Keďže sudca rozhodujúci o predbežnom opatrení musí vykonať preskúmanie prima facie rozhodnutia Komisie poskytnúť tretej osobe prístup k dokumentom pochádzajúcim z členského štátu namietajúceho proti takémuto zverejneniu v ktorom Komisia tiež vykonala preskúmanie prima facie dôvodnosti odôvodnenia uvádzaného týmto členským štátom, posúdenie tohto problému zahŕňa stupeň skúmania, ktorý je dvojako obmedzený. Z toho vyplýva, že existenciu fumus boni iuris možno vylúčiť iba za predpokladu, že by neuplatniteľnosť výnimiek uvádzaných členským štátom bola taká jasná a zrejmá, že ich uplatnenie by sa rovnalo zneužitiu konania zo strany tohto štátu.

V prípade návrhu na odklad výkonu rozhodnutia Komisie poskytnúť tretej osobe prístup k dokumentom pochádzajúcim z členského štátu, ktorý namietal proti takémuto zverejneniu tak, že sa odvolával na výnimky stanovené v článku 4 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie, sudca rozhodujúci o nariadení predbežných opatrení, konfrontovaný jednak s judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej neprináleží inštitúcii rozhodujúcej o žiadosti vykonať vyčerpávajúce posúdenie rozhodnutia dotknutého členského štátu o vznesení námietok vykonaním preskúmania, ktoré by presahovalo rámec samotného overenia existencie odôvodnenia odkazujúceho na uvedené výnimky, a jednak s judikatúrou Všeobecného súdu, zjavne extenzívnejšou, podľa ktorej posúdenie inštitúciou má spočívať v určení, či dôvody uvádzané členským štátom na podporu jeho námietok voči sprístupneniu požadovaného dokumentu boli spôsobilé prima facie odôvodniť takéto zamietnutie na účely zaručenia, že tieto dôvody nie sú zjavne nedôvodné, môže teda len skonštatovať, že z diskusie medzi účastníkmi konania, pokiaľ ide o rozsah a intenzitu preskúmania inštitúciou vo vzťahu k dôvodom nesprístupnenia uvádzaným členským štátom, vyplýva, že existuje dôležitý právny problém, ktorého riešenie nie je hneď jasné, ktorý si však zaslúži podrobné preskúmanie sudcom rozhodujúcim o veci samej.

Zváženie rôznych existujúcich záujmov spočíva v tom, že sudca rozhodujúci o nariadení predbežných opatrení zistí, či záujem účastníka konania, ktorý navrhuje nariadenie predbežného opatrenia, má prednosť pred záujmom, ktorý predstavuje okamžité uplatnenie sporného aktu, tak, že konkrétne preskúma, či prípadné zrušenie tohto aktu súdom vo veci samej umožní zvrátiť situáciu, ktorá by bola spôsobená jeho okamžitým vykonaním, a naopak, či odklad výkonu uvedeného aktu je takej povahy, že by bránil jeho plnému účinku v prípade, že by bola žaloba vo veci samej zamietnutá.

Pokiaľ ide o podmienku, podľa ktorej právna situácia vytvorená uznesením o nariadení predbežného opatrenia musí byť zvrátiteľná, účel konania o nariadení predbežného opatrenia je obmedzený na zabezpečenie plnej účinnosti budúceho rozhodnutia vo veci samej. V dôsledku toho je toto konanie vedľajšie vo vzťahu k hlavnému konaniu, na ktoré je naviazané, takže rozhodnutie prijaté sudcom rozhodujúcim o nariadení predbežných opatrení musí mať predbežnú povahu v tom zmysle, že nesmie prejudikovať zmysel budúceho rozhodnutia vo veci samej ani ho zbaviť potrebného účinku.

(pozri body 46, 47)