Vec C‑391/12

RLvS Verlagsgesellschaft mbH

proti

Stuttgarter Wochenblatt GmbH

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Bundesgerichtshof)

„Smernica 2005/29/ES — Nekalé obchodné praktiky — Osobná pôsobnosť — Klamlivé opomenutia v skrytej reklame — Právna úprava členského štátu, ktorá zakazuje akékoľvek uverejnenie za odplatu bez označenia ‚inzercia‘ (‚Anzeige‘) — Úplná harmonizácia — Prísnejšie opatrenia — Sloboda tlače“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 17. októbra 2013

Aproximácia právnych predpisov – Nekalé obchodné praktiky podnikateľov voči spotrebiteľom – Smernica 2005/29 – Pôsobnosť – Vydavatelia tlače – Uverejnenia, ktoré môžu podporovať výrobky a služby tretích subjektov, ktoré nie sú spôsobilé podstatne narušiť ekonomické správanie spotrebiteľa – Vylúčenie – Vnútroštátna právna úprava, ktorá zakazuje akékoľvek uverejnenie za odmenu bez označenia výrazom „inzercia“ – Prípustnosť

[Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/29, článok 2 písm. d)]

Pokiaľ uverejnenia, ktoré môžu podporovať výrobky a služby tretích subjektov, nie sú spôsobilé podstatne narušiť ekonomické správanie spotrebiteľa, smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, a ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 84/450, 97/7, 98/27 a 2002/65 a nariadenie č. 2006/2004, neslúži na to, aby sa použila voči vydavateľom tlače, takže za týchto okolností sa uvedená smernica má vykladať v tom zmysle, že nebráni uplatňovaniu vnútroštátneho právneho predpisu, na základe ktorého sú títo vydavatelia povinní osobitne označiť, v prejednávanej veci výrazom „inzercia“ („Anzeige“), každé uverejnenie vo svojej periodickej tlači, za ktoré dostali odmenu, s výnimkou prípadov, keď už na základe umiestnenia a úpravy tohto uverejnenia vo všeobecnosti možno rozpoznať, že ide o inzerciu.

Ak je účelom vnútroštátneho ustanovenia skutočne ochrana spotrebiteľov, na účely overenia, či také ustanovenie môže patriť do pôsobnosti smernice 2005/29, je ešte potrebné, aby správanie uvedené v tomto vnútroštátnom ustanovení predstavovalo obchodné praktiky v zmysle článku 2 písm. d) tejto smernice. Tak je to v prípade, ak uvedené praktiky patria do rámca obchodnej stratégie prevádzkovateľa a týkajú sa priamo podpory odbytu a predaja jeho výrobkov alebo služieb, a teda predstavujú obchodné praktiky v zmysle článku 2 písm. d) smernice 2005/29, v dôsledku čoho patria do jej pôsobnosti.

Hoci táto smernica definuje pojem „obchodná praktika“ mimoriadne široko, nič to nemení na skutočnosti, že uvedené praktiky musia byť po prvé obchodnej povahy, to znamená, že musia pochádzať od obchodníkov, a po druhé musia byť priamo spojené s podporou predaja, predajom alebo dodávkou produktov spotrebiteľom.

Pokiaľ skutočnosť, že vydavateľ tlače pristúpi k uverejneniam, ktoré môžu prípadne nepriamo podporovať výrobky a služby tretích subjektov, nie je spôsobilá podstatne narušiť ekonomické správanie spotrebiteľa pri rozhodovaní, či nadobudnúť dotknuté noviny, takúto vydavateľskú prax nemožno považovať za „obchodnú praktiku“ tohto vydavateľa.

Nepochybne nemožno vylúčiť, že sám vydavateľ tlače využíva vo svojich produktoch alebo v iných médiách obchodnú praktiku, ktorú možno považovať za nekalú voči dotknutému spotrebiteľovi, v prejednávanej veci čitateľovi, napríklad tým, že ponúka rôzne hry, hádanky alebo súťaže spojené s výhrami, ktoré tak môžu spotrebiteľa podnecovať k nákupu dotknutého produktu, konkrétne novín. Účelom bodu 11 prílohy I smernice 2005/29 ako takého však nie je uložiť vydavateľom tlače povinnosť vytvárať prekážky prípadným nekalým obchodným praktikám inzerentov, pri ktorých by sa tým mohla vytvoriť priama súvislosť medzi podporou predaja, predajom alebo dodávkou produktov či služieb týchto inzerentov spotrebiteľom.

