Právomoc na zmenu neznamená, že Všeobecnému súdu je priznaná právomoc vykonať posúdenie, ktoré ešte nevykonal sám odvolací senát. Výkon právomoci zmeniť rozhodnutie preto v zásade musí byť obmedzený na situácie, v ktorých Všeobecný súd po preskúmaní posúdenia vykonaného odvolacím senátom môže na základe preukázaných skutkových a právnych okolností stanoviť, aké rozhodnutie mal odvolací senát povinnosť prijať.

Je nutné konštatovať, že rozhodnutie vnútroštátneho súdu rozhodujúceho ako súd pre ochranné známky Spoločenstva v rámci žaloby pre porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva nemá voči orgánom Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) v rámci námietkového konania v súvislosti so zápisom ochrannej známky Spoločenstva právnu silu rozhodnutej veci, aj keď je uvedená ochranná známka zhodná s národnou ochrannou známkou, ktorá je predmetom žaloby pre porušenie práv. Z toho vyplýva, že existencia takého rozhodnutia nepostačuje ani v prípade, že toto rozhodnutie je právoplatné, sama osebe na to, aby Všeobecný súd mohol určiť, aké rozhodnutie mal prijať odvolací senát.

Je nepochybne pravda, že normotvorca Únie zaviedol prostredníctvom nariadenia č. 207/2009 mechanizmus, ktorý má za cieľ zaručiť jednotnú ochranu ochrannej známky Spoločenstva na celom území Únie a potvrdil tak jednotný charakter ochrannej známky Spoločenstva. V tomto kontexte normotvorca vytvoril súdy pre ochranné známky Spoločenstva, ktoré majú právomoc zakázať pokračovať v konaní, ktoré porušuje alebo hrozí porušením práv z ochrannej známky Spoločenstva, pričom uvedený zákaz sa vzťahuje na celé územie Únie.

Podľa ustálenej judikatúry sa však zákonnosť rozhodnutí odvolacích senátov musí posudzovať výlučne na základe nariadenia č. 207/2009 tak, ako ho vykladá súd Únie, a nie na základe rozhodovacej praxe, ktorá prijatiu tohto nariadenia predchádzala, pričom uvedené platí aj v rámci námietkového konania začatého v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009. To isté platí ešte viac v prípade účinku skorších vnútroštátnych rozhodnutí na riešenie sporu v prejednávanej veci. Právny režim ochrannej známky Únie je totiž autonómnym systémom, ktorý je tvorený súborom pravidiel a sleduje ciele, ktoré sú preň špecifické, pričom jeho uplatnenie je nezávislé od akéhokoľvek vnútroštátneho systému. Z toho vyplýva, že odmietnutie zápisu sa má posúdiť len na základe relevantnej právnej úpravy Únie a skoršie vnútroštátne rozhodnutia nemôžu v nijakom prípade spochybniť zákonnosť sporného rozhodnutia.

Je tiež dôležité zdôrazniť, že nariadenie č. 207/2009 neobsahuje nijaké ustanovenie, podľa ktorého by Úrad bol viazaný rozhodnutím súdu pre ochranné známky Spoločenstva, vyhláseným v rámci konania o žalobe pre porušenie práv, keď tento súd vykonáva svoju výlučnú právomoc v oblasti zápisu ochranných známok Spoločenstva a keď v tomto kontexte skúma námietky proti prihláškam týchto ochranných známok. Ustanovenia nariadenia č. 207/2009, ktoré uplatňujú zásadu právnej sily rozhodnutej veci, sa totiž týkajú iných situácií.

Okrem toho požiadavka jednotného charakteru ochrannej známky Spoločenstva, tak ako ju zdôrazňujú odôvodnenia 16 a 17 nariadenia č. 207/2009, neznamená, že orgány Úradu, a v dôsledku toho aj súd Únie, viac nemôžu v mene zásady právnej sily rozhodnutej veci preskúmať prípadnú existenciu pravdepodobnosti zámeny v rámci námietkového konania namiereného proti zápisu novej ochrannej známky Spoločenstva, aj keď je táto ochranná známka zhodná s národnou ochrannou známkou, v súvislosti s ktorou súd pre ochranné známky Spoločenstva rozhodol, že zasahuje do skoršej ochrannej známky Spoločenstva.

Je totiž potrebné zdôrazniť, že Úrad je jediným orgánom, ktorý normotvorca Únie poveril skúmaním prihlášok a ktorý môže schváliť alebo odmietnuť zápis ochrannej známky Spoločenstva. V rámci tejto právomoci patria rozhodnutia, ktoré majú podľa nariadenia č. 207/2009 prijať odvolacie senáty v súvislosti so zápisom označenia ako ochrannej známky Spoločenstva alebo jeho ochranou, do výkonu vymedzenej právomoci, a nie do sféry voľnej úvahy. Zákonnosť rozhodnutí odvolacích senátov sa má teda posudzovať výlučne na základe tohto nariadenia, ako ho vykladá súd Únie. Nariadenie č. 207/2009 pritom neobsahuje nijaké ustanovenie, podľa ktorého by Úrad bol v mene zásady právnej sily rozhodnutej veci viazaný rozhodnutím súdu pre ochrannú známku Spoločenstva konštatujúcim, že práva vyplývajúce z ochrannej známky Spoločenstva boli porušené národnou ochrannou známkou.

(pozri body 56 – 63)