48

V tomto kontexte Østre Landsret (Východodánsky odvolací súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. a) Môže sa členský štát odvolávať na článok 1 ods. 2 smernice [90/435] o uplatňovaní vnútroštátnych ustanovení na zabránenie podvodom alebo zneužívaniu len za predpokladu, že dotknutý členský štát prijal osobitné vnútroštátne ustanovenie, ktorým sa preberá článok 1 ods. 2 tejto smernice, alebo že vnútroštátne právo obsahuje všeobecné ustanovenia či zásady týkajúce sa podvodov, zneužívania a daňových únikov, ktoré sa dajú vykladať v súlade s článkom 1 ods. 2? b) V prípade kladnej odpovede na prvú otázku: možno § 2 ods. 1 písm. c) zákona o dani z príjmov právnických osôb, podľa ktorého ‚dividendy sú oslobodené od dane alebo sa na ne vzťahuje zníženie zdanenia podľa ustanovení smernice 90/435…‘, považovať za také osobitné vnútroštátne ustanovenie v zmysle článku 1 ods. 2 smernice 90/435? 2. Je ustanovenie dohovoru o zamedzení dvojitého zdanenia uzatvoreného medzi dvoma členskými štátmi a vypracovaného v súlade s [modelovou daňovou zmluvou OECD], podľa ktorého je zdaňovanie vyplatených dividend podmienené tým, či sa príjemca dividend považuje za vlastníka požitkov v podobe týchto dividend, dojednaným ustanovením na zabránenie zneužívaniu, na ktoré sa vzťahuje článok 1 ods. 2 [smernice 90/435]? 3. V prípade kladnej odpovede na druhú otázku: prináleží vnútroštátnym súdom, aby vymedzili obsah pojmu ‚vlastník požitkov‘, alebo sa má pojem na základe smernice 90/435 vykladať v tom zmysle, že pojmu, ktorý má preskúmať Súdny dvor, treba pripísať osobitný význam v zmysle práva Únie? 4. a) V prípade, ak Súdny dvor odpovie na druhú otázku kladne a na tretiu otázku odpovie v tom zmysle, že vnútroštátnym súdom neprináleží vymedziť obsah pojmu ‚vlastník požitkov‘, má sa tento pojem vykladať v tom zmysle, že spoločnosť so sídlom v členskom štáte, ktorej za takých okolností, akými sú okolnosti prejednávanej veci, vyplatí dividendy dcérska spoločnosť z iného členského štátu, je ‚vlastníkom požitkov‘ v podobe týchto dividend v zmysle výkladu tohto pojmu v práve Únie? b) Má sa pojem ‚vlastník požitkov‘ vykladať v súlade so zodpovedajúcim pojmom v článku 1 ods. 1 v spojení s článkom 1 ods. 4 smernice Rady 2003/49/ES z 3. júna 2003 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom na výplaty úrokov a licenčných poplatkov medzi združenými spoločnosťami rôznych členských štátov (Ú. v. EÚ L 157, 2003, s. 49; Mim. vyd. 09/001, s. 380)? c) Má sa tento pojem vykladať len z hľadiska komentára k článku 10 [modelovej daňovej zmluvy OECD z roku 1977] (bod 12), alebo možno do výkladu zahrnúť aj neskôr vydané komentáre vrátane doplnení z roku 2003 týkajúcich sa ‚účelových spoločností‘ a doplnení z roku 2014 týkajúcich sa ‚zmluvných alebo zákonom stanovených povinností‘? d) Aký význam má na posúdenie otázky, či sa má príjemca dividend považovať za ‚vlastníka požitkov‘, skutočnosť, že príjemca dividend mal zmluvnú alebo zákonom stanovenú povinnosť previesť dividendy na inú osobu? e) Aký význam má na posúdenie otázky, či sa má príjemca dividend považovať za ‚vlastníka požitkov‘, skutočnosť, že vnútroštátny súd po posúdení skutkových okolností veci samej konštatuje, že príjemca – bez zmluvnej alebo zákonom stanovenej povinnosti previesť prijaté dividendy na inú osobu – nemal ‚plné‘ právo ‚používať a požívať dividendy‘ v zmysle komentára z roku 2014 k [modelovej daňovej zmluve OECD z roku 1977]? 5. Ak sa v prejednávanej veci konštatuje, – že existujú ‚vnútroštátne alebo zmluvné ustanovenia nevyhnutné k zamedzeniu daňových únikov a zneužívaniu daňového režimu‘ (pozri článok 1 ods. 2 smernice 90/435), – že spoločnosť A so sídlom v členskom štáte vyplatila dividendy svojej materskej spoločnosti B so sídlom v inom členskom štáte, ktorá ich ďalej previedla na svoju materskú spoločnosť C so sídlom mimo Európskej únie alebo [EHP], a tá ich zas previedla na svoju materskú spoločnosť D, ktorá tiež sídli mimo Európskej únie alebo [EHP], – že prvý uvedený štát a štát, v ktorom sídli spoločnosť C, nemajú podpísaný žiadny daňový dohovor, – že prvý uvedený štát a štát, v ktorom sídli spoločnosť D, majú podpísaný daňový dohovor a – že prvý uvedený štát by v zmysle svojich právnych predpisov v dôsledku toho nemal nárok na zrážkovú daň z dividend vyplatených spoločnosťou A spoločnosti D, keby bola spoločnosť D priamym vlastníkom spoločnosti A, dochádza k zneužívaniu v zmysle uvedenej smernice, takže na spoločnosť B sa nevzťahuje jej ochrana? 