ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Článok 5 tej istej smernice uvádza: „1. V prípade projektov, ktoré podľa článku 4 podliehajú posúdeniu dopadu na životné prostredie v súlade s týmto článkom a článkami 6 až 10, členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia na zabezpečenie toho, aby navrhovateľ predložil vo vhodnej forme informácie, ktoré sú uvedené v prílohe IV, ak: a) členské štáty považujú tieto informácie za dôležité vzhľadom na dané štádium postupu pri udeľovaní povolenia a vzhľadom na špecifické charakteristiky daného projektu alebo určitého typu projektov a vzhľadom na prípadne dotknuté zložky životného prostredia; b) členské štáty považujú za odôvodnené žiadať od navrhovateľa zhromaždenie týchto informácií vzhľadom na súčasný stav poznania a metód posudzovania. 2. Členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia, ktorými zabezpečia, aby ak o to navrhovateľ požiada ešte pred predložením žiadosti o povolenie, príslušný orgán zaujal stanovisko k informáciám poskytnutým navrhovateľom v súlade s odsekom 1. Príslušný orgán o ňom upovedomí navrhovateľa a orgány uvedené v článku 6 ods. 1 ešte pred vydaním definitívneho stanoviska. Skutočnosť, že orgán zaujal stanovisko podľa tohoto odseku, tomuto orgánu nesmie zabrániť od vyžadovania ďalších informácií od navrhovateľa. Členské štáty môžu požadovať od príslušných orgánov, aby zaujali takéto stanovisko bez ohľadu na to, či o to žiada navrhovateľ. 3. Informácia, ktorú má poskytnúť navrhovateľ v súlade s odsekom 1, musí obsahovať najmenej: a) popis projektu obsahujúci informáciu o mieste, projektovom riešení a veľkosti projektu; b) popis predpokladaných opatrení s cieľom zabrániť, znížiť, a ak je to možné, odstrániť významné nepriaznivé vplyvy; c) údaje potrebné na určenie a posúdenie hlavných vplyvov, ktoré by projekt mal na životné prostredie; d) náčrt hlavných alternatív vypracovaných navrhovateľom a určenie hlavných dôvodov pre jeho výber so zreteľom na vplyvy na životné prostredie; e) netechnický súhrn informácií uvedených v písmenách a) až d). 4. Členské štáty, ak je to potrebné, zabezpečia, aby akýkoľvek orgán, ktorý má príslušné informácie, najmä so zreteľom na článok 3, poskytol tieto informácie navrhovateľovi.“
21

Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že prevážaný odpad musí pozostávať zo zmesi odpadov z papiera, lepenky a výrobkov papierenského priemyslu, ktoré majú také zloženie, že jednotlivé časti odpadov posudzované samy osebe spadajú pod prvú, druhú alebo tretiu zarážku položky B3020 prílohy IX Bazilejského dohovoru, a táto zmes navyše vykazuje podiel nečistôt do 10 %, pozostávajúcich z kartónov na tekutiny (do 4 %), plastových položiek (do 3 %), kovov (do 0,5 %), ako aj iných cudzích materiálov (do 3,5 %), napr. sklo, kamene, textil alebo guma (ďalej len „sporná zmes odpadov“). Tieto hodnoty zodpovedajú maximálnym limitným hodnotám stanoveným spoločnosťou ESKA.
46

Za týchto podmienok treba zdôrazniť, že vnútroštátna právna úprava, ktorá by v rámci opatrení prijatých členským štátom na základe článku 273 smernice o DPH neumožňovala zdaniteľnej osobe predložiť takéto dôkazy a daňovému orgánu prijať v tomto ohľade rozhodnutie, by bola v rozpore so zásadou riadnej správy vecí verejných, a nebola by teda zlučiteľná so smernicou o DPH.
24

Podľa názoru vnútroštátneho súdu totiž vzhľadom na to, že doručenie trestného rozkazu sa vykonáva prostredníctvom splnomocnenca, je pravdepodobné, že osoba, proti ktorej bol vydaný a ktorá má bydlisko v zahraničí, sa s týmto trestným rozkazom neoboznámi alebo sa s ním oboznámi až oveľa neskôr, než by to bolo v prípade, ak by mala bydlisko v Nemecku.
12

