ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Odôvodnenie 41 nariadenia 2017/1939 znie: „Výberová komisia by mala vypracovať užší zoznam kandidátov na funkciu hlavného európskeho prokurátora. Právomoc stanoviť pravidlá fungovania tejto komisie a vymenovať jej členov by sa mala preniesť na Radu, a to na základe návrhu [Európskej] komisie. V tejto vykonávacej právomoci by sa odzrkadľovali osobitné právomoci prenesené na Radu podľa článku 86 ZFEÚ a odrážala by sa v nej osobitná povaha Európskej prokuratúry, ktorá zostane pevne zakotvená v systéme orgánov podľa vnútroštátneho práva a súčasne bude orgánom Únie. Európska prokuratúra bude pôsobiť v konaní, v ktorom bude mať väčšina ostatných aktérov vnútroštátnu povahu, ako napríklad súdy, polícia a iné orgány presadzovania práva, a preto má Rada osobitný záujem byť úzko zapojená do procesu vymenovania. Prenesením uvedených právomocí na Radu sa tiež primerane zohľadňuje potenciálna citlivá povaha akýchkoľvek rozhodovacích právomocí s priamymi dôsledkami pre vnútroštátnu organizáciu súdnictva a prokuratúry…“
47

Argumentácia uvádzaná žalobkyňou by mala za následok zlyhávanie vzájomnej finančnej pomoci v rámci skupín podnikov tým, že výkonnejšia spoločnosť skupiny by bola odrádzaná od toho, aby prišla na pomoc inej spoločnosti tej istej skupiny, ktorá by čelila finančným ťažkostiam, pod hrozbou, že by sa práve z dôvodu vzájomnej pomoci, ktorú poskytla, sama stala neoprávnenou na prijatie pomoci na záchranu v prípade, že by sa tieto ťažkosti rozšírili na samotnú túto spoločnosť.
41

V tejto súvislosti treba spresniť, že podľa zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov osoba, ktorá utrpela stratu, ktorá zväčšuje majetok inej osoby bez toho, aby toto obohatenie malo právny dôvod, má vo všeobecnosti právo na náhradu, až do výšky tejto straty, zo strany osoby, ktorá sa obohatila. Hoci totiž Zmluva o FEÚ výslovne neupravuje druh žaloby určený pre takéto konanie, výklad článku 268 ZFEÚ a článku 340 druhého odseku ZFEÚ, ktorý by vylučoval túto možnosť, by viedol k výsledku, ktorý by bol v rozpore so zásadou účinnej súdnej ochrany. Žaloba založená na bezdôvodnom obohatení Únie podaná na základe týchto článkov vyžaduje dôkaz o obohatení žalovaného bez platného právneho dôvodu a o ochudobnení žalobcu, ktoré súvisí s týmto obohatením [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. decembra 2008, Masdar (UK)/Komisia, C‑47/07 P, EU:C:2008:726, body 44 a 46 až 50].
122

Okrem toho, pokiaľ ide o výhradu týkajúcu sa odôvodnenia súvisiaceho s možnosťou nahradiť služby spoločnosti TAROM, treba uviesť, že v odôvodnení 61 napadnutého rozhodnutia sa Komisia domnievala, pričom sa opierala o odôvodnenia 17 až 19 tohto rozhodnutia, že sa zdá nepravdepodobné, že by letecké spoločnosti konkurujúce spoločnosti TAROM úplne prevzali vnútroštátne spojenia výlučne prevádzkované touto spoločnosťou, keďže ich vôľa vstúpiť na tento trh bola pravdepodobne nízka. V tejto súvislosti odôvodnenie 17 uvedeného rozhodnutia uvádza, že tieto vnútroštátne spojenia nie sú atraktívne pre uvedených konkurentov, ktorí sú nízkonákladovými leteckými spoločnosťami, keďže dopyt po týchto leteckých spojeniach je nízky z hľadiska cestujúcich na let a nie je ziskové prevádzkovať ich väčšími lietadlami, než sú lietadlá používané spoločnosťou TAROM, ako sú lietadlá, ktoré prevádzkujú takéto spoločnosti. V odôvodnení 18 toho istého rozhodnutia sa zdôrazňuje, že neexistujú platné alternatívy pre spojenia prevádzkované spoločnosťou TAROM z hľadiska letísk v blízkosti, minimálneho cestovného času a počtu medzipristátí pre prílet do cieľa, keďže lety ponúkané jej konkurentmi na medzinárodné spojenia sú možné len s jedným alebo dvoma medzipristátiami. Napokon v odôvodnení 19 napadnutého rozhodnutia sa uvádza, že konkurenti spoločnosti TAROM nemôžu ponúknuť za niekoľko mesiacov dodatočnú kapacitu na prevzatie spojení, ktoré by boli zrušené, a že ak by tak urobili, ponúkané služby by neboli na rovnakej úrovni ako služby spoločnosti TAROM z hľadiska frekvencie letov a kvality služieb.
129

