ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pokiaľ ide o prejudiciálne konanie týkajúce sa výkladu zásady mimozmluvnej zodpovednosti štátu za škodu spôsobenú jednotlivcovi porušením práva Únie, ktoré je pripísateľné štátu, táto zásada je súčasťou právneho poriadku Únie. Poškodení jednotlivci majú na základe tejto zodpovednosti právo na náhradu, keď sú splnené tri podmienky, t. j. že porušená právna norma Únie má za cieľ priznať jednotlivcom práva, porušenie tejto normy je dostatočne závažné a medzi týmto porušením a škodou spôsobenou jednotlivcom existuje priama príčinná súvislosť. Tieto podmienky platia aj pre mimozmluvnú zodpovednosť štátu za škody, ktoré vznikli v dôsledku rozhodnutia súdu rozhodujúceho v poslednom stupni, ktoré porušuje právnu normu Únie. Táto zásada mimozmluvnej zodpovednosti štátu preto patrí do výkladovej právomoci Súdneho dvora.

Právo Únie sa má vykladať v tom zmysle, že systém mimozmluvnej zodpovednosti členského štátu za škodu spôsobenú porušením tohto práva sa nemá uplatniť v prípade údajnej škody spôsobenej jednotlivcovi z dôvodu tvrdeného porušenia základnej slobody stanovenej v článkoch 49, 56 alebo 63 ZFEÚ, vnútroštátnou právnou úpravou, ktorá sa bez rozdielu vzťahuje na vnútroštátnych príslušníkov a na príslušníkov iných členských štátov, pokiaľ v situácii, v ktorej sa všetky okolnosti obmedzujú na vnútroštátnu sféru jediného členského štátu, neexistuje nijaká súvislosť medzi predmetom alebo okolnosťami sporu vo veci samej a týmito článkami.

V tejto súvislosti Súdny dvor, na ktorý sa vnútroštátny súd obrátil v súvislosti so situáciou, v ktorej sa všetky okolnosti obmedzujú na vnútroštátnu sféru len jedného členského štátu, nemôže usudzovať, že návrh na začatie prejudiciálneho konania týkajúci sa výkladu ustanovení Zmluvy o FEÚ týkajúcich sa základných slobôd, je preň nevyhnutný na to, aby mohol prijať rozhodnutie v prejednávanej veci, pokiaľ vnútroštátny súd neuvedie aj iné skutočnosti, okrem tých, že sporná vnútroštátna právna úprava sa bez rozdielu uplatňuje na štátnych príslušníkov dotknutého členského štátu a štátnych príslušníkov iných členských štátov. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania totiž musia vyplývať konkrétne skutočnosti, ktoré umožňujú vytvoriť súvislosť medzi predmetom alebo okolnosťami sporu, ktorý sa vo všetkých ohľadoch obmedzuje na jeden členský štát, a článkami 49, 56 alebo 63 ZFEÚ. V situácii, v ktorej sa všetky okolnosti obmedzujú na vnútroštátnu sféru jedného členského štátu, preto vnútroštátnemu súdu prislúcha, aby Súdnemu dvoru v súlade s článkom 94 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora poskytol vysvetlenie toho, akú súvislosť má spor, ktorý prejednáva, napriek jeho čisto vnútroštátnej povahe, s ustanoveniami práva Únie týkajúcimi sa základných slobôd, takže je požadovaný výklad v prejudiciálnom konaní preňho nevyhnutný na to, aby mohol prijať potrebné rozhodnutie v tomto spore.

