými naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu, ktoré platia na všetky osoby alebo podniky, ktoré vykonávajú činnosť na suverénnom území štátu, ktorý vydal právny predpis. Obmedzenia musia byť primerané na to, aby zabezpečili uskutočnenie cieľa, ktorý sa nimi sleduje a nemôžu presahovať nevyhnutnú mieru na dosiahnutie tohto cieľa.

77. Rovnako sa aj francúzsky systém bonus-malus vzťahuje na všetky poisťovne, ktoré vykonávajú svoju činnosť na území Francúzska. Ako dôvody všeobecného záujmu sú vyzdvihnuté ochrana spotrebiteľov a bezpečnosť cestnej premávky( ).

78. V súvislosti s ochranou spotrebiteľov podčiarkuje francúzska vláda, že obmedzenie zmien poistného, ktoré je dôsledkom tohto systému, sa kladne odrazilo na vývoji poistného a znižuje nebezpečenstvo neexistencie poistenia. Tiež je potrebné konštatovať určitú prehľadnosť v tvorbe sadzieb poistného.

79. Obrátením pozornosti na bezpečnosť cestnej premávky francúzska vláda vyhotovuje štúdie, z ktorých vyplýva, že prihliadnutie na nehodovosť ako na okolnosť, na ktorú sa prihliada pri určovaní sadzieb poistného, sa celkovo kladne odráža na spôsobe správania sa poistených vodičov.

80. Menej invazívne opatrenia by nebolo možné určiť, keďže kladné účinky systému na ochranu spotrebiteľov a na bezpečnosť cestnej premávky vyplývajú práve z ich povinného charakteru.

81. Komisia v tomto ohľade tvrdí v podstate to isté, čo tvrdila vo veci C‑346/02 v prípade luxemburskej vlády.

2. Posúdenie

82. Treba vopred uviesť, že krížové odkazy sa zdajú byť vhodnými na účel toho, aby sme sa vyhli opakovaniu, a to v rozsahu, v akom sú si tvrdenia oboch členských štátov podobné. Napriek tomu sa však nakoniec nedá vyhnúť oddelenému overeniu každého jednotlivého systému bonus-malus, aby sme uvážili ich špecifické charakteristiky.

83. Odôvodnenie (uznaných) obmedzení slobodného uvádzania poisťovacích produktov na trh v Spoločenstve( ) vyplývajúce z dotknutých systémov bonus-malus predpokladá preukázanie skutočnosti, že sa uplatňujú nediskriminujúcim spôsobom; okrem toho musia zodpovedať imperatívnym dôvodom všeobecného záujmu; musia byť primerané k dosiahnutiu sledovaných cieľov a nemôžu presahovať nevyhnutnú mieru na dosiahnutie týchto cieľov. Okrem toho je potrebné preukázať, že systémy, ktoré sú predmetom tohto konania, nezdvojujú právne predpisy členského štátu pôvodu( ).

a) Transparentnosť tvorby sadzieb poistného a ochrana spotrebiteľa

84. Nie je sporné, že ochrana spotrebiteľa sa zahŕňa medzi dôvody všeobecného záujmu, ktoré môžu odôvodniť obmedzenia základných slobôd( ). Komisia ani nespochybnila, že vo vzťahu k obom systémom, ktoré sú predmetom konania, ide o opatrenia, ktoré sa uplatňujú bez rozdielu.

i) Vo veci C‑346/02

85. Menej presvedčivé sa zdajú byť tvrdenia luxemburskej vlády týkajúce sa vhodnosti a primeranosti vnútroštátneho systému bonus-malus nazionale vzhľadom na sledovanie cieľa ochrany spotrebiteľa.

86. Argument o prehľadnosti tvorby sadzieb poistného je v rozpore s tvrdeniami luxemburskej vlády o slobode tvorby sadzieb poistného, ktorá je – podľa jej názoru – v Luxembursku zásadne prevažujúca. Ak by mohli byť sadzby poistného zo zásady určované slobodne poisťovňami, vykonávajúcimi svoju činnosť v Luxembursku, a systém bonus-malus sa dotýka jedinej charakteristiky tvorby sadzieb poistného, nie je zrozumiteľné, v akom rozsahu by tento systém ovplyvnil prehľadnosť sadzieb poistného a poistných príspevkov. Inými slovami jednotné určenie koeficientov vyplývajúcich zo sledovania nehodovosti a ich uplatnenie na takzvanú základnú sadzbu poistného žiadnym spôsobom neovplyvňuje prípadný stret tejto základnej sadzby poistného so sadzbami poistného, ktoré ponúkajú iní poskytovatelia.

