ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Nariadenie vlády Slovenskej republiky č. 317/2007 Z. z., ktorým sa ustanovujú pravidlá pre fungovanie trhu s elektrinou, v znení platnom v čase skutkových okolností vo veci samej (ďalej len „nariadenie vlády č. 317/2007“), v § 12 s názvom „Podmienky poskytovania systémových služieb“ stanovuje: „(1) Systémové služby poskytuje prevádzkovateľ prenosovej sústavy podľa technických podmienok a pokynov elektroenergetického dispečingu využitím nakúpených podporných služieb. (2) Ak je koncový odberateľ elektriny pripojený do prenosovej sústavy, tarifu za systémové služby a tarifu za prevádzkovanie systému uhradí prevádzkovateľovi prenosovej sústavy na základe zmluvy o prenose a prístupe do prenosovej sústavy. (3) Ak nie je koncový odberateľ elektriny pripojený do prenosovej sústavy, platbu za systémové služby a platbu za prevádzkovanie systému uhradí prostredníctvom prevádzkovateľa distribučnej sústavy, do ktorej je jeho odberné miesto pripojené na základe zmluvy o distribúcii a prístupe do distribučnej sústavy. … (9) Platbu za systémové služby v prípade vývozu elektriny uhradí vývozca elektriny, ak nepreukáže, že vyvážaná elektrina bola na vymedzené územie dovezená. (10) Platba za prevádzkovanie systému sa neúčtuje za elektrinu na účely vývozu elektriny.“
(19)

Sloboda pohybu a vzájomné uznávanie dokladov o formálnych kvalifikáciách lekárov, sestier zodpovedných za všeobecnú starostlivosť, zubných lekárov, veterinárnych lekárov, pôrodných asistentiek, farmaceutov a architektov by sa mal opierať o základnú zásadu automatického uznávania dokladov o formálnych kvalifikáciách na základe koordinovaných minimálnych podmienok na odbornú prípravu. Prístup k povolaniu lekára, sestry zodpovednej za všeobecnú starostlivosť, zubného lekára, veterinárneho lekára, pôrodnej asistentky a farmaceuta by mal byť okrem toho podmienený dosiahnutím danej kvalifikácie, čím sa zabezpečí, že príslušná osoba prešla odbornou prípravou, ktorá vyhovuje minimálnym stanoveným podmienkam. Tento systém by mal byť doplnený viacerými nadobudnutými právami, ktoré môžu za istých podmienok využiť kvalifikovaní odborníci.“
40

Na jednej strane totiž skutočnosť, že žalobca vo veci samej by mal podniknúť konkrétne kroky s cieľom vyhnúť sa plateniu príspevkov do daného systému za predpokladu, že by to vôbec bolo možné, čo žalobca vo veci samej pred Súdnym dvorom napadol, skôr preukazuje, že činnosť advokáta dotknutá vo veci samej so sebou obvykle nesie tento druh výdavkov.
17

Súdny dvor tiež vykladal článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146), ktorého znenie je tiež v podstate identické so znením článku 3 ods. 1 písm. c) smernice 2008/95 v tom zmysle, že označenia a údaje uvedené v tomto ustanovení sú iba také označenia a údaje, ktoré môžu pri bežnom používaní z hľadiska spotrebiteľa slúžiť na označovanie takého výrobku alebo takej služby, pre ktoré sa žiada zápis, a to buď priamo, alebo uvedením jednej z ich podstatných vlastností (rozsudok z 20. septembra 2001, Procter & Gamble/ÚHVT, C‑383/99 P, EU:C:2001:461, bod 39).
24

Tento súd si však kladie otázku v súvislosti so súladom týchto pravidiel týkajúcich sa úpravy dane stanovených vo vnútroštátnom práve so zásadou daňovej neutrality a so smernicou o DPH.
–

Minister for Justice and Equality, Commissioner of An Garda Síochána a Írsko, v zastúpení: M. Browne, L. Williams a T. Joyce, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci A. Kerr, BL, a B. Murray, SC,
34

