NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

NIILO JÄÄSKINEN

prednesené 22. mája 2014 ( 1 )

Vec C‑525/12

Európska komisia

proti

Spolkovej republike Nemecko

„Nesplnenie povinnosti členským štátom — Smernica 2000/60/ES stanovujúca rámec pre politiku Spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva — Článok 2 bod 38 — Vodohospodárske služby — Článok 2 bod 39 — Používanie vody — Článok 9 — Vrátenie nákladov na vodohospodárske služby — Vnútroštátna právna úprava vylučujúca určité vodohospodárske služby z povinnosti úhrady nákladov — Odber vody na účely zavlažovania, priemyselnej spotreby a samozásobovania — Vzdúvanie na účely výroby elektriny vo vodnej elektrárni, plavby a ochrany pred povodňami — Akumulácia vody — Čistenie a distribúcia vody na priemyselné a poľnohospodárske účely“

I – Úvod

1. V roku 2000 prijala Európska únia radikálne inovatívne opatrenie, keď prijala rámcovú smernicu 2000/60/ES ( 2 ) (ďalej len „RSV“). Po prvýkrát akt práva Únie definuje rámec riadenia a spoločnej ochrany vôd založený nie na národných hraniciach alebo politikách, ale na vodných útvaroch, teda v závislosti od povodia, s perspektívou udržateľného rozvoja. Navyše RSV predstavuje inováciu aj preto, že integruje úvahy ekonomického charakteru do politiky vôd, čo sa prejavuje nielen uplatnením zásady „znečisťovateľ platí“, ale takisto povinnosťou ekonomického posúdenia niektorých nákladov alebo využitia vody, ( 3 ) ako aj použitím nástrojov ako cenová politika vody.

2. Vo svojej žalobe sa Európska komisia domáha, aby Súdny dvor určil, že „Spolková republika Nemecko si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z RSV, a najmä z článku 2 bodu 38[ ( 4 )] a článku 9[ ( 5 )], keď vyňala určité služby (napríklad vzdúvanie na účely výroby elektriny vo vodnej elektrárni, plavba a ochrana pred povodňami, odber na účely zavlažovania a priemyselné účely, ako aj samozásobovanie) z pôsobnosti pojmu vodohospodárske služby“. ( 6 ) Podľa Komisie sa táto žaloba „týka v podstate výkladu pojmu ,vodohospodárske služby‘ uvedeného v článku 2 bode 38 RSV“. Výklad uvedeného pojmu má podľa Komisie „podstatné dôsledky pre otázku pôsobnosti článku 9 RSV“. ( 7 )

3. Hneď na úvod poznamenávam, že táto vec je významná z viacerých hľadísk. Po prvé je to prvýkrát, čo má Súdny dvor spresniť rozsah zásady spoplatnenia služieb spojených s používaním vody v rámci RSV. To však predstavuje veľkú výzvu v kontexte vykonania RSV ako celku. Okrem toho ako potvrdila Komisia na pojednávaní, táto vec je „vzorovým konaním“ v tom zmysle, že Komisia by mohla podať veľký počet žalôb v závislosti od výkladu poskytnutého Súdnym dvorom v tejto veci. ( 8 )

4. Podľa Spolkovej republiky Nemecko, ktorú v tejto súvislosti podporujú viaceré členské štáty, RSV zavádza globálny režim správy vôd, v ktorom sa musia environmentálne ciele dosiahnuť predovšetkým prostredníctvom programov opatrení a plánov riadenia uvedených v RSV. Povinnosť úhrady nákladov za služby spojené s požívaním vody nepredstavuje centrálny a rozhodujúci nástroj riešenia problémov, ktoré vznikajú v Európe v oblasti vodných zdrojov, ale skôr konkrétne opatrenie, ktoré treba uplatňovať v oblasti zásobovania vodou a zberu a čistenia odpadovej vody.

5. Hoci treba pripustiť, že žaloba Komisie obsahuje závažné nedostatky z procesného hľadiska, v týchto návrhoch zastávam výklad, podľa ktorého normotvorca Únie zakotvil v RSV spoplatnenie dvoch hlavných druhov činnosti. Jednak ide o zásobovanie vodou, tak ako je definované v článku 2 bode 38 písm. a) RSV, ktorej znenie odráža vôľu identifikovať všetky jednotlivé fázy, ktoré musia byť zahrnuté do ceny platenej konečným používateľom. Jednak ide o zber a čistenie odpadovej vody v zmysle článku 2 bodu 38 písm. b) RSV. Služba spojená s používaním vody totiž musí byť ponúkaná poskytovateľom spotrebiteľovi alebo inému používateľovi, či už súkromnému alebo verejnému, ktorý je predstaviteľom priemyselného odvetvia alebo poľnohospodárstva. Tento výklad, ktorý sa mi zdá byť jediným rozumným prístupom, potvrdzuje tak znenie, ako aj systematika RSV, ako aj jeho legislatívna genéza, právny základ a hlavný účel, teda ochrana vody ako spoločného dedičstva.

II – Konanie pred podaním žaloby a konanie na Súdnom dvore

6. Komisia dostala v auguste 2006 sťažnosť, podľa ktorej Spolková republika Nemecko vykladala definíciu „vodohospodárske služby“ uvedenú v článku 2 bode 38 RSV v tom zmysle, že predmetné služby sa obmedzujú na zásobovanie vodou a zber, čistenie a likvidáciu odpadových vôd, takže obmedzuje pôsobnosť článku 9 RSV.

7. Dňa 7. novembra 2007 Komisia zaslala Spolkovej republike Nemecko výzvu, v ktorej uviedla, že nemecká právna úprava nie je v súlade s viacerými ustanoveniami RSV a že tento členský štát neuplatňuje správne pojem „vodohospodárske služby“.

8. Spolková republika Nemecko odpovedala na túto výzvu listami zo 6. marca 2008 a z 24. septembra 2009.

9. Dňa 30. septembra 2010 Komisia zaslala dodatočnú výzvu, na ktorú Spolková republika Nemecko odpovedala listom z 18. novembra 2010. Dňa 27. júla 2011 uvedený členský štát oznámil Komisii nariadenie o ochrane povrchových vôd z 20. júla 2011, ktorým bol prebratý článok 5 RSV.

10. Dňa 30. septembra 2011 zaslala Komisia Spolkovej republike Nemecko odôvodnené stanovisko. Spolková republika Nemecko odpovedala na odôvodnené stanovisko listom z 31. januára 2012, teda v stanovenej lehote, ktorá bola predĺžená na jej žiadosť. V júli 2012 oznámila Komisii prebratie článku 2 bodov 38 a 39 a článku 9 RSV.

11. Napriek prebratiu predmetných ustanovení Komisia dospela k záveru, že pretrváva problém odlišného výkladu definície vodohospodárskych služieb, a preto aj, podľa nej, nedostatočného uplatnenia článku 9 RSV. Podala teda 11. novembra 2012 túto žalobu.

12. Uzneseniami predsedu Súdneho dvora z 2., 5., 8., 11. a 15. apríla 2013 bol na podporu návrhov Spolkovej republiky Nemecko povolený vstup vedľajších účastníkov do konania, ktorými sú Rakúska republika, Švédske kráľovstvo, Fínska republika, Maďarsko, Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, ako aj Dánske kráľovstvo.

13. Spolková republika Nemecko, Maďarsko, Fínska republika, Švédske kráľovstvo, ako aj Komisia boli vypočutí na pojednávaní, ktoré sa konalo 5. marca 2014.

III – O prípustnosti žaloby

14. Komisia vo svojej žalobe v podstate tvrdí, že Spolková republika Nemecko si tým, že vykladala reštriktívne, a teda podľa nej nesprávne, pojem „vodohospodárske služby“ uvedený v článku 2 bode 38 RSV, nesplnila požiadavky článku 9 RSV. Spolková republika Nemecko spochybňuje prípustnosť žaloby, v ktorej sa podľa nej žiada o objasnenie čisto teoretických otázok, je nedostatočne presná a jej predmet sa nezhoduje s predmetom odôvodneného stanoviska. Fínska a švédska vláda tiež tvrdia, že žaloba je neprípustná.

15. Z procesného hľadiska sa teda ťažkosť vyplývajúca z tejto žaloby týka v prvom rade jasného určenia predmetu a povahy vytýkaného porušenia, keďže žalobe Komisie chýba v tejto súvislosti podstatným spôsobom koherencia. Týmto určením je podmienené preskúmanie žaloby Súdnym dvorom. Pripustiť totiž možnosť žaloby, ktorá by sa týkala len nesprávneho výkladu smernice bez toho, aby Komisia mala povinnosť vykresliť, v čom spočíva vytýkaný nedostatok, by znamenalo umožniť Komisii žalobu o nesplnení povinnosti „pri výklade“, ktorej cieľom by bolo získať potvrdenie určitého výkladu práva Únie Súdnym dvorom. To však nie je v súlade so systémom a s účelom postupu podľa článku 258 ZFEÚ, ktorého cieľom je konštatovať nesplnenie povinnosti členským štátom. Určenie takéhoto nesplnenia povinnosti zaväzuje dotknutý členský štát podľa článku 260 ods. 1 ZFEÚ prijať opatrenia na vykonanie rozsudku Súdneho dvora. ( 9 )

16. V tejto súvislosti poznamenávam, že v bode 1 žaloby ( 10 ) Komisia uvádza, že jej žaloba sa „týka v podstate výkladu pojmu ‚vodohospodárske služby‘ uvedeného v článku 2 bode 38 RSV“. Komisia však pripúšťa, že v priebehu konania pred podaním žaloby ustanovenia článku 2 bodu 38 a článku 9 RSV boli prebraté prostredníctvom návrhu nariadenia vlády z 18. júla 2012, ktoré stanovuje ich doslovné prebratie. Komisia sa však domnieva, že výklad „zo strany žalovanej nie je v súlade s presným znením normy“. ( 11 ) Čo v dôsledku toho podľa Komisie pretrváva, je problém odlišného výkladu definície vodohospodárskych služieb, a preto „nedostatočného uplatnenia článku 9 RSV“. Komisia sa preto rozhodla „obmedziť svoju žalobu na nesprávne prebratie článku 2 bodu 38 a článku 9 RSV“. ( 12 )

17. V replike Komisia obhajuje prípustnosť svojej žaloby, keď tvrdí, že „jadro porušenia sa týka výkladu zo strany žalovanej, pokiaľ ide o článok 2 bod 38 smernice“. Podľa Komisie je nejednotné a nesprávne uplatňovanie článku 9 RSV na nemeckom území v rozpore s odôvodneniami 14 a 18 RSV. ( 13 ) Nakoniec, v petite žaloby Komisia navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Spolková republika Nemecko si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z RSV, „keď vylúčila niektoré služby… z rámca uplatňovania pojmu vodohospodárske služby“. ( 14 )

18. V dôsledku toho nie je jasné, či Komisia vytýka Spolkovej republike Nemecko: — nesprávne legislatívne prebratie na spolkovej úrovni alebo na úrovni spolkových krajín, — nesprávne uplatňovanie RSV z hľadiska presnosti, ilustrované konkrétnymi príkladmi, alebo — ustálenú a všeobecnú prax, ktorá je v rozpore s RSV, pripúšťajúc však súlad vnútroštátneho legislatívneho rámca s právom Únie.

