ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tak je to najmä v prípade povinnosti členského štátu pozastaviť vykonanie opatrenia pomoci, s ktorým sa začalo bez oznámenia a ktoré sa ešte stále vykonáva ku dňu prijatia rozhodnutia o začatí konania vo veci formálneho zisťovania. Rozhodnutie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania s ohľadom na opatrenie, ktorého vykonanie prebieha a ktoré Komisia kvalifikovala ako novú pomoc, totiž nevyhnutne mení právny dosah skúmaného opatrenia, ako aj právne postavenie podnikov, ktoré sú jej príjemcami, a to najmä pokiaľ ide o pokračovanie vykonávania tohto opatrenia. Tento záver platí nielen v prípade, keď orgány členského štátu považujú vykonávané opatrenie za existujúcu pomoc, ale aj keď podľa týchto orgánov dané opatrenie štátnu pomoc nepredstavuje.

Rozhodnutie Komisie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania v súvislosti s opatrením pomoci, ktoré je už úplne vykonané, nemožno považovať za napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ. Na rozdiel od rozhodnutia o začatí konania vo veci formálneho zisťovania vo vzťahu k vykonávanému opatreniu rozhodnutie takejto povahy, ktoré sa týka opatrenia, ktoré už bolo úplne vykonané, totiž v zásade nevyvoláva samostatné právne účinky, keďže nemá právne záväzný dostatočne okamžitý a určitý účinok na členský štát, ktorý je jeho adresátom, a na prijímateľa alebo prijímateľov predmetného opatrenia. Jednak predmetné opatrenie nemožno pozastaviť vzhľadom na to, že sa ku dňu prijatia napadnutého rozhodnutia už v celom rozsahu vykonalo. Ďalej z dôvodu svojho obsahu a dosahu nemôže rozhodnutie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania vo vzťahu k vykonávanému opatreniu dotknutému členskému štátu založiť povinnosť vymáhať poskytnutú pomoc. Navyše z článku 11 ods. 2 nariadenia č. 659/1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES vyplýva, že Komisia podlieha prísnym podmienkam v prípade, že zvažuje zaviazať dotknutý členský štát na dočasné vrátenie pomoci.

V tejto súvislosti aj keby vnútroštátny súd, ktorému by bol v tomto zmysle predložený návrh, mal povinnosť nariadiť vrátenie predmetnej pomoci, či už by predmetné opatrenie v dobe rozhodnutia o začatí formálneho zisťovania bolo alebo nebolo vykonávané, neznamená to, že by týmto uvádzané rozhodnutie nadobudlo právne záväzný, dostatočne okamžitý a určitý právny účinok. Povinnosť vnútroštátneho súdu prijať zabezpečovacie opatrenia v priebehu sporu týkajúceho sa eventuálneho opatrenia pomoci totiž vyžaduje splnenie podmienok odôvodňujúcich takéto opatrenia, a síce že nie je spochybnená kvalifikácia opatrenia ako štátnej pomoci, je vykonávané alebo už bolo vykonané a neboli zistené žiadne mimoriadne okolnosti vylučujúce vrátenie pomoci. Absolútna a nepodmienená povinnosť vnútroštátneho súdu riadiť sa automaticky predbežným posúdením Komisie neexistuje.

Navyše obchodná neistota a vnímanie ostatných subjektov, pokiaľ ide o situáciu príjemcu pomoci, sa nemôžu považovať za záväzné právne účinky, pretože ide iba o jednoduché skutočné následky, a nie záväzné právne účinky, ktoré má rozhodnutie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania vyvolávať.

(pozri body 37, 38, 40, 41, 44 – 46, 51)
UZNESENIE VŠEOBECNÉHO SÚDU (odvolacia komora)

z 18. septembra 2014

Luigi Marcuccio

proti

Európskej komisii

„Odvolanie — Verejná služba — Úradníci — Zamietnutie žaloby v prvostupňovom konaní ako zjavne neprípustnej — Neexistencia zhody medzi žalobou podanou faxom a originálom predloženým neskôr — Lehota na podanie žaloby — Zmeškanie — Odvolanie, ktoré je čiastočne neprípustné a čiastočne zjavne nedôvodné“

Predmet:

Odvolanie podané proti uzneseniu Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) zo 17. októbra 2013, Marcuccio/Komisia (F‑127/12, Zb. VS, EU:F:2013:161), a smerujúce k zrušeniu tohto uznesenia

Rozhodnutie:

Odvolanie sa zamieta. Luigi Marcuccio znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Európska komisia v rámci tohto konania. L. Marcuccio je povinný nahradiť Všeobecnému súdu sumu 2000 eur na základe článku 90 jeho rokovacieho poriadku.