Pokiaľ ide o súdnu mediáciu, tá predpokladá, že príslušný súd môže nariadiť mediáciu na základe spoločného návrhu účastníkov konania alebo z vlastného podnetu, avšak so súhlasom účastníkov konania, a to až do doby, kým sa vo veci nerozhodlo. Počas mediácie súd zostáva príslušným na konanie vo veci a môže kedykoľvek prijať akékoľvek opatrenie, ktoré považuje za potrebné. Súd môže tiež na návrh mediátora alebo jedného z účastníkov konania mediáciu skončiť. Ak je výsledkom mediácie uzavretie dohody o mediácii, hoci aj čiastočnej, účastníci konania alebo jeden z účastníkov konania môžu požiadať súd o schválenie tejto dohody, pričom schválenie možno odmietnuť len vtedy, ak je dohoda v rozpore s verejným poriadkom alebo ak je dohoda dosiahnutá po skončení rodinnej mediácie v rozpore so záujmom maloletých detí. Ak výsledkom mediácie nie je uzavretie dohody o mediácii v celom rozsahu, súdne konanie pokračuje.
8

Dong Yang, spoločnosť založená podľa poľského práva, uzavrela 27. októbra 2010 so spoločnosťou LG Display Co. Ltd. (Korea) (ďalej len „LG Kórea“), založenou podľa kórejského práva so sídlom v Soule (Južná Kórea), zmluvu o poskytovaní služieb vo forme montáže dosiek s plošnými spojmi (printed circuit boards, ďalej len „PCB“) z materiálov a komponentov vo vlastníctve spoločnosti LG Kórea.
56

Treba uviesť, že Súdny dvor už rozhodol, že jurisdikčná imunita štátov je zakotvená v medzinárodnom práve a vychádza zo zásady par in parem non habet imperium, keďže štát nemôže podliehať jurisdikcii súdu iného štátu. Za súčasného stavu medzinárodnej praxe však táto imunita nemá absolútnu povahu, ale je všeobecne uznaná, ak sa spor týka úkonov uskutočnených iure imperii v rámci výkonu zvrchovanej moci štátu. Jej uplatnenie však možno vylúčiť, ak sa opravný prostriedok týka úkonov, ktoré nepatria do rámca výkonu verejnej moci (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. júla 2012, Mahamdia, C‑154/11, EU:C:2012:491, body 54 a 55).
37

Pokiaľ ide o existenciu vykazovacích a administratívnych povinností spojených so zaplatením tejto dane, treba konštatovať, že v návrhu na začatie prejudiciálneho konania vnútroštátny súd nerozvinul tento aspekt a najmä nevysvetlil, o aké povinnosti ide, ani neuviedol ustanovenia uplatniteľné v tejto oblasti. V každom prípade, ako uviedol generálny advokát v bode 53 svojich návrhov, z tohto návrhu nevyplýva žiadna skutočnosť, na základe ktorej by bolo možné predpokladať, že povinnosti uložené subjektom nerezidentom sú odlišné od povinností uložených rezidentom ani že by tieto povinnosti prekračovali to, čo je nevyhnutné na vymáhanie dane stanovenej v článku 1 ods. 492 zákona č. 228/2012.
36

Ďalej, pokiaľ ide o zásadu daňovej neutrality, z judikatúry Súdneho dvora nepochybne vyplýva, že členské štáty môžu v súlade s článkom 173 ods. 2 písm. c) smernice 2006/112 uplatniť na danú transakciu inú metódu alebo kľúč rozdelenia, než je metóda založená na obrate, a to pod podmienkou, že podľa uvedenej zásady daňovej neutrality táto metóda zaručí presnejšie určenie odpočítateľnej pomernej časti DPH zaplatenej na vstupe než to, ktoré vyplýva z uplatnenia metódy založenej na obrate. Každý členský štát, ktorý sa rozhodne oprávniť zdaniteľnú osobu alebo od nej vyžadovať, aby vykonala odpočítanie podľa použitia všetkých tovarov a služieb alebo ich časti, teda musí dbať o to, aby metódy výpočtu práva na odpočítanie umožňovali čo najpresnejšie stanoviť pomernú časť DPH, ktorá súvisí s transakciami, pri ktorých vzniká právo na odpočítanie. Zásada daňovej neutrality charakterizujúca spoločný systém DPH totiž vyžaduje, aby metódy výpočtu odpočítateľnej sumy dane objektívne odrážali skutočnú časť výdavkov vynaložených pri obstarávaní tovarov a služieb na účely zmiešaného používania, ktorú možno uplatniť v prípade transakcií, pri ktorých vzniká právo na odpočítanie [pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. októbra 2018, Volkswagen Financial Services (UK), C‑153/17, EU:C:2018:845, body 51 a 52, ako aj citovanú judikatúru].
47

