NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

NIILO JÄÄSKINEN

prednesené 19. marca 2015 ( )

Spojené veci C‑25/14 a C‑26/14

Union des syndicats de l’immobilier (UNIS)

proti

Ministre du Travail, de l’Emploi, de la Formation professionnelle et du Dialogue social,

Syndicat national des résidences de tourisme (SNRT) a i.,

a

Beaudout Père et Fils SARL

proti

Ministre du Travail, de l’Emploi, de la Formation professionnelle et du Dialogue social,

Confédération nationale de la boulangerie et boulangerie‑pâtisserie française,

Fédération générale agroalimentaire FGA ‑ CFDT a i.

[návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podala Conseil d’État (Francúzsko)]

„Článok 56 ZFEÚ – Slobodné poskytovanie služieb – Zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie – Povinnosť transparentnosti – Pôsobnosť tejto povinnosti – Národné kolektívne zmluvy – Doplnkový systém sociálneho zabezpečenia – Určenie jedinej poisťovacej organizácie poverenej správou tohto režimu sociálnymi partnermi – Rozšírenie pôsobnosti tohto režimu na všetkých zamestnancov a zamestnávateľov v danom odvetví ministerským nariadením“

I – Úvod

1. V prejednávaných spojených veciach sociálni partneri najprv dojednali kolektívne dohody s cieľom zriadiť doplnkový režim sociálneho zabezpečenia najmä na krytie nákladov na zdravotnú starostlivosť a v týchto dohodách určili jedinú poisťovaciu organizáciu bez uskutočnenia výberového konania. Následne orgány verejnej moci v rámci postupu rozširovania pôsobnosti kolektívnych zmlúv vyhlásili poistenie v týchto režimoch za povinné pre všetkých zamestnancov a zamestnávateľov v danom odvetví.

2. Hlavnou právnou otázkou, ktorú tieto veci vyvolávajú, je, či judikatúru týkajúcu sa výkladu článku 56 ZFEÚ, ako aj zásady rovnosti zaobchádzania a povinnosti transparentnosti, ktorá z nich vyplýva, vytvorenú Súdnym dvorom najmä v oblasti koncesií na služby možno mutatis mutandis uplatniť na vyššie opísaný postup rozširovania pôsobnosti kolektívnych zmlúv.

3. Prejednávané návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podala Conseil d’État (Štátna rada, Francúzsko), sú založené na žalobách, ktorými sa jednak Union des syndicats de l’immobilier (Únia odborových zväzov odvetvia nehnuteľností, ďalej len „UNIS“) vo veci C‑25/14 a jednak spoločnosť Beaudout Père et Fils SARL (ďalej len „Beaudout“) vo veci C‑26/14 domáhajú zrušenia dvoch nariadení ministra práce, zamestnanosti a zdravotníctva (ministre du Travail, de l’Emploi et de la Santé), ktorých účelom bolo takéto rozšírenie pôsobnosti kolektívnych dohôd. Tieto návrhy sa týkajú otázky, či sa prípadná povinnosť transparentnosti vyplývajúca z článku 56 ZFEÚ vzťahuje na rozhodnutie orgánov verejnej moci o rozšírení pôsobnosti kolektívnych dohôd, ktorými sa hospodárskemu subjektu udeľuje výhradné právo( ). Prejednávané veci tak priamo nadväzujú na vec, v ktorej bol vydaný rozsudok AG2R Prévoyance( ), keďže si vyžadujú posúdenie toho istého režimu, konkrétne režimu, ktorý je predmetom veci C‑26/14, z hľadiska základných slobôd, a najmä slobodného poskytovania služieb, a nie z hľadiska predpisov práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže.

II – Francúzsky právny rámec

4. Vo Francúzsku sú náklady na zdravotnú starostlivosť spojené s chorobou alebo úrazom vynaložené zamestnancami čiastočne kryté základným režimom sociálneho zabezpečenia. Časť nákladov, ktorú znáša poistenec, môže byť čiastočne uhradená doplnkovým zdravotným poistením.

5. Relevantné ustanovenia francúzskeho práva sa nachádzajú v Zákonníku sociálneho zabezpečenia (Code de la sécurité sociale) a v Zákonníku práce (Code du travail).

6. Podľa článku L. 911‑1 Zákonníka sociálneho zabezpečenia kolektívne poistné krytie v prospech zamestnancov možno stanoviť okrem iného kolektívnou zmluvou alebo dohodou, ktorých ustanovenia sa vzťahujú v zásade len na členov reprezentatívnych združení zamestnávateľov a zamestnancov, ktorí ich dojednali a uzavreli. Článok L. 911‑3 toho istého zákonníka stanovuje, že pôsobnosť týchto dohôd možno napriek tomu rozšíriť nariadením príslušného ministra.

7. V súlade s článkom L. 912‑1 Zákonníka sociálneho zabezpečenia v znení účinnom od 24. júna 2006 do 25. decembra 2013, „ak dohody vzťahujúce sa na povolanie alebo viaceré povolania uvedené v článku L. 911‑1 stanovujú vzájomné podieľanie sa na rizikách, pre ktoré uzatvárajú poistenie s jednou alebo viacerými organizáciami stanovenými v článku 1 zákona č. 89-1009… alebo s jednou alebo viacerými inštitúciami uvedenými v článku L. 370‑1 Poistného zákonníka [Code des assurances], ku ktorým tak povinne pristupujú podniky patriace do pôsobnosti týchto dohôd, tieto dohody obsahujú ustanovenie, ktoré určuje, za akých podmienok a ako často môžu byť znovu preskúmané podmienky organizácie vzájomného podieľania sa na rizikách. Časový interval opätovného preskúmania nesmie presiahnuť päť rokov“( ).

8. Postup rozširovania pôsobnosti zmluvy alebo dohody upravuje Zákonník práce, najmä jeho články L. 2261‑15, L. 2261‑19, L. 2261‑24, L. 2261‑25, L. 2261‑27 a D. 2261‑3. Vyplýva z nich, že pôsobnosť kolektívnych zmlúv vyššieho stupňa, ako aj dohôd vzťahujúcich sa na povolanie alebo viaceré povolania uzavretých v rámci zmiešaného výboru, ako aj ich dodatkov a príloh možno rozšíriť nariadením príslušného ministra, ktorého účelom je stanoviť ich záväznosť pre všetkých zamestnancov a zamestnávateľov, ktorí patria do pôsobnosti dotknutej zmluvy alebo dohody. Je nevyhnutné najprv si vyžiadať odôvodnené stanovisko Commission nationale de la négociation collective (Národná komisia pre kolektívne vyjednávanie), ktoré musí byť kladné. V prípade odôvodnenej námietky vznesenej aspoň dvoma organizáciami zamestnávateľov alebo dvoma organizáciami zamestnancov zastúpenými v tejto komisii ju môže minister opäť požiadať o podrobné stanovisko a následne rozhodnúť o rozšírení pôsobnosti so zreteľom na toto nové stanovisko.