(pozri body 54, 55, 58 a výrok)
Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 z 13. novembra 2007 o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych a obchodných veciach v členských štátoch (doručovanie písomností) a o zrušení nariadenia Rady (ES) č. 1348/2000 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, akou je právna úprava dotknutá vo veci samej, podľa ktorej za predpokladu, že súdna písomnosť doručovaná žalovanému s bydliskom na území iného členského štátu nebola vyhotovená alebo k nej nie je pripojený preklad do jazyka, ktorému tento adresát rozumie, alebo do úradného jazyka prijímajúceho členského štátu, alebo ak je v tomto členskom štáte niekoľko úradných jazykov, do úradného jazyka alebo do jedného z úradných jazykov miesta, kde sa má doručiť, opomenutie vzorového tlačiva nachádzajúceho sa v prílohe II tohto nariadenia má za následok neplatnosť uvedeného doručenia, aj keď túto neplatnosť musí ten istý žalovaný namietnuť v určenej lehote alebo na začiatku konania a pred akoukoľvek obranou vo veci samej.

To isté nariadenie naopak vyžaduje, aby bolo takéto opomenutie napravené v súlade s ustanoveniami uvedenými v tomto nariadení prostredníctvom oznámenia vzorového tlačiva nachádzajúceho sa v prílohe II tohto nariadenia dotknutej osobe.

(pozri body 67, 68, bod 1 výroku)
Pokiaľ ide o osobnú pôsobnosť smernice 94/19 o systémoch ochrany vkladov, zmenenej a doplnenej smernicou 2005/1, dva druhy vkladov upravené v článku 1 bode 1 prvom pododseku tejto smernice majú spoločné to, že sa uskutočňujú v úverovej inštitúcii. Článok 1 bod 4 smernice 94/19 vymedzuje pojem úverová inštitúcia ako podniky, ktorých činnosť spočíva v prijímaní vkladov alebo iných splatiteľných peňažných prostriedkov od verejnosti a poskytovaní úverov na ich vlastný účet. Nezdá sa, že by schválené družstvá pôsobiace vo finančnom sektore prijímali vklady od verejnosti alebo ako banky poskytovali pravidelné úvery na ich vlastný účet. Z toho vyplýva, že podiely týchto spoločností nepatria do osobnej pôsobnosti smernice 94/19.

(pozri body 70 – 72)
Článok 7 prvý odsek prvá zarážka rozhodnutia č. 1/80 asociačnej rady EHS‑Turecko sa má vykladať v tom zmysle, že toto ustanovenie priznáva právo na pobyt v hostiteľskom členskom štáte rodinnému príslušníkovi tureckého pracovníka, teda rodinnému príslušníkovi, ktorý získal povolenie na vstup do tohto členského štátu z dôvodu zlúčenia rodiny a ktorý od momentu vstupu na územie tohto členského štátu žil v spoločnej domácnosti s týmto tureckým pracovníkom, a to aj v prípade, že minimálne obdobie troch rokov, v priebehu ktorého turecký pracovník pôsobil na legálnom trhu práce, nezačalo plynúť bezprostredne po príchode dotknutého rodinného príslušníka do hostiteľského členského štátu, ale až neskôr.

Systém postupného nadobúdania práv stanovený v článku 7 prvom odseku rozhodnutia č. 1/80 totiž sleduje dvojaký cieľ. Po prvé pred uplynutím počiatočného obdobia troch rokov je cieľom uvedeného ustanovenia umožniť prítomnosť rodinných príslušníkov migrujúceho pracovníka v jeho blízkosti, aby sa prostredníctvom zlúčenia rodiny podporilo zamestnanie a pobyt tureckého pracovníka, ktorý sa už riadne integroval v hostiteľskom členskom štáte. To isté ustanovenie má po druhé za cieľ posilniť trvalé začlenenie rodiny tureckého migrujúceho pracovníka v hostiteľskom členskom štáte tým, že dotknutému rodinnému príslušníkovi po troch rokoch legálneho pobytu prizná možnosť samostatného prístupu na trh práce. Základným takto sledovaným cieľom je konsolidovať postavenie uvedeného rodinného príslušníka, ktorý je v tomto štádiu už riadne integrovaný v hostiteľskom členskom štáte, tým, že sa mu poskytne príležitosť zabezpečiť si živobytie v dotknutom štáte, a teda vytvoriť si v ňom postavenie nezávislé od migrujúceho pracovníka.