Na jednej strane však dizajn zodpovedajúci číslam 1.1 a 1.2 pozostáva len z odtokovej nádrže (ktorej číslo 1.1 je záber zhora a číslo 1.2 je záber zdola) bez krycej platne, či už perforovanej, alebo nie, inštalovanej v nej alebo na nej. Preto by tento dizajn nezobrazoval kompletný sprchový odtokový žľab ako sporný dizajn. Bolo by isté, že odtoková nádrž, ktorú zobrazuje dizajn zodpovedajúci číslam 1.1 a 1.2, je inštalovaná v podlahe a pri bežnom používaní nie je viditeľná (s výnimkou horných okrajov odtokovej nádrže). Z tohto dôvodu by sa na dizajn č. 1 nevzťahovala ochrana dizajnu Spoločenstva. Presne to isté by platilo aj pre druhý dizajn uvedený v bodoch 98 a 101, teda dizajn č. 3 (zodpovedajúci číslam 3.1 a 3.2), ktorý by opäť zobrazoval len odtokovú nádrž (z ktorej číslo 3.1 je záber zhora a číslo 3.2 je záber zdola) bez krycej platne, či už perforovanej, alebo nie, inštalovanej v nej alebo na nej. Okrem toho jemné vonkajšie hrany na všetkých štyroch stranách dizajnov zodpovedajúcich číslam 1.1 a 1.2, uvedené v bodoch 101 a 102 druhej zarážke napadnutého rozhodnutia, by boli pri inštalácii do podlahy skryté a pri bežnom používaní by neboli viditeľné.
100

V prejednávanej veci je cieľom požiadavky vyhnúť sa akémukoľvek konfliktu záujmov z dôvodu rodinných alebo citových väzieb zabrániť závažnému a zjavnému porušeniu požiadavky nestrannosti a objektívnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. apríla 2006, Camós Grau/Komisia, T‑309/03, EU:T:2006:110, bod 141), ktorú má okrem iného osoba zodpovedná za osvedčenie výkazov o pracovnom čase výskumných pracovníkov pracujúcich na projekte, na ktorý poskytuje Únia grant. Preto aj za predpokladu, že by pravidlo, ktorého cieľom je zaručiť neexistenciu konfliktu záujmov, o aké ide v prejednávanej veci, mohlo zasiahnuť do práv chránených článkami 7 a 9 Charty, obsah týchto práv by nebol ovplyvnený, ale nanajvýš by sa obmedzil ich výkon. Podľa článku 52 ods. 1 Charty pritom možno výkon práv a slobôd uznaných v Charte obmedziť za predpokladu dodržiavania zásady proporcionality len vtedy, ak je to nevyhnutné a skutočne to zodpovedá cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo ak je to potrebné na ochranu práv a slobôd iných.
40