Abstrakt

Súdne konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Žaloba podaná faxom v lehote na podanie žaloby – Vlastnoručný podpis advokáta odlišný od podpisu nachádzajúceho sa na origináli žaloby zaslanej poštou – Dôsledok – Nezohľadnenie dátumu doručenia faxom na účely posúdenia zachovania lehoty na podanie žaloby

(Štatút Súdneho dvora, článok 21; Rokovací poriadok Súdu pre verejnú službu, článok 34 ods. 1 a 6)

Pokiaľ ide o vzťah medzi podpisom advokáta, ktorý zastupuje žalobcu, nachádzajúcim sa na žalobe zaslanej faxom a podpisom nachádzajúcim sa na origináli podania predloženom najneskôr do desiatich po jeho zaslaní faxom, v prípade, že podpis advokáta uvedený na konci žaloby zaslanej faxom nie je totožný s podpisom uvedeným na následne predloženom origináli žaloby, žalobu podanú faxom nie je možné zohľadniť na účely zachovania lehoty na podanie žaloby.

Článok 34 ods. 6 Rokovacieho poriadku Súdu pre verejnú službu totiž stanovuje, že deň, keď bola kópia podpísaného originálu podania doručená kancelárii akýmikoľvek technickými komunikačnými prostriedkami dostupnými Súdu pre verejnú službu, sa považuje za deň doručenia na účely zachovania procesných lehôt za predpokladu, že podpísaný originál podania sa predloží kancelárii najneskoršie do desiatich dní po doručení jeho kópie. Striktné uplatnenie týchto procesných pravidiel zodpovedá požiadavke právnej istoty a potrebe vyhnúť sa akejkoľvek diskriminácii alebo svojvoľnému zaobchádzaniu pri výkone spravodlivosti.

(pozri body 11 a 18)

Odkaz:

Súdny dvor: rozsudok z 22. septembra 2011, Bell & Ross/ÚHVT, C‑426/10 P, Zb., EU:C:2011:612, bod 43 a citovaná judikatúra

Všeobecný súd: uznesenia zo 14. novembra 2013, Marcuccio/Komisia, T‑229/13 P, Zb. VS, EU:T:2013:608, body 14 až 20; z 19. decembra 2013, Marcuccio/Komisia, T‑385/13 P, Zb. VS, EU:T:2013:710, body 13 až 21, a z 10. apríla 2014, Marcuccio/Komisia, T‑57/14 P, Zb. VS, EU:T:2014:223, bod 9
UZNESENIE VŠEOBECNÉHO SÚDU (odvolacia komora)

z 18. septembra 2014

Luigi Marcuccio

proti

Európskej komisii

„Odvolanie — Verejná služba — Úradníci — Zamietnutie žaloby v prvostupňovom konaní ako zjavne neprípustnej — Neexistencia zhody medzi žalobou podanou faxom a originálom predloženým neskôr — Lehota na podanie žaloby — Zmeškanie — Odvolanie, ktoré je čiastočne neprípustné a čiastočne zjavne nedôvodné“

Predmet

:

Odvolanie podané proti uzneseniu Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) zo 17. októbra 2013, Marcuccio/Komisia (F‑145/12, Zb. VS, EU:F:2013:162), a smerujúce k zrušeniu tohto uznesenia

Rozhodnutie

:

Odvolanie sa zamieta. Luigi Marcuccio znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Európska komisia v rámci tohto konania. L. Marcuccio je povinný nahradiť Všeobecnému súdu sumu 2000 eur na základe článku 90 jeho rokovacieho poriadku.