Ak by sa prijal výklad, ktorý v takej miere nezohľadňuje „protiprávnosť, ktorá by sa mohla v budúcnosti opakovať“, malo by to, ako to v podstate uviedol aj generálny advokát v bode 73 svojich návrhov, paradoxné dôsledky. Záujem žalobcu na konaní v každom spore v oblasti prístupu k dokumentom totiž automaticky pretrváva už len na základe skutočnosti, že dotknutá inštitúcia môže v budúcnosti vykladať osobitné právne ustanovenie spôsobom, ktorý bol spochybnený.
19

Nariadenie Komisie (ES) č. 1122/2009 z 30. novembra 2009, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 73/2009, pokiaľ ide o krížové plnenie, moduláciu a integrovaný správny a kontrolný systém v rámci schém priamej podpory pre poľnohospodárov ustanovených uvedeným nariadením, ako aj podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007, pokiaľ ide o krížové plnenie v rámci schémy podpory ustanovenej pre odvetvie vinohradníctva a vinárstva (Ú. v. EÚ L 316, 2009, s. 65) (ďalej len „nariadenie č. 1122/2009“) obsahovalo článok 34 týkajúci sa „určenia plôch“. Tento článok, ktorý sa nachádzal v hlave III „Kontroly“ tohto nariadenia, stanovoval v odsekoch 2 a 4: „2. Celková plocha poľnohospodárskej parcely sa môže vziať do úvahy za predpokladu, že je plne využívaná v súlade so zvykovými normami členského štátu alebo príslušného regiónu. V iných prípadoch sa berie do úvahy skutočne využívaná plocha. Pokiaľ ide o regióny, kde určité prvky polí, najmä živé ploty, priekopy a steny, sú tradične súčasťou osvedčeného poľnohospodárskeho postupu pestovania plodín alebo využívania pôdy, členské štáty môžu rozhodnúť, že príslušná plocha sa má považovať za súčasť plne využívanej plochy pod podmienkou, že nepresahuje celkovú šírku, ktorú stanoví členský štát. Táto šírka musí zodpovedať tradičnej šírke v príslušnom regióne a nesmie presahovať 2 metre. Pokiaľ však členské štáty pred nadobudnutím účinnosti tohto nariadenia oznámili v súlade s článkom 30 ods. 2 tretím pododsekom [nariadenia č. 796/2004] Komisii šírku väčšiu ako 2 metre, táto šírka sa môže naďalej uplatňovať. … 4. Bez toho, aby bol dotknutý článok 34 ods. 2 nariadenia (ES) č. 73/2009, sa poľnohospodárska parcela, na ktorej sa nachádzajú stromy, považuje za oprávnenú plochu na účely schém pomoci na plochu pod podmienkou, že poľnohospodárske činnosti alebo prípadne predpokladaná výroba sa môžu vykonávať podobným spôsobom ako na parcelách bez stromov v tej istej oblasti.“
20

Keďže Curtea de Apel Timișoara (Odvolací súd Temešvár) mal pochybnosti o zlučiteľnosti relevantnej vnútroštátnej právnej úpravy a jej uplatňovania vnútroštátnymi orgánmi s právom Únie, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku: „Bránia smernica o DPH a tiež zásady daňovej neutrality, efektivity a proporcionality, za okolností, aké nastali vo veci samej, správnej praxi a/alebo výkladu ustanovení vnútroštátneho práva, ktoré neumožňujú opravu určitých faktúr a v dôsledku toho ani zaradenie opravných faktúr do daňového priznania k DPH za obdobie, v ktorom sa daná úprava vykonala, a to v súvislosti s transakciami realizovanými v období, ktoré bolo predmetom daňovej kontroly, v dôsledku ktorej vydali daňové orgány právoplatné rozhodnutie o vyrubení dane, v prípade, že po vydaní predmetného rozhodnutia sa objavia dodatočné údaje a informácie, ktoré by viedli k uplatneniu odlišného daňového režimu?“
5