Okrem toho, že by diskriminácia, ktorá z toho vnútroštátneho ustanovenia vyplýva, mohla brániť voľnému pohybu uvedených umeleckých diel a narúšať hospodársku súťaž medzi zdaniteľnými obchodníkmi v Únii, mohla by tiež spochybniť zásadu daňovej neutrality, pretože so zdaniteľnými obchodníkmi, ktorí uskutočňujú rovnaké plnenia, najmä nákup a predaj umeleckých diel, by sa zaobchádzalo rozdielne, pokiaľ ide o možnosť rozhodnúť sa pre uplatnenie úpravy zdaňovania prirážky na tieto diela, podľa toho, či sú tieto diela dodané na vstupe na území členského štátu alebo boli na vstupe predmetom dodania v rámci Spoločenstva oslobodeného od dane.
38

V tejto súvislosti treba usúdiť, ako uviedol generálny advokát v bodoch 76 a 77 svojich návrhov, že popretie právomoci ECHA na doplnenie existujúcej identifikácie chemickej látky z dôvodu, že táto látka už bola identifikovaná, by viedlo k výsledku, ktorý je nesprávny a v rozpore s cieľmi nariadenia REACH. Takýto výklad tohto nariadenia by totiž viedol k zablokovaniu vedeckého hodnotenia uvedenej látky k okamihu jej pôvodnej identifikácie a bol by v rozpore so samotnou úlohou ECHA spočívajúcou v „posudzovaní nebezpečnosti látok“, ako stanovuje uvedené nariadenie, pričom na to, aby bolo toto posúdenie účinné a efektívne, je potrebné, aby mohlo byť vykonané aj po tom, čo sa uskutočnila pôvodná identifikácia, a to s cieľom umožniť jeho doplnenie o nové vedecké údaje.
25

Je pravda, že uvedený súd zdôrazňuje, že na rakúskom trhu práce v zásade neexistujú štrukturálne znevýhodnenia pracovníkov, ktorí sú členmi niektorej z cirkví uvedených v ARG. Ak by však boli títo pracovníci nútení pracovať počas jedného z najvýznamnejších dní ich náboženstva, zatiaľ čo napríklad v prípade členov rímskokatolíckej cirkvi, ktorých hlavné sviatky sú dňami pracovného pokoja všetkých pracovníkov, to tak nie je, mohlo by sa to považovať za takéto znevýhodnenie, ktoré má § 7 ods. 3 ARG za cieľ kompenzovať.
22

Okrem toho a predovšetkým uvedený význam je potvrdený okolnosťou, ako to vyplýva z bodu 15 tohto rozsudku, že uvedená smernica sleduje presne určený a vymedzený cieľ spočívajúci v znížení systémového rizika a zabezpečení stability systémov uvedených v tejto smernici, a to minimalizovaním dôsledkov konaní vo veci nesolventnosti pre tieto systémy. Pokiaľ totiž pokyn vedúci k finančným povinnostiam nebol zadaný do takého systému jedným z jeho účastníkov, jeho nevykonanie z dôvodu konkurzného konania nevytvára systémové riziko a neovplyvňuje stabilitu takého systému. Rozšírenie ochrany stanovenej touto smernicou na prevodné príkazy vydané účastníkmi takýchto systémov v rámci týchto systémov na pokyny vedúce k finančným povinnostiam, ktoré vydali tretie osoby, a to mimo takýchto systémov, by preto išlo nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa sledovaného smernicou 98/26.
17

Pán Liberato a pani Grigorescuová uzavreli manželstvo v Ríme (Taliansko) 22. októbra 2005, pričom až do narodenia ich syna 20. februára 2006 žili spolu v tomto členskom štáte. Vzhľadom na to, že sa manželský vzťah postupne zhoršoval, odviedla matka dieťa do Rumunska a odvtedy sa do Talianska nevrátila.
45

Komisia v prvej a druhej časti druhého odvolacieho dôvodu a v prvej a druhej časti štvrtého odvolacieho dôvodu spochybňuje posúdenie Všeobecného súdu uvedené v bode 210 napadnutého rozsudku, v ktorom tento súd rozhodol, že „právo žalobkyne na obhajobu [bolo] porušené, takže je potrebné zrušiť [sporné] rozhodnutie v rozsahu, v akom žalobkyňa dostatočne preukázala nie to, že pokiaľ by sa toto procesné pochybenie nevyskytlo, malo by [sporné] rozhodnutie odlišný obsah, ale to, že mohla mať možnosť, a to aj v menej výraznej miere, na lepšiu prípravu svojej obhajoby (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. októbra 2011, Solvay/Komisia, C‑109/10 P, EU:C:2011:686, bod 57)“.
58

