NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

PAOLO MENGOZZI

prednesené 30. novembra 2006 ( 1 )

Vec C-170/04

Rosengren a i.

proti

Riksåklagaren

„Voľný pohyb tovaru — Články 28 ES, 30 ES a 31 ES — Vnútroštátna právna úprava stanovujúca zákaz dovozu alkoholických nápojov jednotlivcami — Pravidlo týkajúce sa existencie a fungovania švédskeho monopolu na predaj alkoholických nápojov — Posúdenie — Opatrenie odporujúce článku 28 ES — Odôvodnenie ochranou zdravia a života ľudí — Preskúmanie primeranosti“

I — Úvod

1. Návrhom na začatie prejudiciálneho konania z 30. marca 2004 Högsta domstolen (Najvyšší súd) (Švédsko) položil Súdnemu dvoru štyri prejudiciálne otázky týkajúce sa výkladu článkov 28 ES, 30 ES a 31 ES.

2. Vnútroštátny súd sa v podstate pýta, či také ustanovenia, ako sú ustanovenia zákona o alkohole [alkohollag (1738:1994)] zo 16. decembra 1994 (ďalej len „zákon o alkohole“), ktoré za podmienok opísaných v návrhu na začatie prejudiciálneho konania zakazujú súkromný dovoz alkoholických nápojov jednotlivcami, ktorých maloobchodný predaj vo Švédsku podlieha systému monopolu, sa má skúmať z hľadiska článku 31 ES týkajúceho sa úpravy štátnych monopolov obchodnej povahy alebo z hľadiska článku 28 ES, ktorý zakazuje akékoľvek množstevné obmedzenia dovozu alebo opatrenia s rovnocenným účinkom (prvá otázka), a či v závislosti od prípadu sú takéto ustanovenia nezlučiteľné s niektorým z týchto článkov (druhá, tretia a štvrtá otázka).

3. Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi jedenástimi švédskymi štátnymi príslušníkmi, medzi ktorých patrí aj pán Rosengren, na jednej strane a Riksåklagaren (kráľovský prokurátor) na strane druhej, ktorého predmetom je konfiškácia debničiek vína, ktoré boli dovezené v rámci zásielkového predaja na základe objednávky čiastočne cez internetovú stránku dánskeho distribútora a čiastočne u španielskeho výrobcu, v rozpore so zákonom o alkohole.

4. Vec bola najprv pridelená tretej komore Súdneho dvora, pred ktorou sa konalo pojednávanie 30. novembra 2005.

5. Na pojednávaní 30. marca 2006 predniesol generálny advokát Tizzano, ktorému bola predtým vec pridelená, svoje návrhy.

6. V týchto návrhoch a v odpovedi na prvú otázku položenú vnútroštátnym súdom generálny advokát Tizzano navrhol, aby sa ustanovenia kapitoly 4 zákona o alkohole, týkajúce sa zákazu súkromného dovozu alkoholických nápojov jednotlivcami, posudzovali z hľadiska článku 31 ES. ( 2 ) Na podporu tohto návrhu a s odkazom na rozsudok Franzén týkajúci sa švédskeho monopolu na maloobchodný predaj alkoholu ( 3 ) sa generálny advokát Tizzano domnieval, že ustanovenia kapitoly 4 zákona o alkohole nie sú oddeliteľné od fungovania monopolu na maloobchodný predaj alkoholu, Systembolaget Aktiebolag (ďalej len „Systembolaget“) v rozsahu, v akom sú vnútorne spojené s výkonom špecifickej funkcie priznanej zákonom o alkohole tomuto monopolu, funkcie, ktorá spočíva nielen v predaji alkoholických nápojov na švédskom trhu, ale aj vo vytvorení jedinej a kontrolovanej prístupovej cesty k nákupu týchto nápojov. ( 4 )

7. Pokiaľ ide o otázku, či zákaz súkromného dovozu alkoholických nápojov jednotlivcami stanovený v kapitole 4 zákona o alkohole je zlučiteľný s článkom 31 ES — čo je problematika, ktorá bola predmetom druhej otázky položenej vnútroštátnym súdom —, generálny advokát Tizzano sa domnieval, že to tak nebolo.

8. V tejto súvislosti pri skúmaní celého systému zavedeného zákonom o alkohole generálny advokát Tizzano uviedol, že tento systém ponecháva Systembolaget podľa ustanovení kapitoly 5 článku 5 zákona o alkohole, vo verzii platnej v čase skutkového stavu vo veci samej, možnosť „zo závažných dôvodov“ zamietnuť zvláštne objednávky a žiadosti zákazníkov o dovoz alkoholických nápojov, ktoré neboli dostupné v sortimente monopolu na maloobchodný predaj, bez toho, aby vylúčil, že diskrečná právomoc priznaná Systembolaget môže byť používaná diskriminačným spôsobom v neprospech alkoholických nápojov pochádzajúcich z iných členských štátov.