6. Ak sa spoločnosť sídliaca v členskom štáte (materská spoločnosť) v skutočnosti nepovažuje za oslobodenú od zrážkovej dane podľa článku 1 ods. 2 smernice 90/435 v súvislosti s dividendami prijatými od spoločnosti sídliacej v inom členskom štáte (dcérska spoločnosť), bráni článok 49 ZFEÚ v spojení s článkom 54 ZFEÚ právnej úprave, na základe ktorej posledný uvedený členský štát zdaňuje dividendy materskej spoločnosti so sídlom v inom členskom štáte, pričom tento istý členský štát považuje materské spoločnosti so sídlom na svojom území za podobných okolností za oslobodené od dane z takých dividend? 7. Ak sa spoločnosť sídliaca v členskom štáte (materská spoločnosť) v skutočnosti nepovažuje za oslobodenú od zrážkovej dane podľa článku 1 ods. 2 smernice 90/435 v súvislosti s dividendami prijatými od spoločnosti sídliacej v inom členskom štáte (dcérska spoločnosť), a materská spoločnosť v poslednom uvedenom členskom štáte sa v tomto členskom štáte považuje za zdaniteľnú osobu s obmedzenou daňovou povinnosťou v súvislosti s predmetnými dividendami, bráni článok 49 ZFEÚ v spojení s článkom 54 ZFEÚ právnej úprave, na základe ktorej posledný uvedený členský štát požaduje od spoločnosti zodpovednej za vykonanie zrážky dane (dcérska spoločnosť), aby v prípade oneskorenej úhrady splatnej zrážkovej dane zaplatila úrok z omeškania s vyššou úrokovou sadzbou, než je sadzba úroku z omeškania, ktorú členský štát uplatňuje pri daňových dlhoch právnických osôb vymáhaných od spoločností sídliacich v tom istom členskom štáte? 8. Ak Súdny dvor odpovie na druhú otázku kladne a na tretiu otázku odpovie v tom zmysle, že vnútroštátnym súdom neprináleží vymedziť obsah pojmu ‚vlastník požitkov‘, a ak spoločnosť so sídlom v členskom štáte (materskú spoločnosť) na základe toho nemožno považovať za oslobodenú od zrážkovej dane podľa smernice 90/435, čo sa týka dividend prijatých od spoločnosti so sídlom v inom členskom štáte (dcérska spoločnosť), má posledný uvedený členský štát podľa smernice 90/435 alebo článku 4 ods. 3 ZEÚ povinnosť uviesť, koho tento členský štát v takom prípade považuje za vlastníka požitkov? 9. Ak sa spoločnosť sídliaca v členskom štáte (materská spoločnosť) v skutočnosti nepovažuje za oslobodenú od zrážkovej dane podľa smernice 90/435 v súvislosti s dividendami prijatými od spoločnosti sídliacej v inom členskom štáte (dcérska spoločnosť), bráni článok 49 ZFEÚ v spojení s článkom 54 ZFEÚ (a/alebo článkom 63 ZFEÚ) samostatne alebo ako celok právnej úprave, na základe ktorej: – posledný uvedený členský štát požaduje od dcérskej spoločnosti, aby vykonala zrážku dane z dividend, a považuje túto osobu za zodpovednú voči štátu za nevykonanie zrážky dane, pričom ak materská spoločnosť sídli v tomto členskom štáte, nemá takú povinnosť vykonať zrážku dane? – posledný uvedený členský štát vyrubí z dlžnej zrážkovej dane úroky z omeškania? Vnútroštátny súd žiada Súdny dvor, aby pri odpovedi na deviatu otázku prihliadal na odpovede na šiestu a siedmu otázku. 10. V prípade, ak: – spoločnosť so sídlom v členskom štáte (materská spoločnosť) spĺňa požiadavku stanovenú v smernici 90/435, aby (v roku 2011) vlastnila najmenej 10 % akciového kapitálu spoločnosti so sídlom v inom členskom štáte (dcérskej spoločnosti), – materská spoločnosť sa v skutočnosti nepovažuje za oslobodenú od zrážkovej dane podľa článku 1 ods. 2 smernice 90/435 v súvislosti s dividendami vyplatenými dcérskou spoločnosťou, – [priamy/i) alebo nepriamy/i)] vlastník/vlastníci podielov v materskej spoločnosti so sídlom v tretej krajine sa považujú za vlastníkov požitkov v podobe predmetných dividend, – uvedený/í) [priamy/i) alebo nepriamy/i)] vlastník/vlastníci podielov tiež spĺňa/(jú) vyššie uvedenú kapitálovú požiadavku, bráni článok 63 ZFEÚ právnej úprave, na základe ktorej členský štát, v ktorom má sídlo dcérska spoločnosť, zdaňuje predmetné dividendy, pokiaľ dotknutý členský štát považuje spoločnosti sídliace na jeho území, ktoré spĺňajú kapitálovú požiadavku stanovenú v smernici 90/435, t. j. ktoré v zdaňovacom období 2011 vlastnia najmenej 10 % akciového kapitálu spoločnosti vyplácajúcej dividendy, za oslobodené od dane z takých dividend?“