Abstrakt

Súdne konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Žaloba podaná faxom v lehote na podanie žaloby – Vlastnoručný podpis advokáta odlišný od podpisu nachádzajúceho sa na origináli žaloby zaslanej poštou – Dôsledok – Nezohľadnenie dátumu doručenia faxom na účely posúdenia zachovania lehoty na podanie žaloby

(Štatút Súdneho dvora, článok 21; Rokovací poriadok Súdu pre verejnú službu, článok 34 ods. 1 a 6)

Pokiaľ ide o vzťah medzi podpisom advokáta, ktorý zastupuje žalobcu, nachádzajúcim sa na žalobe zaslanej faxom a podpisom nachádzajúcim sa na origináli podania predloženom najneskôr do desiatich po jeho zaslaní faxom, v prípade, že podpis advokáta uvedený na konci žaloby zaslanej faxom nie je totožný s podpisom uvedeným na následne predloženom origináli žaloby, žalobu podanú faxom nie je možné zohľadniť na účely zachovania lehoty na podanie žaloby.

Článok 34 ods. 6 Rokovacieho poriadku Súdu pre verejnú službu totiž stanovuje, že deň, keď bola kópia podpísaného originálu podania doručená kancelárii akýmikoľvek technickými komunikačnými prostriedkami dostupnými Súdu pre verejnú službu, sa považuje za deň doručenia na účely zachovania procesných lehôt za predpokladu, že podpísaný originál podania sa predloží kancelárii najneskoršie do desiatich dní po doručení jeho kópie. Striktné uplatnenie týchto procesných pravidiel zodpovedá požiadavke právnej istoty a potrebe vyhnúť sa akejkoľvek diskriminácii alebo svojvoľnému zaobchádzaniu pri výkone spravodlivosti.

(pozri body 11 a 18)

Odkaz:

Súdny dvor: rozsudok z 22. septembra 2011, Bell & Ross/ÚHVT, C‑426/10 P, Zb., EU:C:2011:612, bod 43 a citovaná judikatúra

Všeobecný súd: uznesenia zo 14. novembra 2013, Marcuccio/Komisia, T‑229/13 P, Zb. VS, EU:T:2013:608, body 14 až 20; z 19. decembra 2013, Marcuccio/Komisia, T‑385/13 P, Zb. VS, EU:T:2013:710, body 13 až 21, a z 10. apríla 2014, Marcuccio/Komisia, T‑57/14 P, Zb. VS, EU:T:2014:223, bod 9
UZNESENIE VŠEOBECNÉHO SÚDU (odvolacia komora)

zo 14. júla 2014

Vec T‑356/13 P

Giorgio Lebedef

proti

Európskej komisii

„Odvolanie – Verejná služba – Úradníci – Disciplinárne konanie – Disciplinárny postih – Zaradenie do nižšej platovej triedy – Odvolanie, ktoré je čiastočne zjavne neprípustné a čiastočne zjavne nedôvodné“

Predmet:

Odvolanie podané proti rozsudku Súdu pre verejnú službu Európskej únie (prvá komora) z 24. apríla 2013, Lebedef/Komisia (F‑56/11, Zb. VS, EU:F:2013:49), a smerujúce k zrušeniu tohto rozsudku

Rozhodnutie:

Odvolanie sa zamieta. G. Lebedef znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii v tomto konaní.

Abstrakt

Žaloby úradníkov – Námietka nezákonnosti – Akty, ktorých nezákonnosti sa možno dovolávať – Disciplinárne rozhodnutie, ktoré nadobudlo právoplatnosť a bolo prijaté skôr ako napadnuté disciplinárne rozhodnutie – Vylúčenie

(Články 263 ZFEÚ a 277 ZFEÚ; služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)

V rámci žaloby podanej proti rozhodnutiu, ktorým sa úradníkovi ukladá disciplinárny postih, Súd pre verejnú službu nemôže vecne preskúmať námietku nezákonnosti proti skôr prijatému disciplinárnemu rozhodnutiu, keď toto rozhodnutie nepredstavuje právny základ napadnutého rozhodnutia a keď má úradník právo podať žalobu proti tomuto prvému disciplinárnemu rozhodnutiu v súlade s článkami 90 a 91 služobného poriadku a v lehotách stanovených v týchto článkoch.

Článok 277 ZFEÚ je totiž vyjadrením všeobecnej zásady, ktorá zaisťuje každému účastníkovi konania právo napadnúť, aby dosiahol zrušenie aktu, proti ktorému môže podať žalobu, ako vedľajšiu otázku platnosť predchádzajúceho aktu inštitúcie tvoriaceho právny základ napadnutého aktu, ak tento účastník konania nemal právo podať podľa článku 263 ZFEÚ priamu žalobu proti takémuto aktu, ktorého následky znáša bez toho, aby mohol navrhnúť jeho zrušenie.