Konkrétne, osobné údaje sa musia podľa článku 6 ods. 1 písm. b) a c) smernice 95/46 alebo článku 5 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia 2016/679 zhromažďovať na konkrétne, explicitné a legitímne účely a musia byť primerané, relevantné a obmedzené na rozsah, ktorý je potrebný vzhľadom na uvedené účely, pričom ich spracúvanie je oprávnené, ak je podľa článku 7 písm. c) tejto smernice alebo článku 6 ods. 1 písm. c) tohto nariadenia nevyhnutné na splnenie zákonnej povinnosti, ktorou je viazaná osoba zodpovedná za ich spracovanie.
36

Dodáva však, že po nadobudnutí účinnosti smernice 2000/78 už porovnateľná disciplinárna sankcia v Rakúsku uložená byť nemôže. Nie je už totiž možné rozlišovať, či sexuálny styk s mladistvým vykonaný na osobe vo veku od 14 rokov do 18 rokov je mužskej homosexuálnej povahy, heterosexuálnej povahy, alebo lesbický, a to dokonca ani na účely uplatňovania disciplinárnych predpisov. Disciplinárne rozhodnutie z 10. júna 1975 je založené zjavne na takom rozlišovaní, pretože v podstate vychádzalo z v tom čase trestnej povahy skutkov vytýkaných E.B. z dôvodu ich mužskej homosexuálnej povahy. Hoci nemožno vylúčiť, že porovnateľná výzva na vykonanie heterosexuálneho alebo lesbického sexuálneho styku by sa považovala za konanie proti dobrým mravom, ktoré by v čase skutkových okolností mohlo mať za následok disciplinárne stíhanie, disciplinárna sankcia, ktorá by prípadne bola uložená štátnemu zamestnancovi uznanému za vinného zo sexuálneho styku s mladistvými, by za absencie konštitutívnych prvkov uvedených v § 129 bode I StG bola podstatne menej prísna. Podľa vnútroštátneho súdu skutky, ktorých sa dopustil E.B., nemohli byť takej povahy, aby odôvodňovali disciplinárnu sankciu predstavujúcu prepustenie do dôchodku.
46

Zdanenie prevodov nehnuteľností vyplývajúcich z postupov transformácie, ku ktorým dochádza v rámci skupiny spoločností, pre ktorú je charakteristická mimoriadne vysoká podielová účasť, t. j. minimálne 95 %, je považované za neprimerané, keďže na základe § 1 ods. 2a a 3 GrEStG je dotknutý prevod nehnuteľnosti v zásade už zdanený „na vstupe“, teda v čase, keď sa spoločnosť, ktorá je vlastníkom tejto nehnuteľnosti, stane súčasťou takejto skupiny spoločností. Ak by bol následne prevod uvedenej nehnuteľnosti opätovne zdanený z dôvodu postupu transformácie uskutočnenej v rámci tejto skupiny, najmä, ako je to v tomto prípade, v dôsledku zlúčenia dcérskej spoločnosti v 100 % vlastníctve, ktorá je vlastníkom tejto nehnuteľnosti, jej prevzatím, viedlo by to k dvojitému zdaneniu toho istého postupu prevodu dotknutého pozemku, čiže prvýkrát pri prevode vlastníckeho práva, ktorý zodpovedá nadobudnutiu zo strany ovládajúcej spoločnosti minimálne 95 % imania alebo majetku ovládanej spoločnosti, a druhýkrát pri postupe transformácie, ktorý v prejednávanej veci spočíva v zlúčení tejto ovládanej spoločnosti s ovládajúcou spoločnosťou jej prevzatím.
3