9. Za týchto podmienok, ak by sa táto právomoc mala vykonávať diskriminačným spôsobom, a vzhľadom na to, že Švédske kráľovstvo neuviedlo žiadnu objektívnu požiadavku spôsobilú odôvodniť znevýhodnenie tovarov z iných členských štátov, ktorá by mohla vyplývať zo spoločného uplatňovania ustanovení kapitoly 4 a kapitoly 5 článku 5 zákona o alkohole, generálny advokát Tizzano navrhol vyvodiť záver, že zákaz súkromného dovozu alkoholických nápojov jednotlivcami do Švédska je nezlučiteľný s článkom 31 ES. ( 5 )

10. S ohľadom na význam otázky, či charakteristické črty ustanovení kapitoly 4 zákona o alkohole umožňujú domnievať sa, že sú oddeliteľné od ustanovení toho istého zákona, ktoré stanovujú pravidlá týkajúce sa fungovania monopolu na maloobchodný predaj alkoholu, a či sa majú skúmať z hľadiska článku 28 ES alebo článku 31 ES, tretia komora Súdneho dvora 27. apríla 2006 v súlade s článkom 44 ods. 3 a 4 rokovacieho priadku rozhodla o postúpení tejto veci Súdnemu dvoru, ktorý ju opätovne pridelil veľkej komore.

11. Veľká komora 14. júna 2006 nariadila opätovné otvorenie ústnej časti konania a stanovila pojednávanie, na ktorom boli vypočuté prednesy účastníkov konania, na 19. septembra 2006.

12. Veľká komora tiež vyzvala účastníkov konania a dotknuté osoby, ktoré sú uvedené v článku 23 Štatútu Súdneho dvora a ktoré predložili svoje písomné pripomienky pred pojednávaním 30. novembra 2005 alebo počas neho ústne pripomienky, aby sa vo svojich prednesoch sústredili na otázku, či charakteristické črty takých ustanovení, ako sú ustanovenia kapitoly 4 zákona o alkohole, ktorých dôsledkom je zákaz dovozu alkoholu do Švédska jednotlivcami, umožňujú považovať takéto ustanovenia za oddeliteľné od ustanovení toho istého zákona, ktoré stanovujú pravidlá týkajúce sa fungovania monopolu na maloobchodný predaj alkoholu.

13. Obsahové zameranie prednesov podľa želania Súdneho dvora v tejto veci priamo odzrkadľuje kritérium, ktoré potvrdil v už citovanom rozsudku Franzén.

14. V bodoch 35 a 36 tohto rozsudku totiž Súdny dvor rozhodol, že „je potrebné skúmať predpisy týkajúce sa existencie a fungovania uvedeného monopolu z hľadiska článku [31 ES], špecificky uplatniteľné na výkon výlučných práv štátnym monopolom obchodnej povahy“ ( 6 ), zatiaľ čo „dosah iných ustanovení vnútroštátnej legislatívy, ktoré sú oddeliteľné od fungovania monopolu, na obchodovanie v rámci Spoločenstva, hoci majú na tento monopol vplyv, musí byť skúmaný z hľadiska článku [28 ES]“ ( 7 ).

15. V súlade s uznesením zo 14. júna 2006 boli účastníci konania vo veci samej, Švédske kráľovstvo, Fínska republika, Nórske kráľovstvo, Komisia Európskych spoločenstiev a Dozorný úrad EZVO vypočutí na pojednávaní 19. septembra 2006.

16. V podstate tri vlády, ktoré predložili svoje pripomienky na pojednávaní, tvrdia, že pravidlá, ktoré sú predmetom konania veci samej, nie sú oddeliteľné od existencie a fungovania monopolu na maloobchodný predaj alkoholu, a preto musia byť podľa kritéria vyjadreného v už citovanom rozsudku Franzén skúmané z hľadiska článku 31 ES.

17. Takto sa pripájajú k stanovisku, ktoré vyjadril generálny advokát Tizzano vo svojich návrhoch v tejto veci v odpovedi na prvú otázku položenú vnútroštátnym súdom.

18. Keďže sa účastníci konania vo veci samej, Komisia a Dozorný úrad EZVO opierajú o už citovaný rozsudok Franzén, ich argumentácia je diametrálne odlišná od argumentácie zastávanej vládami, ktoré predložili svoje pripomienky.

19. Domnievajú sa, že aj keď majú predmetné pravidlá vplyv na monopol na maloobchodný predaj alkoholu, napriek tomu sú oddeliteľné od jeho existencie a fungovania, a musia byť teda predmetom skúmania z hľadiska článkov 28 ES a 30 ES. Ich stanovisko v podstate vychádza z predpokladu, podľa ktorého jedine pravidlá špecificky uplatniteľné na výkon výlučných práv štátnym monopolom obchodnej povahy nie sú oddeliteľné od tohto monopolu. V prejednávanej veci sa títo účastníci konania domnievajú, že to tak nie je. Dozorný úrad EZVO na jednej strane dodáva, že článok 31 ES sa má vykladať striktne, a na druhej strane, že špecifická funkcia monopolu sa prekrýva s rozsahom jeho výlučných práv.

20. V rámci týchto návrhov mám v úmysle sústrediť moju pozornosť na niektoré body rozvinuté účastníkmi konania, ktorí predložili svoje pripomienky na pojednávaní 19. septembra 2006 v odpovedi na prvú otázku položenú vnútroštátnym súdom.

21. Tak ako bude spresnené pri skúmaní tejto otázky, ktoré nasleduje, moje posúdenie sa zhoduje s posúdením, ktoré vyjadril vo veci samej generálny advokát Tizzano vo svojich návrhoch v tejto veci.

22. Napriek tomu považujem za nevyhnutné formulovať niekoľko pripomienok v súvislosti s odpoveďou, ktorá sa má dať na druhú otázku položenú vnútroštátnym súdom, keďže sa môj prístup v určitých ohľadoch rozchádza s úvahami uvedenými v návrhoch, ktoré v tejto veci predniesol generálny advokát Tizzano.

