Keywords

Summary



Keywords

1. Prejudiciálne otázky – Právomoc Súdneho dvora

(Článok 234 ES)

2. Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi

(Článok 81 ods. 1 ES)

3. Hospodárska súťaž – Kartely – Zosúladený postup – Pojem

(Článok 81 ods. 1 ES)

4. Hospodárska súťaž – Kartely – Narušenie hospodárskej súťaže

(Článok 81 ods. 1 ES)

5. Hospodárska súťaž – Kartely – Zákaz – Výnimka – Podmienky

(Článok 81 ods. 1 a 3 ES)

Summary

1. V rámci konania podľa článku 234 ES neprislúcha Súdnemu dvoru vzhľadom na rozdelenie úloh medzi neho a vnútroštátne súdy preskúmavať, či rozhodnutie, ktorým sa na neho vnútroštátny súd obrátil, bolo prijaté v súlade s organizačnými a procesnými predpismi vnútroštátneho práva.

V rámci spolupráce Súdneho dvora s vnútroštátnymi súdmi ustanovenej v článku 234 ES prislúcha iba vnútroštátnemu súdu, ktorý koná vo veci a ktorý musí niesť zodpovednosť za prijímané súdne rozhodnutie, posúdiť z hľadiska osobitostí prípadu jednak to, či je na vydanie rozsudku potrebné rozhodnutie o prejudiciálnych otázkach, a jednak to, či sú otázky, ktoré kladie Súdnemu dvoru, právne relevantné. Z toho vyplýva, že ak sa položené otázky týkajú výkladu práva Spoločenstva, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť.

Výnimočne však Súdnemu dvoru prináleží skúmať aj podmienky, za ktorých mu vnútroštátny súd predloží vec, s cieľom posúdiť svoju vlastnú právomoc. Duch spolupráce, ktorý musí ovládať fungovanie prejudiciálneho konania, skutočne zahŕňa to, aby vnútroštátny súd bral do úvahy poslanie zverené Súdnemu dvoru, ktorým je prispievať k výkonu spravodlivosti v členských štátoch, a nie formulovať poradné stanoviská k všeobecným alebo hypotetickým otázkam.

V tejto súvislosti je odmietnutie návrhu podaného vnútroštátnym súdom možné len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Spoločenstva nemá žiadnu súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými alebo právnymi okolnosťami potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré sa mu položili.

To však neplatí v prípade ak riešenie sporu podaného na vnútroštátnom súde vyžaduje uplatnenie tak práva Spoločenstva, ako aj vnútroštátneho práva v oblasti hospodárskej súťaže a ak vnútroštátny súd svojím návrhom na prejudiciálne konanie smeruje k zabezpečeniu dodržiavania pravidla prednosti práva Spoločenstva.

(pozri body 14 – 17, 20, 21)

2. Výklad a použitie podmienky uvedenej v článku 81 ods. 1 ES o vplyve na obchod medzi členskými štátmi musia vychádzať z účelu tejto podmienky, ktorým je určiť v rámci právnej úpravy hospodárskej súťaže oblasť práva Spoločenstva a právnej úpravy členských štátov. Preto do oblasti práva Spoločenstva patria všetky kartely a postupy, ktoré by mohli ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi spôsobom, ktorý by mohol škodiť napĺňaniu cieľov jednotného trhu medzi členskými štátmi, najmä rozdelením vnútroštátnych trhov alebo zmenou štruktúry hospodárskej súťaže na spoločnom trhu.

Aby rozhodnutie, dohoda alebo postup mohli ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, musia na základe objektívnych právnych alebo skutkových okolností umožniť s dostatočnou pravdepodobnosťou predpokladať, že by mohli mať priamy či nepriamy, súčasný či potenciálny vplyv na obchod medzi členskými štátmi, a to takým spôsobom, že by bolo možné obávať sa, že budú brániť vytvoreniu spoločného trhu medzi členskými štátmi. Okrem iného je však potrebné, aby tento vplyv nebol bezvýznamný.

Ovplyvnenie obchodu vo vnútri Spoločenstva preto vo všeobecnosti vyplýva zo súčasného výskytu viacerých faktorov, ktoré by nemuseli byť nevyhnutne určujúcimi faktormi takéhoto vplyvu, pokiaľ by boli posudzované samostatne. Na zistenie, či kartel citeľne vplýva na obchod medzi členskými štátmi, je potrebné ho skúmať v hospodárskom a právnom kontexte.

V tomto ohľade na jednej strane samotná skutočnosť, že medzi účastníkmi vnútroštátneho kartelu sa nachádzajú aj hospodárske subjekty z iných členských štátov, je dôležitým prvkom v posúdení, ktoré treba vykonať, ale sama osebe nie je určujúcim faktorom na to, aby sa dospelo k záveru, že podmienka vplyvu na obchod medzi členskými štátmi je splnená.

Na druhej strane skutočnosť, že predmetom kartelu je predaj výrobkov len v jednom členskom štáte, nestačí na to, aby bolo možné vylúčiť možnosť vplyvu na obchod medzi členskými štátmi. Kartel s pôsobnosťou na celom území jedného členského štátu má vo svojej podstate za následok upevnenie rozdelenia trhu na vnútroštátnej úrovni, čím bráni vzájomnej hospodárskej preniknuteľnosti trhov sledovanej Zmluvou.

Okrem toho okolnosť, že dohoda alebo postup podporujú zvýšenie objemu obchodu medzi členskými štátmi, nevylučuje, že táto dohoda alebo tento postup môžu vplývať na tento obchod.