Odôvodnenie 1 smernice 2014/23 stanovuje: „Neexistencia jednoznačných pravidiel na úrovni Únie, ktorými sa upravuje udeľovanie koncesií, vyvoláva právnu neistotu, vytvára prekážky pre slobodné poskytovanie služieb a narušuje fungovanie vnútorného trhu. … Na základe primeraného, vyváženého a flexibilného právneho rámca pre udeľovanie koncesií by sa všetkým hospodárskym subjektom v Únii zaistil účinný a nediskriminačný prístup na trh a právna istota, čím by sa podporili verejné investície do infraštruktúry a strategických služieb pre občanov. Takýto právny rámec by zároveň poskytol hospodárskym subjektom väčšiu právnu istotu a mohol by byť základom a prostriedkom pre ešte väčšie otvorenie trhov medzinárodného verejného obstarávania a zvýšenie svetového obchodu. …“
30

V tejto súvislosti sa Consiglio di Stato (Štátna rada) domnieva, že výklad príslovky „prípadne“, ktorý zastáva Tribunale amministrativo regionale della Lombardia (Regionálny správny súd pre región Lombardsko), je príliš extenzívny. Podľa vnútroštátneho súdu by mala byť doložka o rozšírení ohraničená v dvoch aspektoch. V subjektívnej rovine by mala uvádzať verejných obstarávateľov, ktorí sa na ňu môžu odvolávať, zatiaľ čo v objektívnej rovine by mala stanoviť hospodársku hodnotu prípadného rozšírenia vrátane vyjadrenia maximálnej výšky, ako Consiglio di Stato (Štátna rada) už rozhodla v mnohých svojich rozsudkoch. Opačný výklad by ospravedlňoval neobmedzené následné priame zadávanie zákaziek, ktoré by bolo v rozpore so základnými zásadami práva Únie, podľa ktorých sa verejné zákazky zadávajú prostredníctvom postupov verejného obstarávania, a tým by tento výklad narušoval hospodársku súťaž.
25

Pokiaľ ide o uplatnenie tejto úpravy na službu poskytnutia prázdninového ubytovania poskytnutého od tretích osôb, treba pripomenúť – ako to uviedol aj vnútroštátny súd – že Súdny dvor v bodoch 23 a 24 rozsudku z 12. novembra 1992, Van Ginkel (C‑163/91, EU:C:1992:435), konštatoval, že samotné poskytnutie ubytovania cestovnou kanceláriou môže patriť pod túto osobitnú úpravu. Aby cestovné kancelárie vyhoveli potrebám zákazníkov, ponúkajú totiž dovolenky a cesty v rôznych formách, ktoré zákazníkom umožňujú za podmienok, ktoré si určia, kombinovať služby prepravy, ubytovania a ďalších plnení, ktoré tieto podnikateľské subjekty môžu poskytovať. Vyňatie služieb cestovných kancelárií z pôsobnosti článku 306 smernice o DPH iba z dôvodu, že tieto služby zahŕňajú len ubytovanie, by viedlo k zložitému daňovému systému, v ktorom by pravidlá uplatňovania DPH záviseli od súčastí služieb ponúkaných každému cestujúcemu. Takýto daňový systém by nebol v súlade s cieľmi tejto smernice.
15

V konaní pred uvedeným súdom pán Syed tvrdil, že podľa judikatúry Súdneho dvora na to, aby sa sprístupnením na predaj porušilo právo šírenia nositeľa autorského práva, sa vyžaduje aktívne konanie voči verejnosti s cieľom konkrétne predať každý kus tovaru. Nákup a skladovanie tovaru nemožno považovať za také aktívne konanie. Opačný výklad by viedol k rozšíreniu trestnej zodpovednosti, čo by bolo v rozpore so zásadou zákonnosti.
27

V prvom rade si účastníci konania protirečia v otázke, či je cieľom oznámenia zámeru pristúpiť k uverejneniu skráteného znenia zúžiť PUT v tom zmysle, že sa nebude týkať indikácií alebo foriem dávkovania chránených patentom. Ak by to tak bolo, CBG by bola povinná zúžiť PUT a uverejniť príbalový leták a súhrn charakteristík výrobku v súlade so želaním žiadateľa v skrátenom znení.
74

