26.

V tomto skutkovom a právnom kontexte Székesfehérvári Törvényszék (Župný súd Székesfehérvár) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto otázky: „1. Majú sa základné zásady a ustanovenia práva Únie (najmä článok 4 ods. 3 ZEÚ a požiadavka jednotného výkladu), ako ich vyložil Súdny dvor Európskej únie najmä v rozsudku vydanom vo veci Köbler, vykladať v tom zmysle, že určenie zodpovednosti súdu členského štátu, ktorý v poslednom stupni rozhodne rozsudkom, ktorý porušuje právo Únie, môže byť založené výlučne na vnútroštátnom práve alebo na kritériách stanovených vnútroštátnym právom? V prípade zápornej odpovede, majú sa základné zásady a ustanovenia práva Únie, najmä tri kritériá na určenie zodpovednosti ‚štátu‘, ktoré [Súdny dvor] stanovil vo veci Köbler, vykladať v tom zmysle, že splnenie podmienok zodpovednosti členského štátu za porušenie práva Únie, ktorého sa dopustili súdy tohto štátu, sa má posudzovať na základe vnútroštátneho práva? 2. Majú sa ustanovenia a základné zásady práva Únie (najmä článok 4 ods. 3 ZEÚ a požiadavka účinnej súdnej ochrany), osobitne rozsudky [Súdneho dvora] týkajúce sa zodpovednosti členského štátu vydané okrem iného vo veciach Francovich, Brasserie du pêcheur a Köbler, vykladať v tom zmysle, že právoplatnosť rozsudkov, ktoré porušujú právo Únie, vydaných súdmi členského štátu, ktoré rozhodovali v poslednom stupni, vylučuje určenie zodpovednosti členského štátu za škodu? 3. Je postup preskúmavania v rámci verejného obstarávania v súvislosti s verejnými zákazkami, ktorých hodnota je vyššia ako prahové hodnoty Spoločenstva, a súdne preskúmanie správneho rozhodnutia vydaného v uvedenom konaní so zreteľom na [smernicu 89/665], zmenenú smernicou 2007/66/ES[ ( 7 )], a [smernicu 92/13] dôležité na účely práva Únie? V prípade kladnej odpovede, je právo Únie a judikatúra Súdneho dvora Európskej únie (okrem iného rozsudky vydané vo veciach Kühne & Heitz, Kapferer a najmä Impresa Pizzarotti) relevantná, pokiaľ ide o potrebu pripustiť obnovu konania ako mimoriadny opravný prostriedok, ktorý vyplýva z vnútroštátneho práva, v súvislosti so súdnym preskúmaním správneho rozhodnutia vydaného v uvedenom postupe preskúmavania v rámci verejného obstarávania? 4. Majú sa smernice týkajúce sa postupu preskúmavania v rámci verejného obstarávania (konkrétne [smernica 89/665], ktorá bola medzičasom zmenená [smernicou 2007/66], a [smernica 92/13]) vykladať v tom zmysle, že im neodporuje vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej vnútroštátne súdy, ktoré prejednávajú spor vo veci samej, nemusia vziať do úvahy skutočnosť, ktorá sa má preskúmať podľa rozsudku [Súdneho dvora] – vydaného v prejudiciálnom konaní v súvislosti s postupom preskúmavania v rámci verejného obstarávania – a ktorú navyše neberú do úvahy ani vnútroštátne súdy, ktoré rozhodujú v konaní začatom na základe návrhu na obnovu konania podaného proti rozhodnutiu vydanému v spore vo veci samej? 5. Má sa [smernica 89/665], najmä článok 1 ods. 1 a 3 tejto smernice, a [smernica 92/13], najmä články 1 a 2 tejto smernice – osobitne so zreteľom na rozsudky vydané vo veciach Willy Kempter, Pannon GSM a VB Pénzügyi Lízing, ako aj Kühne & Heitz, Kapferer a Impresa Pizzarotti –, vykladať v tom zmysle, že vnútroštátna právna úprava alebo jej uplatňovanie, podľa ktorých napriek tomu, že rozsudok [Súdneho dvora] vydaný v prejudiciálnom konaní pred vydaním rozsudku v druhostupňovom konaní stanoví relevantný výklad ustanovení práva Únie, súd, ktorý prejednáva vec, odmietne tento výklad z dôvodu, že bol uvedený oneskorene, a súd, ktorý prejednáva návrh na obnovu konania, neskôr rozhodne, že obnova konania nie je prípustná, je v súlade s uvedenými smernicami a s požiadavkou účinnej súdnej ochrany a so zásadami ekvivalencie a efektivity? 