Podľa článku 90 uvedeného služobného poriadku: „1. Každá osoba, na ktorú sa vzťahuje tento služobný poriadok, môže predložiť menovaciemu orgánu žiadosť, aby prijal rozhodnutie, ktoré sa jej týka. Orgán oznámi dotknutej osobe svoje odôvodnené rozhodnutie do štyroch mesiacov odo dňa predloženia žiadosti. Ak po uplynutí tejto lehoty nedostala dotknutá osoba žiadnu odpoveď, žiadosť sa pokladá za zamietnutú; proti takémuto zamietnutiu môže podať sťažnosť v súlade s nasledujúcim odsekom. 2. Každá osoba, na ktorú sa vzťahuje tento služobný poriadok, môže predložiť menovaciemu orgánu sťažnosť na akt, ktorý má na ňu negatívny účinok, ak uvedený orgán prijal rozhodnutie alebo ak neprijal opatrenie predpísané služobným poriadkom. Sťažnosť sa musí podať do troch mesiacov… … Orgán oznámi dotknutej osobe svoje odôvodnené rozhodnutie do štyroch mesiacov odo dňa podania sťažnosti. Ak po uplynutí tejto lehoty nedostala príslušná osoba odpoveď na svoju sťažnosť, považuje sa to za nepriamo prijaté rozhodnutie, ktorým sa jej sťažnosť zamieta, a môže sa proti nemu odvolať podľa článku 91.“
1.

Článok 7 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/88/ES zo 4. novembra 2003 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej judikatúre, podľa ktorej pracovník, ktorý dostal protiprávnu výpoveď a následne opätovne nastúpil do zamestnania v súlade s vnútroštátnym právom v nadväznosti na zrušenie jeho výpovede súdnym rozhodnutím, nemá nárok na platenú dovolenku za kalendárny rok za obdobie odo dňa prepustenia do dňa jeho opätovného nastúpenia do zamestnania z dôvodu, že tento pracovník počas tohto obdobia pre zamestnávateľa skutočne nepracoval.
3

Článok 314 ZFEÚ uvádza: „Európsky parlament a Rada v súlade s mimoriadnym legislatívnym postupom ustanovia ročný rozpočet Únie v súlade s týmito ustanoveniami: … 3. Rada prijme svoju pozíciu k návrhu rozpočtu a predloží ju Európskemu parlamentu najneskôr do 1. októbra roka, ktorý predchádza roku, v ktorom sa má príslušný rozpočet plniť. … 4. Ak do štyridsiatich dvoch dní po tomto predložení Európsky parlament: … c) prijme zmeny a doplnenia väčšinou svojich poslancov, takto zmenený a doplnený návrh sa predloží Rade a Komisii. Predseda Európskeho parlamentu po dohode s predsedom Rady bezodkladne zvolá zasadnutie Zmierovacieho výboru. … 5. Úlohou Zmierovacieho výboru, ktorý sa skladá z členov Rady alebo ich zástupcov a rovnakého počtu členov zastupujúcich Európsky parlament, je dosiahnuť do dvadsaťjeden dní od jeho zvolania kvalifikovanou väčšinou členov Rady alebo ich zástupcov a väčšinou členov zastupujúcich Európsky parlament dohodu o spoločnom návrhu na základe pozícií Európskeho parlamentu a Rady. … 6. Ak sa Zmierovací výbor v lehote dvadsaťjeden dní uvedenej v odseku 5 dohodne na spoločnom návrhu, Európsky parlament a Rada majú lehotu štrnástich dní od dosiahnutia dohody na to, aby schválili spoločný návrh. 7. Ak v lehote štrnástich dní uvedenej v odseku 6: a) Európsky parlament aj Rada schvália spoločný návrh alebo neprijmú rozhodnutie, alebo ak jedna z týchto inštitúcií schváli spoločný návrh a druhá neprijme rozhodnutie, rozpočet sa považuje s konečnou platnosťou za prijatý v súlade so spoločným návrhom, alebo b) Európsky parlament, ktorý sa uznáša väčšinou svojich členov, a Rada spoločný návrh zamietnu, alebo ak jeden z týchto orgánov zamietne spoločný návrh, zatiaľ čo druhý neprijme rozhodnutie, Komisia predloží nový návrhu rozpočtu, alebo … d) Európsky parlament schváli spoločný návrh, zatiaľ čo Rada ho zamietne, Európsky parlament môže do štrnástich dní odo dňa zamietnutia Radou väčšinou svojich poslancov a troma pätinami odovzdaných hlasov rozhodnúť, že potvrdzuje všetky alebo niektoré zmeny a doplnenia uvedené v odseku 4 písm. c). Ak jedna zo zmien a doplnení Európskeho parlamentu nie je potvrdená, považuje sa pozícia dohodnutá v Zmierovacom výbore k rozpočtovej položke, ktorá je predmetom tejto zmeny a doplnenia, za zachovanú. Rozpočet sa považuje s konečnou platnosťou za prijatý na tomto základe. … 9. Po skončení postupu uvedeného v tomto článku predseda Európskeho parlamentu vyhlási, že rozpočet je s konečnou platnosťou prijatý. 10. Každá inštitúcia vykonáva právomoci jej zverené týmto článkom v súlade so zmluvami a právnymi aktmi prijatými na ich základe, najmä so zreteľom na vlastné zdroje Únie a rovnováhu príjmov a výdavkov.“
35