19. Je nesporné, že akákoľvek žaloba podaná na súd musí obsahovať predmet sporu a zhrnutie dôvodov a táto informácia musí byť dostatočne jasná a presná, aby mohla žalovaná pripraviť svoju obranu a Súdny dvor vykonať preskúmanie. Z toho teda vyplýva, že podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých je žaloba založená, musia vyplynúť koherentným a zrozumiteľným spôsobom už z textu samotného návrhu a že návrhy žaloby musia byť formulované jednoznačne, aby Súdny dvor nerozhodol nad rámec návrhov alebo neopomenul rozhodnúť o niektorom žalobnom dôvode. ( 15 )

20. Po prvé, pokiaľ ide o to, či Komisia namieta nesprávne prebratie RSV alebo nesprávne uplatnenie RSV, treba uviesť, že Komisia predstavila a analyzovala početné príklady služieb, ktoré považuje za spojené s používaním vody, ale bez toho, aby ich spájala s uplatňovaním RSV na území žalovaného členského štátu. Až v závere žaloby je spresnené nesplnenie povinnosti formou výhrady založenej na tom, že právna úprava niektorých spolkových krajín ( 16 ) nestanovuje poplatok za odber, a takýto poplatok bol zavedený len nedávno v ostatných spolkových krajinách. ( 17 ) Komisia kritizuje takisto výnimky v oblasti odberu vody a uvádza problematiku odberu vody na účely podzemnej banskej a povrchovej ťažby, ktorá sa iste javí ako rozporuplná vzhľadom na RSV. ( 18 ) Replika nebola takisto jasnejšia.

21. Táto štruktúra žaloby by mohla viesť k domnienke, že Komisia namieta predovšetkým nedostatky týkajúce sa uplatňovania vnútroštátnych noriem prijatých na účely prebratia ustanovení článku 9 RSV v spojení s článkom 2 bodom 38. Keďže sú však príklady takéhoto nedostatočného uplatňovania založené na právnej úprave prijatej určitým počtom spolkových krajín, potvrdzuje to teóriu nesplnenia povinnosti založenú na nesprávnom prebratí. Okrem toho Komisia len vypočítava dotknuté spolkové krajiny tak, že uvádza internetové odkazy umožňujúce aspoň čiastočný prístup k sporným aktom bez toho, aby bol spresnený ich obsah. ( 19 )

22. Podľa judikatúry zo žaloby Komisie musí jasne vyplývať, či sa žaloba týka spôsobu, akým bola prebratá smernica do vnútroštátneho právneho poriadku, alebo či ide skôr o kritiku konkrétneho výsledku uplatnenia preberajúcej právnej úpravy. Ako to spresnil Súdny dvor, len v tomto prvom prípade nie je potrebné na preukázanie toho, že prebratie tejto smernice je nedostatočné alebo neprimerané, zistiť skutočné účinky vnútroštátnej právnej úpravy preberajúcej túto smernicu. Stačí totiž porovnať samotné ustanovenia na účely zistenia, či je prebratie nedostatočné alebo chybné. ( 20 )

23. Je pravda, že v určitých prípadoch prebratie ukladá členským štátom nielen prijatie úplného legislatívneho rámca, ale takisto vykonanie konkrétnych a špecifických opatrení umožňujúcich dosiahnuť stanovený výsledok. O takýto prípad ide napríklad pri smernici 92/43/EHS ( 21 ), nazvanej smernica „o biotopoch“, v rámci ktorej zriadenie striktného systému ochrany predpokladá prijatie koherentných a koordinovaných opatrení preventívnej povahy, umožňujúcich vyhnúť sa zhoršeniu alebo zničeniu lokalít rozmnožovania alebo odpočinku zvierat. ( 22 ) V takomto prípade je však Komisia povinná predložiť dôkaz o nesplnení povinnosti konkrétnymi príkladmi, ktoré preukazujú neexistenciu účinného systému ochrany. ( 23 ) Zo skôr uvedených dôvodov však o takýto prípad nejde pri tejto žalobe.

24. V každom prípade, keby sa táto žaloba považovala za žalobu týkajúcu sa nesprávneho prebratia, nezdá sa mi, že by Súdny dvor bol schopný určiť, aký bol stav aktov prijatých spolkovými krajinami, citovaných Komisiou k 30. januáru 2012, čo je dátum zodpovedajúci uplynutiu lehoty uvedenej v odôvodnenom stanovisku Komisie. ( 24 ) Je totiž nesporné, že odôvodnené stanovisko a žaloba musia predstaviť výhrady koherentne a presne, aby Súdny dvor mohol presne zistiť rozsah vytýkaného porušenia práva Únie, čo je nevyhnutná podmienka na to, aby Súdny dvor mohol overiť existenciu údajného nesplnenia povinnosti. ( 25 )

25. V tejto súvislosti treba uviesť, že s cieľom ilustrovať stav legislatívy v spolkových krajinách Bavorsko, Hesensko a Durínsko Komisia odkázala vo svojej žalobe nepresne na dôvodovú správu k návrhu zákona vlády spolkovej krajiny Porýnie‑Falcko, ako aj na doktrínu. ( 26 ) Navyše poznamenávam, že zákon spolkovej krajiny Porýnie‑Falcko o poplatku za odber citovaný v poznámke pod čiarou v žalobe ( 27 ), bol prijatý 3. júla 2012. Komisia mala teda výslovne uviesť, v akom rozsahu bol prípadný návrh uvedeného zákona predmetom konania pred podaním žaloby. V odôvodnenom stanovisku sa totiž uvádza len právna úprava spolkovej krajiny Severné Porýnie‑Vestfálsko (Nordrhein‑Westfalen), ( 28 ) ako aj spolkovej krajiny Brandenbursko. ( 29 )

26. Po druhé, vzhľadom na znenie žaloby poznamenávam, že Komisia nežiada Súdny dvor, aby konštatoval jedno alebo viacero presných nesplnení povinnosti, ktoré sa zdá, že vytýka určitým spolkovým krajinám, hoci by bolo želateľné, keby kritizovala takéto „jednotlivé“ nesplnenia povinnosti týkajúce sa presného prípadu, ( 30 ) keďže pravidlo de minimis sa neuplatňuje v rámci článku 258 ZFEÚ. ( 31 ) Namiesto toho, aby sa zamerala na konkrétne porušenia vyplývajúce buď zo spolkovej právnej úpravy, alebo právnej úpravy spolkových krajín, sa totiž Komisia obmedzila v petite na to, že uviedla všeobecne vylúčenie niektorých vodohospodárskych služieb v zmysle RSV.

27. Po tretie, pokiaľ ide o teóriu štrukturálneho nesplnenia povinnosti, je nesporné, že správna prax môže byť predmetom žaloby o nesplnení povinnosti, keď má určitý stupeň konštantnosti a všeobecnosti. ( 32 ) To si zo strany Komisie vyžaduje, aby stanovila horizontálnu povahu nesplnenia povinnosti. Súdny dvor pripustil prípustnosť žalôb Komisie založených na presnom odkaze na štruktúrované a všeobecné porušenie ustanovení práva životného prostredia zo strany členského štátu. ( 33 ) Judikatúra pripúšťa, aby Komisia použila na tieto účely vo svojej žalobe „globálny prístup“. ( 34 )

28. Ak sa totiž žaloba týka konkrétneho vykonania vnútroštátneho ustanovenia, preukázanie nesplnenia povinnosti štátom si vyžaduje poskytnutie osobitných dôkazov oproti tým, ktoré sa zvyčajne zohľadňujú v rámci žaloby o nesplnení povinnosti, ktorá sa týka výlučne obsahu vnútroštátneho ustanovenia. Keď sa predmet žaloby o nesplnení povinnosti týka uplatnenia vnútroštátneho ustanovenia, nesplnenie povinnosti možno preukázať len dostatočne zdokumentovaným a podrobným opisom vytýkanej praxe, pripísateľnej danému členskému štátu. ( 35 ) Žaloba však v predmetnom prípade nezodpovedá týmto požiadavkám.

29. V každom prípade, vylučujem, že by Komisia nesplnila požiadavky judikatúry týkajúce sa rozsahu sporu. ( 36 ) Keďže je predmet tohto nesplnenia povinnosti neistý, hypotéza rozšírenia predmetu ani nemôže existovať.

30. Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy zastávam názor, že keďže táto žaloba nezodpovedá zjavne požiadavkám presnosti a koherencie v zmysle judikatúry Súdneho dvora, nezdá sa byť možné vymedziť jej predmet. Navrhujem teda, aby sa považovala za neprípustnú. Analýzu vo veci samej predkladám teda len subsidiárne.