Okrem toho treba poznamenať, rovnako ako to urobila Európska komisia, že na účely umožnenia preskúmania zákonnosti zmlúv o úvere a ochrany slabšej zmluvnej strany bolo možné prijať iné opatrenia, ktoré by menej zasahovali do slobodného poskytovania služieb, a to predovšetkým právne predpisy oprávňujúce príslušné orgány k tomu, aby mohli na základe oznámenia alebo ex offo zasiahnuť v prípade nekalých obchodných praktík alebo porušenia práv spotrebiteľov.
8

Článok 31 Real Decreto 1624/1992 por el que se aprueba el Reglamento del Impuesto sobre el Valor Añadido (kráľovský dekrét 1624/1992, ktorým sa schvaľuje nariadenie o dani z pridanej hodnoty) z 29. decembra 1992, s názvom „Vrátenie dane podnikateľom a hospodárskym subjektom neusadeným na území, na ktorom sa uplatňuje [DPH], ani v Spoločenstve, na Kanárskych ostrovoch, v Ceute alebo Melille“, v znení uplatniteľnom v čase skutkových okolností veci samej, stanovuje: „… 7. … Ak existujú pochybnosti o pravdivosti alebo správnosti údajov uvedených v žiadosti o vrátenie dane alebo v elektronickej kópii v súvislosti s faktúrami alebo dovoznými dokladmi, na ktoré táto žiadosť odkazuje, orgán príslušný na posúdenie žiadosti môže prípadne vyzvať žiadateľa, aby predložil originály týchto dokumentov, a to prostredníctvom začatia konania, ktoré je upravené v článku 119 ods. 7 zákona 37/1992 a je zamerané na získanie doplňujúcich alebo neskorších informácií. Tieto originály musia byť k dispozícii daňovej správe až do uplynutia lehoty, v ktorej sa premlčí daňová povinnosť. Adresát žiadosti o doplňujúce alebo neskoršie informácie musí takejto žiadosti vyhovieť v lehote jedného mesiaca od jej doručenia. 8. Rozhodnutie o žiadosti o vrátenie dane sa musí prijať a doručiť žiadateľovi do štyroch mesiacov odo dňa doručenia tejto žiadosti orgánu príslušnému na prijatie uvedeného rozhodnutia. Ak je však potrebné podať žiadosť o doplňujúce alebo neskoršie informácie, rozhodnutie sa musí prijať a doručiť žiadateľovi v lehote dvoch mesiacov od poskytnutia vyžiadaných informácií alebo po uplynutí jedného mesiaca odo dňa podania tejto žiadosti, ak jej adresát nevyhovel. V týchto prípadoch konanie o vrátení dane trvá aspoň šesť mesiacov, ktoré sa počítajú od doručenia žiadosti orgánu príslušnému na rozhodnutie o nej. V každom prípade, ak je potrebné podať žiadosť o doplňujúce alebo neskoršie informácie, maximálna lehota na rozhodnutie o žiadosti o vrátenie dane je osem mesiacov odo dňa jej doručenia, pričom táto žiadosť sa považuje za zamietnutú, ak po uplynutí lehôt uvedených v tomto odseku nebolo doručené výslovné oznámenie o rozhodnutí o nej. … 10. Úplné alebo čiastočné zamietnutie žiadosti o vrátenie dane môže žiadateľ napadnúť v súlade s ustanoveniami hlavy V [Ley 58/2003 General Tributaria (zákon 58/2003 zavádzajúci všeobecný daňový kódex, ďalej len ‚všeobecný daňový kódex‘) zo 17. decembra 2003]. …“
9