Okrem toho s ohľadom na všeobecný cieľ, ktorý rozhodnutie č. 1/80 sleduje a ktorý spočíva v zlepšení režimu využívaného tureckými pracovníkmi a ich rodinnými príslušníkmi v sociálnej oblasti v záujme postupného dosiahnutia voľného pohybu, systém zavedený osobitne článkom 7 prvým odsekom toho istého rozhodnutia smeruje k vytvoreniu priaznivých podmienok na zlúčenie rodiny v hostiteľskom členskom štáte.

Výklad článku 7 prvého odseku prvej zarážky rozhodnutia č. 1/80, v zmysle ktorého sa turecký štátny príslušník nemôže dovolávať práv vyplývajúcich z tohto ustanovenia len z dôvodu, že tri roky, v priebehu ktorých bol referenčný turecký pracovník nepretržite zamestnaný, nezačali plynúť bezprostredne od dátumu zlúčenia rodiny, je neprimerane reštriktívny vzhľadom na cieľ, ktorý toto ustanovenie sleduje.

Za týchto okolností je potrebné sa domnievať, že na účely nadobudnutia práva na pobyt v zmysle článku 7 prvého odseku rozhodnutia č. 1/80 rodinným príslušníkom referenčného tureckého pracovníka nemusí byť podmienka pôsobenia pracovníka na legálnom trhu práce nevyhnutne splnená v samotný deň príchodu dotknutého rodinného príslušníka do hostiteľského členského štátu a počas troch alebo piatich rokov, ktoré po tomto dátume bezprostredne nasledujú.

(pozri body 68 – 70, 75, 76 a výrok)
Voľný pohyb osôb–Sloboda usadiť sa–Samostatní obchodní zástupcovia–Smernica 86/653–Vnútroštátna právna úprava, ktorá z pôsobnosti uvedenej smernice vylučuje zmluvu o obchodnom zastúpení uzavretú medzi obchodným zástupcom so sídlom v Turecku, ktorý vykonáva svoju činnosť v tomto členskom štáte, a zastúpeným so sídlom v dotknutom členskom štáte–Prípustnosť–Dohoda o pridružení medzi EHS a Tureckom, ktorá nerozširuje systém ochrany stanovený smernicou aj na obchodných zástupcov so sídlom v Turecku

(Článok 21 ZFEÚ; Dohoda o pridružení medzi EHS a Tureckom; smernica Rady 86/653)
V tejto súvislosti v súlade s účelom článku 108 ods. 3 ZFEÚ a povinnosťou riadnej správy vecí verejných, ktorými je viazaná, Komisia môže najmä viesť rokovania so štátom, ktorý oznámil pomoc, alebo s tretími osobami s cieľom prekonať počas fázy predbežného preskúmania prípadné ťažkosti, s ktorými sa stretla. Táto možnosť pritom predpokladá, že Komisia môže upraviť svoje stanovisko podľa výsledkov začatých rokovaní bez toho, aby sa táto úprava a priori vykladala tak, že spôsobuje vznik závažných ťažkostí. Komisia má teda na konci fázy predbežného preskúmania právomoc prijať na základe článku 4 ods. 2 nariadenia č. 659/1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [108 ZFEÚ] rozhodnutie, ktorým konštatuje neexistenciu štátnej pomoci a zároveň berie na vedomie záväzky, ktoré členský štát prijal. So závažnými ťažkosťami, ktoré si vyžadujú začatie konania vo veci formálneho zisťovania, totiž nie je totožná okolnosť, že Komisia sa počas predbežného preskúmania a pred rokovaním o týchto záväzkoch domnievala, že predmetné opatrenie poskytuje subjektu, na ktorý sa vzťahuje, výhodu.