9. Článok L. 2261‑25 Zákonníka práce stanovuje:

„Minister poverený vedením rezortu práce môže po odôvodnenom stanovisku Národnej komisie pre kolektívne vyjednávanie vylúčiť z rozšírenia pôsobnosti dohody alebo zmluvy ustanovenia, ktoré by boli v rozpore so zákonnými ustanoveniami.

Môže tiež vylúčiť ustanovenia, ktoré možno oddeliť od zmluvy alebo dohody bez toho, aby došlo k zmene jej systematiky, ale ktoré nezodpovedajú stavu v jednom alebo viacerých odvetviach patriacich do daného rozsahu pôsobnosti.

…“

10. Článok D. 2261‑3 Zákonníka práce stanovuje:

„Ak sa plánuje vydanie nariadenia o rozšírení pôsobnosti zmluvy alebo dohody, najprv sa v Úradnom vestníku Francúzskej republiky [Journal officiel de la République française] uverejní stanovisko. Toto stanovisko bude obsahovať výzvu pre dotknuté organizácie a osoby, aby oznámili svoje pripomienky. Bude v ňom uvedené miesto úschovy zmluvy alebo dohody a oddelenie, ktorému sa predkladajú pripomienky.

Dotknuté organizácie a osoby majú lehotu pätnásť dní od uverejnenia stanoviska na predloženie svojich pripomienok.“

11. Článok 1 zákona č. 89-1009 z 31. decembra 1989 posilňujúci záruky ponúkané poistencom na niektoré riziká (loi n° 89‑1009 renforçant les garanties offertes aux personnes assurées contre certains risques)( ) stanovuje:

„Ustanovenia tejto hlavy sa vzťahujú na operácie, ktorých účelom je predchádzanie a krytie rizika úmrtia, rizík týkajúcich sa ujmy na zdraví osoby alebo súvisiacich s materstvom alebo rizík pracovnej neschopnosti alebo invalidity alebo rizika nezamestnanosti. Operácie na krytie rizík uvedené v prvom odseku sú oprávnené vykonávať len nasledujúce organizácie:

a) podniky, ktoré sa spravujú Poistným zákonníkom;

b) inštitúcie, na ktoré sa vzťahuje hlava III knihy VII Zákonníka sociálneho zabezpečenia;

c) inštitúcie, na ktoré sa vzťahuje oddiel 4 kapitoly II hlavy II knihy VII Poľnohospodárskeho zákonníka [Code rural];

d) vzájomné poisťovne, na ktoré sa vzťahuje Zákonník vzájomného poistenia [Code de la mutualité].“

III – Skutkový stav, spory vo veci samej, prejudiciálna otázka a konanie na Súdnom dvore

12. Pokiaľ ide o vec C‑25/14, národná kolektívna zmluva pre odvetvie nehnuteľností bola uzavretá 9. septembra 1988. Dodatkom č. 48 z 23. novembra 2010 a dodatkami č. 49 a 50 zo 17. mája 2011 k tejto kolektívnej zmluve bol zavedený povinný režim sociálneho zabezpečenia vzťahujúci sa na riziká úmrtia, pracovnej neschopnosti a invalidity, ako aj povinný režim náhrady nákladov na zdravotnú starostlivosť. Článok 17 dodatku č. 48 určuje za jedinú poisťovaciu organizáciu pre tieto dva režimy na obdobie troch rokov Institution de prévoyance du groupe Mornay.

13. Nariadením z 13. júla 2011 minister práce, zamestnanosti a zdravotníctva vyhlásil uvedené dodatky č. 48, 49 a 50 za záväzné pre všetkých zamestnancov a zamestnávateľov v danom odvetví.

14. Čo sa týka veci C‑26/14, národná kolektívna zmluva pre odvetvie pekárstva a cukrárstva (remeselné podniky) bola uzatvorená 19. marca 1976. Doplnkový režim náhrady nákladov na zdravotnú starostlivosť pre zamestnancov v tomto odvetví bol zavedený dodatkom č. 83 z 24. apríla 2006 k uvedenej zmluve na základe vzájomného podieľania sa na krytých rizikách a povinnej účasti zamestnávateľov. Tým istým dodatkom bola za jedinú správcovskú organizáciu tohto režimu určená inštitúcia sociálneho zabezpečenia AG2R Prévoyance (ďalej len „AG2R“). Článkom 6 dodatku č. 100 z 27. mája 2011 bola AG2R opäť určená za poisťovaciu organizáciu pre uvedený režim na obdobie piatich rokov.

15. Nariadením z 23. decembra 2011 minister práce, zamestnanosti a zdravotníctva vyhlásil uvedený dodatok č. 100 za záväzný pre všetkých zamestnancov a zamestnávateľov v danom odvetví.

16. UNIS a Beaudout navrhli žalobami podanými 23. septembra 2011, resp. 24. februára 2012 na Conseil d’État zrušenie ministerských nariadení o rozšírení pôsobnosti dodatkov ku kolektívnym zmluvám z 13. júla 2011, resp. 23. decembra 2011.

17. Okrem iných žalobných dôvodov UNIS a Beaudout tvrdili, že určenie poisťovacích organizácií pre predmetné režimy doplnkového sociálneho zabezpečenia bolo vykonané v rozpore s povinnosťou transparentnosti, ktorá vyplýva z článku 56 ZFEÚ tak, ako ho vyložil Súdny dvor. V tejto súvislosti UNIS a Beaudout vychádzali najmä z rozsudku Sporting Exchange( ), v ktorom Súdny dvor podľa ich názoru kvalifikoval uvedenú povinnosť transparentnosti ako povinnú predbežnú podmienku práva členského štátu udeliť jednému hospodárskemu subjektu výhradné právo vykonávať hospodársku činnosť bez ohľadu na to, akým spôsobom sa tento hospodársky subjekt vyberie.