23. S prihliadnutím na odpoveď, ktorú navrhujem poskytnúť na dve prvé otázky, nie je podľa mňa potrebné skúmať tretiu a štvrtú otázku týkajúcu sa výkladu článkov 28 ES a 30 ES, ktoré boli subsidiárne položené vnútroštátnym súdom.

II — Právna analýza

A — O prvej prejudiciálnej otázke

24. Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či „sa zákaz súkromných dovozov uvedený [v návrhu na začatie prejudiciálneho konania] môže posudzovať ako súčasť spôsobu fungovania monopolu na maloobchodný predaj a z tohto dôvodu má byť považovaný za povolený podľa článku 28 ES a byť posudzovaný len z hľadiska článku 31 ES“.

1. O výklade článku 31 ES

25. Vo svojich písomných pripomienkach Dozorný úrad EZVO uvádza, že článok 31 ES ako lex specialis, ktorý sa odchyľuje od ustanovení článku 28 ES, musí byť z tohto dôvodu vykladaný reštriktívne. Z odkazu na bod 35 už citovaného rozsudku Franzén a za podpory žalobcov vo veci samej a Komisie vyvodzuje, že článok 31 ES sa uplatňuje jedine na vnútroštátne ustanovenia špecificky uplatniteľné na výkon výlučných práv štátnym monopolom obchodnej povahy. Podľa Dozorného úradu EZVO by sa totiž špecifická funkcia monopolu prekrývala s rozsahom jeho výlučných práv.

26. Zdá sa mi, že toto stanovisko vychádza z čiastočného štúdia judikatúry Súdneho dvora.

27. Predovšetkým, aj keby sa článok 31 ES mohol definovať ako lex specialis ( 8 ), ktorý má upravovať štátne monopoly obchodnej povahy, dôsledkom takejto kvalifikácie nie je povinnosť reštriktívne vykladať toto ustanovenie.

28. Súdny dvor totiž opakovane pripomenul, že cieľom článku 31 ES je zaistiť dodržiavanie základného pravidla voľného pohybu tovarov na celom spoločnom trhu v prípade, keď v niektorom z členských štátov podlieha určitý tovar monopolu obchodnej povahy. ( 9 ) Ale takisto upresnil, že článok 31 ES má za cieľ uviesť do súladu možnosť členských štátov zachovať niektoré monopoly obchodnej povahy ako nástroje na sledovanie cieľov verejného záujmu s požiadavkami na vytvorenie a fungovanie spoločného trhu. ( 10 ) Nejde teda o ustanovenie odchyľujúce sa od voľného pohybu tovarov, napríklad na rozdiel od článku 30 ES, pri ktorom sa zásada reštriktívneho výkladu jeho ustanovení uplatňuje ustáleným spôsobom.

29. Aj keď teda dobrovoľne pripustíme, že článok 31 ES má z dôvodu jeho predmetu obmedzenú pôsobnosť, nemyslím si, že tieto ustanovenia sa majú vykladať reštriktívne.

30. Napokon sa domnievam, že nemožno vyhovieť tvrdeniu žalobcov vo veci samej, Komisie a Dozorného úradu EZVO, založenom na bode 35 už citovaného rozsudku Franzén, podľa ktorého jedine pravidlá týkajúce sa existencie a fungovania uvedeného monopolu, ktoré sú špecificky uplatniteľné na výkon výlučných práv týmto monopolom, spadajú do pôsobnosti článku 31 ES.

31. Ako to uviedol generálny advokát Tizzano v bode 38 svojich návrhov v tejto veci, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že Súdny dvor kladie dôraz na činnosti, ktoré sú „vnútorne spojené s výkonom špecifickej funkcie“ priznanej monopolu. ( 11 ) Žiadny z účastníkov konania, ktorí predložili v tejto veci pred Súdnym dvorom pripomienky, túto judikatúru nespochybnil.

32. Je však vhodné pripomenúť, že judikatúra Súdneho dvora vrátane judikatúry citovanej v bodoch 35 a 36 už citovaného rozsudku Franzén nie je jednoznačná v prípade presného rozsahu pojmu „špecifická funkcia“ monopolu. Zdá sa mi, že práve z tohto dôvodu Dozorný úrad EZVO tiež navrhuje určiť, že špecifická funkcia monopolu sa prekrýva s rozsahom jeho výlučných práv.

33. Pri skúmaní niektorých rozsudkov Súdneho dvora by mohol byť tento výklad a priori presvedčivý. V bode 7 rozsudku Cassis de Dijon ( 12 ), na ktorý odkazuje bod 35 už citovaného rozsudku Franzén, tak Súdny dvor uviedol, že článok 31 ES „nie je relevantný vo vzťahu k vnútroštátnym ustanoveniam, ktoré sa netýkajú výkonu špecifickej funkcie verejného monopolu, teda jeho výlučného práva…“.

34. Súdny dvor však tiež rozhodol, že uplatňovanie článku 31 ES „nie je obmedzené na dovoz a vývoz, ktorý priamo podlieha monopolu, ale vzťahuje sa aj na akékoľvek konanie spojené s existenciou tohto monopolu a ktoré má vplyv na obchod medzi členskými štátmi s určitými tovarmi…“ ( 13 ).