87. Z rôznych dôvodov nie je presvedčivé ani tvrdenie o obmedzení zmien poistného.

88. V rozsahu, v akom systémy bonus-malus prostredníctvom určenia najvyššieho koeficientu určujú hranice uváženia vysokej nehodovosti alebo neskúsenosti určitých poistencov, tieto systémy určite prispievajú k zaručeniu ponuky poistenia, ktoré neodradí takýchto vodičov od uzavretia poistnej zmluvy na základe finančných dôvodov. Ako už spomína aj Komisia, nezdá sa byť preukázané, že zrušenie povinných systémov tried určených podľa výskytu alebo neexistencie nehôd by viedlo k zvýšeniu počtu nepoistených vodičov. Okrem toho, ako ďalej uvádza Komisia, treba si všimnúť, že prípustné koeficienty medzi 0,5 a 2,5 umožňujú zmeny poistného alebo príspevkov v pomere od 1 do 5, a teda umožňujú zmeny v podstatnom rozsahu, takže záruka „zaplatiteľných“ sadzieb poistného sa zdá byť dosť hypotetická.

89. Ďalej treba spomenúť, že ochrana proti nepoisteným vodičom predstavuje obavu obsiahnutú v smerniciach týkajúcich sa poistenia motorových vozidiel( ), takže individuálne vnútroštátne iniciatívy by sa práve v tomto rámci mohli zdať ako problematické.

90. Na tvrdenie, že systémy bonus-malus prostredníctvom určenia najnižšieho koeficientu obmedzujú zníženia priaznivé pre šikovných vodičov, ktoré sa získavajú z dôvodu neexistencie nehôd, a to na účel zabezpečenia solidarity medzi poistencami, stačí poukázať na to, že aj bez systému bonus-malus typu, akým je ten, ktorý je predmetom tohto konania, by ostalo orgánom dohľadu dovolené, aby v rámci takzvanej kontroly zneužitia postupovali proti prehnaným zníženiam, čo by za takých okolností mohlo ohroziť trvalú schopnosť poisťovní plniť svoje zmluvné povinnosti.

ii) Vo veci C‑347/02

91. Úvahy o fungovaní luxemburského systému bonus-malus môžu byť v plnom rozsahu prenesené aj na fungovanie francúzskeho systému bonus-malus – avšak s tým, že koeficienty prípustné vo francúzskom systéme, ktoré sa pohybujú od 0,5 do 3,5, umožňujú zmeny poistného plnenia alebo poistného v pomere od 1 do 7.

b) Bezpečnosť cestnej premávky

92. Podpora bezpečnosti cestnej premávky predstavuje jeden z uznávaných dôvodov všeobecného záujmu( ). Je otázne, či systémy bonus-malus, ktoré sú predmetom tohto konania, sledujú tento cieľ v súlade so zásadou primeranosti.

i) Vo veci C‑346/02

93. Vhodnosť luxemburského systému bonus-malus na podporu bezpečnosti cestnej premávky sa zdá byť sporná z dvoch hľadísk.

94. Na jednej strane rozsah uplatňovania luxemburského systému je obmedzený na fyzické osoby. Ak sa však vezme do úvahy mimoriadny význam poskytovania leasingu v Luxembursku( ), treba konštatovať, že luxemburský systém bonus-malus sa nedotýka veľkej časti tých, ktorí prevádzkujú motorové vozidlá.

95. Na druhej strane je potrebné upozorniť, že na základe luxemburského systému dochádza k zaradeniu do triedy podľa vozidla. Isteže, zaradenie sa nezmení, ak sa zmení vozidlo a nahradí predchádzajúce; ak sa však nadobudne druhé vozidlo, zachovanie zaradenia je vylúčené. Nie je jasné, z akých dôvodov je poistený vodič zaradený inak podľa toho, aké vozidlo používa, o to viac, že toto iné zaradenie nevyplýva zo štatisticky preukázanej „pravdepodobnosti výskytu nehôd“ posudzovaného vozidla.