Preto pokiaľ ide o systém výmeny informácií medzi finančnými inštitúciami o solventnosti klientov, je úlohou vnútroštátneho súdu, aby posúdil, či existuje vzhľadom na vlastnosti relevantného trhu dostatočná pravdepodobnosť, že zavedenie takého systému má priamy či nepriamy, súčasný či potenciálny vplyv na ponuku úverov v dotknutom členskom štáte prostredníctvom hospodárskych subjektov z iných členských štátov a že tento vplyv nebude bezvýznamný.

V rámci tohto posúdenia je úlohou vnútroštátneho súdu prihliadať na predvídateľný vývoj podmienok hospodárskej súťaže a pohybu obchodov medzi členskými štátmi. V tomto ohľade treba vziať do úvahy napríklad prípadný vývoj cezhraničných činností a očakávateľný vplyv prípadných politických alebo legislatívnych iniciatív na obmedzenie právnych alebo technických prekážok obchodu.

(pozri body 33 – 39, 43, 44)

3. V ustanoveniach Zmluvy o hospodárskej súťaži je totiž obsiahnuté, že každý hospodársky subjekt musí autonómne určiť politiku, ktorú mieni uplatňovať na spoločnom trhu. Preto takáto požiadavka autonómie bráni akémukoľvek priamemu alebo nepriamemu kontaktu medzi hospodárskymi subjektmi spôsobilému ovplyvniť správanie skutočného alebo potenciálneho konkurenta na trhu alebo odhaliť tomuto konkurentovi zamýšľané správanie na trhu alebo správanie, ktoré má v úmysle prijať vo vzťahu k nemu, ak tieto zmluvy majú za cieľ alebo za následok dosiahnutie takých podmienok hospodárskej súťaže, ktoré nezodpovedajú normálnym podmienkam trhu s prihliadnutím na povahu tovarov alebo poskytovaných plnení, význam a počet podnikov a objem tohto obchodu.

Uvedená požiadavka autonómie však nevylučuje právo hospodárskych subjektov triezvo sa prispôsobiť tvrdenému alebo očakávanému správaniu ich konkurentov.

Zlučiteľnosť systému výmeny informácií medzi finančnými inštitúciami o solventnosti klientov s pravidlami Spoločenstva o hospodárskej súťaži teda nemôže byť posudzovaná abstraktne. Závisí od hospodárskych podmienok na dotknutých trhoch a charakteristických vlastností systému, najmä od účelnosti, podmienok vstupu a účasti na výmene, ako aj od charakteru vymieňaných informácií – tie môžu byť napríklad verejné alebo dôverné, zoskupené alebo rozdrobené, historické alebo súčasné – ich pravidelnosti a ich významu pre určenie cien, objemu alebo podmienok plnenia.

(pozri body 52 – 54)

4. Systém výmeny informácií medzi finančnými inštitúciami o solventnosti klientov môže znížením miery neplnenia záväzkov dlžníkov v zásade zlepšiť fungovanie ponuky úverov. Ak finančné inštitúcie z dôvodu nedostatku informácií o rizikách neplnenia záväzkov dlžníkov nemôžu medzi nimi rozpoznať tých, u ktorých je pravdepodobnosť neplnenia vyššia, riziko podstúpené inštitúciami bude z tohto dôvodu výraznejšie a inštitúcie budú mať tendenciu zahrnúť ho do výpočtu ceny úveru pre všetkých dlžníkov vrátane tých, ktorí predstavujú najmenšie riziko neplatenia a ktorí tak budú musieť znášať vyššie ceny, ako keby tieto inštitúcie boli schopné presnejšie odhadnúť pravdepodobnosť neplnenia, tendenciu, ktorú je práve preto už citovaný systém výmeny informácií v zásade schopný znížiť.

Okrem toho systém výmeny informácií medzi finančnými inštitúciami o solventnosti klientov, tým, že znižuje význam informácií vedených finančnými inštitúciami o ich vlastných klientoch, môže v zásade zvýšiť mobilitu spotrebiteľov úverov a je schopný uľahčiť vstup nových konkurentov na trh.

Z toho vyplýva, že článok 81 ods. 1 ES sa má vykladať v tom zmysle, že systém výmeny informácií medzi finančnými inštitúciami o solventnosti klientov nemá v zásade za následok obmedzenie hospodárskej súťaže v zmysle tohto ustanovenia, pokiaľ dotknutý trh alebo trhy nie sú výrazne koncentrované, pokiaľ systém neumožňuje identifikáciu veriteľov a pokiaľ podmienky vstupu a používania nie sú pre finančné inštitúcie skutkovo a právne diskriminačné.

(pozri body 55, 56, 61, 72, bod 1 výroku)

5. V prípade, ak systém výmeny informácií medzi finančnými inštitúciami o solventnosti klientov obmedzuje hospodársku súťaž v zmysle článku 81 ods. 1 ES, uplatniteľnosť výnimky podľa odseku 3 tohto článku podlieha štyrom kumulatívnym podmienkam uvedeným v tomto ustanovení a je povinnosťou vnútroštátneho súdu preskúmať, či sú tieto podmienky splnené. Na to, aby bola splnená podmienka týkajúca sa skutočnosti, že primeraný podiel na výhodách musí byť vyhradený pre spotrebiteľov, nie je v zásade nevyhnutné, aby mal každý spotrebiteľ osobitne výhodu z dohody, rozhodnutia alebo zosúladeného postupu. Naopak, je potrebné, aby celkový vplyv na spotrebiteľov na predmetných trhoch bol priaznivý.

(pozri bod 72, bod 2 výroku)