Predseda Parlamentu v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti uviedol: „Zo spisu, a predovšetkým z vyjadrení Vašej klientky vyplýva, že postupovala v zmysle všeobecnej inštrukcie vnútorne obsiahnutej v jej funkcii, ktorá spočívala vo vybavovaní rozpočtových vecí, ktoré jej boli predložené, bez toho, aby sa týmito spismi zaoberala po vecnej stránke, a to napriek tomu, že používanie výnimočných postupov bolo systematické. Navyše Vaša klientka vyhlásila, že sa cítila byť zo strany svojich nadriadených zaviazanou dokončiť prácu, ktorú začali jej kolegovia, že výkonný riaditeľ značne tlačil a naliehal na realizáciu projektov do septembra 2017 a že chcel urýchliť postupy za každú cenu. Z toho vyplýva, že existencia pokynov v zmysle článku 21a služobného poriadku je preukázaná. Vaša klientka, ktorá je vzdelaním právnička, si pri práci s článkom 104 nariadenia o rozpočtových pravidlách (nariadenie č. 966/2012) a článkom 134 ods. 1 písm. c) pravidiel uplatňovania nariadenia o rozpočtových pravidlách, uplatniteľnými v čase skutkových okolností (nariadenie č. 1268/2012), mala uvedomiť nezrovnalosti a dôsledky, ku ktorým tieto nezrovnalosti mohli viesť. Ako právnička mala poznať zásadu výkladu právnych textov, podľa ktorej sa výnimky zo všeobecných pravidiel majú vykladať reštriktívne. Článok 104 nariadenia o rozpočtových pravidlách sa pritom má vykladať v spojení s vyššie uvedeným článkom 134 ods. 1 písm. c) pravidiel uplatňovania, v ktorom sa uvádzajú pojmy „ak je to nevyhnutne potrebné“ a „z dôvodov mimoriadnej naliehavosti spôsobenej nepredvídateľnými udalosťami“, pričom mala Vaša klientka zbystriť pozornosť, a to tým viac, že mala vedomosť o existencii 36 oznámení o výnimke v roku 2016, čo svedčí o systematickom používaní, ktoré je ťažko zlučiteľné so znením obidvoch vyššie uvedených ustanovení. …“
136

Pokiaľ ide o pôsobnosť článku 19 služobného poriadku, ako je definovaná v prvej vete uvedeného článku, treba uviesť, že je pravda, že výraz „poskytne v súdnom konaní“, ktorý je uvedený v tomto ustanovení, viedol k odlišným jazykovým zneniam. Anglická verzia používa všeobecný výraz „disclos[e] in any legal proceeding“ (zverejniť v každom konaní), zatiaľ čo španielska, talianska a nemecká verzia používajú výrazy „revelar en un procedimiento judicial“ (zverejniť v rámci súdneho konania), „deporre in giudizio“ (svedčiť) a „vor Gericht vorbringen oder… aussagen“ (predložiť súdu alebo… svedčiť).
21

Listom z 3. decembra 2019 odoslaným v ten istý deň doporučene s doručenkou, ktorý bol žalobcovi doručený 5. decembra 2019, vedúci misie žalobcu informoval o rozhodnutí EUCAP Somalia vypovedať jeho zmluvu v tomto znení: „S cieľom zaručiť práva a záujmy EUCAP Somalia a pre prípad, že by ste mali v úmysle odvolať sa na neplatnosť výpovede obsiahnutej v liste z 8. novembra 2019, Vám týmto oznamujeme – so zachovaním všetkých výhrad a bez uznania akýchkoľvek skutočností, ktoré by mohli spôsobovať ujmu – o našom rozhodnutí skončiť pracovný pomer medzi EUCAP Somalia a Vami s výpovednou dobou v dĺžke jedného týždňa, ktorá začne plynúť v pondelok 9. decembra 2019.“
95

Za týchto okolností sa Všeobecný súd domnieva, že aj za predpokladu, že by žalobca mal právo byť vypočutý pred vypracovaním oznámenia z 18. januára 2020, uvedený postup by nemohol viesť k inému výsledku, ak by mal možnosť využiť toto právo.
7

EFSA zaslal 31. júla 2019 Komisii vyhlásenie nazvané „Statement on the available outcomes of the human health assessment in the context of the pesticides peer review of the active substance chlórpyrifos“ (Vyhlásenie o dostupných výsledkoch hodnotenia vplyvu účinnej látky chlórpyrifos na ľudské zdravie v rámci partnerského preskúmania týkajúceho sa pesticídov) [EFSA Journal 2019, 17(5):5809] (ďalej len „vyhlásenie EFSA z 31. júla 2019 o chlórpyrifose“), v ktorom dospel k záveru, že uplatniteľné podmienky schválenia týkajúce sa ľudského zdravia uvedené v článku 4 nariadenia č. 1107/2009 nie sú splnené.
31