IV – O veci samej

A – Tvrdenia účastníkov konania

31. Podľa Komisie sa má článok 2 bod 38 RSV vykladať v tom zmysle, že každá z vodohospodárskych služieb, ktoré uvádza, musí podliehať zásade úhrady nákladov a opatreniam podnecujúcim efektívne používanie zdrojov, ako to vyžaduje článok 9 RSV. Komisia uvádza, že v rámci uplatnenia RSV v Nemecku pri niektorých vodohospodárskych službách nedochádza k uvedenej úhrade, hoci majú dosah na vodný útvar, v rozpore s článkom 9 RSV. Komisia uvádza správu Európskej environmentálnej agentúry ( 37 ), z ktorej vyplýva, že sporný výklad by spôsobil, že len 21 % odberov vody v Európe by sa považovalo za službu spojenú s používaním vody, takže približne 80 % celkového odberu vody v Európe by sa takto vyhlo uplatneniu článku 9 RSV, čo by narušilo podstatne potrebný účinok RSV. Komisia zdôrazňuje, že členské štáty majú diskrečnú právomoc vylúčiť určité vodohospodárske služby z povinnosti úhrady nákladov na základe uvedeného článku 9, zastáva však názor, že keďže vylúčenie vodohospodárskych služieb sa týka veľkého rozsahu činností, ako aj praxe žalovanej, prekračuje to, čo umožňuje uvedená diskrečná právomoc.

32. Na účely objasnenia definície pojmu „služby“ Komisia navrhuje vychádzať zo smernice 2004/35/ES ( 38 ) a tvrdí, že služby v práve životného prostredia nepredpokladajú ani účasť človeka ako poskytovateľa alebo príjemcu, ani existenciu zmluvného vzťahu, ako je to v prípade „ekosystematických služieb“ ( 39 ). Odber vody na samozásobovanie sa musí tiež považovať za službu spojenú s používaním vody.

33. Vo vyjadrení k žalobe Spolková republika Nemecko tvrdí, že spoplatnenie používania vody nie je jediným opatrením schopným podľa RSV podnietiť viac šetrenia a opatrnosti pri riadení používania vody. Komisia nezohľadnila rôzne nástroje riadenia, ktoré normotvorca stanovil tak z dôvodov subsidiarity, ako aj efektívnosti.

34. Okrem toho sa uvedený členský štát odvoláva na štruktúru definície vodohospodárskych služieb uvedenú v článku 2 bode 38 písm. a) RSV. Táto vymenúva činnosti spojené spojkou „a“, čo implikuje, že všetky fázy zásobovania vodou sa musia zohľadniť pri výpočte nákladov. Pojem služby spojené s používaním vody zahŕňa teda zásobovanie vodou ako celok, a nielen určitý počet činností, inak by to viedlo k protiprávnemu rozšíreniu definície.

35. Okrem toho na účely definície pojmu „služby“ v zmysle článku 2 bodu 38 RSV Spolková republika Nemecko navrhuje vychádzať z článku 57 ZFEÚ a domnievať sa, že vyžaduje dvojstranný vzťah, ktorý chýba napríklad v prípade používania vody pre plavbu alebo ochranných opatrení proti povodniam, ale existuje pri činnostiach zásobovania vodou a čistenia odpadových vôd. Žalovaný členský štát spochybňuje relevantnosť smernice 2004/35 a odkaz na pojem „ekosystematické služby“.

36. Dánska, maďarská, rakúska, fínska a švédska vláda, ako aj vláda Spojeného kráľovstva vo vyjadreniach vedľajšieho účastníka konania v podstate podporujú chápanie článku 2 bodu 38 RSV obhajované Spolkovou republikou Nemecko.

37. Dánska vláda dodáva, že na rozdiel od činností distribúcie vody a čistenia odpadových vôd, finančné nástroje nemajú ten istý regulačný účinok na dôsledky takých činností, ako vývoj vodných ciest pre plavbu a ochrana pred povodňami. Maďarská vláda zas tvrdí, že vnímanie Komisie zmazáva hranicu medzi pojmami „používanie vody“ a „vodohospodárske služby“. Pripomína, že v priebehu legislatívnych prác, ktoré viedli k prijatiu RSV, stanovisko Komisie, podľa ktorého sa zásada úhrady nákladov vzťahuje na všetky činnosti týkajúce sa vody, bolo výslovne odmietnuté. Rakúska vláda zdôrazňuje, že sú to práve programy opatrení a plány riadenia, ktoré predstavujú kľúčové nástroje na účely dosiahnutia cieľov RSV. Cieľ podnietenia k hospodárnemu používaniu vody politikou spoplatnenia vody má význam len pri poskytovaní vody spotrebiteľom a nie napríklad pri hydraulickej energii, pretože by viedla k zvýšeniu nákladov na výrobu z nej pochádzajúcej obnoviteľnej elektriny.

38. Fínska vláda spochybňuje príliš široký výklad, ktorý obhajuje Komisia, pokiaľ ide o pojem vodohospodárske služby. Tento výklad by narušil rovnováhu medzi nástrojmi RSV týkajúcimi sa riadenia vodných zdrojov, keďže táto smernica predstavuje len „rámcovú“ právnu úpravu ponechávajúcu širokú voľnú úvahu národným zákonodarcom pri výbere vykonávacích prostriedkov. ( 40 ) Pokiaľ ide o švédsku vládu, je jasné, že definícia navrhovaná Komisiou nezohľadňuje osobitné prírodné a geografické podmienky rôznych členských štátov. Spojené kráľovstvo spochybňuje takisto teóriu Komisie.

B – Pripomienky všeobecnej povahy k výzvam politiky vôd

39. V oblasti politiky vôd sa právna úprava Spoločenstva najprv venovala v priebehu 70. rokov 20. storočia používateľom vody (pitná voda, kúpanie, chov rýb, chov lastúr), potom znižovaniu znečistenia (odpadové vody, dusičnany pochádzajúce z poľnohospodárstva). ( 41 ) Európska legislatíva zahŕňala teda viacero odvetvových smerníc týkajúcich sa vody. Tento čiastočný prístup bol považovaný za prekonaný, nekoherentný a ťažko adaptovateľný pokroku vyplývajúcemu z vedeckých poznatkov.

40. RSV sa považuje za kopernikovskú revolúciu v oblasti politiky vôd, ( 42 ) keďže RSV zaviedla spoločný rámec, aby sa koordinovala a čiastočne nahradila spleť platných legislatívnych noriem Spoločenstva a vnútroštátnych noriem. ( 43 )

41. RSV predstavuje rozhodujúcu fázu vo vývoji politiky vôd, keďže upravuje riadenie kvality vody, a otázky kvantitatívneho riadenia sú riešené v uvedenej smernici iba komplementárne. ( 44 ) Navyše to odráža právny základ RSV, ktorá bola prijatá na základe článku 175 ES (teraz článok 192 ZFEÚ), ktorý sa týkal bývalého spolurozhodovacieho postupu. Na druhej strane treba v tejto súvislosti poznamenať, že z článku 175 ods. 2 ES vyplýva, že problematika kvantitatívneho riadenia hydraulických zdrojov alebo týkajúca sa priamo alebo nepriamo disponibility uvedených zdrojov si vyžadovala jednohlasnosť v rámci legislatívneho postupu.

42. RSV má totiž za cieľ zachovanie a zlepšenie životného prostredia Únie. Kvalita vôd má priamu spojitosť s týmto cieľom, ale kvantitatívne riadenie predstavuje len doplňujúci prvok takej povahy, že má prispieť k dobrej kvalite vody. Práve preto RSV zahŕňa takisto opatrenia týkajúce sa kvantity, podriadené cieľu dobrej kvality. ( 45 )

43. V tejto súvislosti treba uviesť, že výzvou tejto žaloby je to, že politika vôd, ktorá je podstatným prvkom činností človeka a týka sa navyše spoločného dobra, je predmetom úpravy na viacerých úrovniach v práve Únie, čo si vyžaduje dosiahnutie určitej harmónie. Jednak teda treba zdôrazniť spojitosť medzi RSV a súborom doplňujúcich smerníc, medzi ktoré patrí smernica o podzemných vodách ( 46 ), smernica o čistení odpadových vôd ( 47 ), smernica o dusičnanoch ( 48 ), smernica zavádzajúca normy kvality životného prostredia v oblasti vôd ( 49 ), smernica o povodniach ( 50 ) a smernica o technických špecifikáciách pre chemickú analýzu a sledovanie stavu vôd ( 51 ).

44. Jednak netreba stratiť z dohľadu medziodvetvovú perspektívu v kontexte udržateľného riadenia vodných zdrojov, zohľadňujúc riadne najmä nástroje spoločnej poľnohospodárskej politiky, nástroje regionálnej politiky, akty prijaté v oblasti obnoviteľných energií alebo ešte dopravy na rieke, ako aj pravidlá týkajúce sa využívania pôdy, nezanedbávajúc potrebnú adaptáciu na klimatické zmeny. ( 52 )

45. Okrem toho, hoci povrchové vody a podzemné vody sú obnoviteľné prírodné zdroje, ( 53 ) nerovné rozdelenie vody v rámci Únie spôsobuje, že prijatie a uplatňovanie legislatívneho rámca o ochrane vody je veľmi zložité. ( 54 ) Zdroje sladkej vody na obyvateľa sú dvadsaťkrát vyššie v severských krajinách ako v krajinách južnej Európy. ( 55 ) Z tohto dôvodu plány riadenia správneho územia povodia sú hlavnými nástrojmi vykonania RSV. ( 56 ) Odôvodnenie 13 RSV totiž v tejto súvislosti zdôrazňuje, že „v spoločenstve existujú rôznorodé podmienky a potreby, ktoré si vyžadujú rozličné špecifické riešenia. Táto rôznorodosť sa musí vziať do úvahy pri plánovaní a vykonávaní opatrení na zabezpečenie ochrany a trvalo udržateľného využívania vôd v rámci povodia. Rozhodnutia by sa mali prijímať čo najbližšie k miestam, kde sa vody ovplyvňujú alebo využívajú. Prioritu treba klásť na činnosti podliehajúce zodpovednosti členských štátov prostredníctvom návrhu programov opatrení prispôsobených regionálnym a miestnym podmienkam“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).