V tejto súvislosti platí, že lehoty na podanie sťažnosti a žaloby sú kogentné a nie sú dispozitívne pre účastníkov konania a súd, pretože boli zavedené na zabezpečenie jasnosti a istoty právnych situácií. Umožniť úradníkovi napadnúť prvé disciplinárne rozhodnutie ako vedľajšiu otázku v rámci žaloby podanej proti druhému disciplinárnemu rozhodnutiu by bolo nezlučiteľné so zásadami, ktoré upravujú právne prostriedky nápravy zavedené služobným poriadkom a narušovalo by stabilitu tohto systému, ako aj zásadu právnej istoty, z ktorej tento systém čerpá.

(pozri body 23, 24, 31 a 32)

Odkaz:

Súdny dvor: rozsudky zo 6. marca 1979, Simmenthal/Komisia, 92/78, Zb., EU:C:1979:53, bod 39, a z 19. januára 1984, Andersen a i./Parlament, 262/80, Zb., EU:C:1984:18, bod 6

Všeobecný súd: uznesenie z 21. júna 2010, Meister/ÚHVT, T‑284/09 P, Zb. VS, EU:T:2010:246, bod 25 a citovaná judikatúra
80

Žalobca sa domáha, aby sa mu priznalo 388000 eur z dôvodu straty príležitosti byť znovu zvolený na ďalšie päťročné obdobie, keďže sa mu v podstate zabránilo vykonávať funkciu poslanca po dobu sedem a pol mesiaca a potom bol zapojený do súdneho sporu, ktorý nasledoval a trval viac ako dva roky. Domnieva sa, že bol tak vylúčený z politického života po dobu takmer pätiny trvania jeho mandátu, čo mu zabránilo vytvoriť si vďaka úplnej politickej činnosti svoju sieť. Domnieva sa, že jeho škoda vyplýva zo straty náhrady za funkčné príspevky, na ktoré by mal nárok, ak by bol zvolený, a zároveň zo straty nových príležitostí so zvláštnou ekonomickou hodnotou, ktorú by tento mandát mohol priniesť jeho politickej kariére spolu s pridelením ďalších prestížnych funkcií v rámci inštitúcií.
19

Dôkazom nie je ani zápis žalobkyne do registra transparentnosti Únie. Aj keby tento zápis preukazoval, že žalobkyňa je, ako sama tvrdí, existujúcou organizáciou sídliacou v Írsku, nič to nemení na skutočnosti, že podmienkou zápisu do tohto registra nie je existencia právnej subjektivity dotknutého subjektu, čo vyplýva predovšetkým z bodu 14 Dohody medzi Európskym parlamentom a Európskou komisiou o zriadení registra transparentnosti pre organizácie a samostatne zárobkovo činné osoby, ktoré sa podieľajú na tvorbe a vykonávaní politiky Európskej únie (Ú. v. EÚ L 191, s. 29) z 23. júna 2011. Podľa uvedeného bodu 14 totiž „od sietí, platforiem alebo iných foriem kolektívnej činnosti bez právneho postavenia alebo právnej subjektivity, ktoré však sú de facto zdrojom organizovaného vplyvu a zapájajú sa do činností patriacich do rozsahu pôsobnosti registra, sa očakáva, že sa zaregistrujú“.
49