Komisia spochybňuje tvrdenie žalobkyne, že nájomné malo zahŕňať všetky investície vynaložené na predmetné pozemky. Investície do zlepšenia a údržby pôdy, ako aj zlepšenia kvality pôdy sú prevádzkovými nákladmi, ktoré sú vynakladané v rámci ročného cyklu poľnohospodárskej výroby v záujme užívateľa. Komisia poukazuje na to, že žalobkyňa sa nenachádzala v osobitnej situácii, ktorú by bolo potrebné zohľadniť, keďže tieto aspekty boli jednak zohľadnené v trhových cenách prenájmu a tiež celá poľnohospodárska pôda v Estónsku vyžadovala počas predmetného obdobia rozsiahle investície. Komisia tvrdí, že zlepšovanie úrodnosti po prvé vyplýva z povahy poľnohospodárskeho podnikania, po druhé nepreukazuje, že by hodnota predmetných pozemkov bola významne odlišná od hodnoty priemernej poľnohospodárskej pôdy v Estónsku, a po tretie nevysvetľuje dôvody, pre ktoré by bolo nájomné nižšie než trhová cena. Podľa Komisie by bolo nižšie nájomné odôvodnené len vtedy, ak by bola úrodnosť pôdy nižšia ako priemerná úrodnosť alebo ak by sa táto úrodnosť zhoršila. Pokiaľ ide o investície do odvodňovacieho systému, Komisia tvrdí, že uznala, že estónsky štát bol ako vlastník oslobodený od určitých nákladov na údržbu a mal prospech zo zvýšenia hodnoty pozemkov. Keďže tieto investície presahujú zákonné požiadavky a prinášajú prospech aj žalobkyni, Komisia sa domnieva, že zohľadnenie polovice týchto investícií predstavuje rozumný odhad. Podľa nej to tiež preukazuje, že zohľadnila zlepšenia pôdy, najmä jej úrodnosť.
97

Žalobkyňa okrem toho uviedla a vysvetlila nasledujúce skutočnosti týkajúce sa odchýlok od pôvodného plánu projektu: „5. Odchýlky od prílohy 1 a prílohy 2 (v náležitých prípadoch) Pôvodne sa plánovalo vykonať klinické skúšanie bezpečnosti a efektívnosti projektu P‑TEV vo fáze 1/II v ESS v Nórsku. Výroba podľa SVP bola plánovaná za pomoci zamestnancov spoločnosti VeriGraft v zariadení praktizujúcom SVP v univerzitnej nemocnici Sahlgrenska. Bolo nevyhnutné upraviť plány klinického vývoja. Teraz je fáza I klinických skúšok týkajúcich sa bezpečnosti projektu P‑TEV zriadená v [členskom štáte] EÚ Litve. Výroba podľa SVP je zriadená v CMO v Litve podľa systému riadenia kvality VeriGraft a pod jej dohľadom. Súbežne sa zriaďuje samostatné skúšanie vo fáze II, aby sa preukázala efektívnosť produktu P‑TEV, v Španielsku za pomoci už existujúcej celoeurópskej siete opísanej v T4.2. Skúšanie vo fáze II sa začne hneď, ako budú k dispozícii spoľahlivé priaznivé bezpečnostné údaje zo skúšania vo fáze I. VeriGraft bude naďalej pracovať s etickými a regulačnými dokumentmi a schváleniami pre skúšanie vo fáze II v Španielsku, zatiaľ čo bude pokračovať skúšanie vo fáze I v Litve. Zmena štruktúry programu klinického vývoja produktu P‑TEV a zmena pracoviska pre prvé skúšanie viedli k omeškaniam vo WP3. Okrem toho bude potrebné rozsiahlejšie predklinické testovanie a nový súbor regulačných dokumentov a žiadostí pred tým, než bude možné iniciovať prvé skúšanie na ľuďoch. … 5.2.1 Neplánované subdodávky (v náležitých prípadoch) V čase pôvodného návrhu tohto projektu a podávania príslušnej žiadosti bolo naším predbežným plánom vyrábať materiál vo Švédsku alebo v Nórsku za pomoci vlastných zamestnancov spoločnosti VeriGraft. Preto sme do rozpočtu na subdodávky výroby P‑TEV podľa SVP zahrnuli len malú sumu. Ako sa však opisuje na inom mieste v tejto správe, došlo k zmene pracoviska klinického skúšania, ktorú schválila EASME. Keďže najlepšou stratégiou pre náš projekt je vyrábať klinický materiál čo možno najbližšie k operačným sálam, máme v súčasnosti dohodu s litovskou CRO (pre skúšanie vo fáze I) a so španielskou CRO (pre skúšanie vo fáze II). Z toho dôvodu sme do našich budúcich projektových plánov zahrnuli dve nové subdodávateľské organizácie na výrobu podľa SVP, MSP Froceth v Litve a neziskovú regionálnu organizáciu IATA v Španielsku. Čo je dôležité, Froceth a IATA budú pri výrobe využívať vlastných zamestnancov. Okrem toho sme začali spolupracovať so spoločnosťou Clinical Accelerator so sídlom v Spojenom kráľovstve, ktorá nám pomáha koordinovať litovskú fázu I skúšania. Táto CRO má potrebnú sieť a skúsenosti so zdravotníctvom v Litve na to, aby bola schopná úspešne iniciovať túto dôležitú fázu I skúšania. Tieto tri organizácie sú všetky európske špecializované malé subjekty. Boli starostlivo vybrané, aby boli optimálnymi partnermi pre konkrétne úlohy, ktoré vykonávajú. Okrem toho sme starostlivo rokovali o cenách za ich služby a podľa našich najlepších vedomostí a prešetrovaní nebolo možné nájsť kvalitatívne rovnocenného partnera, ktorý by bol schopný konkurovať nižšou cenou.“ [omissis]
67