46. Nakoniec treba zdôrazniť, že komplexnosť, ktorá je typická pre RSV, viedla Komisiu k prijatiu množstva vysvetľujúcich dokumentov a správ týkajúcich sa vykonania RSV ( 57 ) a podnietila Akčný plán na ochranu vodných zdrojov v Európe ( 58 ).

47. Práve vzhľadom na tieto všeobecné pripomienky treba analyzovať sporné ustanovenia.

C – O zásade úhrady nákladov v RSV

1. O obsahu článku 2 bodu 38 a článku 9 RSV

48. Ako uvádza Komisia, jadrom tohto sporu je výklad článku 2 bodu 38 RSV. Na určenie dosahu ustanovenia práva Únie je potrebné súčasne zohľadniť jeho znenie, kontext a jeho ciele. ( 59 ) Genéza ustanovenia práva Únie môže takisto odhaliť relevantné prvky pre jeho výklad. ( 60 )

49. Na úvod uvádzam, že zásada spoplatnenia nákladov na vodohospodárske služby, ktorá vyplýva z článku 9 RSV predstavuje inovatívny nástroj, ktorého cieľom je zabezpečiť lepšie uplatňovanie pravidla znečisťovateľ platí v odvetví používania vody. ( 61 ) RSV je teda jednou z iniciatív, ktoré majú posilniť úlohu ekonomických nástrojov v politikách životného prostredia.

50. V dôsledku toho článok 9 RSV stanovuje, že členské štáty majú zohľadňovať zásadu úhrady nákladov na vodohospodárske služby. Presnejšie, členské štáty dbajú na to, aby politika spoplatnenia vody podnietila užívateľov na využívanie zdrojov efektívne a prispela tak k realizácii environmentálnych cieľov RSV. Rôzne hospodárske odvetvia, spomedzi ktorých RSV rozlišuje odvetvie priemyslu, domácnosti a poľnohospodárstvo, prispievajú vhodne na úhradu nákladov na služby týkajúce sa vody, na základe ekonomickej analýzy vykonanej v súlade s prílohou III RSV a vzhľadom na zásadu znečisťovateľ platí.

51. Článok 2 bod 38 RSV definuje vodohospodárske služby ako všetky služby, ktoré „zahŕňajú“ jednak „odber, vzdúvanie, akumuláciu, úpravu a distribúciu povrchovej alebo podzemnej vody“ a jednak „zariadenia na odvádzanie odpadovej vody a jej čistenie, s následným vypúšťaním do povrchovej vody“.

52. Je teda legitímne domnievať sa, že normotvorca Únie definoval vodohospodárske služby v perspektíve dvoch hlavných činností, nevyhnutných na používanie vody, teda na vstupe zásobovanie vodou a na výstupe čistenie odpadových vôd.

53. Definícia pripomenutá vyššie implikuje nevyhnutne existenciu poskytovateľa služieb. Okrem toho vyplýva z toho aj to, že predmetné činnosti sa považujú za poskytnutie vodohospodárskych služieb len ak sa realizujú v rámci zásobovania vodou alebo čistenia odpadových vôd. Okrem toho činnosti uvedené v bode 38 písm. a) článku 2 RSV sú spresnené iba na účely ich zohľadnenia v procese spoplatnenia. Ako totiž zdôraznil zástupca fínskej vlády na pojednávaní, normotvorca považoval za potrebné ubezpečiť sa, aby boli všetci vedľajší účastníci konania v rámci distribúcie vody zohľadnení pri výpočte nákladov uvedených v článku 9 RSV. Keby bod 38 obsahoval len pojem „zásobovanie“, bolo by možné vykladať toto ustanovenie ako ustanovenie týkajúce sa výlučne posledného článku, teda distribúciu vody konečnému užívateľovi.

54. Súhlasím teda so stanoviskom Spolkovej republiky Nemecko, podľa ktorého je cieľom článku 2 bodu 38 RSV zahrnúť zásobovanie vodou vo všetkých jeho aspektoch a zabezpečiť spoplatnenie umožňujúce úhradu nákladov prostredníctvom článku 9 RSV. ( 62 ) Podľa mňa sa uvedená zásada musí uplatňovať bez ohľadu na zloženie zásobovacieho reťazca. Inak povedané, náklady platené spotrebiteľom alebo ktorýmkoľvek iným používateľom pitnej vody musia zahŕňať všetky služby nezávisle od počtu zapojených poskytovateľov služieb.

55. Tento výklad článku 2 bodu 38 RSV potvrdzuje aj jeho znenie vnímané v zvyčajnom zmysle, ako aj jeho genéza, systém RSV a teleologický výklad uvedeného ustanovenia.

2. Doslovný výklad

56. Je nesporné, že článok 2 RSV obsahuje definície na účely uplatnenia uvedenej smernice. V dôsledku toho sa jeho výklad musí v zásade zakladať na spoločnom menovateli pre všetky členské štáty, ktorý zodpovedá zvyčajnému zmyslu jeho znenia. Zdá sa mi to o to viac nevyhnutné, že RSV je rámcovou smernicou.

57. V tejto súvislosti pripomínam, že Súdny dvor už odmietol odôvodnenie Komisie predložené v rámci žaloby o nesplnení povinnosti v daňovej oblasti, ktorým Komisia vytýkala členskému štátu, že nevykonal výklad, ktorým by sa opravilo relevantné ustanovenie smernice, napriek doslovnému prebratiu jeho obsahu do vnútroštátneho právneho poriadku. Zdá sa mi, že Komisia sleduje analogický prístup v predmetnom prípade na základe už citovaného nariadenia týkajúceho sa ochrany povrchových vôd. Súdny dvor vo svojom rozsudku odkázal na zásadu právnej istoty, ktorá vyžaduje, aby právna úprava Únie dotknutým osobám umožnila s istotou poznať rozsah povinností, ktoré im táto úprava stanovuje. ( 63 ) Okrem toho Súdny dvor pripomenul, že v prípade jasného a jednoznačného znenia ustanovení, potvrdeného ich systémom, nemožno vykladať tam uvedený pojem v zmysle, ktorý by mal rozšíriť s tým súvisiace povinnosti členských štátov. ( 64 )

58. Vzhľadom na rozsiahlosť diskusií pred prijatím RSV a jej úplne novátorskú povahu z hľadiska ochrany životného prostredia koncipovanej v závislosti od prírodných geografických a vodných útvarov a nie podľa politických hraníc, sa domnievam, že je prinajmenšom málo užitočné hľadať objasnenie s ohľadom na znenie RSV v iných aktoch sekundárneho práva ako smernica o službách alebo smernica o environmentálnej zodpovednosti, podľa analýzy navrhnutej Komisiou a Spolkovou republikou Nemecko. Okrem toho poznamenávam, že RSV obsahuje takéto explicitné odkazy v prípadoch, keď to normotvorca považoval za užitočné, najmä pokiaľ ide o definíciu výrazu „voda určená na ľudskú spotrebu“ uvedeného v článku 2 bode 37 RSV, ktorý odkazuje na definíciu v smernici 80/778/EHS. ( 65 )

59. V prvom rade sa totiž v zvyčajnom zmysle pojmu musí pojem „služba“ chápať ako pojem týkajúci sa činnosti ponúkanej poskytovateľom akémukoľvek druhu príjemcov plnenia, či už sú to domácnosti, verejné inštitúcie, poľnohospodárstvo alebo priemysel. Na druhej strane považovať samozásobovanie za službu nie je v súlade so zvyčajným zmyslom tohto pojmu. Hoci je pravda, že existujú prípady, keď osobitné ustanovenie stanovuje z právneho hľadiska, že obchodník poskytol službu sebe samému, nič to nemení na tom, že takýto význam nezodpovedá zvyčajnému používaniu a musí jasne vyplývať zo znenia dotknutého ustanovenia. ( 66 )

60. Iste, rôzne jazykové verzie článku 2 bodu 38 RSV sa nezhodujú. Vo francúzskej verzii tejto smernice sa totiž uvádza pojem služby, ktoré „pokrývajú“ činnosti uvedené v bode 38 pod písm. a) a b), čo neodkazuje priamo na plnenie vykonané v prospech príjemcu.

61. Musím však pripomenúť, že potreba jednotného uplatňovania a výkladu aktu práva Únie vylučuje, aby sa v prípade pochybností znenie tohto ustanovenia posudzovalo izolovane v jednom z jeho znení, ale naopak vyžaduje, aby sa vykladal a uplatňoval s prihliadnutím na znenia v ostatných úradných jazykoch. V prípade rozporu medzi rôznymi jazykovými verziami textu Únie sa má predmetné ustanovenie vykladať podľa všeobecnej štruktúry a účelu právneho predpisu, ktorého je súčasťou. ( 67 )

62. Vo väčšine ostatných jazykových verzií sa kladie dôraz ma skutočnosť, že sa navrhujú alebo dajú k dispozícii užívateľovi činnosti uvedené v bode 38 písm. a) a b) článku 2 RSV. ( 68 ) Toto svedčí v prospech teórie, podľa ktorej normotvorca chcel vyžadovať jasne bilaterálny vzťah obsahujúci akt vykonaný jednou stranou v prospech druhej strany.

63. Zdá sa mi však neužitočné viazať sa na analýzu štruktúry sporného ustanovenia a konkrétne na použité spojky a čiarky. Ak možno totiž ustanovenie práva Únie vykladať viacerými spôsobmi, treba uprednostniť ten výklad, ktorý svojou povahou zachováva jeho potrebný účinok. ( 69 ) Z dôvodov uvedených nižšie výklad článku 2 bodu 38 RSV, tak ako ho navrhuje Komisia, má taký účinok, že stiera rozdiel jednak medzi pojmom vodohospodárske služby a jednak pojmom používania vody a napokon vyvoláva nerovnováhu vo vzťahu zamýšľanom normotvorcom medzi viacerými nástrojmi s cieľom zachovať potrebnú účinok RSV.