Napokon v tomto kontexte treba skúmať tvrdenie žalobkýň uvedené v bode 80 návrhu, podľa ktorého Komisia nesprávne pochopila základný princíp ich postupu určenia počtu personálu, ktorý v skutočnosti spočíval v tom, že v prvom alebo aj v druhom roku prevádzky bude k dispozícii vyšší počet personálu s tým, že v treťom a štvrtom roku bude podstatne znížený v dôsledku zvýšenej efektivity prostredníctvom inovatívnych konsolidačných postupov. V rozsahu, v akom možno toto tvrdenie chápať ako kritiku zistení uvedených v bodoch 44 až 46 vyššie, sa musí odmietnuť. Hoci nemožno vylúčiť, že by úsilie o inovatívnu konsolidáciu v priebehu prvých rokov mohlo viesť k zníženiu počtu personálu poskytujúceho v neskoršom období podporu vyššiemu počtu užívateľov, a spochybniť tým vhodnosť modelu, podľa ktorého sú uchádzači povinný uviesť iba počet personálu pre štvrtý rok prevádzky, pričom počet personálu pre prvý, druhý a tretí rok je automaticky vypočítaný v pomere k menšiemu počtu užívateľov, žalobkyne nepredložili žiadne dôkazy, ktoré by preukazovali, že vo svojej ponuke skutočne navrhujú také metódy, ktoré by navyše boli transparentné, logické, koherentné, kontrolovateľné, úplné a praktické, ako to vyžadujú súťažné podklady (časť 1‑5‑0 „Metóda na určenie počtu personálu – finančné aspekty“ kapitoly 2.2). Jediný prvok zvyšujúci efektivitu, na ktorý žalobkyne vo svojom ústnom vyjadrení odkázali, bola skutočnosť, že navrhli systém, v ktorom by užívatelia žiadali o vybavenie informačného systému prostredníctvom on‑line platformy namiesto iných metód komunikácie. V rozsahu, v akom možno posúdiť tvrdenie tohto typu bez konkrétnych dôkazov na jeho podporu, sa však nezdá, že aj keby také opatrenia mohli zvýšiť efektivitu časovej organizácie (time‑management efficiency) užívateľov služieb, bez ďalších podkladov sa nezdá, že by mali citeľný vplyv na efektivitu personálu uchádzača, o to viac, že nebola prezentovaná konkrétna inovácia, pokiaľ ide o ich úlohu dodať požadované vybavenie.
30

To znamená, že v prípade, ak orgán určí akt Únie členskému štátu bez ohľadu na to, či je opatrenie, ktoré musí urobiť členský štát v nadväznosti na daný akt, automatické, alebo je výsledok v každom prípade nepochybný, akt sa priamo týka každej osoby, ktorá je týmto opatrením dotknutá. Pokiaľ akt naopak ponecháva členskému štátu možnosť konať alebo nekonať, dotknutej osoby sa priamo dotýka práve činnosť alebo nečinnosť členského štátu, a nie samotný akt. Inými slovami, vyvolanie účinkov uvedeného aktu nesmie závisieť od výkonu diskrečnej právomoci zo strany tretej osoby, ibaže by bolo zjavné, že túto právomoc možno uplatniť iba v určitom zmysle (uznesenie Súdu prvého stupňa z 10. septembra 2002, Japan Tobacco a JT International/Parlament a Rada, T-223/01, Zb. s. II-3259, bod 46).
18

Dňa 25. marca 2013 rozhodol guvernér CCB o uplatnení reorganizačných opatrení na BoC a Laïki. Dňa 29. marca 2013 boli na tieto účely uverejnené dva výnosy na základe zákona z 22. marca 2013, a to: — to peri diasosis me idia mesa tis Trapezas Kyprou Dimosias Etaireias Ltd Diatagma tou 2013, Kanonistiki Dioikitiki Praxi No. 103 [výnos z roku 2013 o reorganizácii vlastnými prostriedkami BoC, regulačný správny akt č. 103, ďalej len „výnos č. 103“, EE, príloha III(I), č. 4645, 29.3.2013, s. 769 až 780], — to Peri tis Polisis Orismenon Ergasion tis Cyprus Popular Bank Public Co Ltd Diatagma tou 2013, Kanonistiki Dioikitiki Praxi No. 104 [výnos z roku 2013 o predaji niektorých činností Laïki, regulačný správny akt č. 104, ďalej len „výnos č. 104“, EE, príloha III(I), č. 4645, 29.3.2013, s. 781 až 788].
23