Bolton Cile España navrhuje odvolací dôvod zamietnuť. Po prvé, keďže úlohou Všeobecného súdu nie je opätovne preskúmať skutkové okolnosti s prihliadnutím na dokumenty predložené po prvýkrát v konaní pred ním, preskúmanie, ktoré vykonáva, nemôže prekročiť skutkový a právny rámec sporu, ako bol predložený účastníkmi konania pred odvolacím senátom, čo vyplýva z článku 76 ods. 1 nariadenia č. 207/2009. Ak by sa pripustilo, že tvrdenie odvolateľky týkajúce sa údajne nízkej rozlišovacej spôsobilosti staršej ochrannej známky malo byť po prvýkrát preskúmané pred Všeobecným súdom, malo by to za následok zmenu predmetu sporu pred odvolacím senátom a predstavovalo by to porušenie článku 188 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
94

Okrem toho aj za predpokladu, že by na rozdiel od toho, čo vyplýva z judikatúry citovanej v bode 91 tohto rozsudku, bolo možné pripustiť hrozbu, ktorá by napriek tomu, že nie je skutočná a aktuálna, bola prinajmenšom potenciálna, táto hrozba by mohla vzhľadom na požiadavku reštriktívneho výkladu pripomenutú v tomto bode odôvodniť len prijatie opatrení zodpovedajúcich jej povahe a závažnosti. V prejednávanej veci však boli finančné prahové hodnoty vedúce k uplatneniu povinností zavedených zákonom o transparentnosti stanovené vo výške, ktorá zjavne nezodpovedá prípadu dostatočne závažného ohrozenia základného záujmu spoločnosti, ktorému by mali tieto povinnosti predchádzať.
14

Podľa článku 30 toho istého nariadenia: „1. Členský štát nezávisle určuje zdaniteľné osoby, ktoré plánuje navrhnúť na súčasne vykonávanú kontrolu. Príslušný orgán uvedeného členského štátu oznámi príslušnému orgánu v ostatných dotknutých členských štátoch prípady navrhované na súčasne vykonávanú kontrolu. Svoju voľbu odôvodní poskytnutím informácií, ktoré viedli k jeho rozhodnutiu, do takej miery, pokiaľ je to len možné. Uvedie časové obdobie, počas ktorého by sa takéto kontroly mali vykonať. 2. Príslušný orgán členského štátu, ktorý prijme návrh na súčasne vykonávanú kontrolu, potvrdí svoj súhlas alebo oznámi svoje odôvodnené odmietnutie zodpovedajúcemu orgánu druhého členského štátu, v zásade do dvoch týždňov od prijatia návrhu, ale najneskôr do jedného mesiaca. 3. Každý príslušný orgán dotknutých členských štátov vymenuje zástupcu, ktorý na kontrolu dohliada a koordinuje ju.“
20

