ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Všeobecný súd sa dopustil pochybenia v rámci porovnania ochranných známok a posúdenia pravdepodobnosti zámeny. Pritom tomto posúdení pristupoval k ochranným známkam tak, akoby skoršia známka označovala pôvod a nebola certifikačná. Staršej ochrannej známke nepriznal žiadnu rozlišovaciu spôsobilosť ako certifikačnej známke, t. j. spôsobilosť odlišovať tovary, ktoré spĺňajú normy certifikačnej známky a ktoré vyrábajú výrobcovia, ktorým to povolil majiteľ certifikačnej známky. Nevzal do úvahy ani to, ako sa certifikačné ochranné známky vo všeobecnosti používajú (t. j. vždy spolu s názvom, ochrannou známkou alebo logom). Nezohľadnil ani význam a podstatu napadnutej ochrannej známky EÚ, keďže neposúdil, či slovný prvok „HALLOUMI“ má sám osebe rozlišovací charakter ako označenie v tejto ochrannej známke v porovnaní s tým, že tovary chránené napadnutou ochrannou známkou EÚ boli certifikované.
2.

Pokiaľ by Všeobecný súd zohľadnil všeobecne známu skutočnosť, že slovo „PRIMA“ má pochvalný význam (ako uvádza námietkové oddelenie a odvolateľka), pričom znamená „prvý, najdôležitejší/najlepší, najvyšší, hlavný“, prišiel by k odlišnému záveru vo vzťahu k pravdepodobnosti zámeny medzi ochrannými známkami ES-2578815 „PRIMA“ a EUTMA-013682299 „PRIMART MAREK ŁUKASIEWICZ“, najmä mal konštatovať, že medzi týmito ochrannými známkami neexistuje žiadna pravdepodobnosť zámeny. a. Preskúmavané ochranné známky sa zhodujú v prvku, ktorým je nízka rozlišovacia spôsobilosť a v namietanej ochrannej známke nemá nezávislú úlohu. Toto spolu so stredným stupňom vizuálnej podobnosti, neexistenciou koncepčnej podobnosti a nízkym stupňom fonetickej podobnosti (alebo dokonca jej absenciou) vylučuje pravdepodobnosť zámeny medzi týmito ochrannými známkami.
Odvolanie podané 5. decembra 2018: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi proti rozsudku Všeobecného súdu (druhá komora) z 25. septembra 2018 vo veci T-328/17, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO

(Vec C-766/18 P)

(2019/C 82/11)

Jazyk konania: angličtina

Účastníci konania

Odvolateľka: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (v zastúpení: S. Malynicz QC, S. Baran, barrister, V. Marsland, solicitor)

Ďalší účastníci konania: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo, M. J. Dairies EOOD

Návrhy odvolateľky

Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor:

— rozhodol, že je prípustné odvolanie proti rozsudku Všeobecného súdu vo veci T-328/17, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO), EU:T:2018:594, a vyhovel žalobe o neplatnosť odvolateľky,

— rozhodol, že úrad a vedľajší účastník konania znášajú vlastné trovy konania a sú povinný nahradiť trovy konania odvolateľky.

Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

1. Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho posúdenia, keď rozhodol, že neprizná kolektívnej ochrannej známke HALLOUMI riadny status a ochranu, ktoré vyžaduje nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 zo 14. júna 2017 o ochrannej známke Európskej únie (ďalej len „NOZEÚ“) pre také kolektívne ochranné známky, a to v rozpore s článkom 74 NOZEÚ.

2. Konkrétne Všeobecný súd nesprávne uplatnil úplne nezmenený postup k posúdeniu rozlišovacej spôsobilosti kolektívnej ochrannej známky HALLOUMI v rozpore s článkom 8 ods. 1 písm. b) a článkom 74 NOZEÚ.

3. Všeobecný súd nesprávne posúdil a uplatnil účinky rozhodnutia Súdneho dvora v spojených veciach C-673/15 P až C-676/15 P, The Tea Board/ EUIPO (ďalej len „Tea Board“), a jeho odôvodneného uznesenia C-392/12 P, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/ÚHVT (ďalej len „HELLIM“) a nepriznal riadny účinok rozsudku vo veci C-196/11 P, Formule One Licensing/ÚHVT, EU:C:2012:314 (ďalej len „F1“), a
C 72/8

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Conseil d’État (Francúzsko) 14. decembra 2018 – GAEC Jeanningros/Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Ministre de l’Économie et des Finances

(Vec C-785/18)

(2019/C 72/11)