Treba totiž uviesť, po prvé, že list z 2. septembra 2013 odpovedá na list, ktorý žalobkyňa predtým zaslala Komisii 1. augusta 2013. V tomto skoršom liste sa však žalobkyňa obmedzila na žiadosť o stretnutie s Komisiou na účely prediskutovania „uplatniteľnosti“ odôvodnenia 29 a článku 37 nariadenia č. 1901/2006 na nepatentované lieky na ojedinelé ochorenia („Shire would like to request a meeting with European Commission to discuss the applicability of Paediatric Regulation to non‑patented, orphan medicinal products“). Hoci názov listu, ako zdôrazňuje žalobkyňa, odkazuje na liek Xagrid, nikde sa neuvádza, že žalobkyňa tiež požiadala Komisiu, aby sa konkrétne vyjadrila k uplatneniu nariadenia č. 1901/2006 na tento liek. Pokiaľ ide o list z 2. septembra 2013, z jeho znenia vyplýva, že Komisia v ňom žalobkyni presne odpovedala, že žiadané stretnutie nie je potrebné, s uvedením vlastného výkladu článku 37 nariadenia č. 1901/2006, ktorý neumožňuje uznať predĺženie obdobia exkluzivity na trhu pre nepatentované lieky na ojedinelé ochorenia („I regret to inform you that we do not share the interpretation [of] Article 37“ a „In view of the above explanations, a meeting with the Commission services does not seem to be necessary“). Preto výrazy použité Komisiou v tomto liste jednoznačne preukazujú vôľu tejto inštitúcie na jednej strane odmietnuť požadované stretnutie a na druhej strane vysvetliť, že sa nestotožňuje s navrhovaným výkladom článku 37 nariadenia č. 1901/2006.
43

Navyše bolo rozhodnuté, že odmietnutie ponuky záväzku zo strany Komisie nie je opatrením so záväznými právnymi účinkami, ktorým by mohli byť dotknuté záujmy spoločnosti, ktorá záväzok ponúkla, pretože Komisia môže svoje rozhodnutie zmeniť alebo Rada môže rozhodnúť, že antidumpingové clo neuloží. Takéto odmietnutie je opatrením, ktoré má predbežný charakter a ktorého cieľom je pripraviť konečné rozhodnutie, a teda nepredstavuje ani napadnuteľný akt (rozsudok zo 14. marca 1990, Gestetner Holdings/Rada a Komisia, C‑156/87, Zb., EU:C:1990:116, bod 8). Hospodárske subjekty však môžu prípadne namietať proti akýmkoľvek nezrovnalostiam týkajúcim sa odmietnutia ich návrhov záväzku, a to tak, že napadnú nariadenie o uložení konečného antidumpingového cla (rozsudok zo 14. marca 1990, Nashua Corporation a i./Komisia a Rada, C‑133/87 a C‑150/87, Zb., EU:C:1990:115, bod 10).
16

Dňa 25. marca 2013 začal guvernér CCB proces reorganizácie BoC a Laïki. Dňa 29. marca 2013 boli na tento účel vydané na základe zákona z 22. marca 2013 dve nariadenia, a to: — to peri diasosis me idia mesa tis Trapezas Kyprou Dimosias Etaireias Ltd Diatagma tou 2013, Kanonistiki Dioikitiko Praxi No. 103 [nariadenie z roku 2013 o reorganizácii BoC jej vlastnými prostriedkami; regulačný správny akt č. 103, ďalej len „nariadenie č. 103“, EE, príloha III (I), č. 4645, 29. 3. 2013, s. 769 až 780] a — to Peri tis Polisis Orismenon Ergasion tis Cyprus Popular Bank Public Co Ltd Diatagma tou 2013, Kanonistiki Dioikitiki Praxi No. 104 [nariadenie z roku 2013 o predaji niektorých prevádzok Laïki; regulačný správny akt č. 104, ďalej len „nariadenie č. 104“, EE, príloha III (I), č. 4645, 29. 3. 2013, s. 781 až 788].
2

V nadväznosti na rozhodnutie Európskeho parlamentu a Rady č. 1982/2006/ES z 18. decembra 2006 o siedmom rámcovom programe Európskeho spoločenstva v oblasti výskumu, technického rozvoja a demonštračných činností (2007 – 2013) (Ú. v. EÚ L 412, 2006, s. 1) uzavrela Komisia Európskych spoločenstiev so žalobkyňou 19. decembra 2007 a 2. septembra 2008 dohodu o grante s názvom „Senior – Social Ethical and Privacy Needs in ICT for Older People: a dialogue roadmap“ (Senior – potreby v oblasti sociálnej etiky a dôvernosti informácií v oblasti IKT pre starších ľudí: plán dialógu“, ďalej len „dohoda Senior“) a dohodu o grante s názvom „Market Requirements, Barriers and Cost‑Benefits Aspects of Assistive Technologies“ (Požiadavky trhu, prekážky a aspekty nákladov a prínosov asistenčných technológií, ďalej len „dohoda MARE“).
23