35. Súdny dvor okrem toho z hľadiska článku 31 ES skúmal monopol obchodnej povahy, ktorého špecifická funkcia spočívala v povinnosti uloženej vnútroštátnym výrobcom určitého alkoholu zachovať výrobu tohto alkoholu v medziach ročných kvót stanovených orgánmi verejnej moci a dodávať svoje výrobky len monopolu, ktorej zodpovedala povinnosť tohto monopolu odkúpiť tieto výrobky za úradne stanovené ceny. ( 14 ) Súdny dvor tak posúdil z hľadiska článku 31 ES vnútroštátne pravidlá, ktoré stricto sensu presahovali výkon výlučného práva nakupovať alkohol priznaného tomuto monopolu. Ako uviedol generálny advokát Tizzano v bodoch 41 a 42 svojich návrhov v tejto veci, Súdny dvor prijal podobný postup v už citovanom rozsudku Franzén.

36. Línia úvah, ktorá spočíva vo vylúčení prispôsobenia špecifickej funkcie monopolu rozsahu jeho výlučných práv, sa mi totiž zdá správna. Na jednej strane je úlohou členských štátov definovať špecifickú funkciu priznanú monopolu s výhradou preskúmania vykonávaného Súdnym dvorom, keďže v skutočnosti sú jeho výlučné práva len prostriedkom na plnenie funkcie, ktorá mu bola priznaná. Na druhej strane, ak by sa špecifická funkcia monopolu v konečnom dôsledku obmedzovala na rozsah jeho výlučných práv, tieto úvahy by viedli k málo zrozumiteľnej tautológii, ktorá by spočívala v tvrdení, že špecifická funkcia monopolu je samotný monopol Potom by sme nechápali dôvod, pre ktorý judikatúra Súdneho dvora už po tridsať rokov trvá na pojme „špecifická funkcia“ a nielen na pojme výlučné právo(a).

37. Domnievam sa preto, že pravidlá podliehajúce článku 31 ES zahŕňajú z dôvodu ich vnútorného spojenia s výkonom špecifickej funkcie priznanej tomuto monopolu všetky ustanovenia spojené s existenciou a fungovaním monopolu na maloobchodný predaj alkoholu vrátane ustanovení, ktoré stricto sensu nezodpovedajú rozsahu výlučného práva priznanému tomuto monopolu.

38. Je teda potrebné preskúmať, či zákaz súkromného dovozu alkoholických nápojov jednotlivcami spĺňa kritérium vyjadrené v predchádzajúcom bode týchto návrhov, a to, či je vnútorne spojený s výkonom špecifickej funkcie monopolu na maloobchodný predaj alkoholu, aj keď nezodpovedá stricto sensu rozsahu výlučného práva priznanému Systembolaget. Ak je tomu tak, tento zákaz bude spojený s existenciou a fungovaním uvedeného monopolu, a bude teda patriť do pôsobnosti článku 31 ES.

2. O uplatniteľnosti článku 31 ES na situáciu, ktorá je predmetom konania vo veci samej

39. Kapitola 4 zákona o alkohole upravuje súkromný dovoz alkoholických nápojov jednotlivcami. Táto kapitola spresňuje prípady, v ktorých sa takýto dovoz pripúšťa, najmä dovoz cestujúcim starším ako dvadsať rokov, ktorý má bydlisko vo Švédsku, pre svoju osobnú spotrebu. Okrem taxatívne prípustných prípadov je súkromný dovoz alkoholických nápojov jednotlivcami zakázaný. Tento zákaz sa vzťahuje aj na objednávky na zásielkový predaj podané švédskym spotrebiteľom bez toho, aby sa presunul do iného členského štátu. Ak však ide o alkoholické nápoje, ktoré sa nenachádzajú v sortimente Systembolaget, kapitola 5 článok 5 zákona o alkohole vyžaduje, aby tento podnik na žiadosť jednotlivca vybavil požadovanú objednávku okrem prípadu, ak tomu bránia závažné dôvody.

40. Účastníci konania, ktorí predložili pripomienky na pojednávaní 19. septembra 2006, diskutujú o dosahu predmetných pravidiel.

41. Komisia sa domnieva, že ustanovenia kapitoly 4 zákona o alkohole, ktoré označuje za „zákaz dovozu uložený jednotlivcom“, sa vzťahujú na štádium pred maloobchodným predajom alkoholu (vykonávané v systéme výlučnosti), a teda nespadajú do pôsobnosti článku 31 ES.

42. Dozorný úrad EZVO tvrdí, že cieľom predmetnej právnej úpravy nie je zakázať súkromný dovoz alkoholických nápojov jednotlivcami, ale upraviť dopravu týchto nápojov dovezených jednotlivcom, ktorý ich môže prepraviť, len ak sa sám s týmito nápojmi premiestňuje. Keďže sú tieto pravidlá oddeliteľné od existencie a fungovania monopolu na maloobchodný predaj alkoholu, podľa Dozorného úradu EZVO nespadajú do pôsobnosti článku 31 ES. Zdá sa, že žalobcovia vo veci samej zastávajú podobné stanovisko. Okrem toho Dozorný úrad EZVO zakladá svoju argumentáciu na rozsudku Súdneho dvora EZVO HOB-vín ( 15 ).

43. Naopak, švédska vláda podporovaná dvoma ďalšími vládami, ktoré predložili svoje pripomienky, tvrdí, že zákaz súkromného dovozu alkoholických nápojov jednotlivcami predstavuje len určitú časť vnútroštátnych ustanovení, ktoré upravujú zásielkový predaj alkoholu a začleňujú sa do rámca monopolizovaného systému maloobchodného predaja alkoholu.