64. Nakoniec, otázka, či musí ísť o službu za protihodnotu, sa mi nezdá byť v tejto súvislosti veľmi relevantná, keďže ustanovenia RSV týkajúce sa spoplatnenia majú práve za cieľ vyžadovať, aby akákoľvek služba spojená s používaním vody viedla k vydaniu faktúry, ktorú má zaplatiť užívateľ. ( 70 )

3. Historický výklad

65. Na rozdiel od Komisie som presvedčený, že genéza právneho aktu predstavuje spoľahlivý a obzvlášť bohatý zdroj umožňujúci vystopovať diskusiu, ktorá prebehla pri prijímaní aktu, ako aj v určitej miere, zámer normotvorcu. To platí podľa mňa o to viac ešte v citlivej oblasti, ako je politika v oblasti vody, ktorá sa považuje za dedičstvo, ktoré vyžaduje osobitnú ochranu.

66. V legislatívnom návrhu Komisia zdôraznila, že cieľom RSV bolo prijať rámec Spoločenstva na ochranu vôd spoločným prístupom, vzhľadom na spoločné ciele, na základe spoločných zásad a opatrení. ( 71 )

67. V uvedenom návrhu teda obhajovala prístup založený na úhrade všetkých nákladov v tom zmysle, že všetky náklady na všetky služby spojené s používaním vody by sa mali v plnej miere uhradiť, zohľadňujúc všetkých používateľov v každom hospodárskom sektore. ( 72 )

68. Na druhej strane Rada Európskej únie zamietla takýto prístup v spoločnom stanovisku a zdôraznila, že členským štátom prináleží určiť na základe ekonomickej analýzy opatrenia, ktoré sa majú prijať na účely uplatnenia zásady úhrady. ( 73 )

69. RSV teda podporuje spoplatnenie nákladov bez toho, aby zásada úplnej úhrady bola povinná, s výnimkou vodohospodárskych služieb vnímaných ako služby zahŕňajúce zásobovanie vodou a čistenie odpadových vôd. Tento výklad potvrdzuje aj správa o spoločnom projekte Zmierovacieho výboru, z ktorej vyplýva, že práve spoplatnenie týchto dvoch foriem používania vody bolo jadrom rokovaní. ( 74 )

70. Okrem toho, ako vyplýva z analýzy legislatívnych prác, jedným z hlavných bodov nezhody medzi členskými štátmi bol rozdiel medzi prístupom zameraným na kvalitu vody a nie na jej kvantitu. Vzhľadom na konečné znenie RSV treba konštatovať, že problematika kvantitatívneho riadenia ako taká bola vylúčená z jej pôsobnosti, čo je navyše v súlade s použitým právnym základom, ( 75 ) hoci niektoré kvantitatívne aspekty sú nepriamo pokryté.

71. V skutočnosti sa mi zdá, že touto žalobou chce Komisia zaviesť rozšírený výklad povinnosti spoplatnenia používania vody, ktorý môže rozšíriť pôsobnosť RSV tak, aby zahŕňala úpravu kvantitatívneho riadenia vody alebo prinajmenšom, aby sa týkala „priamo alebo nepriamo disponibility“ vodných zdrojov. Ekonomická analýza stanovená v prílohe III RSV musí zahŕňať okrem iného odhadnutie objemov, cien a nákladov spojených s vodohospodárskymi službami, čo potvrdzuje, že v systéme RSV sa tarifikácia týka kvantitatívneho aspektu, a preto je subsidiárna riadeniu vôd. V dôsledku toho prístup obhajovaný Komisiou by mohol stroskotať na právnom základe RSV, pretože chce obísť požiadavku vyplývajúcu z bývalého článku 175 ods. 2 ES.

4. Systematický výklad

72. Treba pripomenúť, že hlavnými zásadami RSV sú: riadenie podľa povodí; stanovenie cieľov podľa „vodných útvarov“; plánovanie a programovanie s osobitnou pracovnou metódou a lehotami; ekonomická analýza spôsobov spoplatnenia vody a integrácia environmentálnych nákladov; konzultácia s verejnosťou s cieľom posilniť transparentnosť tejto politiky vôd.

73. RSV takisto definuje pracovnú metódu, spoločnú pre členské štáty, ktorá spočíva na štyroch podstatných dokumentoch, a to stav miesta, ktorý umožňuje identifikovať problematiku, ktorú treba riešiť; plán riadenia, ktorý stanovuje environmentálne ciele; program na mieru, ktorý definuje akcie, ktoré umožnia dosiahnuť ciele a program dohľadu, ktorý zabezpečuje sledovanie dosahovania stanovených cieľov. Stav miesta, plán riadenia a program na mieru sa majú obnoviť každých šesť rokov.

74. Z tohto hľadiska článok 9 RSV, ktorý zakotvuje zásadu úhrady nákladov, nemožno analyzovať izolovane. V skutočnosti predstavuje ustanovenie nevyhnutne spojené s článkom 11 RSV, týkajúcim sa povinnosti prináležiacej členským štátom pripraviť program opatrení, ktorý predstavuje jeden z hlavných nástrojov kvantitatívneho riadenia vody. Podľa tohto článku 11 ods. 3 písm. b) patria medzi základné požiadavky každého programu opatrenia považované za primerané na účely uvedeného článku 9. Teda opatrenia týkajúce sa úhrady nákladov na služby spojené s používaním vody sú integrálnou súčasťou programov na mieru. Z tohto hľadiska mala Komisia skúmať, či členský štát dodržiava svoje povinnosti vyplývajúce z RSV.

75. Článok 9 RSV sa musí takisto vykladať v spojení s jej článkom 4, keďže politika spoplatnenia vody môže podnietiť používateľov, aby používali zdroje efektívne a prispieva k realizácii environmentálnych cieľov definovaných v článku 4 RSV.

76. V dôsledku toho považujem za preukázané, že spoplatnenie nepredstavuje autonómny nástroj RSV, ale musí sa uplatňovať v úzkom spojení s mnohými inými nástrojmi stanovenými touto istou smernicou.

77. Okrem toho poznamenávam, že článok 2 RSV rozlišuje jednak medzi „vodohospodárskymi službami“ uvedenými v jeho bode 38 a jednak „používaním vody“ uvedeným v jeho bode 39. Podľa tohto posledného uvedeného bodu „používanie vody“ pokrýva vodohospodárske služby, ako aj akúkoľvek inú činnosť, ktorá by mohla mať značný vplyv na stav vôd. Je teda nepopierateľné, že definícia používania vody zahŕňa do svojej pôsobnosti kategóriu služieb definovanú v článku 2 bode 38 RSV. To napokon potvrdila samotná Komisia v referenčnom dokumente týkajúcom sa prebratia RSV členskými štátmi. ( 76 )

78. Používanie vody predstavuje činnosť, ktorá má značný dosah na stav vôd. Okrem toho je samozrejmé, že vodohospodárske služby majú takisto taký dosah. Na rozdiel od toho príklady používania vody uvedené Komisiou ako kúpanie sa alebo športové rybárstvo možno ťažko považovať za také, že by mohli mať značný dosah na stav vôd. Keby to tak bolo, výklad navrhovaný Komisiou by zbavil článok 2 bod 39 RSV jeho dosahu.

79. Vzhľadom na tieto úvahy treba konštatovať, že Komisia kritizuje vo svojej žalobe určitý počet praktík, ktoré sa môžu zdať sporné z ekologického hľadiska, ako aj z hľadiska trvalého riadenia vôd, najmä v banskom odvetví, ktoré predstavujú používanie vody. Zdá sa mi však, že Komisia tým neuznáva nástroje, ktoré majú členské štáty vo vzťahu k pojmu vodného útvaru, ktorý predstavuje jednotu posudzovania a stĺpov, na ktorých spočíva RSV.

80. Keďže totiž stav vodných útvarov je predmetom dohľadu v každom povodí, program dohľadu sa zavádza s cieľom posúdenia stavu povodí a ubezpečenia sa o dosahovaní cieľov. Zdá sa mi teda, že Komisia mala sledovať takýto prístup, aby preukázala nesplnenie povinnosti.

81. V tejto súvislosti poznamenávam, že článok 4 ods. 3 RSV umožňuje výnimočne členským štátom, aby určili, že vodný útvar je výrazne zmenený. Táto kvalifikácia upravená v RSV sa uplatňuje na vodné útvary, na ktorých sa vykonáva jedna alebo viacero tzv. osobitných činností, ktoré menia podstatne pôvodnú hydromorfologickú charakteristiku vodného útvaru, takže je nemožné dosiahnuť dobrý ekologický stav bez významných negatívnych dosahov na predmetnú činnosť. Na to, aby sa mohli vodné útvary vyhlásiť za výrazne zmenené vodné útvary alebo umelé vodné útvary, musia zodpovedať určitému počtu kritérií stanovených v RSV. Toto označenie musí byť výslovne uvedené v pláne riadenia [pozri článok 4 ods. 3 písm. b) RSV].

82. Okrem toho sa mi zdá, že niektoré výhrady Komisie sa týkali v skutočnosti smernice 2006/118 o ochrane podzemných vôd. Táto smernica totiž stanovuje kritériá na posúdenie chemického stavu vôd, teda kritériá na identifikáciu a zvrátenie významných a trvalých tendencií zvýšenia koncentrácie znečisťujúcich látok, ako aj preventívne opatrenia a opatrenia na obmedzenie vypúšťania znečisťujúcich látok do podzemných vôd.

83. Výklad zásady spoplatnenia ako možnosti, ktorú majú členské štáty k dispozícii, sa objavuje takisto v určitom počte dokumentov uverejnených Komisiou vo veci RSV. V prvom oznámení v súvislosti s uplatnením RSV ( 77 ) Komisia spresnila, že nedostatok internalizácie environmentálnych nákladov môže byť dodatočným dôvodom, pre ktorý voda nebola používaná trvalým spôsobom doteraz. RSV stanovuje mechanizmus, podľa ktorého náklady na životné prostredie a na zdroje sa musia zohľadniť určenie príspevku rôznych spôsobov využívania vody k návratnosti nákladov na vodohospodárske služby. ( 78 ) Z toho jasne vyplýva doplňujúca povaha spoplatnenia.