Vnútroštátny súd uvádza, že výsledok sporu vo veci samej závisí od otázky, či sa na dodatky má hľadieť po prvé tak, že boli uzavreté v rámci systému poskytovania služieb na diaľku organizovaného dodávateľom v zmysle článku 2 písm. a) smernice 2002/65, a po druhé tak, že sa na ne vzťahuje pojem „zmluvy týkajúce sa finančných služieb“ uvedený v tom istom ustanovení. Vnútroštátny súd najmä zdôrazňuje, že odpoveď na túto druhú otázku je potrebná na to, aby sa na spor vo veci samej mohli prípadne uplatniť § 312b ods. 1 a § 312d ods. 1 a 2 BGB, a dodáva, že v súlade s vôľou nemeckého zákonodarcu by sa pojem „zmluvy o poskytovaní služieb vrátane finančných služieb“, uvedený v § 312b ods. 1 prvej vete BGB, mal vykladať v súlade so smernicou 2002/65.
25.

Všeobecný súd v bode 69 napadnutého rozsudku uviedol, že zo spisu, ktorý mal k dispozícii, nevyplývalo, že by Komisia pri prijímaní sporného rozhodnutia vykonala takéto zváženie. V tejto súvislosti vychádzal z troch skutočností uvedených v bodoch 70 až 72 uvedeného rozsudku. Po prvé uviedol, že Komisia nepožiadala vnútroštátne orgány o uvedenie dôvodov, v čom by predchádzajúce vypočutie žalobcu obsahovalo riziká pre zachovanie tajnosti vyšetrovania. Po druhé zdôraznil, že belgické orgány neuviedli žiadne závažné riziko, že dotknutá osoba naruší riadny priebeh vyšetrovania, ktoré by mohlo odôvodniť, prečo sa jej neoznámila žiadosť o zbavenie imunity, ktorá sa jej týkala. Po tretie zdôraznil neúplnosť odpovedí belgických orgánov na žiadosť Komisie o vypočutie RQ v súvislosti s ich žiadosťami o zbavenie imunity a konštatoval, že v každom prípade sa ich Komisia nespýtala na možnosť vyhotoviť nedôvernú verziu týchto žiadostí, ktorú by bolo možné oznámiť RQ.
21

V druhom rade sa tento súd pýta na rozsah oslobodenia od vízovej povinnosti zakotveného v článku 5 smernice 2004/38 položením otázky, či toto oslobodenie treba chápať v tom zmysle, že sa vzťahuje na štátnych príslušníkov tretích štátov, ktorí sú rodinnými príslušníkmi občana Únie, bez ohľadu na to, ktorý členský štát im vydal pobytový preukaz, alebo či ho naopak treba chápať v tom zmysle, že je vyhradené pre tých, ktorí disponujú pobytovým preukazom vydaným členským štátom, ktorý patrí do schengenského priestoru. V tejto súvislosti uvádza, že v čase skutkových okolností veci, ktorú vnútroštátny súd prejednáva, Spojené kráľovstvo bolo členským štátom Únie, ktorý nepatrí do schengenského priestoru.
34

Pokiaľ ide o kontext, do ktorého patrí článok 96 ods. 1 smernice 2001/83, treba najmä zdôrazniť, že článok 70 ods. 1 tejto smernice stanovuje, že keď sa udelí povolenie na uvedenie lieku na trh, príslušné orgány musia určiť, či tento liek patrí do kategórie liekov viazaných na lekársky predpis alebo do kategórie liekov neviazaných na lekársky predpis.
15