44. Predovšetkým sa mi zdá úplne jasné, že predmetné pravidlá netvoria právnu úpravu prepravy alkoholických nápojov.

45. Pripomeniem, že zákonnosť existencie švédskeho monopolu na maloobchodný predaj alkoholu nie je účastníkmi konania, ktorí predložili svoje pripomienky na pojednávaní, spochybnená. Bola potvrdená už citovaným rozsudkom Franzén. Pritom, ako vysvetlila švédska vláda, predaj alkoholických nápojov vo Švédsku je nasmerovaný na distribučnú sieť Systembolaget. Systembolaget je teda jediným sprostredkovateľom, ktorý dodáva alkoholické nápoje jednotlivcom vo Švédsku. ( 16 ) To znamená aj to, že jednotlivec, ktorý si chce objednať alkoholické nápoje vo Švédsku, musí teda podať žiadosť na Systembolaget. Ak sú tieto nápoje dostupné v sortimente monopolu na maloobchodný predaj alkoholu, jednotlivec si ich môže priamo kúpiť v predajnom mieste Systembolaget alebo v prípade potreby si ich môže objednať formou zásielkového predaja. ( 17 ) Ak tieto tovary nie sú dostupné v sortimente monopolu na maloobchodný predaj alkoholu, uplatňuje sa pravidlo kapitoly 5 článku 5 zákona o alkohole, ktoré už bolo označené za pravidlo súvisiace s fungovaním monopolu na maloobchodný predaj alkoholu v už citovanom rozsudku Franzén ( 18 ).

46. Taký zákaz súkromného dovozu alkoholických nápojov jednotlivcami, ako je zákaz, na ktorý sa vzťahuje prvá otázka položená vnútroštátnym súdom, musí byť skúmaný v tomto kontexte. Jeho cieľom nie je upraviť štádium predchádzajúce maloobchodnému predaju, ako tvrdí Komisia, ale zaistiť, aby jednotlivci prostredníctvom objednávok na zásielkový predaj priamo u výrobcov v iných členských štátoch neobchádzali systém usmernenia predaja alkoholických nápojov, ktorý si zvolilo Švédske kráľovstvo a ktorý bol uznaný za zlučiteľný s článkom 31 ES v už citovanom rozsudku Franzén.

47. Práve v tomto zmysle je, ako správne vysvetlil generálny advokát Tizzano vo svojich návrhoch v tejto veci, úloha doviezť požadované alkoholické nápoje vnútorne spojená s výkonom špecifickej funkcie priznanej Systembolaget zákonom o alkohole, funkcie, ktorá spočíva vo vytvorení jedinej a kontrolovanej prístupovej cesty k nákupu týchto nápojov. ( 19 ) Pritom pravidlo o podávaní objednávok na Systembolaget (kapitola 5 článok 5 zákona o alkohole) a pravidlo týkajúce sa zákazu súkromného dovozu týchto nápojov (kapitola 4 zákona o alkohole) sa navzájom dopĺňajú a sú neoddeliteľné: obe majú za cieľ začleniť dopyt švédskych spotrebiteľov po alkohole do výlučného systému maloobchodného predaja, ktorý je pod kontrolou Systembolaget. ( 20 )

48. Iste by sa dalo podľa príkladu Dozorného úradu EZVO namietať, že švédska právna úprava jednotlivcom výslovne nezakazuje podať objednávku na zásielkový predaj priamo u švédskeho alebo zahraničného výrobcu alebo distribútora podľa ich výberu, najmä prostredníctvom internetu.

49. Zdá sa mi však, že takýto výslovný zákaz by bol nadbytočný. Keďže je totiž jediným spôsobom predaja stanoveným zákonom o alkohole predaj alkoholických nápojov prostredníctvom monopolu na maloobchodný predaj alkoholu, ktorý je napokon súčasťou špecifickej funkcie priznanej tomuto monopolu, a uplatňuje sa nezávisle od pôvodu tovarov, nie je potrebné výslovne zakázať nákup alkoholu jednotlivcami formou zásielkového predaja priamo u iných dodávateľov.

50. Okrem toho námietka Komisie, podľa ktorej Systembolaget nezabezpečuje prepravu alkoholických nápojov, ktoré boli objednané a kúpené priamo jednotlivcom od výrobcu usadeného v inom členskom štáte, sa tiež ukazuje ako málo relevantná.

51. Keďže špecifickou funkciou monopolu na maloobchodný predaj alkoholu je usmerniť nákupy alkoholických nápojov do jedinej a kontrolovanej prístupovej cesty a Systembolaget určite nie je spoločnosťou prepravujúcou tovar, práve preto nemôže prepraviť alkoholické nápoje na účet jednotlivca, ktorý sa na ňu neobrátil, aj keď má špecifickú funkciu, ktorú mu priznal vnútroštátny zákonodarca.

52. Napokon, pokiaľ ide o tvrdenie všeobecnejšej povahy, ktoré Dozorný úrad EZVO vyvodzuje z už citovaného rozsudku HOB-vín týkajúceho sa fungovania islandského monopolu na maloobchodný predaj alkoholu (ÁTVR), podľa môjho názoru musí byť zamietnuté.

53. Podľa Dozorného úradu EZVO z tohto rozsudku vyplýva, že vnútroštátne ustanovenie je neoddeliteľné od fungovania monopolu, len ak sa týka priamo tohto monopolu. Naproti tomu ustanovenia vzťahujúce sa na činnosti subjektov a jednotlivcov v širšom slova zmysle sú oddeliteľné od fungovania tohto monopolu a musia byť skúmané z hľadiska článku 28 ES.