V tejto súvislosti, pokiaľ ide o tvrdenie žalobkýň založené na nepredložení tabuľky, ktorá odlišuje medzi vývozmi uskutočnenými do Únie a ostatnými, treba uviesť, že žalobkyne na pojednávaní najprv uviedli, že takáto tabuľka by nebola užitočná, keďže všetky informácie, ktoré sa v nej nachádzajú, už boli uvedené v zozname DMSAL, a následne potvrdili, že by mohli predložiť takúto tabuľku, keby ich o to Komisia požiadala, ako to vyplýva z pripomienok zaslaných 25. októbra 2019, v dôsledku oznámenia predbežného nariadenia, a napokon priznali, že takúto tabuľku nepredložili, pretože sa obávali, že Komisia bude tvrdiť, že taká tabuľka nie je vierohodná z dôvodu neexistencie faktúr, ktoré by takéto údaje potvrdzovali.
47

Za týchto podmienok nemožno hneď vylúčiť, že žalobkyňa, ktorá získala celkovú známku za všeobecné schopnosti, a to 37/80, ktorá je zjavne nižšia než známka získaná za schopnosti týkajúce sa daného odboru, a to 80/100, a ktorá okrem iného získala známku 4,5/10 za hodnotenie „komunikačnej“ schopnosti, ktorá je tiež nižšia než známka získaná na základe hodnotenia schopností týkajúcich sa daného odboru, by mala šancu získať lepšiu známku, ak by mohla absolvovať testy vo svojom materinskom jazyku, a to v taliančine. Ako totiž vyplýva z bodov 44 a 45 vyššie, ovládanie jazyka nad rámec technickej terminológie týkajúcej sa špecifickej oblasti sa môže osobitne prejaviť v hodnotení všeobecných schopností uchádzačov. Značný rozdiel medzi známkou žalobkyne, pokiaľ ide o všeobecné schopnosti, a jej známkou, pokiaľ ide o schopnosti týkajúce sa daného odboru, je tiež konkrétnym ukazovateľom toho, že to tak v prejednávanej veci mohlo byť.
162

Pokiaľ ide o organizačný model prijatý žalobkyňou v roku 2016, Všeobecný súd sa stotožňuje s posúdeniami, ktoré Komisia v tejto súvislosti vykonala v napadnutom rozhodnutí. Tento model bol totiž na jednej strane prijatý v apríli 2016, ale nezastavil protiprávne konanie žalobkyne, ktoré pokračovalo až do januára 2017. Na druhej strane, hoci tento nový model môže mať prípadne vplyv na správanie žalobkyne v budúcnosti, nemalo to počas relevantného obdobia žiadny vplyv. Rovnako vylúčenie A a B v roku 2019 bude môcť mať vplyv len na budúce správanie žalobkyne. Všeobecný súd sa preto domnieva, že to nie je potrebné zohľadniť.
7

