Situácia osoby, ktorá chce podať odpor voči trestnému rozkazu, ktorý ešte nenadobudol právoplatnosť a ktorého je adresátom, spadá do pôsobnosti smernice 2010/64 o práve na tlmočenie a preklad v trestnom konaní, takže táto osoba musí mať možnosť využiť právo na tlmočenie a preklad, ktoré jej uvedená smernica zaručuje.

Články 1 až 3 smernice 2010/64 o práve na tlmočenie a preklad v trestnom konaní sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá v rámci trestného konania neumožňuje osobe, ktorej sa trestný rozkaz týka, podať voči nemu písomný odpor v inom jazyku, ako je jazyk konania, hoci ho táto osoba neovláda, pod podmienkou, že príslušné orgány sa v súlade s článkom 3 ods. 3 tejto smernice nedomnievajú, že tento odpor predstavuje vzhľadom na dotknuté konanie a okolnosti prejednávanej veci základný dokument.

Po prvé je totiž predmetom práva na tlmočenie upraveného v článku 2 smernice 2010/64 tlmočnícky preklad ústnych komunikácií medzi podozrivými alebo obvinenými osobami a vyšetrovateľmi, súdnymi orgánmi alebo prípadne právnym zástupcom s výnimkou písomného prekladu každej písomnosti predloženej podozrivými alebo obvinenými osobami. Uvedený článok tak garantuje bezplatnú pomoc tlmočníka v prípade, ak dotknutá osoba podá sama ústny odpor voči trestnému rozkazu, ktorý je namierený voči nej, v kancelárii príslušného vnútroštátneho súdu, ktorý o tom vyhotoví zápisnicu, alebo, ak táto osoba podá odpor písomne, uvedené ustanovenie garantuje pomoc právneho zástupcu, ktorý vypracuje príslušný dokument v jazyku konania. Požadovať však od členských štátov nielen, aby dotknutým osobám umožnili plne a v ich jazyku byť informované o skutočnostiach, ktoré sú im vytýkané, a predložiť ich vlastnú verziu o týchto skutočnostiach, ale aj aby systematicky niesli náklady prekladu všetkých opravných prostriedkov podaných dotknutými osobami proti súdnym rozhodnutiam, ktoré sú im adresované, prekračuje ciele sledované samotnou smernicou 2010/64.

Po druhé právo na preklad určitých základných dokumentov vyplývajúce z článku 3 ods. 1 a 2 smernice 2010/64 sa v zásade týka len písomných prekladov určitých dokumentov vypracovaných príslušnými orgánmi v jazyku konania do jazyka, ktorému rozumie dotknutá osoba. Toto právo v zásade nezahŕňa písomný preklad do jazyka konania dokumentu, ako je odpor podaný voči trestnému rozkazu.

Vzhľadom na to, že článok 3 ods. 3 uvedenej smernice umožňuje príslušným orgánom v jednotlivých prípadoch rozhodnúť, či aj iný dokument ako tie uvedené v článku 3 ods. 1 a 2 tejto smernice je považovaný za základný, však prináleží vnútroštátnemu súdu, aby zohľadniac najmä vlastnosti konania uplatniteľného na taký trestný rozkaz, ako aj charakter veci, o ktorej rozhoduje, určil, či sa odpor podaný písomne voči trestnému rozkazu musí považovať za základný dokument, ktorého preklad je nevyhnutný. V tejto súvislosti je relevantné jednak to, že tento odpor, ktorý môže byť podaný buď písomne alebo, ak je podaný ústne, priamo v kancelárii príslušného súdu, nemusí byť odôvodnený, musí sa podať v osobitne krátkej lehote dvoch týždňov odo dňa oznámenia uvedeného rozkazu a jeho podanie si nevyžaduje zásah právneho zástupcu, a jednak to, že uvedený odpor je vypracovaný dotknutou osobou v jazyku, ktorému rozumie, ale ktorý nie je jazykom konania.

(pozri body 38, 40 – 44, 47, 49 – 51, bod 1 výroku)