Za týchto podmienok Sąd Rejonowy w Słupsku (Okresný súd Słupsk) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky: „1. Má sa norma práva Únie obsiahnutá v článku 4 ods. 2 písm. a) v spojení s článkom 2 ods. 1 písm. c) [rámcového rozhodnutia 2004/757] vykladať v tom zmysle, že tento predpis nebráni tomu, aby bol pojem ‚značné množstvo drog‘ vykladaný v každom jednotlivom prípade na základe individuálneho hodnotenia vnútroštátneho súdu a aby toto hodnotenie nevyžadovalo uplatnenie akéhokoľvek objektívneho kritéria, najmä nevyžadovalo konštatovanie, že páchateľ drogy prechováva na účel vykonania skutkov v zmysle článku 4 ods. 2 písm. a) tohto rámcového rozhodnutia, t. j. na účel výroby, ponúkania, ponúkania na predaj, distribuovania, sprostredkovania alebo dodania za akýchkoľvek podmienok? 2. Sú opatrenia súdnej ochrany, ktoré sú nevyhnutné na zabezpečenie účinnosti a efektivity noriem práva Únie obsiahnutých v [rámcovom rozhodnutí 2004/757], najmä v článku 4 ods. 2 písm. a) v spojení s článkom 2 ods. 1 písm. c) tohto [rámcového rozhodnutia] dostačujúce na to, aby poľským štátnym občanom zabezpečili účinnú ochranu vyplývajúcu z noriem práva Únie, ktorými sa stanovujú minimálne ustanovenia o znakoch skutkových podstát trestných činov a trestov v oblasti nezákonného obchodu s drogami, ak [zákon o boji proti drogovej závislosti] neobsahuje žiadnu konkrétnu formuláciu týkajúcu sa ‚značného množstva drog‘ a túto otázku prenecháva na výklad súdnemu orgánu rozhodujúcemu v konkrétnej veci v rámci tzv. ‚sudcovskej úvahy‘? 3. Je vnútroštátna právna norma článku 62 ods. 2 zákona o boji proti drogovej závislosti zlučiteľná s právom Únie, a najmä s [ustanoveniami] článku 4 ods. 2 písm. a) v spojení s článkom 2 ods. 1 písm. c) [rámcového rozhodnutia 2004/757], a ak áno, bráni chápaniu pojmu ‚značné množstvo omamných alebo psychotropných látok‘ poľskými vnútroštátnymi súdmi taká norma práva Únie, podľa ktorej sa prísnejšie potresce ten, kto trestný čin držby veľkého množstva drog spácha na účel vykonávania činností uvedených v článku 2 ods. 1 písm. c) [rámcového rozhodnutia 2004/757]? 4. Nie je článok 62 ods. 2 [zákona o boji proti drogovej závislosti], ktorý za čin držby psychotropných a omamných látok v značnom množstve v zmysle výkladu poľskými vnútroštátnymi súdmi stanovuje vyšší trest, v rozpore so zásadou rovnosti a zákazu diskriminácie (článok 14 [EDĽP], články 20 a 21 [Charty základných práv Európskej únie] v spojení s článkom 6 ods. 1 [ZEÚ])?“
37

V tejto súvislosti treba konštatovať, že v sekundárnom práve Únie neexistuje žiadne ustanovenie, ktoré by stanovovalo povinnosť výrobcu zdravotníckych pomôcok uzavrieť poistenie zodpovednosti za škodu, ktoré by malo pokryť riziká spojené s týmito pomôckami alebo ktoré by akýmkoľvek spôsobom upravovalo takéto poistenie.
8

Smernica 86/653 bola prebratá do francúzskeho práva prostredníctvom loi no 91‑593, du 25 juin 1991, relative aux rapports entre les agents commerciaux et leurs mandants [zákon č. 91‑593 z 25. júna 1991 o vzťahoch medzi obchodnými zástupcami a osobami, ktoré zastupujú (JORF z 27. júna 1991, s. 8271)]. Článok 1 tohto zákona, kodifikovaný v článku L. 134‑1 Code de commerce (Obchodný zákonník), znie: „Obchodný zástupca je mandatár, ktorý je ako samostatne zárobkovo činná osoba… trvalo poverený dojednávať a prípadne uzatvárať kúpne zmluvy… v mene a na účet výrobcov, obchodníkov…“
42

Z toho vyplýva, že by sa mohol objaviť rozdiel, ktorý v prejednávanej veci odhaduje vnútroštátny súd na 142,22 eura mesačne, medzi na jednej strane sumou, ktorú skutočne vyplácali PSV a nadobúdateľ, a na druhej strane predpokladanou výškou celkového dôchodku, na ktorú by FL mal nárok za obvyklých podmienok. Takýto pracovník by však mohol prihlásiť svoju pohľadávku medzi pasíva konkurznej podstaty do výšky tejto sumy (vec C‑675/18).