6. Ak sa na základe vnútroštátneho práva musí pripustiť obnova konania v záujme obnovenia ústavnosti podľa nového rozhodnutia Ústavného súdu, nemala by sa v súlade so zásadou ekvivalencie a zásadou stanovenou v rozsudku Transportes Urbanos pripustiť obnova konania v prípade, ak z dôvodu ustanovení vnútroštátneho práva týkajúcich sa procesných lehôt v konaní vo veci samej nebolo možné vziať do úvahy rozsudok [Súdneho dvora]? 7. Má sa [smernica 89/665], najmä článok 1 ods. 1 a 3 tejto smernice, a [smernica 92/13], najmä články 1 a 2 tejto smernice, so zreteľom na rozsudok [Súdneho dvora] Willy Kempter (C‑2/06) EU:C:2008:78, podľa ktorého sa jednotlivec nemusí osobitne odvolávať na judikatúru Súdneho dvora, vykladať v tom zmysle, že postupy preskúmavania v rámci verejného obstarávania upravené uvedenými smernicami sa môžu začať jedine podaním opravného prostriedku, ktorý obsahuje výslovný opis namietaného porušenia v rámci verejného obstarávania a navyše je v ňom presne uvedené porušené ustanovenie týkajúce sa verejného obstarávania – konkrétny článok a odsek –, teda že v postupe preskúmavania v rámci verejného obstarávania možno preskúmať len porušenia, ktoré navrhovateľ uviedol prostredníctvom odkazu na porušené ustanovenie týkajúce sa verejného obstarávania – konkrétny článok a odsek –, zatiaľ čo v ktoromkoľvek inom správnom a občianskom súdnom konaní stačí, aby jednotlivec uviedol skutočnosti a dôkazy uvedené na podporu skutočností a príslušný orgán alebo súd rozhodne o návrhu v súlade s jeho obsahom? 8. Má sa požiadavka týkajúca sa dostatočne závažného porušenia stanovená v rozsudkoch Köbler a Traghetti [del Mediterraneo] vykladať v tom zmysle, že o také porušenie nejde, ak súd, ktorý rozhoduje v poslednom stupni, v zjavnom rozpore s ustálenou judikatúrou [Súdneho dvora], ktorá bola citovaná s najvyššou mierou podrobnosti – a ktorá sa dokonca opiera o rôzne právne stanoviská –, zamietne žiadosť jednotlivca o podanie návrhu na začatie prejudiciálneho konania týkajúceho sa potreby pripustiť obnovu konania na základe absurdného odôvodnenia, že právna úprava Únie – v tomto prípade najmä [smernice 89/665 a 92/13] – neobsahuje ustanovenia, ktoré by upravovali obnovu konania, hoci v tejto súvislosti bola tiež s najvyššou mierou podrobnosti citovaná relevantná judikatúra [Súdneho dvora], a to vrátane rozsudku Impresa Pizzarotti, v ktorom sa práve v súvislosti s postupom verejného obstarávania konštatuje, že je potrebná obnova konania? S prihliadnutím na rozsudok [Súdneho dvora] CILFIT (C‑283/81) EU:C:1982:335, s akou mierou podrobnosti musí vnútroštátny súd odôvodniť nepripustenie obnovy konania, ak sa odkloní od právneho výkladu, ktorý záväzne stanovil Súdny dvor? 9. Majú sa zásady účinnej súdnej ochrany a ekvivalencie uvedené v článku 19 ZEÚ a článku 4 ods. 3 ZEÚ, sloboda usadiť sa a slobodné poskytovanie služieb stanovené v článku 49 ZFEÚ a smernica Rady 93/37/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania prác, ako aj [smernice 89/665, 92/13 a 2007/66] vykladať v tom zmysle, že [nebránia tomu], aby príslušné orgány a súdy v zjavnom rozpore s uplatniteľným právom Únie postupne zamietli všetky opravné prostriedky podané žalobcom z dôvodu, že mu bola znemožnená účasť na postupe verejného obstarávania, pričom na podanie týchto opravných prostriedkov treba v prípade potreby vypracovať viaceré dokumenty, ktoré si vyžadujú vynaloženie času a finančných prostriedkov v značnom rozsahu, alebo sa zúčastniť na vypočutiach, a hoci je pravda, že teoreticky existuje možnosť určiť zodpovednosť za škodu spôsobenú pri výkone súdnej moci, relevantná právna úprava odníma žalobcovi možnosť žiadať od súdu náhradu škody spôsobenej v dôsledku protiprávnych opatrení? 10. Majú sa zásady stanovené v rozsudkoch Köbler, Traghetti [del Mediterraneo] a Sa[n] Giorgio vykladať v tom zmysle, že nemožno nahradiť škodu spôsobenú tým, že súd členského štátu, ktorý rozhodoval v poslednom stupni, v rozpore s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora nepripustil návrh na obnovu konania, ktorý včas podal jednotlivec a v rámci ktorého by jednotlivec mohol žiadať náhradu vynaložených nákladov?“