Článok 2 ods. 1 písm. d), ako aj články 138 a 201 zmenenej smernice o DPH sú zhodné so zodpovedajúcimi článkami smernice o DPH. Článok 143 zmenenej smernice o DPH naopak znie: „1. Členské štáty oslobodia od dane tieto transakcie: … d) dovoz tovaru odoslaného alebo prepraveného z tretieho územia alebo z tretej krajiny do iného členského štátu, než je členský štát, v ktorom sa odoslanie alebo preprava končí, ak je takýto tovar dodaný dovozcom označeným alebo uznaným za osobu povinnú platiť DPH podľa článku 201 oslobodený od dane v súlade s článkom 138; … 2. Oslobodenie od dane podľa odseku 1 písm. d) sa v prípadoch, keď po dovoze tovaru nasleduje dodanie tovaru oslobodeného od dane podľa článku 138 ods. 1 a článku 138 ods. 2 písm. c), uplatňuje iba vtedy, ak v čase dovozu dovozca poskytol príslušným orgánom členského štátu dovozu minimálne tieto informácie: a) svoje identifikačné číslo pre DPH pridelené v členskom štáte dovozu alebo identifikačné číslo pre DPH svojho daňového zástupcu, ktorý je povinný platiť DPH, pridelené v členskom štáte dovozu; b) identifikačné číslo pre DPH zákazníka, ktorému sa tovar dodáva v súlade s článkom 138 ods. 1 pridelené v inom členskom štáte alebo svoje vlastné identifikačné číslo pre DPH pridelené v členskom štáte, v ktorom sa odoslanie alebo preprava tovaru končí, keď sa tovar premiestňuje v súlade s článkom 138 ods. 2 písm. c); c) dôkaz, že dovážaný tovar je určený na prepravu alebo odoslanie z členského štátu dovozu do iného členského štátu. Členské štáty však môžu ustanoviť, že dôkaz uvedený v písmene c) sa príslušným orgánom uvádza len na požiadanie.“
11

Pán Bogatu vykonával v Írsku činnosť ako zamestnanec v období od 26. mája 2003 do 13. februára 2009, keď o svoje zamestnanie prišiel. Odvtedy postupne poberal príspevkovú dávku v nezamestnanosti (od 20. februára 2009 do 24. marca 2010), následne nepríspevkovú dávku v nezamestnanosti (od 25. marca 2010 do 4. januára 2013) a napokon nemocenskú dávku (od 15. januára 2013 do 30. januára 2015).
3

Odôvodnenia 4, 6, 7 a 23 nariadenia č. 1346/2000 stanovujú: „(4) Na riadne fungovanie vnútorného trhu je nevyhnutné zabrániť podnetom, ktoré by zúčastnené strany viedli k tomu, aby majetok alebo súdne konania prenášali z jedného členského štátu do druhého v snahe získať výhodnejšie právne postavenie (dohadovanie o súdnej príslušnosti). … (6) V súlade so zásadou proporcionality by sa toto nariadenie malo obmedziť na ustanovenia o súdnej právomoci na začatie konkurzného konania a na rozsudky, ktoré sú vynesené priamo na základe konkurzného konania a ktoré sú s takýmto konaním úzko späté. Okrem toho by toto nariadenie malo obsahovať ustanovenia o uznávaní takých rozsudkov a o príslušnom práve, ktoré tiež spĺňajú túto zásadu. (7) Konkurzné konania týkajúce sa likvidácie platobne neschopných spoločností a iných právnických osôb, súdnych zmierov, vyrovnaní a podobných konaní sú vylúčené z rozsahu Bruselského dohovoru [z 27. septembra 1968 o súdnej právomoci a výkone rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach – neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 299, 1972, s. 32), zmeneného dohovorom z 29. novembra 1996 o pristúpení Rakúskej republiky, Fínskej republiky a Švédskeho kráľovstva (Ú. v. ES C 15, 1997, s. 1)]. … (23) Toto nariadenie, pokiaľ ide o otázky, na ktoré sa vzťahuje, by malo stanoviť jednotné kolízne normy, ktoré v rozsahu svojej platnosti nahrádzajú vnútroštátne pravidlá medzinárodného práva súkromného. Ak nie je stanovené inak, platí právny predpis členského štátu, ktorý konanie začal (lex concursus). Táto kolízna norma by mala platiť tak pre hlavné konanie, ako aj miestne konania; lex concursus určuje všetky účinky konkurzného konania, procesné aj hmotné, na dotknuté osoby a právne vzťahy. Určuje všetky podmienky začatia, vedenia a uzavretia konkurzného konania.“
113