ECHA uvádza, že v žalobe a v návrhu na nariadenie predbežného opatrenia sú ako kontaktné údaje zástupcu žalobkyne uvedené sídlo žalobkyne a elektronická adresa podniku, ktorý patrí k skupine podnikov, ktorej súčasťou je aj žalobkyňa. V tejto situácii vznikajú pochybnosti o nezávislosti zástupcu žalobkyne na Všeobecnom súde. Dokumenty predložené žalobkyňou v replike tieto pochybnosti neodstraňujú. Presnejšie, zástupca žalobkyne by mohol byť zapísaný do zoznamu ako nezávislý advokát, a zároveň mať aj pracovnoprávny vzťah so zamestnávateľom.
39

Je potrebné pripomenúť, že osoba, ktorá podá návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania, je osobou, ktorej je určené rozhodnutie zamietajúce tento návrh. V tomto prípade vyplýva postavenie dotknutej osoby ako osoby, ktorej je rozhodnutie určené, priamo z článku 8 ods. 5 nariadenia č. 771/2008. Toto ustanovenie je v súlade so všeobecným pravidlom, podľa ktorého je s výnimkou žalôb proti rozhodnutiam, ktorými sa zamieta návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania, právo vedľajšieho účastníka konania podať opravný prostriedok obmedzené na prípady, v ktorých sa ho predmetný akt priamo týka. Pokiaľ ide o konania pred súdom Únie, táto zásada je zohľadnená v článku 56 ods. 2 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorý stanovuje, že právo vedľajších účastníkov konania iných ako členské štáty a inštitúcie podať odvolanie proti rozhodnutiu Všeobecného súdu je obmedzené len na prípady, v ktorých sa ich toto rozhodnutie priamo dotýka.
18

Komisia nakoniec uvádza, že považovať žalobu za prípustnú by nebolo v súlade so systémom rozdelenia právomocí medzi súdom Európskej únie a Komisiou, ani s opravnými prostriedkami stanovenými v Zmluve a ani s požiadavkami riadneho výkonu spravodlivosti a riadneho priebehu správneho konania pred Komisiou, vzhľadom na to, že súd Únie je vyzvaný na posúdenie otázok, ku ktorým sa Komisia ešte nemala príležitosť vyjadriť. Vecné posúdenie žaloby by tak malo za následok predbiehanie diskusií o merite veci a viedlo by ku konfúzii jednotlivých etáp správnych a súdnych konaní.
1.

Konanie o nariadení predbežného opatrenia — Odklad výkonu — Podmienky nariadenia — Naliehavosť — Vážna a nenapraviteľná ujma — Dôkazné bremeno — Majetková ujma — Situácia spôsobilá ohroziť existenciu žalujúcej spoločnosti — Posúdenie s ohľadom na situáciu skupiny, do ktorej podnik patrí, a jeho akcionárov — Verejný záujem na vykonaní rozhodnutí prijatých inštitúciami Únie, ktorý prekračuje osobitný záujem spoločností tvoriacich súčasť skupiny, do ktorej patria — Právna nespôsobilosť skupiny, do ktorej podnik patrí, poskytnúť finančnú podporu — Neexistencia (článok 278 ZFEÚ) (pozri body 18 – 21, 27 – 33)
1.

Konanie o nariadení predbežného opatrenia — Odklad výkonu — Podmienky nariadenia — Naliehavosť — Vážna a nenapraviteľná ujma — Dôkazné bremeno — Majetková ujma — Situácia spôsobilá ohroziť existenciu žalujúcej spoločnosti — Posúdenie s ohľadom na situáciu skupiny, do ktorej podnik patrí, a jeho akcionárov — Verejný záujem na vykonaní rozhodnutí prijatých inštitúciami Únie, ktorý prekračuje osobitný záujem spoločností tvoriacich súčasť skupiny, do ktorej patria — Právna nespôsobilosť skupiny, do ktorej podnik patrí, poskytnúť finančnú podporu — Neexistencia (článok 278 ZFEÚ) (pozri body 18 21, 27 33)