18. Podľa vnútroštátneho súdu síce cieľom činnosti Institution de prévoyance du groupe Mornay a AG2R nie je dosahovanie zisku a tieto inštitúcie konajú na základe zásady solidarity, ale treba ich považovať za podniky vykonávajúce hospodársku činnosť, ktoré boli vybraté sociálnymi partnermi spomedzi iných podnikov, ktorým konkurujú na trhu so službami sociálneho zabezpečenia, ktoré tieto podniky poskytujú.

19. Vnútroštátny súd sa domnieva, že odpoveď na žalobné dôvody založené na porušení povinnosti transparentnosti závisí od toho, či je dodržanie tejto povinnosti povinnou predbežnou podmienkou rozšírenia pôsobnosti kolektívnych zmlúv, o aké ide v konaniach vo veci samej, a že táto otázka je rozhodujúca pre vyriešenie sporov, ktoré prejednáva.

20. Keďže Conseil d’État mala pochybnosti o výklade článku 56 ZFEÚ, dvoma rozhodnutiami z 30. decembra 2013 rozhodla o prerušení konaní vo veci samej a položila Súdnemu dvoru v týchto dvoch veciach prejudiciálnu otázku v totožnom znení:

„Je dodržanie povinnosti transparentnosti vyplývajúcej z článku 56 [ZFEÚ] podmienkou, ktorú musí členský štát splniť pred rozšírením pôsobnosti kolektívnej dohody, ktorou sa jedinému subjektu vybratému sociálnymi partnermi zveruje správa povinného doplnkového režimu sociálneho zabezpečenia zriadeného v prospech zamestnancov, na všetky podniky daného odvetvia?“

21. Písomné pripomienky predložili UNIS, Beaudout, Syndicat national des résidences de tourisme (Národný odborový zväz turistických ubytovacích zariadení, ďalej len „SNRT“) a iní, Confédération nationale de la boulangerie et boulangerie‑pâtisserie française (Národné združenie francúzskych pekárov a pekárov-cukrárov), Fédération générale agroalimentaire FGA – CFDT (Všeobecná federácia poľnohospodársko-potravinárskych podnikov) a iní, francúzska vláda, belgická vláda a Európska komisia, pričom všetci z nich boli zastúpení na pojednávaní, ktoré sa konalo 22. januára 2015.

IV – Analýza

A – Úvodné poznámky

22. Na úvod poukazujem na to, že otázka Conseil d’État sa týka postupu, ktorým členský štát rozšíri pôsobnosť kolektívnej dohody, ktorá zahŕňa označenie jedinej poisťovacej organizácie, na všetky podniky v určitom odvetví, a nie výberu tohto subjektu sociálnymi partnermi. Zdá sa mi však zrejmé, že pri analýze súladu predmetných rozhodnutí s ustanoveniami týkajúcimi sa slobodného poskytovania služieb nemožno opomenúť postup sociálnych partnerov, ktorý je predpokladom týchto rozhodnutí, keďže v rámci rozhodnutia o rozšírení pôsobnosti kolektívnych zmlúv príslušný minister nemôže vybrať inštitúciu sociálneho zabezpečenia odlišnú od tej, ktorú vybrali sociálni partneri.

23. Niektorí účastníci konania, ktorí predložili písomné pripomienky, zdôraznili význam zmluvnej slobody a práva na kolektívne vyjednávanie. Je pravda, že právo na kolektívne vyjednávanie je priznané tak ustanoveniami rôznych medzinárodných zmlúv, na ktorých príprave členské štáty spolupracovali alebo ku ktorým členské štáty pristúpili, ako aj právnymi nástrojmi prijatými uvedenými členskými štátmi na úrovni Spoločenstva alebo v rámci Európskej únie, ako napríklad článkom 28 Charty základných práv Európskej únie, ktorá má v súlade s článkom 6 ZEÚ rovnakú právnu silu ako Zmluvy.( )

24. Výkon základného práva na kolektívne vyjednávanie však treba zosúladiť s požiadavkami vyplývajúcimi zo slobôd chránených Zmluvou o FEÚ a jeho výkon musí byť v súlade so zásadou proporcionality.( )

25. Ustanovenia kolektívnych zmlúv teda nie sú vyňaté z pôsobnosti ustanovení Zmluvy týkajúcich sa voľného pohybu osôb. Práva vyplývajúce z ustanovení Zmluvy o voľnom pohybe tovaru, osôb, služieb a kapitálu musia byť vyvážené s cieľmi sociálnej politiky.( )

26. Ako druhú úvodnú poznámku uvádzam, že po podaní prejednávaných návrhov na začatie prejudiciálneho konania došlo k novelizácii francúzskych právnych predpisov.

27. Conseil constitutionnel (Ústavná rada, Francúzsko) totiž rozhodnutím z 13. júna 2013( ), vydaným v konaní o návrhu na preskúmanie súladu ustanovení tzv. „zákona o zabezpečení zamestnanosti“ („loi relative à la sécurisation de l’emploi“)( ) s francúzskou ústavou vyhlásil za protiústavné ustanovenia prvého a druhého odseku článku L. 912‑1 Zákonníka sociálneho zabezpečenia, ktoré sa týkajú povinného poistenia podnikov, ktoré spadajú do pôsobnosti určitých dohôd, v doplnkovom režime náhrady nákladov na zdravotnú starostlivosť spravovaným určenou organizáciou.

28. Podľa rozhodnutia Conseil constitutionnel vyhlásenie uvedeného článku L. 912‑1 za protiústavný nadobudlo účinnosť uverejnením uvedeného rozhodnutia, teda 16. júna 2013, ale nevzťahuje sa na zmluvy uzavreté na základe neho, ktoré boli platné v čase tohto uverejnenia.

29. Článok L. 912‑1 Zákonníka sociálneho zabezpečenia bol následne zmenený a doplneným zákonom č. 2013‑1203 z 23. decembra 2013( ) v tom zmysle, že v súčasnosti stanovuje, že dohody vzťahujúce sa na povolanie môžu stanoviť krytie predmetných rizík odporučením jednej alebo viacerých organizácií oprávnených vystupovať ako poisťovacie organizácie. Podľa uvedeného článku L. 912‑1 ods. 1 „tomuto odporúčaniu musí predchádzať výberové konanie na dotknuté organizácie alebo inštitúcie za podmienok transparentnosti, nestrannosti a rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi a podľa pravidiel stanovených nariadením“( ).