84. Dodávam, že vo vnútroštátnych systémoch existujú aj iné prostriedky internalizácie environmentálnych nákladov na používanie vody. Napríklad značné využívanie vodných útvarov môže podliehať povinnosti kompenzácie akejkoľvek z toho vyplývajúcej škody, najmä pre dotknuté obyvateľstvo, iných používateľov vody a dotknuté strany. Navyše závery Rady nazvané „Environnement“ z roku 2012 uviedli iné nástroje a prostriedky ako tie, ktoré sú ekonomickej povahy, ktoré by mohli zlepšiť racionálne využívanie, ako výchova a senzibilizácia. ( 79 )

85. Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy výklad obhajovaný Komisiou nemôžu uspieť.

5. Teleologický výklad

86. Je nesporné, že RSV sleduje viacero cieľov ako prevencia a znižovanie znečistenia, podpora trvalého využívania vôd, ochrana životného prostredia, zlepšenie stavu vodných ekosystémov a zmiernenie účinkov povodní a sucha. RSV stanovuje ciele na zachovanie a reštaurovanie stavu povrchových vôd (sladké vody a pobrežné vody) a podzemných vôd. Všeobecným cieľom je dosiahnuť do roku 2015 „dobrý stav“, ekologický, ako aj chemický, všetkých vôd na európskom území.

87. Politika vôd zakotvená v RSV predstavuje transparentný legislatívny rámec, účinný a koherentný, ktorý definuje spoločné zásady a globálny akčný rámec a zabezpečuje koordináciu, integráciu a v dlhodobejšej perspektíve ďalší rozvoj všeobecných zásad a štruktúr ochrany a trvalo udržateľného využívania vôd v Únii v súlade s princípmi subsidiarity. ( 80 )

88. Hoci Súdny dvor ešte nemal príležitosť poskytnúť výklad RSV ako celku, vyjadril sa k určitým aspektom podstatným pre toto konanie. Súdny dvor tak rozhodol, že RSV je rámcovou smernicou, ktorá stanovuje spoločné zásady a globálny rámec činnosti na ochranu vôd a zabezpečuje koordináciu, integráciu a v dlhodobejšej perspektíve aj rozvoj všeobecných zásad a štruktúr ochrany a trvalo udržateľného využívania vôd v Spoločenstve. Spoločné zásady a globálny rámec činnosti, ktoré prijíma, musia byť neskôr rozvinuté členskými štátmi, ktoré musia prijať sériu osobitných opatrení v súlade s lehotami stanovenými uvedenou smernicou. Tá však nesmeruje k úplnej harmonizácii právnych predpisov členských štátov v oblasti vôd. ( 81 )

89. RSV teda patrí pod typ aktov, ktoré stanovujú, že členské štáty majú prijať opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby určité ciele formulované všeobecne a nekvantifikovateľne boli dosiahnuté, ponechávajúc pritom členským štátom určitú mieru voľného posúdenia, pokiaľ ide o povahu opatrení, ktoré sa majú prijať. ( 82 )

90. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy v bodoch 86 až 89, ako aj charakteristiku RSV uvedenú v bodoch 39 až 50 a 72 až 74 týchto návrhov, sa mi teda zdá jasné, že pri sledovaní cieľov RSV členské štáty musia prijať opatrenia najmä z hľadiska efektívnosti oproti ich vnútroštátnemu systému a zohľadniť tak regionálne, sociálne, environmentálne a ekonomické špecifiká. Majú teda rozsiahlu voľnú úvahu, ktorú nemožno uniformizovať na účely uplatnenia ekonomického prístupu, tak ako ho obhajuje Komisia, ktorý navyše, zdá sa, vychádza z nesprávnej hypotézy, podľa ktorej vodné zdroje patria vždy a vo všetkých členských štátoch verejnosti, čo umožňuje štátu stanoviť cenu vzhľadom na také používanie vody, ako je samozásobovanie alebo odber na výrobu elektriny vo vodných elektrárňach.

91. Okrem toho špecializované štúdie odhaľujú, že hlavná výzva, zdá sa, spočíva v štruktúre spoplatnenia a nie výlučne v jeho zavedení. ( 83 ) Takisto pripomínam, že systém predchádzajúceho povolenia opatrení, ktoré by mohli mať dosah na vodné útvary alebo vrstvy podzemných vôd, ako odber alebo vzdúvanie, alebo v niektorých prípadoch ich úplný zákaz, predstavujú nástroj, ktorý je najvhodnejší na zabezpečenie dobrého stavu vôd, ako aj ich trvalo udržateľné používanie.

92. V každom prípade homogénne uplatňovanie zásady spoplatnenia založeného nesprávne na extenzívnom výklade definície vodohospodárskych služieb v zmysle článku 2 bodu 38 RSV nemožno uznať, vzhľadom nielen na značné rozdiely existujúce medzi členskými štátmi v oblasti zásobovania vodou, z dôvodu geografických a klimatických podmienok, ale takisto na existenciu viacerých modelov riadenia vody v členských štátoch. ( 84 )

93. Okrem toho uvádzam, že výklad navrhovaný Komisiou môže, ako správne uvádzajú nemecká a rakúska vláda, vytvoriť ekonomické podnety, ktoré nie sú obhájiteľné z hľadiska ekológie. Všeobecná povinnosť spoplatnenia môže odrádzať od výroby obnoviteľnej elektriny vyrobenej vo vodnej elektrárni, riečnej plavby a ochrany pred povodňami. V skutočnosti by takáto povinnosť nútila členské štáty vytvoriť ekonomický podnet v prospech vodných elektrární, aby uprednostnili povodne pred priehradou a za priehradou by bolo málo vody.

94. Všeobecnejšie je pravda, že vo všetkých členských štátoch existujú naliehavé ekologické dôvody odôvodňujúce podporu šetrného používania sladkej vody v rámci zásobovania. Takýto čisto kvantitatívny prístup však nemá význam v členských štátoch, ktoré majú značné vodné zdroje, pokiaľ ide o také používanie ako výroba energie alebo ochrana pred povodňami. V uvedených štátoch je primárnym cieľom chrániť kvalitu vody a zabezpečiť vyvážené riadenie ročného hydrologického obehu, aby sa vyhlo príliš veľkej fluktuácii vodnej hladiny vo vodných útvaroch tvoriacich integrovaný hydrologický systém. Tento posledný uvedený aspekt môže byť prvoradý pre trvalé udržanie určitých biotopov a ohrozených druhov. Práve z tohto dôvodu prijala RSV holistický prístup riadenia vôd, čo vylučuje, aby taký nástroj ako spoplatnenie bol všeobecne uplatniteľný vo všetkých členských štátoch nezávisle od ich ekologických a hydrologických osobitostí.

95. Zo všetkých vyššie uvedených dôvodov navrhujem zamietnuť žalobu Komisie ako nedôvodnú.

D – Analýza týkajúca sa dôkazného bremena

96. Keby napriek nedostatkom z hľadiska určenia predmetu a rozsahu sporu, ako aj povahy vytýkaného nesplnenia povinnosti Súdny dvor dospel k záveru, že táto žaloba je aj tak prípustná a priklonil sa k výkladu navrhovanému Komisiou, stále by pretrvával, zdá sa, zjavný nedostatok dôkazov. Z ustálenej judikatúry vyplýva, že prináleží Komisii, aby preukázala existenciu nesplnenia povinnosti. Komisia preto musí poskytnúť Súdnemu dvoru potrebné podklady, na základe ktorých môže preskúmať existenciu uvedeného nesplnenia povinnosti bez toho, aby sa opieral len o domnienky. ( 85 )

97. Ako som už konštatoval v bode 20 a nasl. týchto návrhov, Komisia sústredila svoju žalobu na výklad, ktorý sa má podľa nej podať v súvislosti s ustanovením RSV, bez toho, aby Súdnemu dvoru súčasne poskytla dôkazy umožňujúce preukázať vytýkané nesplnenie povinnosti. Navyše, jediné príklady poskytnuté Komisiou v súvislosti s údajne heterogénnym uplatnením pojmu vodohospodárske služby žalovaným členským štátom, sa strácajú medzi úvahami všeobecnej povahy týkajúcimi sa výkladu RSV. Na ilustráciu rizík pre stav vôd teda Komisia odkazuje viacnásobne najmä na príklady, ktorých relevantnosť sa môže javiť taká, že je potrebná obozretnosť (teda odkaz na Lemanské jazero alebo tvrdenie podľa ktorého 44 % vôd zachytených v Únii sa používa na výrobu energie), bez toho, aby to mohlo preukázať nesplnenie povinnosti zo strany Spolkovej republiky Nemecko.

98. V dôsledku toho sa mi zdá žaloba takisto nedôvodná pre nedostatku dôkazov.

V – Návrh

99. Navrhujem, aby Súdny dvor: — zamietol žalobu Európskej komisie ako neprípustnú alebo v každom prípade ako nedôvodnú, — zaviazal Európsku komisiu na náhradu trov konania.

( 1 ) Jazyk prednesu: francúzština.

( 2 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/60/ES z 23. októbra 2000, ktorou sa stanovuje rámec pôsobnosti pre opatrenia spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva (Ú. v. ES L 327, s. 1; Mim. vyd. 15/005, s. 275).

( 3 ) Pozri článok 4 ods. 3 a 5 prílohy III RSV.

( 4 ) Podľa článku 2 bodu 38 RSV výraz „vodohospodárske služby“ znamená „všetky služby, ktoré poskytujú domácnostiam, verejným inštitúciám alebo pre akúkoľvek hospodársku činnosť“ jednak „odber, vzdúvanie, akumuláciu, úpravu a distribúciu povrchovej alebo podzemnej vody“, a jednak „zariadenia na odvádzanie odpadovej vody a jej čistenie, s následným vypúšťaním do povrchovej vody“.