54. Dovolím si pripomenúť, že v už citovanej veci HOB-vín sa Súdny dvor EZVO, na ktorý sa obrátil islandský súd, zaoberal otázkou, či sa majú dve obchodné podmienky — stanovené islandským monopolom na maloobchodný predaj alkoholu na základe rozhodnutia a zmluvy, ktoré museli spĺňať palety jeho dodávateľov ( 21 ) — skúmať z hľadiska článku 11 Dohody o Európskom hospodárskom priestore (ďalej len „Dohoda o EHP“), ktorého znenie je v podstate totožné so znením článku 28 ES, alebo z hľadiska článku 16 Dohody o EHP, ktorého znenie je v podstate totožné so znením článku 31 ES.

55. Vychádzajúc z rozlišovania v bodoch 35 a 36 už citovaného rozsudku Franzén, Súdny dvor EZVO rozhodol, že v prejednávanej veci rozhodujúci faktor pre určenie, či boli predmetné obchodné podmienky neoddeliteľné od fungovania islandského monopolu na maloobchodný predaj alkoholu, spočíval v skutočnosti, že sa uplatňovali len na ÁTVR s vylúčením ostatných podnikov, ktoré v rámci svojej obchodnej činnosti tiež spravovali sklady. Keďže tieto podmienky upravovali výlučne zmluvné vzťahy ÁTVR, predmetné obchodné podmienky sa považovali za neoddeliteľnú súčasť fungovania uvedeného monopolu a boli skúmané z hľadiska článku 16 Dohody o EHP. ( 22 )

56. Pritom som presvedčený, že by bolo nezodpovedné pokúšať sa vyvodiť všeobecné dôsledky z rozlišovania Súdneho dvora EZVO v už citovanom rozsudku HOB-vín. Tento súd totiž obozretne poukazuje na to, že demarkačná čiara, ktorú vytýčil, sa vzťahuje na „prejednávanú vec“. Inými slovami, ak je pravdou, že podmienky upravené právnou úpravou alebo a fortiori obchodné podmienky stanovené samotným monopolom ako vo veci, v ktorej bol podaný návrh na začatie konania na Súdny dvor EZVO, ktoré sa uplatňujú výlučne na monopol, možno považovať za neoddeliteľné od jeho fungovania, tak vnútroštátne pravidlá, ktoré sa vzťahujú na iné subjekty alebo jednotlivcov, nemusia byť neoddeliteľné od fungovania tohto monopolu. Okrem toho si dovolím pripomenúť, že vo veciach citovaných v bode 35 týchto návrhov skúmal Súdny dvor vnútroštátne pravidlá z hľadiska článku 31 ES, aj keď tieto pravidlá neboli adresované priamo predmetnému monopolu. Koniec koncov, ako som už spresnil, podľa mňa všetko závisí od špecifickej funkcie priznanej predmetnému monopolu vnútroštátnym zákonom.

57. Nakoniec podľa žalobcov vo veci samej, Komisie a Dozorného úradu EZVO okolnosť, že vo Fínsku monopol na maloobchodný predaj alkoholu vykonáva svoje funkcie bez ohľadu na zákaz podobný tomu v prejednávanej veci, svedčí o tom, že tento zákaz je oddeliteľný od fungovania monopolu.

58. Generálny advokát Tizzano toto tvrdenie už zamietol, keď oprávnene zdôraznil, že nejde o absolútne skúmanie, či môže monopol fungovať aj bez predmetného zákazu, ale o posúdenie, či je alebo nie je stanovený zákaz vnútorne spojený s výkonom špecifickej funkcie, ktorú sa vnútroštátny zákonodarca rozhodol priznať svojmu monopolu. ( 23 )

59. Na účely rozvinutia tohto návrhu bez toho, aby som ho skreslil, sa mi zdá, že kritérium vyjadrené v už citovanom rozsudku Franzén, teda kritérium oddeliteľnosti vnútroštátnych ustanovení vo vzťahu k existencii a fungovaniu monopolu na maloobchodný predaj alkoholu, musí Súdny dvor viesť k tomu, aby si položil otázku, či má predmetný zákaz ratio bez ohľadu na existenciu a fungovanie švédskeho monopolu na maloobchodný predaj alkoholu.

60. Pripustiť, že pravidlo je „oddeliteľné“ od existencie a fungovania monopolu na maloobchodný predaj alkoholu, v mojom chápaní totiž znamená zastávať názor, že toto pravidlo je ako také odôvodnené a je spôsobilé existovať, za podmienky jeho zlučiteľnosti s právom Spoločenstva, bez ohľadu na existenciu a fungovanie uvedeného monopolu. ( 24 ) Pritom predmetný zákaz nie je odôvodnený bez existencie a fungovania tohto monopolu, pretože, ako som už predtým uviedol, je vnútorne spojený s výkonom špecifickej funkcie priznanej vnútroštátnym zákonom švédskemu monopolu na maloobchodný predaj alkoholu.

61. S ohľadom na všetky tieto úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby na prvú prejudiciálnu otázku odpovedal v tom zmysle, že zákaz súkromného dovozu alkoholických nápojov jednotlivcami uvedený v návrhu na začatie prejudiciálneho konania musí byť posúdený z hľadiska článku 31 ES.

B — O druhej prejudiciálnej otázke

62. Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či je zákaz súkromného dovozu alkoholických nápojov jednotlivcami zlučiteľný s podmienkami stanovenými v článku 31 ES.