Zrušovacie oddelenie rozhodnutím z 15. júna 2016 zamietlo návrh na vyhlásenie neplatnosti v celom rozsahu. Konštatovalo, že článok 7 ods. 1 písm. g) nariadenia č. 207/2009 nemožno uplatniť, keďže klamlivá povaha napadnutej ochrannej známky musí byť preukázaná ku dňu podania jej prihlášky. V prejednávanej veci akékoľvek prípadné klamlivé konanie vyplýva z používania tejto ochrannej známky po ukončení obchodnej dohody uzavretej medzi žalobkyňou a vedľajším účastníkom konania, ktorá platila od roku 1967 do roku 2011. Na takúto situáciu sa pritom osobitne vzťahuje dôvod na zrušenie stanovený v článku 51 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009 [teraz článok 58 ods. 1 písm. c) nariadenia 2017/1001]. Zrušovacie oddelenie tiež odmietlo tvrdenie uvedené na základe článku 52 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia, pričom konštatovalo, že zo skutočnosti, že prihláška napadnutej ochrannej známky bola podaná po ukončení obchodného vzťahu s vedľajším účastníkom konania, nemožno vyvodiť nijaký záver týkajúci sa nekonania v dobrej viere.
158

Žalobkyňa tvrdí, že Komisia neposúdila niekoľko faktorov, ktoré boli rozhodujúce na stanovenie zlučiteľnosti pomoci s článkom 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ a dočasným rámcom. Po prvé, ako tvrdí, Komisia neurčila, ako by opatrenie zamerané na Finnair samo osebe mohlo napraviť vážnu poruchu fungovania vo fínskom hospodárstve. Po druhé Komisia neodôvodnila, prečo Finnair nemala k dispozícii žiadne iné prostriedky rekapitalizácie ako predmetné opatrenie. Po tretie Komisia opomenula vysvetliť, prečo by vyššia miera oslabenia existujúcich akcionárov mohla byť náhradou za stimul na spätné odkúpenie účasti štátu spoločnosťou Finnair. Po štvrté Komisia nevykonala, a to ani len skrátene, kontrolu vyváženosti pozitívnych a negatívnych účinkov predmetného opatrenia. Po piate Komisia neuviedla dôvody, pre ktoré sa mala trhová sila spoločnosti Finnair posudzovať výlučne so zreteľom na úroveň preťaženia na letisku Helsinki, ani dôvody, pre ktoré takúto silu nemala. Po šieste Komisia neposúdila, či je predmetné opatrenie nediskriminačné a či je v súlade so zásadami slobody poskytovať služby a slobody usadiť sa.
64

Článok 30 ods. 5 písm. g) rozhodnutia ECB/2016/2 síce výslovne neodkazuje na článok 57 ods. 4 písm. i) smernice 2014/24, uvedené ustanovenie smernice je však vyjadrením všeobecných zásad práva verejného obstarávania, medzi ktoré patrí najmä zásada rovnosti príležitostí a zaobchádzania s uchádzačmi, keďže účelom dôvodu vylúčenia, ktorý stanovuje, je zabrániť každému pokusu o nenáležité ovplyvnenie rozhodovacieho procesu v rámci postupu obstarávania akýmkoľvek spôsobom, a to s cieľom zabezpečiť rovnosť zaobchádzania so záujemcami alebo uchádzačmi a zaručiť, aby mali navzájom rovnosť príležitostí (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. novembra 2017, Jema Energy/Entreprise commune Fusion for Energy, T‑668/15, neuverejnený, EU:T:2017:796, bod 101 a citovanú judikatúru).
133

Komisia totiž nepoukázala na žiadny konkrétny dôkaz, ktorý by mohol preukázať akékoľvek zhoršenie v súvislosti so stanoviskami členských štátov v prípade zverejnenia požadovaných dokumentov. Naopak, ako bolo uvedené v bode 131 vyššie, keď konštatovala, že členské štáty by mali mať možnosť preskúmať všetky možnosti, nepoukázala na situáciu v rámci výboru Scopaff v súvislosti so sporným rozhodovacím procesom, ale na ich stanoviská v rámci „stálych výborov“ vo všeobecnosti.
14