( 5 ) Podľa článku 9 ods. 1 RSV, nazvaného „Úhrada nákladov za vodohospodárske služby“, „členské štáty zohľadnia princíp úhrady nákladov za vodohospodárske služby vrátane nákladov na ochranu životného prostredia a na zdroje, majúc na zreteli ekonomickú analýzu vykonanú v súlade s prílohou III a najmä v súlade s princípom ,znečisťovateľ platí’.“

( 6 ) Úplná citácia petitu žaloby Komisie.

( 7 ) Bod 1 žaloby Komisie.

( 8 ) Pozri tiež oznámenie pre tlač IP/12/536 z 31. mája 2012, ako aj oznámenie pre tlač IP/11/1264 z 27. októbra 2011.

( 9 ) Pozri najmä rozsudok Komisia/Portugalsko (C‑292/11 P, EU:C:2014:3, bod 37).

( 10 ) Vzhľadom na procesné ťažkosti v rámci tejto žaloby sa mi zdá potrebné uviesť podrobne odkazy na žalobu, pričom však platí, že písomnosti nie sú verejnosti k dispozícii.

( 11 ) Pozri bod 15 žaloby.

( 12 ) Bod 14 žaloby.

( 13 ) Podľa odôvodnenia 14 RSV „úspech tejto smernice závisí od úzkej spolupráce a zosúladenia postupu na úrovni spoločenstva, členského štátu a na miestnej úrovni, ako aj od informovanosti, konzultácií a angažovanosti verejnosti, vrátane užívateľov“. Podľa odôvodnenia 18 „vodná politika spoločenstva si vyžaduje transparentný, efektívny a koherentný legislatívny rámec. Spoločenstvo by malo poskytnúť všeobecne platné princípy a celkový rámec pôsobenia. Táto smernica by mala zabezpečiť takýto rámec, koordinovať, integrovať a v dlhodobejšej perspektíve ďalej rozvíjať všeobecné zásady a štruktúry ochrany a trvalo udržateľného využívania vôd v spoločenstve v súlade s princípmi subsidiarity“.

( 14 ) Pozri petit žaloby citovaný v bode 2 týchto návrhov.

( 15 ) Rozsudok Komisia/Poľsko (C‑281/11, EU:C:2013:855, body 122 a 123).

( 16 ) Spolkové krajiny Bavorsko, Hesensko a Durínsko.

( 17 ) V Porýní‑Falcku s účinnosťou od 1. januára 2013, v Brandenbursku od 1. januára 2012 a v Severnom Porýní‑Vestfálsku od 1. januára 2011.

( 18 ) Pozri v tejto súvislosti článok 4 ods. 1 písm. b) RSV.

( 19 ) Pozri napríklad spolkové krajiny Bavorsko, Hesensko a Durínsko v bode 105 žaloby.

( 20 ) Rozsudok Komisia/Belgicko (C‑435/09, EU:C:2011:176, bod 59). Pozri takisto v tomto zmysle rozsudky Komisia/Írsko (C‑392/96, EU:C:1999:431, body 59 a 60), ako aj Komisia/Írsko (C‑66/06, EU:C:2008:637, bod 59).

( 21 ) Smernica Rady z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (Ú. v. ES L 206, s. 7; Mim. vyd. 15/002, s. 102).

( 22 ) Pozri rozsudok Komisia/Francúzsko (C‑383/09, EU:C:2011:369).

( 23 ) Rozsudok Komisia/Francúzsko (EU:C:2011:369). Pokiaľ ide takisto o povinnosti vypracovať plány nakladania s odpadom, pozri rozsudky Komisia/Grécko (C‑45/91, EU:C:1992:164) a Komisia/Taliansko (C‑297/08, EU:C:2010:115).

( 24 ) Komisia predĺžila lehotu iba raz, na rozdiel od toho, čo sa uvádza v bode 14 žaloby, ktorý hovorí o „dvojitom predĺžení“.

( 25 ) Pozri v tomto zmysle rozsudky Komisia/Slovinsko (C‑365/10, EU:C:2011:183, bod 19), Komisia/Portugalsko (C‑34/11, EU:C:2012:712, bod 43), ako aj Komisia/Poľsko (EU:C:2013:855, bod 122).

( 26 ) Pozri bod 105 žaloby.

( 27 ) Pozri poznámku pod čiarou 19 v bode 105 žaloby.

( 28 ) Bod 113 odôvodneného stanoviska, Wasserentnahmeentgeltgesetz des Landes Nordrhein‑Westfalen (WasEG z 27. januára 2007).

( 29 ) Bod 117 odôvodneného stanoviska, týkajúci sa Wassergesetz Brandenburgs. V žalobe Komisia cituje zákon spolkovej krajiny Brandenbursko o vode v znení oznámenom 2. marca 2012.

( 30 ) Pozri najmä rozsudky Komisia/Nemecko (C‑20/01 a C‑28/01, EU:C:2003:220), Komisia/Španielsko (C‑157/03, EU:C:2005:225), Komisia/Španielsko (C‑503/03, EU:C:2006:74), Komisia/Nemecko (C‑441/02, EU:C:2006:253) a nedávno Komisia/Maďarsko (C‑288/12, EU:C:2014:237).

( 31 ) Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Ruiz‑Jarabo Colomer vo veci Komisia/Taliansko (C‑45/95, EU:C:1996:479, bod 31).

( 32 ) Pozri napríklad rozsudky Komisia/Írsko (C‑494/01, EU:C:2005:250, bod 28 a citovanú judikatúru), a Komisia/Fínsko (C‑229/00, EU:C:2003:334, bod 53).

( 33 ) Rozsudky Komisia/Grécko (C‑502/03, EU:C:2005:592), Komisia/Francúzsko (C‑423/05, EU:C:2007:198) a Komisia/Francúzsko (C‑304/02, EU:C:2005:444).

( 34 ) Rozsudok Komisia/Grécko (C‑416/07, EU:C:2009:528, bod 23 a tam citovaná judikatúra). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Geelhoed vo veci Komisia/Írsko (C‑494/01, EU:C:2004:546).

( 35 ) Pozri, návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Léger vo veci Komisia/Belgicko (C‑287/03, EU:C:2005:149, body 41 až 43).

( 36 ) V prvom rade odôvodnené stanovisko Komisie a žaloba musia byť založené na zhodných výhradách [pozri rozsudky Komisia/Fínsko (EU:C:2003:334, body 44 a 46), Komisia/Nemecko (C‑433/03, EU:C:2005:462, bod 28), ako aj Komisia/Fínsko (C‑195/04, EU:C:2007:248, bod 18)]. Ďalej Komisia môže spresniť svoje pôvodné výhrady v žalobe, ale pod podmienkou, že nezmení predmet sporu [pozri rozsudok Komisia/Holandsko (C‑576/10, EU:C:2013:510, body 34 a 35)].

( 37 ) Správa Európskej environmentálnej agentúry (EEA) nazvaná „Životné prostredie v Európe: stav a perspektívy“ (State and Outlook of the European Environment Report – SOER, 2010), citovanú na strane 39 žaloby.

( 38 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 21. apríla 2004 o environmentálnej zodpovednosti pri prevencii a odstraňovaní environmentálnych škôd (Ú. v. EÚ L 143, s. 56; Mim. vyd. 15/008, s. 357).

( 39 ) Komisia tu odkazuje na výraz „ecosystem services“ tak, ako je definovaný v rámci hodnotenia ekosystémov pre tisícročie Organizáciou spojených národov, ktorý sa týka služieb poskytovaných človeku, ako zásobovanie sladkou vodou a ciest lodnej plavby.

( 40 ) Odkazuje na rozsudok Komisia/Luxembursko (C‑32/05, EU:C:2006:749, bod 41).

( 41 ) Pozri, pokiaľ ide o historický kontext, smernice vymenované v návrhu Komisie KOM(97) 49 v konečnom znení, nazvanom „Návrh znenia smernice Rady zriaďujúcej rámec pre činnosť Spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva“ z 26. februára 1997, s. 3.

( 42 ) MORGERA, E.: Water Management and Protection in the EU. In: Environmental protection in multi‑layered systems, 2012, s. 265 až 287, najmä s. 266.

( 43 ) Návrh KOM(97) 49 v konečnom znení, s. 77.

( 44 ) Pozri AUBIN, D. a VARONE, F.: The Evolution of European Water Policy. In: Kissling and Kuks (eds.): The evolution of national water regimes in Europe. Kluwer 2004, s. 49 – 86.

( 45 ) Odôvodnenie 19 RSV. Pozri tiež odôvodnenie 20 RSV v súvislosti s kvantitatívnou úrovňou podzemných vôd.

( 46 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/118/ES z 12. decembra 2006 o ochrane podzemných vôd pred znečistením a zhoršením kvality (Ú. v. EÚ L 372, s. 19).

( 47 ) Smernica Rady 91/271/EHS z 21. mája 1991 o čistení komunálnych vôd (Ú. v. ES L 135, s. 40; Mim. vyd. 15/002, s. 26) a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 z 29. septembra 2003, ktorým sa podľa rozhodnutia Rady 1999/468/ES upravujú ustanovenia týkajúce sa výborov, ktoré pomáhajú Komisii pri výkone jej vykonávacích právomocí ustanovených v nástrojoch, ktoré podliehajú postupu uvedenému v článku 251 Zmluvy o založení ES (Ú. v. EÚ L 284, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 447); ako aj nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1137/2008 z 22. októbra 2008 o prispôsobení určitých nástrojov, na ktoré sa vzťahuje postup ustanovený v článku 251 zmluvy, rozhodnutiu Rady 1999/468/ES, pokiaľ ide o regulačný postup s kontrolou – Prispôsobenie právnych aktov regulačnému postupu s kontrolou – Prvá časť (Ú. v. EÚ L 311, s. 1).

( 48 ) Smernica Rady 91/676/EHS z 12. decembra 1991 o ochrane vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov (Ú. v. ES L 375, s. 1; Mim. vyd. 15/002, s. 68).

( 49 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/105/ES zo 16. decembra 2008 o environmentálnych normách kvality v oblasti vodnej politiky, o zmene a doplnení a následnom zrušení smerníc Rady 82/176/EHS, 83/513/EHS, 84/156/EHS, 84/491/EHS a 86/280/EHS a o zmene a doplnení smernice Európskeho parlamentu a Rady 2000/60/ES (Ú. v. EÚ L 348, s. 84).