Jazyk konania: francúzština

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Conseil d’État

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Žalobkyňa: GAEC Jeanningros

Žalovaní: Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Ministre de l’Économie et des Finances

Ďalší účastník konania: Comité interprofessionnel de gestion du Comté

Prejudiciálna otázka

Má sa článok 53 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1151/2012 z 21. novembra 2012 o systémoch kvality pre poľnohospodárske výrobky a potraviny (1), článok 6 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) č. 664/2014 z 18. decembra 2013, ktorým sa dopĺňa nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1151/2012, pokiaľ ide o stanovenie symbolov Únie pre chránené označenia pôvodu, chránené zemepisné označenia a zaručené tradičné špeciality a pokiaľ ide o určité pravidlá týkajúce sa určovania pôvodu, určité procesné pravidlá a určité dodatočné prechodné pravidlá (2), a článok 10 vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) č. 668/2014 z 13. júna 2014, ktorým sa stanovujú pravidlá uplatňovania nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1151/2012 (3), v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie vykladať v tom zmysle, že v osobitnom prípade, keď Európska komisia vyhovie žiadosti vnútroštátnych orgánov členského štátu o zmenu špecifikácie určitého názvu a o zápis chráneného označenia pôvodu, pričom táto žiadosť je ešte predmetom žaloby prejednávanej vnútroštátnymi súdmi tohto štátu, uvedené súdy môžu konštatovať, že už nie je potrebné rozhodnúť v spore, ktorý prejednávajú, alebo či vzhľadom na účinky prípadného zrušenia napadnutého aktu na platnosť zápisu do registra vykonaného Európskou komisiou majú rozhodovať o zákonnosti tohto aktu vnútroštátnych orgánov?

(1) Ú. v. EÚ L 343, s. 1.

(2) Delegované nariadenie Komisie (EÚ) č. 664/2014 z 18. decembra 2013 , ktorým sa dopĺňa nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1151/2012, pokiaľ ide o stanovenie symbolov Únie pre chránené označenia pôvodu, chránené zemepisné označenia a zaručené tradičné špeciality a pokiaľ ide o určité pravidlá týkajúce sa určovania pôvodu, určité procesné pravidlá a určité dodatočné prechodné pravidlá (Ú. v. EÚ L 179, 2014, s. 17).

(3) Vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) č. 668/2014 z 13. júna 2014 , ktorým sa stanovujú pravidlá uplatňovania nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1151/2012 o systémoch kvality pre poľnohospodárske výrobky a potraviny (Ú. v. EÚ L 179, 2014, s. 36).
3.

Používa osoba, ktorá uschováva tovar, ochrannú známku pre tovar v zmysle článku 5 ods. 1 a článku 5 ods. 3 písm. b) smernice o ochranných známkach, keď tovar označený ochrannou známkou, ktorý bol zaslaný do členského štátu a v tomto štáte prepustený do voľného obehu, prevzala a uschovávala osoba, do držby ktorej sa tovar dostal a ktorá neuskutočňuje dovoz a vývoz tovaru a nemá ani povolenie na prevádzkovanie colného a daňového skladu, v mene spoločnosti, ktorá tovar ďalej predá?
1.

Bráni článok 20 ods. 4 smernice (1) výkladu článku 23 legislatívneho dekrétu 142/2015, v tom zmysle, že aj konanie v rozpore so všeobecnými právnymi predpismi, ktoré sa konkrétne neuvádzajú vo vnútornom poriadku pobytových táborov, môže predstavovať závažné porušenie vnútorného poriadku, pokiaľ môže mať dotknuté konanie vplyv na riadne spolužitie v prijímacích zariadeniach? Táto otázka je relevantná, keďže v prípade kladnej odpovede by mal vnútroštátny súd žalobám vyhovieť a napadnuté rozhodnutia okresných úradov zrušiť, keďže správny orgán nesprávne uplatnil uvedené ustanovenia, tak ako sa uvádzajú v článku 23 ods. 1 písm. e) legislatívneho dekrétu č. 142/2015. V takom prípade by totiž nezákonné konanie žalobcov mohlo byť nanajvýš dôvodom pre ich zaistenie v príslušných zariadeniach, nepredstavovalo by však predpoklad pre zrušenie rozhodnutia o uplatňovaní opatrení súvisiacich s prijímaním. V prípade zápornej odpovede na prvú otázku je potrebné poskytnúť odpoveď na ďalšiu otázku, ktorá sa v tomto návrhu kladie Súdnemu dvoru:
1.