63. Pripomeniem, že článok 31 ods. 1 ES stanovuje, že členské štáty prispôsobia štátne monopoly obchodnej povahy tak, aby v podmienkach nákupu a odbytu medzi štátnymi príslušníkmi členských štátov neexistovala diskriminácia. Pokiaľ ide o predajné monopoly, Súdny dvor rozhodol, že „nie sú povolené monopoly, ktoré sú upravené takým spôsobom, že obchod s tovarmi pochádzajúcimi z iných členských štátov je právne alebo fakticky znevýhodnený vo vzťahu k obchodu s domácimi tovarmi“ ( 25 ). Okrem toho Súdny dvor uviedol, že na účely overenia, či je predajný monopol prispôsobený tak, aby bola vylúčená akákoľvek diskriminácia v zmysle článku 31 ods. 1 ES, by bolo vhodné preskúmať, či je tento monopol spôsobilý znevýhodňovať tovary pochádzajúce z iných členských štátov alebo či v praxi znevýhodňuje takéto tovary. ( 26 )

64. Pokiaľ ide o vec samu, úplne súhlasím so stanoviskom, ktoré zastáva generálny advokát Tizzano, keď uvádza, že v rámci zákona o alkohole zákaz súkromného dovozu alkoholických nápojov jednotlivcami sám osobe neznevýhodňuje tovary pochádzajúce z iných členských štátov, ale naopak, tieto tovary majú presne také isté postavenie ako vnútroštátne tovary. Na jednej strane si totiž jednotlivci môžu kúpiť jedny aj druhé len v obchodoch a predajných miestach Systembolaget a na druhej stane, ak nie sú v ponúkanom sortimente Systembolaget, jedny aj druhé musia byť objednané prostredníctvom tejto spoločnosti na základe kapitoly 5 článku 5 zákona o alkohole. ( 27 )

65. Na rozdiel od generálneho advokáta Tizzana sa mi však toto posúdenie zdá dostatočné na to, aby mohla byť vnútroštátnemu súdu poskytnutá užitočná odpoveď s ohľadom na okolnosti konania veci samej.

66. Netreba totiž prehliadať to, že žalobcovia vo veci samej urobili objednávky priamo u zahraničného distribútora a výrobcu bez toho, aby sa pokúsili požiadať Systembolaget o ich vybavenie, v rozpore s podmienkami stanovenými v kapitole 5 článku 5 zákona o alkohole.

67. Preto sa vnútroštátny súd zaoberá otázkou zlučiteľnosti zákazu súkromného dovozu alkoholických nápojov jednotlivcami v spojení so samotnou zásadou povinnosti podať na účel získania alkoholických nápojov, ktoré nie sú v sortimente monopolu na maloobchodný predaj alkoholu, objednávku na Systembolaget s článkom 31 ods. 1 ES.

68. Naproti tomu vnútroštátny súd sa nepýta Súdneho dvora na zlučiteľnosť predmetného zákazu s článkom 31 ods. 1 ES v hypotetickej situácii, keď by žalobcovia vo veci samej podali svoje objednávky na Systembolaget, a ten by následne tieto objednávky zamietol „zo závažných dôvodov“ podľa kapitoly 5 článku 5 in fine zákona o alkohole v jeho znení uplatniteľnom v čase skutkového stavu vo veci samej. ( 28 )

69. Okrem toho je nesporné, že Systembolaget nikdy nevyužil možnosť zamietnutia „zo závažných dôvodov“ podľa kapitoly 5 článku 5 in fine zákona o alkohole.

70. Z toho podľa môjho názoru vyplýva, že taký zákaz súkromného dovozu alkoholických nápojov jednotlivcami, ako je zákaz stanovený zákonom o alkohole, v zásade nie je v rozpore s článkom 31 ES.

71. Ak by sa mal Súdny dvor navzdory tomu, čo bolo predtým uvedené, domnievať, že mu bola položená otázka, či je predmetný zákaz zlučiteľný s článkom 31 ods. 1 ES, ak je tento zákaz spôsobilý uplatňovať sa súbežne so zamietnutím „zo závažných dôvodov“ zo strany Systembolaget vybaviť objednávky jednotlivcov na alkoholické nápoje nedostupné v sortimente monopolu na maloobchodný predaj alkoholu podľa kapitoly 5 článku 5 in fine zákona o alkohole, bolo by vhodné odpovedať na túto otázku takto: taký zákaz, ako je zákaz uvedený v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, môže byť zlučiteľný s článkom 31 ods. 1 ES len vtedy, ak vedie z právneho a faktického hľadiska k nediskriminačnému zaobchádzaniu s tovarmi pochádzajúcimi z iných členských štátov. Je úlohou vnútroštátneho súdu overiť, či je tomu tak aj v konaní vo veci samej.