Podmienku poskytnutia ekonomickej výhody v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ spĺňajú zásahy, ktoré sú bez ohľadu na formu spôsobilé priamo alebo nepriamo zvýhodniť podniky alebo ktoré treba považovať za ekonomickú výhodu, ktorú by podnik príjemca za normálnych trhových podmienok nedosiahol. V tejto súvislosti pojem „normálne trhové podmienky“ treba vykladať ako vzťahujúci sa na podmienky upravujúce ekonomiku členského štátu, pokiaľ tento nezasahuje v prospech určitých podnikov. Nejde teda o všeobecnú povinnosť Komisie, aby pred každým skúmaním prípadného poskytnutia ekonomickej výhody v prospech jedného alebo viacerých podnikov, definovala trh alebo trhy, ktoré sú dotknuté zásahom štátu, ktorý je predmetom preskúmania podľa článku 107 ZFEÚ.

Vzhľadom na to, že cieľom článku 107 ods. 1 ZFEÚ je zabrániť tomu, aby prostredníctvom štátnych zdrojov podnik, ktorý je príjemcom pomoci, bol vo výhodnejšej finančnej situácii než jeho konkurenti, môže totiž Komisia priamo posúdiť, ak je to možné, či predmetné opatrenie štátu môže uviesť jeho príjemcov do výhodnejšej finančnej situácie, než je situácia určitých jeho konkurentov alebo určitého druhu konkurentov. Navyše pokiaľ na účely kvalifikácie zásahu štátu ako štátnej pomoci v zmysle tohto ustanovenia Komisia zisťuje, či dôsledkom tohto zásahu je zvýhodnenie jeho príjemcu, a teda jeho uvedenie do výhodnejšej finančnej situácie, než je situácia jeho konkurentov, v zásade nič nebráni tomu, aby Komisia mala možnosť v prípade, že viaceré zásahy štátu ovplyvňujú finančnú situáciu tohto istého podniku, preskúmať ich spoločne, keď sa jej to zdá vhodné.

(pozri body 70, 72 – 75)
Vzhľadom na to nie je vylúčené, že by uplatnenie zákazu dvojitého započítania emisií mohlo viesť vnútroštátny orgán, ktorý je príslušný na účely prideľovania kvót, k tomu, že nepridelí kvóty na teplo vyvážané do súkromných domácností.

Článok 7 a príloha IV rozhodnutia 2011/278, ktorým sa ustanovujú prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania emisných kvót podľa článku 10a smernice 2003/87, sa majú vykladať v tom zmysle, že členskému štátu umožňujú, aby pri získavaní údajov, ktorých sa týkajú tieto ustanovenia, nezohľadnil všetky emisie súvisiace s výrobou tepla, ktoré sa prostredníctvom podzariadenia spojeného s referenčným štandardom tepla vyváža do súkromných domácností, a to s cieľom zabrániť dvojitému započítaniu.

Vzhľadom na to, hoci spaľovanie odpadových plynov v podzariadení spojenom s referenčným štandardom tepla, ktoré vyprodukovalo podzariadenie s referenčným štandardom pre horúci kov, na účely zásobovania mestskej vykurovacej siete umožňuje podľa článku 3 písm. c) druhej zarážky a článku 10 ods. 2 písm. b) rozhodnutia 2011/278 bezodplatné pridelenie emisných kvót na základe referenčného štandardu tepla, zákaz dvojitého započítania emisií a dvojitého pridelenia kvót bráni prideleniu dodatočných kvót na emisie súvisiace s výrobou merateľného tepla vyvážaného do súkromných domácností podľa článku 10 ods. 3 uvedeného rozhodnutia, pretože množstvo kvót stanovené na základe referenčného štandardu tepla je nižšie ako stredná hodnota historických emisií súvisiacich s výrobou tohto tepla v rozsahu, v akom referenčný štandard pre horúci kov zohľadňuje emisie súvisiace s produkciou odpadových plynov.

Článok 3 písm. c) rozhodnutia 2011/278, ktorým sa ustanovujú prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania emisných kvót podľa článku 10a smernice 2003/87, sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „podzariadenie spojené s referenčným štandardom tepla“ zahrnuje činnosť spočívajúcu vo vývoze merateľného tepla pochádzajúceho zo zariadenia, na ktoré sa vzťahuje systém obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov, do parnej sústavy v prípade, že túto sústavu možno považovať za „zariadenie alebo iný subjekt, ktorý nepatrí do rámca systému Únie“.