30. Prejednávané návrhy na začatie prejudiciálneho konania však treba posúdiť z hľadiska právnych predpisov uplatniteľných pred touto novelou.

31. Na začiatku svojej analýzy overím relevantnosť článku 56 ZFEÚ pre konania vo veci samej. V druhom rade s cieľom posúdiť, či v prejednávanom prípade musia byť dodržané požiadavky transparentnosti, ktoré podľa ustálenej judikatúry vyplývajú z článku 56 ZFEÚ, treba preskúmať, či má správa týchto režimov, o ktoré ide v konaniach vo veci samej, nepochybný cezhraničný význam, a posúdiť judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa koncesných zmlúv na služby. Svoju analýzu ukončím preskúmaním otázky, či výklad článku 56 ZFEÚ, vytvorený najmä v rámci judikatúry týkajúcej sa koncesných zmlúv na služby a povinnosti transparentnosti, možno uplatniť aj na okolnosti, ktorými sa vyznačujú konania vo veci samej. Napokon sa ešte vyjadrím k návrhu na obmedzenie časových účinkov rozsudku, ktorý vydá Súdny dvor.

B – O uplatniteľnosti článku 56 ZFEÚ v prejednávanom prípade

32. Predovšetkým treba určiť, či v konaniach vo veci samej skutočne ide o slobodné poskytovanie služieb. Počas pojednávania SNRT a Confédération nationale de la boulangerie et boulangerie‑pâtisserie française tvrdili, že v oblasti sociálneho zabezpečenia môžu pôsobiť len inštitúcie, ktoré získali povolenie od francúzskeho štátu a ktoré majú sídlo vo Francúzsku.( )

33. Považujem za užitočné pripomenúť v tejto súvislosti, že režimy sociálneho zabezpečenia, o ktoré ide v konaniach vo veci samej, mohli okrem inštitúcií sociálneho zabezpečenia spravovať aj podniky, na ktoré sa vzťahoval Poisťovací zákonník.

34. Od uplynutia lehoty na prebratie smernice 92/49( ), tretej smernice o neživotnom poistení, je prístup k poisťovacej činnosti a jej výkon podmienený poskytnutím jediného úradného povolenia, vydaného orgánmi členského štátu, v ktorom má poisťovňa sídlo. Také povolenie umožňuje vykonávanie poisťovacej činnosti v celej Únii buď na základe práva usadiť sa, alebo na základe práva poskytovať služby. Treba poukázať na to, že podľa článku L.362‑2 Poisťovacieho zákonníka každá poisťovňa Spoločenstva usadená v inom členskom štáte ako vo Francúzsku môže kryť alebo prevziať na území Francúzskej republiky v rámci slobodného poskytovania služieb z miesta, v ktorom je usadená, riziká alebo záväzky v súlade s povoleniami, ktoré jej udelili orgány dohľadu jej štátu pôvodu.

35. Režimy sociálneho zabezpečenia dotknuté v konaniach vo veci samej sú doplnkovými režimami sociálneho zabezpečenia, takže nie sú súčasťou zákonného režimu sociálneho zabezpečenia. Treba však dodať, že z rozsudku Komisia/Belgicko vyplýva, že hoci sa smernica 92/49 v zásade netýka poistenia, ktoré je súčasťou zákonného režimu sociálneho zabezpečenia, táto smernica sa vzťahuje na poistenie, ktoré je súčasťou zákonného režimu sociálneho zabezpečenia, poskytované poisťovňami na vlastné riziko.( )

36. Vzhľadom na uvedenú smernicu, vnútroštátne právne predpisy a uvedený rozsudok Komisia/Belgicko sa teda domnievam, že poisťovne, ktoré sú usadené v iných členských štátoch a ktoré získali povolenie v týchto členských štátoch, by mali mať možnosť ponúkať svoje služby vo Francúzsku na základe slobody poskytovať služby, pokiaľ ide o správu doplnkového režimu náhrady nákladov na zdravotnú starostlivosť, ako sú režimy dotknuté v konaniach vo veci samej.

37. Treba však dodať, že ak by cezhraničné poskytovanie takých služieb nebolo možné, otázka dôsledkov povinnosti transparentnosti v rámci výberu poisťovacej organizácie by bola v každom prípade relevantná, pokiaľ ide o slobodu usadiť sa.

38. Napokon poznamenávam, že vnútroštátny súd tým, že odkazuje na článok 56 ZFEÚ, vychádza z predpokladu, že udelenie výhradných práv, o aké ide v konaniach vo veci samej, predstavuje obmedzenie slobodného poskytovania služieb a že toto obmedzenie môže byť odôvodnené. Keďže prejudiciálna otázka sa netýka posúdenia existencie takého obmedzenia alebo jeho odôvodnenia a existencia takého obmedzenia alebo jeho odôvodnenia tiež nebola spochybnená, touto otázkou sa nebudem ďalej zaoberať.

39. Skôr než podrobnejšie preskúmam výklad článku 56 ZFEÚ, ktorý podal Súdny dvor v súvislosti s vymedzením povinnosti transparentnosti, ako aj otázku, či tento výklad možno uplatniť aj na okolnosti, ktorými sa vyznačujú konania vo veci samej, treba preskúmať, či činnosť, o ktorú ide v konaniach vo veci samej, má cezhraničný význam, čo je navyše nevyhnutným predpokladom uplatnenia povinnosti transparentnosti tak, ako ju sformuloval Súdny dvor vo svojej judikatúre.

C – O nepochybnom cezhraničnom význame správy doplnkového režimu sociálneho zabezpečenia, akým sú režimy, o ktoré ide v konaniach vo veci samej

40. Na úvod poznamenávam, že vnútroštátny súd v návrhoch na začatie prejudiciálneho konania nepoukázal na pojem nepochybný cezhraničný význam, resp. nepochybný cezhraničný záujem. Podľa tvrdení UNIS a spoločnosti Beaudout uvedených počas pojednávania otázka týkajúca sa tohto záujmu tiež nebola výslovným predmetom diskusie na tomto súde. Absencia predchádzajúcich zistení vnútroštátneho súdu týkajúcich sa prípadného nepochybného cezhraničného záujmu však nemá za následok neprípustnosť návrhu, ak sa napriek týmto nedostatkom Súdny dvor s prihliadnutím na skutočnosti uvedené v spise domnieva, že vnútroštátnemu súdu môže poskytnúť užitočnú odpoveď. Odpoveď poskytnutá Súdnym dvorom sa však uplatní len za predpokladu, že vnútroštátny súd na základe podrobného preskúmania všetkých relevantných skutkových okolností týkajúcich sa veci samej zistí, že vo veci samej existuje nepochybný cezhraničný záujem.( )

41. Zdá sa mi, že položená prejudiciálna otázka vychádza z predpokladu, že správa režimov dotknutých v konaniach vo veci samej má nepochybný cezhraničný význam. Domnievam sa teda, že otázku treba preskúmať.