96. Keby chcel nejaký členský štát zabezpečiť bezpečnosť cestnej premávky aj tým, že by ovplyvňoval sadzby poistného, bolo by možné predstaviť si systémy, ktorých rámec je v oblasti určenia sadzieb vyjadrený stratou bodov spojených s právnymi predpismi, ktorých predmetom sú bodové vodičské preukazy takého typu, aké existujú aj v Luxembursku a vo Francúzsku, a ktoré zároveň menej obmedzujú slobodné určovanie sadzieb poistného a produktov, napríklad zákonom nepredpisujú účinný rozsah zmeny. Je chvályhodné, že podobné systémy umožňujú väčšie sledovanie skutočného správania sa vodičov.

ii) Vo veci C‑347/02

97. Predchádzajúcu úvahu možno uplatniť aj na francúzsky systém.

98. Navyše francúzska vláda so svojimi tvrdeniami preukázala, že prihliadnutie na nehodovosť – vo forme jednej charakteristiky sadzieb poistného – v prípade výpočtu poistného alebo príspevkov poistného prispieva k bezpečnosti cestnej premávky tým, že poistení vodiči sa finančne zúčastňujú na dôsledkoch svojho správania sa za volantom. Fenomén morálneho rizika (moral hazard), pre ktoré sa opatrnosť poisteného proti občiansko-právnej zodpovednosti obmedzí po uzavretí zmluvy o poistení, ostáva stále všeobecným fenoménom v oblasti poistenia občiansko-právnej zodpovednosti, takže je stále prítomná technická požiadavka smerujúca k vytvoreniu vhodných podnetov vo forme výnimiek z plnenia alebo oslobodenia. Francúzska vláda však nepreukázala, že by bol nevyhnutný takýto systém, upravený zákonom, aby čelil tomuto morálnemu riziku. Dokonca sa zdá ako náležité očakávať, že už existuje trh s ponukou vhodných – rovnako účinných – systémov z dôvodov techniky poistenia( ).

99. Francúzska vláda tiež nedokázala preukázať, že počet obetí na cestách v členských štátoch, ktoré majú zákonom zavedený bonus-malus je nižší ako systém v členských štátoch, v ktorých sa tieto systémy objavili na trhu ako dôsledok praxe, alebo kde sa právna úprava nedotýka štruktúry sadzieb poistného( ).

100. Dochádzam teda k záveru, že systémy bonus-malus, ktoré sú predmetom tohto konania, predstavujú obmedzenie slobody uvádzania poisťovacích produktov na trh v rámci Spoločenstva, obmedzenie, ktoré sa nezdá byť odôvodnené dôvodmi všeobecného záujmu.

V – O trovách

101. V súlade s ustanovením článku 69 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Luxemburské veľkovojvodstvo a Francúzsku republiku na náhradu trov konania a títo nemali úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ich na náhradu trov konania.

VI – Návrh

102. Súdnemu dvoru preto navrhujem, aby rozhodol takto:

1. Vo veci C‑346/02

– Luxemburské veľkovojvodstvo si tým, že zaviedlo a ponechalo v platnosti v rámci Spoločenstva systém bonus-malus, ktorý je v rozpore so zásadou slobodného uvádzania poisťovacích produktov na trh, upravenou článkom 6 ods. 3 a článkami 29 a 39 tejto smernice, čo má bezprostredný a nevyhnutný dopad na sadzby poistného, ktoré sa uplatňujú vo všetkých zmluvách o poistení občiansko-právnej zodpovednosti za škodu spôsobenú motorovými vozidlami, uzavretých na luxemburskom území medzi fyzickými osobami a poisťovňami so sídlom v Luxembursku a poisťovňami, ktoré podnikajú v Luxembursku prostredníctvom pobočky alebo prostredníctvom slobodného poskytovania služieb, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smernice 92/49/EHS.

– Luxemburské veľkovojvodstvo je povinné nahradiť trovy konania.

2. Vo veci C‑347/02

– Francúzska republika si tým, že zaviedla a ponechala v platnosti v rámci Spoločenstva systém bonus-malus, ktorý je v rozpore so zásadou slobodného uvádzania poisťovacích produktov na trh, upravenou článkom 6 ods. 3 a článkami 29 a 39 tejto smernice, čo má bezprostredný a nevyhnutný dopad na sadzby poistného, ktoré sa uplatňujú vo všetkých zmluvách o poistení občiansko-právnej zodpovednosti za škodu spôsobenú motorovými vozidlami, uzavretých na francúzskom území medzi fyzickými osobami a poisťovňami so sídlom vo Francúzsku a poisťovňami, ktoré podnikajú vo Francúzsku prostredníctvom pobočky alebo prostredníctvom slobodného poskytovania služieb, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice 92/49/EHS.

– Francúzska republika je povinná nahradiť trovy konania.