III — Návrh

72. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby na otázky, ktoré mu položil Högsta domstolen, odpovedal takto: 1. Taký zákaz dovozu alkoholických nápojov jednotlivcami, ako je zákaz stanovený zákonom o alkohole [alkohollag (1738:1994)] zo 16. decembra 1994, je v rámci vymedzenom týmto zákonom potrebné považovať za pravidlo týkajúce sa fungovania monopolu na maloobchodný predaj týchto tovarov. Ako také je toto pravidlo potrebné skúmať z hľadiska článku 31 ES. 2. V rámci takého špecifického systému, ako je systém zavedený zákonom o alkohole, je zákaz súkromného dovozu alkoholických nápojov jednotlivcami v zásade zlučiteľný s článkom 31 ods. 1 ES. Ak je však spôsobilý uplatňovať sa súbežne s možnosťou monopolu na maloobchodný predaj alkoholu zo závažných dôvodov zamietnuť vybavenie objednávky jednotlivcov na alkoholické nápoje nedostupné v sortimente uvedeného monopolu, môže byť tento zákaz zlučiteľný s článkom 31 ods. 1 ES len vtedy, ak vedie z právneho a faktického hľadiska k nediskriminačnému zaobchádzaniu s tovarmi pochádzajúcimi z iných členských štátov. Je úlohou vnútroštátneho súdu overiť, či je tomu tak aj v konaní vo veci samej.

( 1 ) Jazyk prednesu: francúzština.

( 2 ) Návrhy, ktoré v tejto veci predniesol generálny advokát Tizzano, bod 43.

( 3 ) Rozsudok z 23. októbra 1997, C-189/95, Zb. s. I-5909.

( 4 ) Body 41 až 43 už citovaných návrhov.

( 5 ) Tamže, body 58 až 61.

( 6 ) Bod 35.

( 7 ) Bod 36.

( 8 ) Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. februára 1976, Miritz, 91/75, Zb. s. 217, bod 5, a z 20. februára 1979, Rewe-Zentral, nazývaný „Cassis de Dijon“, 120/78, Zb. s. 649, bod 7.

( 9 ) Pozri najmä rozsudky zo 14. decembra 1995, Banchero, C-387/93, Zb. s. I-4663, bod 27, a Franzén, už citovaný, bod 37.

( 10 ) Rozsudky Franzén, už citovaný, bod 39, a z 31. mája 2005, Hanner, C-438/02, Zb. s. I-4551, bod 35.

( 11 ) V tejto súvislosti pozri rozsudky z 13. marca 1979, Peureux (86/78, Zb. s. 897, bod 35), na ktorý odkazuje bod 36 rozsudku Franzén, už citovaný, a z 29. apríla 1982, Pabst & Richarz (17/81, Zb. s. 1331, bod 23), ktoré uvádzajú, že „pravidlá vyhlásené v článku [31 ES] sa vzťahujú len na… niektoré činnosti vnútorne spojené s výkonom špecifickej funkcie predmetného monopolu, ale nie sú relevantné z hľadiska vnútroštátnych ustanovení, ktoré sa netýkajú výkonu tejto špecifickej funkcie“.

( 12 ) Rozsudok „Cassis de Dijon“, už citovaný.

( 13 ) Rozsudky zo 16 decembra 1970, Cinzano, 13/70, Zb. s. 1089, bod 5, a Miritz, už citovaný, bod 8.

( 14 ) Rozsudok z 13. marca 1979, Peureux, 119/78, Zb. s. 975, bod 29.

( 15 ) Rozsudok zo 17. januára 2006, E-4/05, zatiaľ neuverejnený v Zbierke rozhodnutí Súdneho dvora EZVO. Verzia tohto rozsudku je prístupná na internetovej stránke: http://eftacourt.lu/.

( 16 ) Skutočnosť, že mimo svojej siete predajných miest Systembolaget v niektorých menej zaľudnených a od centra vzdialených obciach zveruje konkrétnu distribúciu alkoholických nápojov poštám alebo iným osobám, nie je relevantná. Vo všetkých uvedených prípadoch zostáva Systembolaget jediným dodávateľom alkoholických nápojov švédskym spotrebiteľom.

( 17 ) Okrem toho treba poznamenať, ako bolo spresnené švédskou vládou, že Systembolaget nepredáva alkoholické nápoje prostredníctvom internetu.

( 18 ) Návrhy, ktoré v tejto veci predniesol generálny advokát Tizzano, bod 41.

( 19 ) Tamže, bod 42.

( 20 ) Tamže, bod 45.

( 21 ) Z bodu 4 už citovaného rozsudku HOB-vín totiž vyplýva, že na jednej strane ÁTVR prijal všeobecné nariadenie („rule“) týkajúce sa nákupu a predaja alkoholických nápojov, ktorým boli spresnené podmienky, ktoré museli spĺňať palety, a že na druhej strane uvedené podmienky boli tiež prevzaté do zmlúv, ktoré tento podnik uzavrel s dodávateľmi paliet.

( 22 ) Rozsudok HOB-vín, už citovaný, body 24 až 26.

( 23 ) Už citované návrhy, bod 47.

( 24 ) Treba poznamenať, že také bolo v podstate aj stanovisko Komisie pred Súdnym dvorom EZVO v už citovanej veci HOB-vín. V bode 23 rozsudku je totiž uvedené, že „… the agent for the Commission suggested a test whereby a given measure should be deemed to fall under the ambit of Article 16 EEA in cases where it would not exist without the monopoly“.

( 25 ) Rozsudky Franzénuž citovaný, bod 40, a Hanner, už citovaný, bod 36.

( 26 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok Hanner, už citovaný, body 37 a 38.

( 27 ) Pozri v tomto zmysle už citované návrhy, bod 55.

( 28 ) Na povšimnutie, od 1. januára 2005 švédsky zákonodarca zrušil možnosť Systembolaget „zo závažných dôvodov“ zamietnuť objednávky alkoholických nápojov, ktoré sú mu adresované jednotlivcami na základe kapitoly 5 článku 5 in fine zákona o alkohole.