Má sa nariadenie č. 261/2004 (1) vykladať v tom zmysle, že cestujúci v leteckej doprave má nárok na ďalšiu náhradu v zmysle článku 7 ods. 1, ak už získal náhradu za zrušený let, letecký dopravca prevádzkujúci náhradný let je totožný s leteckým dopravcom prevádzkujúcim zrušený let a aj náhradný let nadväzujúci na zrušený let sa voči plánovanému času príletu omešká v takom rozsahu, ktorý odôvodňuje nárok na zaplatenie náhrady?
5.

Všeobecný súd nesprávne uviedol, že odvolateľka nepreukázala, že TAIGA má pre príslušnú skupinu verejnosti (spotrebitelia EÚ) ako celok jasný a konkrétny význam. Nie je to pravda. Odvolateľka uviedla bez toho, aby to bolo sporné, že TAIGA je lexikálne známe slovo francúzskeho jazyka. Malo by byť nesporné a súdom známe, že Francúzsko leží v južnej Európe. Vzhľadom na nespornú veľkosť, akú má tajga (TAIGA) ako krajina, a jej význam pre svet ako celok, patrí tajga (TAIGA) (osobitne spolu s pojmom TUNDRA) do všeobecného vzdelania naprieč Európou, i za jej hranicami.
2.

V prípade prijatia a implementácie praxe týkajúcej sa prijímania pracovníkov na úseku čistenia verejných priestranstiev, ktorá je v rozpore s opatreniami na zamedzenie zneužívania vyplývajúceho z opakovaného uzatvárania pracovných zmlúv na dobu určitú, stanovenými predpisom, ktorým sa do vnútroštátneho práva prebrala doložka 5 bod 1 rámcovej dohody, zahŕňa povinnosť vnútroštátneho súdu vykladať vnútroštátne právo v súlade s právom Únie aj uplatnenie vnútroštátneho ustanovenia, akým je § 8 ods. 3 zákona č. 2112/1920, a to z dôvodu, že ide o ekvivalentné zákonné opatrenie v zmysle doložky 5 bodu 1 rámcovej dohody, pričom ide o skoršie ustanovenie, ktoré je však stále platné a bolo by na jeho základe možné, aby sa opakovane uzatvárané pracovné zmluvy na dobu určitú, ktoré sa využívajú na vysporiadanie sa so stálymi a trvalými potrebami orgánov miestnej samosprávy na úseku čistenia verejných priestranstiev, správne právne kvalifikovali ako zmluvy na dobu neurčitú?
1.

Bráni právo Európskej únie, najmä zásada voľného pohybu kapitálu podľa článku 63 ZFEÚ, napriek existencii práva členských štátov skúmať, kedy majú podnikatelia dominantné postavenie (s tým, že im následne ukladajú špecifické povinnosti), ustanoveniu článku 43 ods. 11 legislatívneho dekrétu č. 177 z 31. júla 2005 v znení platnom ku dňu prijatia napadnutého rozhodnutia, v ktorom sa stanovuje, že „podniky, vrátane dcérskych alebo pridružených spoločností, ktorých príjmy v odvetví elektronickej komunikácie, tak ako ho vymedzuje článok 18 legislatívneho dekrétu č. 259 z 1. augusta 2003, prekračujú 40 percent celkových príjmov daného odvetvia, nemôžu v rámci integrovaného systému komunikácií dosiahnuť príjmy prekračujúce 10 percent príjmov tohto systému“? Vyššie uvedené sa týka časti, v ktorej sa predmetný sektor obmedzuje – prostredníctvom odkazu na článok 18 Codice delle comunicazioni elettroniche (Kódex elektronických komunikácií) – na trhy náchylné na reguláciu ex ante, a to napriek všeobecne známej skutočnosti, že informácie (pričom pluralita informácií je cieľom príslušného predpisu) sa stále viac šíria v dôsledku používania internetu, osobných počítačov a mobilných telefónov, a to v takej miere, že konkrétne vyradenie maloobchodných služieb týkajúcich sa mobilných telefónov z uvedeného sektora, iba z dôvodu, že sa na tieto služby v plnom rozsahu vzťahuje režim hospodárskej súťaže, by mohlo byť iracionálne. Pri vyššie uvedenom treba vziať do úvahy aj skutočnosť, že regulačný orgán vymedzil hranice odvetvia elektronickej komunikácie na účely uplatňovania citovaného článku 43 ods. 11 práve v rámci konania, ktoré je predmetom skúmania vo veci samej, pričom zohľadnil iba trhy, vo vzťahu ku ktorým sa od nadobudnutia účinnosti Kódexu elektronickej komunikácie, čiže od roku 2003 po súčasnosť, vykonala aspoň jedna analýza, a to s použitím príjmov odvodených z ostatnej platnej kontroly vykonanej v roku 2015.
2.