42. Názory účastníkov konania, ktorí predložili písomné pripomienky, sa rozchádzajú v otázke, či má správa doplnkového režimu sociálneho zabezpečenia, akým sú režimy dotknuté v konaniach vo veci samej, nepochybný cezhraničný význam.

43. Podľa spoločnosti Beaudout a Komisie má správa takých režimov cezhraničný význam. Komisia tvrdí, že podnik z iného členského štátu môže bez mimoriadnych ťažkostí ponúkať takú službu. Beaudout navyše odkazuje vo veci C‑26/14 na hodnotu dotknutej zmluvy o správe, ktorú odhaduje na 70 miliónov eur.( )

44. Naopak ostatní účastníci konania, ktorí predložili písomné pripomienky, s výnimkou francúzskej vlády tvrdia, že hospodársky subjekt nachádzajúci sa v inom členskom štáte nemôže mať záujem o tento druh zmluvy. Medzi dôvody uvádzané v tejto súvislosti patria hospodárske znaky poistných trhov( ), ako aj úzke vzťahy, ktoré treba udržiavať so správou sociálneho zabezpečenia a tiež s dotknutými zamestnávateľmi a zamestnancami. Okrem toho vzťahy, ktoré vybraná inštitúcia sociálneho zabezpečenia udržiava so sociálnymi partnermi, ktorí rovnocenne zabezpečujú jej kontrolu, sú také, že takú inštitúciu nemôže nahradiť nijaký subjekt usadený v inom štáte.

45. Existencia cezhraničného záujmu bola predmetom skúmania v judikatúre týkajúcej sa verejných zákaziek, ktoré vzhľadom na svoju hodnotu nepodliehajú postupom stanoveným smernicami uplatniteľnými v danej oblasti, a v judikatúre týkajúcej sa koncesných zmlúv na služby.

46. V rozsudku SECAP a Santorso Súdny dvor konštatoval, že existencia cezhraničného významu konkrétnej zmluvy sa musí posudzovať na základe jej vlastných znakov. Zmluva na zhotovenie prác by takýto cezhraničný význam mohla mať napríklad z dôvodu jej predpokladanej hodnoty v spojení s jej technickou stránkou alebo realizáciou prác v mieste, ktoré môže vzbudiť záujem zahraničných hospodárskych subjektov. Objektívnymi kritériami, na základe ktorých sa určí existencia nepochybného cezhraničného významu, môžu byť najmä pomerne vysoká hodnota zmluvy v spojení s miestom výkonu prác. Takisto by sa dala vylúčiť existencia takéhoto významu napríklad v prípade veľmi obmedzeného hospodárskeho významu konkrétnej zmluvy.( )

47. Podľa rozsudku Belgacom môže nepochybný cezhraničný záujem vyplývať najmä z hospodárskeho významu dohody, ktorá sa má uzavrieť, z miesta jej výkonu alebo z technických vlastností. Vnútroštátnemu súdu prináleží, aby podrobne posúdil všetky skutočnosti relevantné v tomto smere.( )

48. Nepochybný cezhraničný záujem existuje bez toho, aby sa vyžadovalo, že hospodársky subjekt skutočne prejavil svoj záujem. Tak je to najmä v prípade, keď sa spor týka nedostatku transparentnosti, ktorým sa vyznačuje dotknutá dohoda. V takomto prípade totiž hospodárske subjekty so sídlom v iných členských štátoch nemajú reálnu možnosť prejaviť svoj záujem na získaní tejto koncesie.( )

49. Pokiaľ ide o hospodársky význam predmetných činností, z pripomienok francúzskej vlády vyplýva, že režim národnej kolektívnej zmluvy pre odvetvie pekárstva a cukrárstva (remeselné podniky) sa vzťahuje na 117 476 zamestnancov v tomto odvetví.( ) Čo sa týka národnej kolektívnej zmluvy pre odvetvie nehnuteľností, táto zaručuje 142 800 zamestnancom v tomto odvetví väčší rozsah dávok ako národná kolektívna zmluva pre odvetvie pekárstva a cukrárstva. Zdá sa mi teda, že hospodársky význam správy týchto režimov nemožno označiť za malý.

50. Je pravda, že určité znaky oblasti doplnkového sociálneho zabezpečenia by mohli vyvolávať dojem, že ide o zásadne vnútroštátny trh.( )

51. Podľa môjho názoru však nie je vylúčené, aby správa doplnkového režimu sociálneho zabezpečenia, akým sú režimy dotknuté v konaniach vo veci samej, mala nepochybný cezhraničný význam, najmä vzhľadom na hospodárske záujmy spojené s týmito režimami. V každom prípade nevyhnutnosť zastúpenia na miestnej úrovni a jazykové požiadavky nie sú neprekonateľnými prekážkami pre podniky so sídlom v iných členských štátoch, aspoň v susedných členských štátoch.( )

52. Vnútroštátnemu súdu prináleží podrobne preskúmať všetky relevantné skutkové okolnosti týkajúce sa dotknutej zákazky, aby overil, či v danom prípade ide o nepochybný cezhraničný záujem.( )

53. Za predpokladu, že skutočne existuje nepochybný cezhraničný záujem, treba teraz s cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočné informácie na vyriešenie sporov, ktoré prejednáva, preskúmať povinnosť transparentnosti tak, ako ju sformuloval Súdny dvor vo svojej judikatúre, a jej uplatniteľnosť v prejednávanom prípade.