Vo svojom prvom žalobnom dôvode žalobca tvrdí, že výberová komisia zasiahla do právomocí chorvátskych orgánov, ktoré uznali jeho francúzsky diplom za rovnocenný s chorvátskym diplomom prostredníctvom odborného uznania zahraničných diplomov z vysokoškolského štúdia na účely výkonu zamestnania v Chorvátsku. Toto uznávacie konanie zohľadňuje len úroveň nadobudnutých znalostí a schopností bez porovnania vzdelávacích odborov, a preto sa podľa žalobcu výberová komisia nemohla na účely vylúčenia jeho prihlášky oprieť o to, že v tomto konaní sa neporovnáva študijný odbor, z ktorého žalobca získal francúzsky diplom, s chorvátskymi diplomami požadovanými v oznámení o výberovom konaní, ani o to, že chorvátske orgány neoverili vedomosti žalobcu v oblasti chorvátskeho práva. Francúzsky diplom žalobcu mu umožnil vstúpiť v Chorvátsku do advokátskeho povolania a vykonávať ho ako advokátsky koncipient zapísaný v advokátskej komore v Záhrebe (Chorvátsko) v dvoch po sebe nasledujúcich advokátskych kanceláriách, hoci jednou zo základných podmienok toho, aby to mohol dosiahnuť, je absolvovanie úplného vysokoškolského štúdia práva na právnickej fakulte v Chorvátsku. To preukazuje, že podľa chorvátskeho práva sa diplom práva žalobcu úplne považoval za rovnocenný právnický diplom vydaný v Chorvátsku. Žalobca tvrdí, že tieto skutočnosti, vrátane jeho odbornej praxe, ktorú uviedol vo formulári prihlášky, preukazujú, že dosahuje tak z vecného, ako aj formálneho hľadiska tú istú úroveň, ako je úroveň potvrdená diplomami požadovanými v oznámení o výberovom konaní. Rozhodnutie výberovej komisie teda predstavovalo zásah do jeho základných práv občana Európskej únie, ako sú zakotvené v Charte základných práv Európskej únie, najmä práva na prácu a práva na rovnosť, ako aj porušenie zákazu diskriminácie.
53

V prípade, o aký ide v prejednávanej veci, keď sa zamestnanec pri skončení služobného pomeru presídli so svojou rodinou, ktorá s ním bývala v mieste jeho posledného zamestnania, sa však nezdá, že vlastnícke právo k obydliu, do ktorého sa zamestnanec presídli, ho oslobodzuje od všetkých nákladov spojených s premiestnením jeho hlavného a rodinného bydliska a s jeho začlenením, ako aj členov jeho domácnosti, do jeho nového miesta bydliska na významnú dobu.
41

Preto ak by Všeobecný súd žalobe vyhovel a zrušil napadnuté rozhodnutia rozsudkom, v ktorom by konštatoval, že žalobné dôvody a tvrdenia uvádzané žalobkyňou, najmä žalobný dôvod týkajúci sa spornej kumulácie, umožňujú preukázať existenciu závažných ťažkostí, ktoré Komisia nezohľadnila, bola by Komisia povinná v rámci výkonu takto vydaného rozsudku prijať rozhodnutia podľa článku 4 ods. 4 nariadenia 2015/1589, ktoré by mali obsah stanovený v článku 6 ods. 1 tohto nariadenia. Žalobkyňa ako „zainteresovaná strana“ v zmysle článku 1 písm. h) uvedeného nariadenia (pozri body 24 a 26 vyššie) by mala možnosť vyjadriť sa k týmto rozhodnutiam. Mohla by teda uplatniť svoje procesné práva oveľa relevantnejším a informovanejším spôsobom než počas postupu predbežného preskúmania (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 20. júna 2019, a&o hostel and hotel Berlin/Komisia, T‑578/17, neuverejnený, EU:T:2019:437, bod 52). Konkrétne, ak by Všeobecný súd zrušil napadnuté rozhodnutia z dôvodu existencie vážnych ťažkostí, pokiaľ ide o nadmernú kompenzáciu, ktorá by mohla vyplývať zo spornej kumulácie, žalobkyňa by mohla v rámci formálneho vyšetrovacieho konania, ktoré by nasledovalo po tomto zrušení, predložiť Komisii pripomienky k zmenám, ktoré by bolo potrebné vykonať v sporných schémach, aby mohli byť vyhlásené za zlučiteľné s vnútorným trhom.