Vzhľadom na to distribútor tepla, ktorý nespotrebuje teplo, ktoré dováža, ale dodáva ho do iných zariadení alebo subjektov bez ohľadu na to, či sa na ne vzťahuje systém obchodovania s kvótami, treba považovať za „zariadenie alebo iný subjekt, ktorý nepatrí do rámca systému Únie“.

Pokiaľ však distribučná sústava skutočne tvorí neoddeliteľnú súčasť zariadenia v zmysle článku 3 písm. e) smernice 2003/87 o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v spoločenstve, na ktoré sa vzťahuje systém obchodovania s kvótami, túto sústavu nemožno považovať za „zariadenie alebo iný subjekt, ktorý nepatrí do rámca systému Únie“ v zmysle článku 3 písm. c) rozhodnutia 2011/278. To isté platí v prípade, ak existuje zmluva o dodávke tepla medzi výrobcom a spotrebiteľom tohto tepla.

(pozri body 118 – 120, 122, bod 10 výroku)
Bod 2 prílohy nariadenia č. 1051/2009 o zatrieďovaní určitého tovaru do kombinovanej nomenklatúry je neplatný v rozsahu, v akom zaraďuje vozidlo, ktoré je tam opísané, do podpoložky 8701 90 90 tejto kombinovanej nomenklatúry, zmenenej a doplnenej nariadením č. 948/2009, a nie do podpoložky v rámci podpoložiek 8701 90 11 až 8701 90 39 uvedenej kombinovanej nomenklatúry, ktorá zodpovedá výkonu motora tohto vozidla.

Nové štvorkolesové vozidlá vhodné do všetkých druhov terénu s jedným sedadlom, s riadením Ackermanovho typu kontrolovaného riadidlami, vybavené ťažným zariadením a s technickými vlastnosťami, ktoré im umožňujú tlačiť minimálne dvojnásobok ich vlastnej hmotnosti, totiž musia byť zaradené do položky 8701 90 uvedenej nomenklatúry, keďže uvedené vozidlá sa musia v konečnom dôsledku zaradiť do osemčíselných podpoložiek, ktoré zodpovedajú výkonu ich motora. V tejto súvislosti sú dotknuté len osemčíselné podpoložky 8701 90 11 až 8701 90 39 kombinovanej nomenklatúry, ktoré sa týkajú nových poľnohospodárskych a lesných traktorov.

(pozri body 41, 46, 48, 62, 63 a výrok)
Vec C‑592/15

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

proti

British Film Institute

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Daň z pridanej hodnoty – Šiesta smernica 77/388/EHS – Článok 13 A ods. 1 písm. n) – Oslobodenie určitých kultúrnych služieb od dane – Neexistencia priameho účinku – Určenie kultúrnych služieb oslobodených od dane – Voľná úvaha členských štátov“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 15. februára 2017

Harmonizácia daňových právnych predpisov – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Oslobodenia upravené v šiestej smernici – Oslobodenie od dane pri určitých činnostiach vo verejnom záujme – Článok 13 A ods. 1 písm. n) – Oslobodenie určitých kultúrnych služieb od dane – Priamy účinok – Neexistencia

[Smernica Rady 77/388, článok 13 A ods. 1 písm. n)]

Článok 13 A ods. 1 písm. n) šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu ‑ spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia, ktorý stanovuje oslobodenie „určitých kultúrnych služieb“ od dane, sa má vykladať v tom zmysle, že nemá priamy účinok, takže pri neexistencii prebratia sa nemôžu subjekty, ktoré sa spravujú verejným právom, alebo iné kultúrne zariadenia, ktoré boli uznané príslušným členským štátom a ktoré poskytujú kultúrne služby, na toto ustanovenie priamo odvolávať.

Doslovný výklad článku 13 A ods. 1 písm. n) šiestej smernice je potvrdený vývojom tejto smernice, ako aj cieľmi sledovanými normotvorcom Únie.