Pokiaľ ide ďalej o údajný zásah do dobrej povesti odvolateliek, Všeobecný súd sa takisto nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 209 napadnutého rozsudku uviedol, že Rada netvrdila, že boli samy osebe zapojené do šírenia jadrových zbraní, takže neboli osobne spájané s konaniami, ktoré predstavujú ohrozenie medzinárodného mieru a bezpečnosti, a že zásah do ich dobrej povesti bol tak nevyhnutne menší ako v prípade, ak by ich opätovné zaradenie do sporných zoznamov bolo založené na takomto dôvode. Pokiaľ ide o kritérium týkajúce sa väzby so spoločnosťou IRISL, nevyplýva z neho ani to, že by IRISL bola osobne zapojená do šírenia jadrových zbraní. Nezdá sa tak, že uvedený zásah zjavne prekračuje to, čo je nevyhnuté s ohľadom na mimoriadny význam cieľa uvedeného v bode 104 tohto rozsudku a na potrebu, aby sa vo všeobecných kritériách, ktorými sa musí riadiť zaradenie osôb a subjektov do zoznamov osôb a subjektov, ktorých majetok sa zmrazuje, jasne a presne definovali osoby a subjekty, a síce v prejednávanej veci väzby so spoločnosťou IRISL, ktoré samy osebe, ak sú preukázané, takéto zaradenie do zoznamu odôvodňujú.
16

Podľa svojich stanov, ako sú uvedené v spise predloženom Súdnemu dvoru, bola IMG založená 25. novembra 1994 ako medzinárodná organizácia, nazvaná „International Management Group – Infrastructure for Bosnia and Herzegovina“, so sídlom v Belehrade (Srbsko), a to s cieľom umožniť členským štátom zúčastňujúcim sa na obnove Bosny a Hercegoviny mať na tento účel určený subjekt. Keďže IMG odvtedy postupne rozšírila svoju oblasť pôsobnosti, následne uzavrela 13. júna 2012 dohodu o sídle s Belgickým kráľovstvom.
27

Druhá časť tretieho uplatneného žalobného dôvodu sa týkala zaradenia iných výrobkov Cystus. V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 54 napadnutého rozsudku rozhodol, že odvolací senát tieto výrobky vôbec nezaradil medzi lieky, liečivé výrobky patriace do triedy 5 Niceskej dohody alebo do akejkoľvek inej kategórie, ale obmedzil sa na to, že sa domnieval, že nebolo právne dostatočným spôsobom preukázané, že uvedené výrobky majú byť zaradené ako „výživové doplnky nie na lekárske použitie“ patriace do triedy 30 Niceskej dohody.
8

Spoločnosť Manuport Services, ktorá bola spolu so spoločnosťou Belgian Bunkering and Stevedoring poverená spoločnosťou Saint‑Louis Sucre transakciami prijatia a nakládky cukru na palubu lodí, ako aj s tým súvisiacimi dokumentárnymi transakciami, uskutočnila na účet poslednej uvedenej spoločnosti tieto dokumentárne transakcie a predložila vývozné vyhlásenia príslušnej platobnej agentúre, konkrétne Bureau d’intervention et de restitution belge (Belgický úrad pre intervencie a náhrady, Belgicko, ďalej len „BIRB“), ktorý sa vtedy nazýval Office central des contingents et licences (Ústredný úrad pre licencie a kvóty, Belgicko). Na základe týchto vyhlásení Saint‑Louis Sucre získala od BIRB zaplatenie záloh na vývozné náhrady, na ktoré by mala nárok. Tieto zálohy boli s konečnou platnosťou nadobudnuté spoločnosťou Saint Louis Sucre z dôvodu vývozných náhrad v okamihu predloženia dôkazu, že cukor skutočne opustil colné územie Únie.
–

Morgan Stanley & Co International plc, v zastúpení: C. Aldebert a C. Reinbold, avocats.
20

Pán Haswani Všeobecnému súdu vytýka prvé nesprávne právne posúdenie v rozsahu, v akom porušil článok 86 ods. 4 a 5 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu. Z týchto ustanovení vyplýva, že ak žalobca nepripojí k svojmu návrhu kópiu aktu, ktorý odôvodňuje navrhovanú úpravu žaloby, tajomník Všeobecného súdu ho musí výslovne vyzvať na odstránenie jeho nedostatkov vo vopred určenej lehote, v opačnom prípade ho Všeobecný súd nemôže zamietnuť ako neprípustný. V dôsledku toho ak nepredloženie aktu odôvodňujúceho úpravu žaloby nemá za následok ex offo neprípustnosť návrhu na úpravu, o to viac by to malo platiť v prípade nepredloženia upravených dôvodov.