V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, majú sa články 49 a 54 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že bránia tej istej právnej úprave členského štátu týkajúcej sa režimu daňovej integrácie, a najmä prísnemu oddeleniu režimu vertikálnej integrácie (medzi zastrešujúcou materskou spoločnosťou a jej priamymi alebo nepriamymi dcérskymi spoločnosťami) a režimu horizontálnej integrácie (medzi dvomi alebo viacerými dcérskymi spoločnosťami rezidentmi zastrešujúcej materskej spoločnosti, ktorá sa nezúčastňuje daňovej integrácie) na základe tejto právnej úpravy, a z nej vyplývajúcej povinnosti najprv ukončiť už existujúcu vertikálnu daňovú integráciu a až potom môcť vytvoriť horizontálne daňovo integrovanú skupinu, a to za predpokladu, — že vertikálna daňová integrácia so zastrešujúcou integrujúcou materskou spoločnosťou na vnútroštátnej úrovni, ktorá je rezidentom dotknutého členského štátu (súčasne predstavujúcou sprostredkujúcu dcérsku spoločnosť vo vzťahu k hlavnej materskej spoločnosti, ktorá je rezidentom iného členského štátu) a dcérskymi spoločnosťami rezidentmi zastrešujúcej materskej spoločnosti bola vytvorená už skôr z dôvodu, že právna úprava dotknutého členského štátu umožňovala len vertikálnu daňovú integráciu, aby bolo možné priznať nárok na uplatnenie režimu bez ohľadu na to, či má zastrešujúca materská spoločnosť sídlo v inom členskom štáte, — že sesterským spoločnostiam integrujúcej zastrešujúcej materskej spoločnosti z dotknutého členského štátu (a teda aj dcérskym spoločnostiam zastrešujúcej materskej spoločnosti, ktorá je rezidentom iného členského štátu) sa odopiera právo na uplatnenie existujúcej daňovej integrácie z dôvodu založeného na vzájomnej nezlučiteľnosti oboch režimov daňovej integrácie – vertikálnej a horizontálnej a — že zahrnutie uvedených sesterských spoločností do rozsahu konsolidácie daňových výsledkov medzi spoločnosťami skupiny by znamenalo ukončenie už existujúcej vertikálnej daňovej integrácie – s negatívnymi daňovými dôsledkami, ktoré sú s ním spojené z dôvodu nedodržania minimálnej doby trvania integrácie ustanovenej vnútroštátnou právnou úpravou – a vytvorenie novej horizontálnej daňovej integrácie, aj keď by integrujúcou spoločnosťou rezidentom (na úrovni ktorej by sa konsolidovali daňové výsledky daňovo integrovaných spoločností) bola stále tá istá spoločnosť?
—

Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 33 napadnutého uznesenia rozhodol, že potreba rozhodnúť vo veci týkajúcej sa zamietnutia zverejniť dokumenty zo strany Komisie z dôvodu údajného „neoddeliteľného prepojenia“ medzi nimi a prebiehajúcim konaním o porušení povinnosti, v ktorom sa ukončilo ústne konanie, nemôže vyplývať z potreby poskytnúť odvolateľke účinnú súdnu ochranu a zo skutočnosti, že v prípade neexistencie rozhodnutia by sa Komisia mohla vyhnúť súdnemu preskúmaniu jej rozhodnutia, pretože inak by sa každý žiadateľ, ktorého žiadosť o prístup k dokumentom bola zamietnutá, mohol domáhať rozhodnutia voči Komisii, aj v prípade, že by sa jeho žiadosti vyhovelo po podaní žaloby na Všeobecný súd.
a)