(pozri body 35 – 37, 41, 44, 50 a výrok)

Vec C‑391/12

RLvS Verlagsgesellschaft mbH

proti

Stuttgarter Wochenblatt GmbH

(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Bundesgerichtshof)

„Smernica 2005/29/ES — Nekalé obchodné praktiky — Osobná pôsobnosť — Klamlivé opomenutia v skrytej reklame — Právna úprava členského štátu, ktorá zakazuje akékoľvek uverejnenie za odplatu bez označenia ‚inzercia‘ (‚Anzeige‘) — Úplná harmonizácia — Prísnejšie opatrenia — Sloboda tlače“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 17. októbra 2013

Aproximácia právnych predpisov — Nekalé obchodné praktiky podnikateľov voči spotrebiteľom — Smernica 2005/29 — Pôsobnosť — Vydavatelia tlače — Uverejnenia, ktoré môžu podporovať výrobky a služby tretích subjektov, ktoré nie sú spôsobilé podstatne narušiť ekonomické správanie spotrebiteľa — Vylúčenie — Vnútroštátna právna úprava, ktorá zakazuje akékoľvek uverejnenie za odmenu bez označenia výrazom „inzercia“ — Prípustnosť

[Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/29, článok 2 písm. d)]

Pokiaľ uverejnenia, ktoré môžu podporovať výrobky a služby tretích subjektov, nie sú spôsobilé podstatne narušiť ekonomické správanie spotrebiteľa, smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, a ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 84/450, 97/7, 98/27 a 2002/65 a nariadenie č. 2006/2004, neslúži na to, aby sa použila voči vydavateľom tlače, takže za týchto okolností sa uvedená smernica má vykladať v tom zmysle, že nebráni uplatňovaniu vnútroštátneho právneho predpisu, na základe ktorého sú títo vydavatelia povinní osobitne označiť, v prejednávanej veci výrazom „inzercia“ („Anzeige“), každé uverejnenie vo svojej periodickej tlači, za ktoré dostali odmenu, s výnimkou prípadov, keď už na základe umiestnenia a úpravy tohto uverejnenia vo všeobecnosti možno rozpoznať, že ide o inzerciu.

Ak je účelom vnútroštátneho ustanovenia skutočne ochrana spotrebiteľov, na účely overenia, či také ustanovenie môže patriť do pôsobnosti smernice 2005/29, je ešte potrebné, aby správanie uvedené v tomto vnútroštátnom ustanovení predstavovalo obchodné praktiky v zmysle článku 2 písm. d) tejto smernice. Tak je to v prípade, ak uvedené praktiky patria do rámca obchodnej stratégie prevádzkovateľa a týkajú sa priamo podpory odbytu a predaja jeho výrobkov alebo služieb, a teda predstavujú obchodné praktiky v zmysle článku 2 písm. d) smernice 2005/29, v dôsledku čoho patria do jej pôsobnosti.

Hoci táto smernica definuje pojem „obchodná praktika“ mimoriadne široko, nič to nemení na skutočnosti, že uvedené praktiky musia byť po prvé obchodnej povahy, to znamená, že musia pochádzať od obchodníkov, a po druhé musia byť priamo spojené s podporou predaja, predajom alebo dodávkou produktov spotrebiteľom.

Pokiaľ skutočnosť, že vydavateľ tlače pristúpi k uverejneniam, ktoré môžu prípadne nepriamo podporovať výrobky a služby tretích subjektov, nie je spôsobilá podstatne narušiť ekonomické správanie spotrebiteľa pri rozhodovaní, či nadobudnúť dotknuté noviny, takúto vydavateľskú prax nemožno považovať za „obchodnú praktiku“ tohto vydavateľa.

Nepochybne nemožno vylúčiť, že sám vydavateľ tlače využíva vo svojich produktoch alebo v iných médiách obchodnú praktiku, ktorú možno považovať za nekalú voči dotknutému spotrebiteľovi, v prejednávanej veci čitateľovi, napríklad tým, že ponúka rôzne hry, hádanky alebo súťaže spojené s výhrami, ktoré tak môžu spotrebiteľa podnecovať k nákupu dotknutého produktu, konkrétne novín. Účelom bodu 11 prílohy I smernice 2005/29 ako takého však nie je uložiť vydavateľom tlače povinnosť vytvárať prekážky prípadným nekalým obchodným praktikám inzerentov, pri ktorých by sa tým mohla vytvoriť priama súvislosť medzi podporou predaja, predajom alebo dodávkou produktov či služieb týchto inzerentov spotrebiteľom.

(pozri body 35 – 37, 41, 44, 50 a výrok)