Treba teda konštatovať, že odkazom na „určité kultúrne služby“, článok 13 A ods. 1 písm. n) šiestej smernice nevyžaduje oslobodenie všetkých kultúrnych služieb od dane, takže členské štáty môžu oslobodzovať od dane „určité“ služby, kým vo vzťahu k ostatným službám uložia povinnosť zaplatiť DPH.

(pozri body 19, 23, 28 a výrok)
Vec C‑539/15

Daniel Bowman

proti

Pensionsversicherungsanstalt

(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberster Gerichtshof)

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálna politika – Charta základných práv Európskej únie – Smernica 2000/78/ES – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Článok 2 ods. 1 a 2 – Diskriminácia na základe veku – Kolektívna zmluva – Predĺženie doby na postup z prvého do druhého platového stupňa v rámci platovej schémy – Nepriame rozdielne zaobchádzanie na základe veku“

Abstrakt – Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 21. decembra 2016

Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Smernica 2000/78 – Zákaz diskriminácie na základe veku – Kolektívna zmluva, ktorá stanovuje dlhšiu dobu na postup z prvého do druhého platového stupňa v rámci platovej schémy, než je doba, ktorá sa uplatňuje na postup medzi nasledujúcimi vyššími platovými stupňami – Prípustnosť – Podmienka – Predĺženie, ktoré sa vzťahuje na všetkých zamestnancov, ktorým boli na účely ich zaradenia do platových stupňov v rámci platovej schémy započítané obdobia školskej dochádzky

(Smernica Rady 2000/78, článok 2 ods. 1 a 2)

Článok 2 ods. 1 a 2 smernice 2000/78, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni takej vnútroštátnej kolektívnej zmluve, podľa ktorej sa na zamestnanca, ktorému sa na účely jeho zaradenia do platových stupňov v rámci platovej schémy započítavajú obdobia školskej dochádzky, vzťahuje dlhšia doba na postup z prvého do druhého platového stupňa v rámci platovej schémy, pretože toto predĺženie sa uplatňuje na všetkých zamestnancov, ktorým sa tieto obdobia započítavajú, a to aj retroaktívne na tých zamestnancov, ktorí už postúpili do nasledujúcich vyšších platových stupňov.

Takáto zmluva totiž priamo nevedie k rozdielnemu zaobchádzaniu na základe veku vo vzťahu k tomuto zamestnancovi.

Navyše zaradenie zamestnancov úradu do platových stupňov v rámci platovej schémy závisí najmä od absolvovaných období školskej dochádzky. Tieto obdobia školskej dochádzky možno na účely uvedeného zaradenia započítať nezávisle od veku zamestnanca v čase jeho prijatia do zamestnania. Uvedený režim teda vychádza z kritéria, ktoré nie je ani neoddeliteľné, ani sa nepriamo nespája s vekom zamestnancov.

Preto hoci sa na mladého pracovníka, prvýkrát prijatého do zamestnania a s krátkou praxou, ktorý žiada, aby jeho obdobia školskej dochádzky boli započítané na účely zaradenia do platových stupňov v rámci platovej schémy, konkrétne bude vzťahovať predĺženie doby na postup v rámci prvého platového stupňa, nič to nemení na skutočnosti, že na staršieho pracovníka, ktorý v rámci úradu odslúžil dlhé obdobie a ktorý podá rovnakú žiadosť, sa bude tiež a na tom istom základe prakticky alebo retroaktívne vzťahovať to isté predĺženie doby.

(pozri body 23, 28, 30, 33 a výrok)
2.