určil, že Maďarsko si nesplnilo svoje povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 3 a 6, článku 24 ods. 3, článku 43 a článku 46 ods. 5 a 6 smernice 2013/32/EÚ (1), článku 2 písm. h), článkov 8, 9 a 11 smernice 2013/33/EÚ (2) a z článku 5, článku 6 ods. 1, článku 12 ods. 1 a článku 13 ods. 1 smernice 2008/115/ES (3), a to v spojení s článkami 6, 18 a 47 Charty základných práv tým, že: — stanovilo, že žiadosť o azyl musí byť podaná osobne na orgán príslušný pre azylové veci a výlučne v tranzitných zónach, do ktorých je prístup obmedzený len pre malý počet osôb, — všeobecne uplatnilo osobitné konanie, v ktorom nie je zabezpečené dodržanie záruk stanovených v smernici 2013/32, — nariadilo, aby sa na všetkých žiadateľov o azyl (s výnimkou osôb mladších ako 14 rokov) uplatňovalo konanie, v dôsledku ktorého sú žiadatelia povinne zaistení v tranzitných zónach počas celého azylového konania, a to v zariadeniach, ktoré možno opustiť len smerom do Srbska bez toho, aby sa pri takomto zaistení uplatnili záruky stanovené v smernici 2013/33, — premiestnilo štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa nachádzajú na jeho území neoprávnene, na druhú stranu hraničného oplotenia bez dodržania postupov a záruk stanovených v článku 5, článku 6 ods. 1, článku 12 ods. 1 a článku 13 ods. 1 smernice 2008/115, — neprebralo do svojho vnútroštátneho právneho poriadku článok 46 ods. 5 smernice 2013/32 a prijalo ustanovenia, ktoré sa odchyľujú od všeobecného pravidla o automatickom odkladnom účinku v situáciách, ktoré nie sú zahrnuté do článku 46 ods. 6 tejto smernice;
2.

Porušuje, odhliadnuc od uvedeného, článok 20 [ZFEÚ] za vyššie uvedených podmienok, taká španielska prax, ktorá spočíva v automatickom uplatňovaní právnej úpravy uvedenej v článku 7 RD 240/2007, v zmysle ktorej sa neudelí povolenie na pobyt rodinnému príslušníkovi občana Únie, ktorý nikdy nevyužil svoje právo na voľný pohyb, a to z jediného dôvodu, že nesplnil požiadavky uvedené v tomto ustanovení, bez toho, aby sa konkrétne a individuálne preskúmalo, či existuje medzi týmto občanom Únie a štátnym príslušníkom tretej krajiny vzťah závislosti takej povahy, ktorý by z akéhokoľvek dôvodu a pri zohľadnení existujúcich okolností naznačoval, že v prípade odopretia práva na pobyt štátnemu príslušníkovi tretej krajiny nemôže byť občan Únie oddelený od rodinného príslušníka, od ktorého je závislý a musel by opustiť územie Únie. Uvedené otázky sa posudzujú s ohľadom na judikatúru Súdneho dvora Európskej únie, okrem iného rozsudok z 8. mája 2018, C-82/16, K.A. a i. proti Belgische Staat (1).
2.

Je povoľovací systém členského štátu, ktorý v súvislosti s preplatením nákladov na cezhraničnú zdravotnú starostlivosť vylučuje možnosť dodatočného povolenia, a to aj vtedy, keď v prípade čakania na predchádzajúce povolenie existuje reálne riziko nezvratného zhoršenia zdravotného stavu pacienta, v súlade so zásadami nevyhnutnosti a primeranosti stanovenými v článku 8 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/24/EÚ (1) z 9. marca 2011 o uplatňovaní práv pacientov pri cezhraničnej zdravotnej starostlivosti, ako aj so zásadou voľného pohybu pacientov?
C 131/21

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Curtea de Apel Timișoara (Rumunsko) 24. decembra 2018 — SC Terracult SRL/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Timișoara — Administrația Județeană a Finanțelor Publice Arad — Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Juridice 5, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Timișoara — Serviciul de Soluționare a Contestațiilor

(Vec C-835/18)

(2019/C 131/27)

Jazyk konania: rumunčina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Curtea de Apel Timișoara

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Odvolateľka: SC Terracult SRL

Odporcovia: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Timișoara — Administrația Județeană a Finanțelor Publice Arad — Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Juridice 5, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Timișoara — Serviciul de Soluționare a Contestațiilor

Prejudiciálna otázka

Bránia smernica o DPH (1) a tiež zásady daňovej neutrality, efektivity a proporcionality, za okolností, aké nastali vo veci samej, správnej praxi a/alebo výkladu ustanovení vnútroštátneho práva, ktoré neumožňujú úpravu určitých faktúr a v dôsledku toho ani zaradenie upravených faktúr do daňového priznania k DPH za obdobie, v ktorom sa daná úprava vykonala, a to v súvislosti s transakciami realizovanými v období, ktoré bolo predmetom daňovej kontroly, v dôsledku ktorej vydali daňové orgány právoplatné rozhodnutie o vyrubení dane, v prípade, že po vydaní predmetného rozhodnutia sa objavia dodatočné údaje a informácie, ktoré by viedli k uplatneniu odlišného daňového režimu?