D – O povinnosti transparentnosti podľa judikatúry týkajúcej sa koncesných zmlúv na služby

54. Rozsudok Sporting Exchange, na ktorý poukazujú tak vnútroštátny súd, ako aj účastníci konania, ktorí predložili písomné pripomienky, nadväzuje na rozsudky Súdneho dvora týkajúce sa koncesných zmlúv na služby. V rozsudku Sporting Exchange, ktorý sa netýkal koncesie na služby, Súdny dvor rozšíril pôsobnosť svojej judikatúry týkajúcej sa koncesných zmlúv na služby na udelenie výhradného práva, pričom konštatoval, že povinnosť transparentnosti sa javí ako predbežná povinná podmienka práva členského štátu udeliť jednému hospodárskemu subjektu výhradné právo vykonávať hospodársku činnosť bez ohľadu na to, akým spôsobom sa tento hospodársky subjekt vyberie.( ) Na lepšie pochopenie významu tejto povinnosti transparentnosti vyplývajúcej z judikatúry teda treba rozobrať judikatúru týkajúcu sa koncesných zmlúv na služby.

55. Koncesné zmluvy na služby v súčasnosti nie sú upravené nijakou zo smerníc, ktorými normotvorca Únie upravil oblasť verejného obstarávania.( ) Orgány verejnej moci, ktoré uzatvárajú tieto zmluvy, sú však povinné dodržiavať základné pravidlá Zmluvy o FEÚ vo všeobecnosti, najmä článok 56 ZFEÚ, a osobitne zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti, ako aj povinnosť transparentnosti, ktorá z nich vyplýva.( )

56. V prvom rade poukazujem na to, že povinnosť transparentnosti tak, ako ju sformuloval Súdny dvor vo svojej judikatúre týkajúcej sa koncesií na služby, je povinnosťou prislúchajúcou orgánom verejnej moci členských štátov, ktoré uzatvárajú koncesnú zmluvu na služby.( ) Táto povinnosť transparentnosti sa vzťahuje na prípad, v ktorom dotknutá koncesia na služby môže vzbudiť záujem podniku nachádzajúceho sa v inom členskom štáte, ako v ktorom je táto koncesia udeľovaná.( )

57. Čo sa týka cieľov povinnosti transparentnosti, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že článok 56 ZFEÚ a zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti, ako aj povinnosť transparentnosti, ktorá z nich vyplýva, sledujú tie isté ciele, ako sú ciele stanovené smernicou 92/50/EHS( ) týkajúcou sa postupov verejného obstarávania služieb, najmä upravujú voľný pohyb služieb a nastolenie nenarušenej hospodárskej súťaže v členských štátoch.( ) Na preskúmanie cieľov povinnosti transparentnosti teda môže byť užitočné analogicky preskúmať ciele uvedenej smernice.

58. Podľa judikatúry Súdneho dvora je cieľom uvedenej smernice vylúčiť jednak riziko, že vnútroštátni uchádzači alebo kandidáti budú uprednostnení pri zadávaní verejných zákaziek zo strany verejných obstarávateľov, a jednak možnosť, že subjekt financovaný alebo kontrolovaný štátom, miestnymi orgánmi alebo inými subjektmi verejného práva bude riadený inými úvahami než ekonomickými.( ) Povinnosť transparentnosti sleduje tie isté ciele najmä v rámci udeľovania koncesií na služby alebo výhradných práv.

59. Povinnosť transparentnosti tak umožní poverujúcemu verejnému orgánu uistiť sa o dodržaní zásad rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti. Poverujúcemu verejnému orgánu prináleží posúdiť, za kontroly príslušných súdov, vhodnosť vyhlásenia verejného obstarávania vzhľadom na osobitosti danej koncesie na služby vo verejnom záujme.( )

60. Aj keď povinnosť transparentnosti automaticky neznamená povinnosť zorganizovať verejné obstarávanie, poverujúcemu orgánu ukladá, aby pre každého potenciálneho uchádzača zabezpečil adekvátny stupeň zverejnenia umožňujúci sprístupnenie koncesie na služby konkurencii, ako aj kontrolu nestrannosti postupov výberového konania.( )

61. Z rozsudkov Parking Brixen a Komisia/Taliansko vyplýva, že absolútna neexistencia výberového konania v prípade udelenia koncesie na služby, akou sú koncesie dotknuté v konaniach, v ktorých boli vydané tieto rozsudky, nebola v súlade s článkami 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ a najmä porušovala všeobecnú zásadu transparentnosti, ako aj povinnosť zaistiť adekvátny stupeň zverejnenia.( )

62. V rozsudku Sporting Exchange Súdny dvor v súvislosti s vydaním jedinej licencie v oblasti hazardných hier konštatoval, že skutočnosť, že jej vydanie nebolo porovnateľné s koncesnou zmluvou na služby, nemohla sama osebe odôvodniť, aby boli pri udelení takého správneho povolenia ako vo veci samej porušené požiadavky, ktoré vyplývajú z článku 56 ZFEÚ, najmä zásada rovnosti zaobchádzania a povinnosť transparentnosti. Podľa Súdneho dvora povinnosť transparentnosti platí aj v rámci systému licencie udelenej orgánmi členského štátu jednému hospodárskemu subjektu v rámci výkonu ich právomocí týkajúcich sa verejného poriadku, keďže účinky takejto licencie vo vzťahu k podnikom usadeným v iných členských štátoch, ktoré by potenciálne mali záujem o výkon tejto činnosti, sú rovnaké ako dôsledky zmluvy o koncesii na služby.( )

63. Tento výklad týkajúci sa výhradných práv bol potvrdený v rozsudku Belgacom týkajúcom sa koncesie na služby. Súdny dvor rozhodol, že hospodársky subjekt určitého členského štátu sa môže pred súdmi tohto členského štátu odvolávať na porušenie povinnosti transparentnosti vyplývajúcej z článku 56 ZFEÚ, ku ktorému došlo v súvislosti s uzatvorením dohody, ktorou jeden alebo niekoľko verejných subjektov uvedeného členského štátu buď previedlo na hospodársky subjekt toho istého členského štátu koncesiu na služby, ktoré majú nepochybný cezhraničný význam, alebo previedlo na hospodársky subjekt výlučné právo vykonávať ekonomickú činnosť majúcu takýto význam.( )

64. V rozsudku AG2R Prévoyance Súdny dvor rozhodol, že pokiaľ sa AG2R musí považovať za subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť, rozhodnutie orgánov verejnej moci určiť záväznú povahu poistenia v doplnkovom režime náhrady nákladov zdravotnej starostlivosti pre všetky podniky v danom odvetví bez možnosti oslobodenia nevyhnutne zahŕňa priznanie výlučného práva tejto organizácii vyberať a spravovať poistné platené zamestnávateľmi a zamestnancami tohto odvetvia v rámci tohto režimu.( )

65. Z toho vyplýva, že účinky takého výlučného práva voči podnikom so sídlom v iných členských štátoch, ktoré by potenciálne mohli mať záujem o výkon tejto činnosti, možno prirovnať k účinkom koncesnej zmluvy na služby. Teraz teda treba preskúmať ostatné podmienky uplatnenia povinnosti transparentnosti.