Spoločnosti National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC), National Iranian Oil Company International Affairs Ltd (NIOC International Affairs), Iran Fuel Conservation Organization (IFCO), Karoon Oil & Gas Production Co., Petroleum Engineering & Development Co. PEDEC), Khazar Exploration and Production Co. (KEPCO), National Iranian Drilling Co. (NIDC), South Zagros Oil & Gas Production Co., Maroun Oil & Gas Co., Masjed‑Soleyman Oil & Gas Co. (MOGC), Gachsaran Oil & Gas Co., Aghajari Oil & Gas Production Co. (AOGPC), Arvandan Oil & Gas Co. (AOGC), West Oil & Gas Production Co., East Oil & Gas Production Co. (EOGPC), Iranian Oil Terminals Co. (IOTC) a Pars Special Economic Energy Zone (PSEEZ) znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Rade Európskej únie.
Článok 9 protokolu (č. 36) o prechodných ustanoveniach, ktorý tvorí prílohu k Zmluvám o EÚ a FEÚ, treba vykladať tak, že znamená, že ustanovenie aktu riadne prijatého na základe Zmluvy o EÚ pred nadobudnutím platnosti Lisabonskej zmluvy, ktoré stanovuje podmienky pre prijímanie iných opatrení v súvislosti s týmto aktom, naďalej vyvoláva svoje právne účinky, pokým nebolo zrušené, vyhlásené za neplatné, zmenené alebo doplnené, a umožňuje prijatie týchto opatrení na základe postupu, ktorý vymedzuje. Z toho vyplýva, že nadobudnutie platnosti Lisabonskej zmluvy nevylučuje samo osebe prijatie aktov patriacich to bývalého „tretieho piliera“, akými sú napadnuté rozhodnutia, v rámci postupu vymedzeného v článku 25 rozhodnutia 2008/615 o zintenzívnení cezhraničnej spolupráce, najmä v boji proti terorizmu a cezhraničnej trestnej činnosti. Tvrdenie, podľa ktorého sa také akty musia nevyhnutne zakladať na článku 82 ods. 1 písm. d) a na článku 87 ods. 2 písm. a) ZFEÚ, preto nemožno uznať.

Článok 25 ods. 2 rozhodnutia 2008/615 o zintenzívnení cezhraničnej spolupráce, najmä v boji proti terorizmu a cezhraničnej trestnej činnosti tým, že požaduje, aby opatrenia potrebné na vykonanie tohto rozhodnutia na úrovni Únie boli prijaté Radou jednomyseľným rozhodnutím, hoci článok 34 ods. 2 písm. c) EÚ stanovil, že také opatrenia sa majú prijať Radou rozhodujúcou kvalifikovanou väčšinou, protiprávne zavádza prísnejšie podmienky prijatia takých opatrení, než je postup upravený na tieto účely v Zmluvách.

Z dôvodu, že pravidlá tvorby vôle inštitúcií Únie sú stanovené Zmluvami a členské štáty ani samotné inštitúcie nimi nemôžu disponovať, iba Zmluvy môžu v osobitných prípadoch splnomocniť niektorú inštitúciu na zmenu rozhodovacieho postupu, ktorý stanovujú. Pokiaľ by sa inštitúcii priznala možnosť vytvárať odvodené právne základy, či už v zmysle sprísnenia alebo v zmysle zjednodušenia podmienok prijímania legislatívnych aktov alebo vykonávacích opatrení, bola by jej tým priznaná normotvorná právomoc prekračujúca medze toho, čo stanovujú Zmluvy. V tejto súvislosti vyplýva z článku 34 ods. 2 písm. c) a z článku 39 ods. 1 Zmluvy o EÚ, že Rada, rozhodujúc jednomyseľne na podnet každého členského štátu alebo Komisie, môže prijať legislatívne akty na akékoľvek účely, ktoré sú v súlade s cieľmi hlavy VI Zmluvy o EÚ, avšak okrem oblastí uvedených v článku 34 ods. 2 písm. a) a b) Zmluvy o EÚ, a rozhodujúc väčšinou prijíma opatrenia potrebné na vykonanie týchto aktov na úrovni Únie. Článok 25 ods. 2 rozhodnutia 2008/615 sa má vykladať tak, že upravuje prijatie vykonávacích opatrení tohto rozhodnutia Radou, ktorá rozhoduje jednomyseľne.

(pozri body 47, 49, 69, 72)