( 50 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2007/60/ES z 23. októbra 2007 o hodnotení a manažmente povodňových rizík (Ú. v. EÚ L 288, s. 27).

( 51 ) Smernica Komisie 2009/90/ES z 31. júla 2009, ktorou sa v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2000/60/ES ustanovujú technické špecifikácie pre chemickú analýzu a sledovanie stavu vôd (Ú. v. EÚ L 201, s. 36).

( 52 ) Napríklad táto pluralita cieľov bola zohľadnená Komisiou v odvetví vodnej energie, ktorá predstavuje najväčší zdroj obnoviteľnej energie v rámci Únie a predstavuje podstatný nástroj na účely boja proti klimatickým zmenám. Pozri v tejto veci písomnú otázku položenú zo strany Norberta Glanteho, týkajúcu sa rozporu medzi rámcovou smernicou o vode a smernicou o obnoviteľných energiách, k dispozícii na tejto internetovej stránke: http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=‑//EP//TEXT+WQ+E‑2010‑2277+0+DOC+XML+V0//FR a odpoveď Komisie: http://www.europarl.europa.eu/sides/getAllAnswers.do?reference=E‑2010‑2277&language=FR.

( 53 ) Pozri odôvodnenie 28 RSV.

( 54 ) Brožúra Komisie nazvaná L’eau, une ressource pour la vie – Comment la directive‑cadre sur l’eau contribue à protéger les ressources de l’Europe, s. 8. http://ec.europa.eu/environment/water/pdf/wfd_brochure_fr.pdf.

( 55 ) http://epp.eurostat.ec.europa.eu/statistics_explained/index.php?title=File:Freshwater_resources_per_inhabitant_%E2%80%94_long‑term_average_(1)_(1_000_m%C2%B3_per_inhabitant)_YB14.png&filetimestamp=20140228120245.

( 56 ) Pozri správu Komisie, ktorá je k dispozícii na tejto internetovej stránke: http://ec.europa.eu/environment/pubs/pdf/factsheets/wfd/fr.pdf.

( 57 ) Pozri ex multis správy Komisie o vykonávaní RSV, najmä oznámenie Komisie z 22. marca 2007 nazvané K trvalo udržateľnému hospodáreniu s vodou v Európskej únii – Prvé štádium implementácie rámcovej smernice o vode 2000/60/ES [KOM(2007) 128 v konečnom znení]; správu o vykonávaní RSV, [COM(2012) 670 final]; správu The Fitness Check of EU Freshwater Policy, http://www.rapportage.eaufrance.fr/sites/default/files/RSV/2012/retour_commission/SWD‑2012‑393.pdf; a správu o preskúmaní európskej politiky v oblasti nedostatku vody a sucha [COM(2012) 672 final].

( 58 ) COM(2012) 673 final. Pozri: http://ec.europa.eu/environment/water/blueprint/pdf/COM‑2012‑673final_EN_ACT‑cov.pdf.

( 59 ) Pozri rozsudky NCC Construction Danmark (C‑174/08, EU:C:2009:669, bod 23 a citovanú judikatúru), ako aj Komisia/Írsko (C‑85/11, EU:C:2013:217, bod 35).

( 60 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok Pringle (C‑370/12, EU:C:2012:756, bod 135).

( 61 ) Pozri KOM(97) 49 v konečnom znení, s. 20, kde Komisia pripustila, že táto zásada sa nenachádzala v jej oznámení z roku 1996, z ktorého vychádzal jej legislatívny návrh, ale že uvedená zásada bola prijatá pri konzultáciách predchádzajúcich tomuto návrhu.

( 62 ) Pozri bod 42 vyjadrenia k žalobe.

( 63 ) Rozsudok Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑582/08, EU:C:2010:429, body 49 až 52).

( 64 ) Tamže, bod 51.

( 65 ) Smernica Rady z 15. júla 1980 o kvalite vôd určených na ľudskú spotrebu [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 229, s. 11), zmenená a doplnená smernicou Rady 98/83/ES z 3. novembra 1998 (Ú. v. ES L 330, s. 32).

( 66 ) Pozri článok 26 smernice Rady 2006/112/ES Rady z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L347, s. 1).

( 67 ) Rozsudok Profisa (C‑63/06, EU:C:2007:233, bod 13 a citovaná judikatúra).

( 68 ) Pozri nasledujúce jazykové verzie: v španielčine „en beneficio de“, v nemčine „zur Verfügung stellen“, v angličtine „provide“, v taliančine „che forniscono“, v litovčine „teikiamos“, v poľštine „umożliwiają“, vo fínčine „tarjoavat“ a vo švédčine „tillhandahåller“.

( 69 ) Pozri najmä rozsudky Saarland a i. (187/87, EU:C:1988:439, bod 19), Komisia/Francúzsko (C‑434/97, EU:C:2000:98, bod 21), ako aj Sturgeon a i. (C‑402/07 a C‑432/07, EU:C:2009:716, bod 47).

( 70 ) Ustanovenia článku 9 ods. 1 tretieho pododseku v spojení s odsekom 4 RSV však nevylučujú určité zmiernenie pri uplatňovaní tejto požiadavky.

( 71 ) Návrh smernice Rady KOM(97) 49 v konečnom znení.

( 72 ) KOM(97) 49 v konečnom znení, s. 21.

( 73 ) Spoločné stanovisko (ES) č. 41/1999 z 22. októbra 1999, prijaté Radou, rozhodujúcou v súlade s konaním uvedeným v článku 251 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva, s cieľom prijatia smernice Európskeho parlamentu a Rady stanovujúcej rámec pre politiku Spoločenstva v odvetví vodného hospodárstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 343, s. 1).

( 74 ) Správa o spoločnom projekte, schválená Zmierovacím výborom, smernice Rady stanovujúcej rámec pre politiku Spoločenstva v odvetví vodného hospodárstva – Delegácia Parlamentu Zmierovaciemu výboru (A5‑0214/2000). Pozri vyjadrenie predložené Spojeným kráľovstvom, bod 15. Normotvorca totiž chcel stanoviť zásadu úhrady nákladov na zásobovanie vodou a čistenie odpadových vôd, výrazne dotované v niektorých členských štátoch, umožniac pritom Írsku zachovať prax financovať uvedené služby priamo zo štátneho rozpočtu.

( 75 ) AUBIN D., VARONE, F.: European Water Policy, A path towards an integrated resource management. Louvain‑la‑Neuve, 29. marca 2002.

( 76 ) Pozri Common Implementation Strategy for the Water Framework Directive (2000/60/EC) na nasledujúcej internetovej adrese: http://ec.europa.eu/environment/water/water‑framework/objectives/pdf/strategy2.pdf (s. 74).

( 77 ) Oznámenie Komisie KOM(2007) 128 v konečnom znení z 22. marca 2007 nazvané K trvalo udržateľnému hospodáreniu s vodou v Európskej únii – Prvé štádium implementácie rámcovej smernice o vode 2000/60/ES. V tejto správe znepokojuje Komisiu najmä to, že viacerým členským štátom by sa mohlo nepodariť dosiahnuť ciele RSV, najmä z dôvodu podstatného zhoršenia vodných ekosystémov, najmä prílišným využívaním vodných zdrojov a vysokých úrovní znečistenia pochádzajúceho z rôznych zdrojov.

( 78 ) KOM (2007) 128 v konečnom znení, s. 6.

( 79 ) Akčný plán na ochranu vodných zdrojov v Európe – Závery Rady, pozri http://www.rapportage.eaufrance.fr/sites/default/files/RSV/2012/retour_commission/Conclusions%20du%20conseil%20du%2017%20dec%202012%20adoptees.pdf.

( 80 ) Pozri odôvodnenie 18 RSV.

( 81 ) Rozsudok Komisia/Luxembursko (EU:C:2006:749, bod 41).

( 82 ) Pozri, pokiaľ ide o väčšinu ustanovení RSV, rozsudok Komisia/Taliansko, nazvaný „San Rocco“ (C‑365/97, EU:C:1999:544, body 67 a 68), ako aj rozsudok Komisia/Francúzsko (C‑60/01, EU:C:2002:383, bod 27), oba citované v rozsudku Komisia/Luxembursko (EU:C:2006:749, body 39 a 43).

( 83 ) Správa č. 1/2012 Európskej environmentálnej agentúry Towards efficient use of water resources in Europe, http://www.eea.europa.eu/publications/towards‑efficient‑use‑of‑water, s. 30 až 35 – koncept vodnej stopy (water footprint) – uplatňovaný najmä v Španielsku.

( 84 ) Napríklad vo Fínsku a Švédsku sú vodné útvary druhom nehnuteľností, a sú tradične upravené v ucelených legislatívnych aktoch, ktoré sa vzťahujú tak na súkromnoprávne vzťahy, ako aj na súvisiace verejnoprávne vzťahy z kvalitatívneho i kvantitatívneho hľadiska. V týchto členských štátoch podlieha akékoľvek využívanie značného množstva vody na rôzne účely, ako odber, výroba elektriny vo vodnej elektrárni alebo plavba, schvaľovaciemu konaniu pred súdmi a príslušnými orgánmi. Režim ďalej stanovuje absolútne zákazy, ako aj váženie rôznych všeobecných a zvláštnych záujmov súvisiacich s dotknutým vodným útvarom. Ďalej treba odlíšiť federálny model používaný v Nemecku a regionálny model, ktorý prevažuje v Španielsku, Taliansku a Spojenom kráľovstve. Nakoniec existuje aj unitárny model predstavený Francúzskom a Poľskom. Pozri ALBERTON, M.: Environmental Protection in Multi‑Layered Systems. Leiden, 2012.

( 85 ) Pozri najmä rozsudky Komisia/Holandsko (C‑408/97, EU:C:2000:427, bod 15), Komisia/Fínsko (C‑246/08, EU:C:2009:671, bod 52), ako aj Komisia/Holandsko (C‑79/09, EU:C:2010:171).