E – O uplatniteľnosti povinnosti transparentnosti na postup rozširovania pôsobnosti kolektívnych zmlúv

66. Podľa UNIS, spoločnosti Beaudout, francúzskej vlády a Komisie z rozsudku Sporting Exchange( ) vyplýva, že v prípade udelenia výhradného práva hospodárskemu subjektu postupom rozširovania pôsobnosti kolektívnych zmlúv sa musí dodržať povinnosť transparentnosti vyplývajúca z článku 56 ZFEÚ.

67. Ostatní účastníci konania, ktorí predložili písomné pripomienky, tvrdia, že výklad článku 56 ZFEÚ použitý v rozsudku Sporting Exchange nemožno uplatniť na okolnosti konaní vo veci samej a že povinnosť transparentnosti preto nie je uplatniteľná. Títo účastníci konania predovšetkým tvrdia, že – na rozdiel od okolností v spomenutom rozsudku alebo v kontexte verejných zákaziek a koncesií na služby – výber poisťovacej organizácie nevyplýva z rozhodnutia orgánu verejnej moci, ale z dohody sociálnych partnerov konajúcich v rámci kolektívneho vyjednávania. Minister, ktorý má právomoc rozšíriť pôsobnosť kolektívnej dohody, ktorou sa určuje poisťovacia organizácia, nezasahuje do výberu tejto organizácie a nedisponuje nijakou právomocou, pokiaľ ide o tento výber v rámci postupu rozširovania pôsobnosti kolektívnej zmluvy.

68. Pripomínam, že povinnosť transparentnosti tak, ako ju sformuloval Súdny dvor vo svojej judikatúre týkajúcej sa koncesií na služby, je povinnosťou prislúchajúcou orgánom verejnej moci členských štátov, ktoré uzatvárajú koncesnú zmluvu na služby,( ) a že táto povinnosť automaticky neznamená povinnosť zorganizovať verejné obstarávanie. Požiadavky transparentnosti majú umožniť podniku nachádzajúcemu sa na území iného členského štátu, než je členský štát príjemcu plnenia, prístup k adekvátnym informáciám týkajúcim sa uvedenej koncesie pred jej udelením, takže ak by tento podnik chcel, mohol by prejaviť svoj záujem o získanie tejto koncesie.( )

69. Ako som už spomenul v bode 22 týchto návrhov, otázka Conseil d’État sa týka postupu, ktorým členský štát rozšíri pôsobnosť kolektívnej dohody na všetky podniky v určitom odvetví. To má nevyhnutne za následok udelenie výhradného práva organizácii vybranej sociálnymi partnermi.

70. Zdá sa, že je v súlade so závermi vyplývajúcimi z citovanej judikatúry vykladať článok 56 ZFEÚ v tom zmysle, že bráni tomu, aby orgány verejnej moci členského štátu udelili výhradné právo hospodárskemu subjektu vybranému v rámci úplne netransparentného postupu bez ohľadu na to, akým spôsobom sa tento hospodársky subjekt vyberie.

71. Ak výber takého hospodárskeho subjektu uskutočňuje niekto iný ako orgán verejnej moci, ktorý udeľuje predmetné výhradné právo, a ak je tento orgán verejnej moci viazaný týmto výberom hospodárskeho subjektu, uskutočneným na základe postupu, ktorý neviedol predmetný orgán, povinnosť transparentnosti sa musí dodržať v tomto predbežnom výberovom konaní. V opačnom prípade by požiadavky vyplývajúce z článku 56 ZFEÚ neboli splnené, keďže podniky nachádzajúce sa v iných členských štátoch by nemohli prejaviť svoj záujem pred vybratím správcovskej organizácie. V tomto prípade skutočnosť, že postup rozširovania pôsobnosti kolektívnej dohody v rámci ministerstva je transparentný, ako to tvrdí francúzska vláda, nemôže odôvodniť netransparentnosť postupu výberu organizácie sociálneho zabezpečenia.

72. Tento záver neznamená, že povinnosť transparentnosti ako taká sa vzťahuje na sociálnych partnerov, ktorí vždy môžu vykonávať svoje právo na kolektívne vyjednávanie( ), ale znamená len to, aby sa v priebehu tohto predbežného postupu dosiahla minimálna úroveň transparentnosti, ak orgány verejnej moci musia následne rozšíriť pôsobnosť dojednanej kolektívnej dohody na celé odvetvie.

73. Treba tiež zdôrazniť, že objektívnosť výberu poisťovacej organizácie sama osebe nie je dostačujúca na zabezpečenie dodržania požiadaviek vyplývajúcich z článku 56 ZFEÚ. Netransparentné, aj keď objektívne výberové konanie neumožňuje dotknutým podnikom získať prístup k adekvátnym informáciám ani možnosť prejaviť svoj záujem pred uskutočnením uvedeného výberu. Požiadavka minimálnej transparentnosti umožňuje dotknutým podnikom oboznámiť sa s kritériami výberu a posúdiť ich objektívnosť, ako aj nestrannosť výberu.

74. Pripomínam, že francúzske právne predpisy v predmetnej oblasti boli nedávno novelizované s cieľom zaviesť postup verejného obstarávania vedeného sociálnymi partnermi v štádiu výberu tejto poisťovacej organizácie. Preto sa zdá, že transparentnejšie riešenie by bolo možné aj v prípade predbežného výberového konania a že naopak obmedzenie transparentnosti postupu výberu nie je nevyhnutné na ochranu dotknutých všeobecných záujmov.

F – Bola v prejednávanom prípade dodržaná povinnosť transparentnosti?