(1) Smernica Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. L 347, 2006, s. 1).
C 148/11

Odvolanie podané 28. decembra 2018: Mamas and Papas Ltd proti rozsudku Všeobecného súdu (druhá komora) z 23. októbra 2018 vo veci T-672/17, Mamas and Papas/EUIPO

(Vec C-825/18 P)

(2019/C 148/11)

Jazyk konania: angličtina

Účastníci konania

Odvolateľka: Mamas and Papas Ltd (v zastúpení: S. Malynicz QC, B. Whitehead, J. Dainty, solicitors)

Ďalší účastník konania: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo

Návrhy odvolateľky

— zrušiť rozsudok Všeobecného súdu vo veci T-672/17, Mamas and Papas Ltd/EUIPO,

— rozhodnúť o otázke predchádzajúceho sprístupnenia verejnosti,

— vrátiť vec Všeobecnému súdu Európskej únie, aby rozhodol o ostatných žalobných návrhoch, ktoré boli predložené pred Všeobecným súdom, ale nerozhodol o nich,

— uložiť úradu a ďalšiemu účastníkovi konania povinnosť znášať ich vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania odvolateľky.

Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

Po prvé, Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, pokiaľ ide o právomoc EUIPO preskúmať skutočnosti podľa článku 63 ods. 1 nariadenia (ES) 6/2002 (1) v súvislosti so sprístupnením staršieho dizajnu verejnosti. Pokiaľ majiteľ dizajnu výslovne tvrdí, že ku predchádzajúcemu sprístupneniu dizajnu došlo, EUIPO nemôže v tejto otázke dospieť k inému záveru.

Po druhé, pokiaľ ide o posúdenie dôkazov o predchádzajúcom sprístupnení verejnosti Všeobecný súd každopádne skreslil dôkazy a nesprávne posúdil skutkový stav a jeho rozhodnutie obsahuje značné nepresnosti v zisteniach, ktoré sa týkajú dokumentov, ktoré mu boli predložené, čo jednoznačne vyplýva zo spisu.

(1) Nariadenie Rady (ES) č. 6/2002 z 12. decembra 2001 o dizajnoch spoločenstva (Ú. v. ES L 3, 2002, s. 1; Mim. vyd. 13/027, s. 142).
1.

Má sa článok 2 v spojení s článkom 4 ods. 3 treťou vetou, článkom 6 ods. 1, článkom 19 ods. 1 ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty základných práv a článok 9 ods. 1 smernice Rady 2000/78/ES, ako aj článok 267 ods. 3 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že dochádza k porušeniu zásady právneho štátu, a k zásahu do práva na účinný prostriedok nápravy a účinnú súdnu ochranu, ak vnútroštátny zákonodarca v individuálnych konaniach týkajúcich sa výkonu funkcie sudcu na súde posledného stupňa členského štátu (Najvyšší súd) síce upravuje právo podať odvolanie, ale rozhodnutie o spoločnom posúdení a hodnotení všetkých kandidátov na Najvyšší súd vo výberovom konaní, ktoré predchádza predloženiu návrhu na vymenovanie do funkcie sudcu vyššie uvedeného súdu, nadobudne právoplatnosť a stane sa účinným, ak proti nemu nepodajú opravný prostriedok všetci účastníci výberového konania, medzi ktorými je aj kandidát, ktorý nemá záujem na napadnutí tohto rozhodnutia, a to konkrétne kandidát, ktorého sa týka návrh na vymenovanie do funkcie sudcu, v dôsledku čoho: — sa opravný prostriedok stáva neúčinným a neexistuje nijaká iná možnosť vykonania účinnej kontroly priebehu vyššie uvedeného výberového konania príslušným súdom, — a v prípade, keď sa toto konanie týka aj tých sudcovských miest na Najvyššom súde, ktoré doposiaľ zastávali sudcovia, na ktorých sa uplatnil nový nižší dôchodkový vek bez toho, aby sa dotknutému sudcovi poskytla možnosť rozhodnúť sa, či využije svoje právo vyplývajúce z novej právnej úpravy nižšieho dôchodkového veku, s ohľadom na zásadu neodvolateľnosti sudcov (ak sa uzná, že uvedeným postupom bola daná zásada porušená), nezostane bez vplyvu na rozsah a výsledok súdnej kontroly uvedeného výberového konania?