75. Podľa písomných pripomienok francúzskej vlády v súlade s článkom L. 2261‑19 Zákonníka práce je na rozšírenie pôsobnosti kolektívnej zmluvy vyššieho stupňa alebo dohody vzťahujúcej sa na povolanie alebo viaceré povolania alebo dodatku k nim nevyhnutné ich dojednanie a uzatvorenie v rámci zmiešaného výboru. Tento výbor sa skladá zo sociálnych partnerov predmetného profesijného odvetvia, inak povedané reprezentatívnych združení zamestnávateľov a zamestnancov v oblasti pôsobnosti dotknutej kolektívnej dohody.

76. V rámci tejto fázy kolektívneho vyjednávania by bolo možné, aby poisťovacia organizácia predložila sociálnym partnerom predmetného profesijného odvetvia svoju kandidatúru na udelenie správy doplnkového režimu sociálneho zabezpečenia v tomto odvetví. V tejto súvislosti táto vláda zdôrazňuje, že kolektívne dohody sú dostupné na internete a že dotknuté podniky môžu bez ťažkostí sledovať obdobia opätovného dojednávania správy doplnkových režimov sociálneho zabezpečenia.

77. Podľa môjho názoru nie je vylúčené, že táto vnútroštátna prax už umožní do určitej miery zamedziť vzniku rizík, ktorým má zabrániť povinnosť transparentnosti, a najmä umožní dotknutým podnikom získať prístup k potrebným informáciám a prejaviť svoj záujem pred uskutočnením výberu organizácie. Mám však v tejto súvislosti vážne pochybnosti.

78. V tejto súvislosti treba tiež určiť, či povinnosť transparentnosti vyžaduje, aby požiadavky transparentnosti boli zabezpečené na úrovni právnych predpisov, alebo či stačí, aby bola aj v prípade neexistencie výslovnej právnej úpravy skutočne zaručená faktická transparentnosť určitou úrovňou informovania a zverejnenia údajov, ako to v prejednávanom prípade tvrdí francúzska vláda.

79. Domnievam sa, že judikatúra Súdneho dvora nevyžaduje legislatívne záruky transparentnosti, ak je dostatočný stupeň transparentnosti zabezpečený inými prostriedkami.

80. Je potrebné dodať, že podľa môjho názoru otázka, o ktorej sa diskutovalo v priebehu pojednávania, týkajúca sa účinkov kontroly, ktorú sociálni partneri môžu vykonávať vo vzťahu k poisťovacej organizácii, ktorú vybrali, nemá význam pre prípadné odôvodnenie netransparentnosti postupu výberu. Podľa skoršej judikatúry( ) by totiž hĺbková kontrola vykonávaná členským štátom vo vzťahu k vybranému hospodárskemu subjektu mohla v určitých prípadoch odôvodniť netransparentnosť vo fáze výberu. Treba však poznamenať, že toto riešenie platí v prípade kontroly, ktorú orgány verejnej moci môžu priamo vykonávať vo vzťahu k vybranému hospodárskemu subjektu, zatiaľ čo v konaniach vo veci samej sú to sociálni partneri, ktorí môžu do určitej miery( ) kontrolovať poisťovacie organizácie. V prejednávanom prípade ich teda členský štát nekontroluje priamo ani prostredníctvom sociálnych partnerov.

81. V dôsledku toho prináleží vnútroštátnemu súdu, aby vzhľadom na všetky tieto skutočnosti posúdil, či v kontexte, akým je kontext konaní vo veci samej, bol postup výberu poisťovacích organizácií pre predmetné režimy sociálneho zabezpečenia z pohľadu slobodného poskytovania služieb dostatočne transparentný na odôvodnenie rozšírenia pôsobnosti kolektívnych zmlúv príslušnými ministerskými nariadeniami.

G – O návrhu na obmedzenie časových účinkov rozsudku

82. Francúzska vláda vo svojich písomných pripomienkach navrhla obmedziť časové účinky rozsudku Súdneho dvora, ak by Súdny dvor konštatoval, že postupy, o ktoré ide v konaniach vo veci samej, nie sú v súlade s povinnosťou transparentnosti, vzhľadom na riziko vážnych dôsledkov pre zdravie poistených v režimoch, ktorých pôsobnosť bola rozšírená ministerskými nariadeniami( ), a na dobrú vieru dotknutých osôb. Na pojednávaní Beaudout navrhla zamietnuť tento návrh, zatiaľ čo Confédération nationale de la boulangerie et boulangerie‑pâtisserie française navrhla posunutie časových účinkov rozsudku.

83. Súdny dvor môže iba úplne výnimočne pri uplatňovaní všeobecnej zásady právnej istoty, ktorá je vlastná právnemu poriadku Únie, pristúpiť k obmedzeniu možnosti všetkých dotknutých osôb dovolávať sa ustanovenia, ktoré vyložil, aby sa spochybnili právne vzťahy, ktoré vznikli v dobrej viere. Na rozhodnutie o takom obmedzení je nevyhnutné, aby boli splnené dve podstatné kritériá, a to dobrá viera dotknutých osôb a riziko vážnych ťažkostí.( )

84. Podľa môjho názoru skutočnosti, ktoré uvádza francúzska vláda, nespĺňajú uvedené kritériá. Zrušenie ministerských nariadení nevyhnutne neznamená ukončenie jednotlivých zmluvných vzťahov, ktoré v prejednávanom prípade existujú v oblasti poistenia. Účinky takého zrušenia voči zamestnávateľom, ako aj voči poistencom sú neisté, aspoň z hľadiska občianskeho práva, takže konkrétne účinky rozsudku, ktorý Súdny dvor vydá, musí určiť vnútroštátne právo.

V – Návrh

85. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálnu otázku, ktorú položila Conseil d’État (Francúzsko), takto:

Dodržanie povinnosti transparentnosti vyplývajúcej z článku 56 Zmluvy o fungovaní Európskej únie je podmienkou, ktorú musí členský štát splniť pred rozšírením pôsobnosti kolektívnej dohody, ktorou sa jedinému subjektu vybratému sociálnymi partnermi zveruje správa povinného doplnkového režimu sociálneho zabezpečenia zriadeného v prospech zamestnancov, na všetky podniky daného odvetvia. Prináleží vnútroštátnemu súdu, aby posúdil, či v kontexte, akým je kontext konaní vo veci samej, bol postup výberu poisťovacích organizácií pre predmetné režimy sociálneho zabezpečenia dostatočne transparentný z pohľadu slobodného poskytovania služieb na odôvodnenie rozšírenia pôsobnosti predmetných kolektívnych zmlúv.