ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SK Úradný vestník Európskej únie C 37/19

Odvolanie podané 8. decembra 2007: Akzo Nobel Chemicals Ltd a Akcros Chemicals Ltd proti rozsudku Súdu prvého stupňa (prvá komora) zo 17. septembra 2007 vo veci T-253/03, Akzo Nobel Chemicals Ltd a Akcros Chemicals Ltd/Komisia Európskych spoločenstiev

(Vec C-550/07 P)

(2008/C 37/28)

Jazyk konania: angličtina

Účastníci konania

Odvolateľky: Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd (v zastúpení: C. Swaak, advocaat, M. Mollica a M. van der Woude, avocats)

Ďalší účastníci konania: Komisia Európskych spoločenstiev, Council of the Bars and Law Societies of the European Union, Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Association européenne des juristes d'entreprise (AEJE), American Corporate Counsel Association (ACCA) – European Chapter, International Bar Association

Návrhy odvolateliek

— zrušiť rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. septembra 2007 vo veci T-253/03 v rozsahu, v akom zamietol návrh na „LPP“ (ochranu dôvernosti) komunikácie s interným právnikom Akzo Nobel,

— zrušiť zamietavé rozhodnutie Komisie z 8. mája 2003, v rozsahu, v akom ním bolo zamietnutý návrh na vrátenie e-mailovej korešpondencie s interným právnikom Akzo Nobel (časť dokumentov série B),

— zaviazať Komisiu na náhradu trov konania súvisiacich s týmto odvolaním a trov konania pred Súdom prvého stupňa v rozsahu, v akom sa týkajú tohto odvolania.

Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

Odvolateľky tvrdia, že Súd prvého stupňa zamietnutím ich návrhu porušil právo Spoločenstva. Odvolateľky najmä uvádzajú, že Súd prvého stupňa striktným sledovaním čiastočného a doslovného výkladu niektorých bodov rozsudku Súdneho dvora AM & S Europe Limited/Komisia (1):

1. nesprávne vyložil zásadu „LPP“ uvedenú v rozsudku Súdneho dvora AM & S Europe Limited/Komisia, čím porušil zásadu rovnosti (časť B);

2. subsidiárne, odmietnutím opätovného vyloženia zásady „LPP“ vzhľadom na značný pokrok vo vývoji právneho prostredia porušil všeobecné zásady ochrany práv na obhajobu a právnej istoty (časť C), a

3. ďalej subsidiárne, porušil článok 5 ES (zásadu rozdelenia právomocí) a zásadu vnútroštátnej procesnej autonómnosti (časť D).

(1) Rozsudok z 18. mája 1982, 155/79, Zb. s. 1575.
—

na základe zmeny rozhodnutia Súdu prvého stupňa z 12. septembra 2007, vo veci T-249/04 určiť existenciu ujmy v profesijnej oblasti a ujmy na zdraví v dôsledku protiprávneho vylúčenia prihlášky pána Combescota do výberového konania na obsadenie miesta vedúceho delegácie v Kolumbii; a tiež vymedziť nemajetkovú ujmu s následným jasným určením výšky náhrady ujmy; vyhovieť návrhom už vyjadreným v priebehu prvostupňového konania a v tejto súvislosti sa trvá na nasledujúcom návrhu: „určiť, že pán Combescot utrpel ujmu v oblasti svojho dobrého mena a povesti a v profesijnej oblasti so závažnými následkami na jeho psychologickú rovnováhu, ktoré vyplývajú z protiprávneho vylúčenia z výberového konania; zaplatiť do rúk pána Combescota 100 000,00 eur ako náhradu ujmy“,
2.

V prípade kladnej odpovede na prvú otázku: Je možné vnútroštátne zákonné stanovovanie pevných cien kníh vymedzené v prvej otázke, ktoré – v každom prípade tiež v dôsledku spôsobu predaja zasahujúceho do voľného pohybu tovaru – samo osebe odporuje článku 28 ES a ktorého cieľ je úplne všeobecne opísaný prostredníctvom vyžadovaného zohľadnenia „postavenia kníh ako kultúrneho dedičstva, záujmov spotrebiteľov na primeraných cenách kníh a podnikovo-hospodárskych aspektoch obchodu s knihami“, odôvodniť na základe článku 30 ES alebo článku 151 ES, a to napríklad dôvodmi všeobecného záujmu na podpore vydávania kníh, na rozmanitosti knižných titulov v regulovaných cenách a na rozmanitosti kníhkupcov – a to napriek nedostatku empirických údajov, ktorými možno preukázať, že právna regulácia cien kníh je vhodným prostriedkom na dosiahnutie cieľov, ktoré sleduje?
SK Úradný vestník Európskej únie C 37/16

Odvolanie podané 30. novembra 2007: William Prym GmbH & Co. KG a Prym Consumer GmbH proti rozsudku Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 12. septembra 2007 vo veci T-30/05, William Prym GmbH & Co. KG a Prym Consumer GmbH & Co. KG/Komisia Európskych spoločenstiev

(Vec C-534/07 P)

(2008/C 37/21)

Jazyk konania: nemčina

Účastníci konania

Odvolateľky: William Prym GmbH & Co. KG a Prym Consumer GmbH (v zastúpení: H.-J. Niemeyer a Ch. Herrmann, advokáti)

Ďalší účastník konania: Komisia Európskych spoločenstiev

Návrhy odvolateliek

1. zrušiť rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 12. septembra 2004 vo veci T–30/05 v rozsahu, v akom postihuje odvolateľky;

2. zrušiť rozhodnutie Komisie K(2004) 4221 v konečnom znení z 26. októbra 2004 (vec COMP/F-1/38.338 – PO/Ihly) v rozsahu, v akom sa týka odvolateliek; subsidiárne zrušiť alebo znížiť pokutu uloženú odvolateľkám v článku 2 tohto rozhodnutia;

3. subsidiárne k návrhu uvedenému v bode 2 vrátiť vec Súdu prvého stupňa na nové rozhodnutie;

4. zaviazať žalovanú v pôvodnom konaní nahradiť trovy celého konania.

Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

— Súd prvého stupňa nevzal do úvahy, že rozdelenie pôvodne jednotného konania „galantérny tovar z tvrdých materiálov“ na (čiastkové) konania „galantérny tovar z tvrdých materiálov: ihly“ a „galantérny tovar z tvrdých materiálov: zipsy a iné výrobky na zatváranie“ bez uvedenia dôvodov tohto rozdelenia porušuje práva odvolateliek na obranu, najmä ich právo byť vypočutý.

— Tým, že Súd prvého stupňa odmietol preskúmať, či rozdelenie konania „galantérny tovar z tvrdých materiálov“ bolo z dôvodu existencie jednotného a nepretržitého porušenia protiprávne, porušil zákaz odoprieť spravodlivosť a základné právo na účinnú súdnu ochranu.

— Súd prvého stupňa neprávom odmietol porušenie povinnosti odôvodnenia vyplývajúcu z článku 253 ES. Neúplné konštatovania Komisie o veľkosti predmetných trhov považovaných za relevantné, ako aj o konkrétnych dopadoch na trhy, neoprávnene považoval za právne irelevantné.

— Súd prvého stupňa porušil usmernenia k metóde stanovovania pokút. Konštatoval závažnosť porušenia len s ohľadom na abstraktnú formu porušenia a považoval najnižšiu základnú čiastku kategórie závažnosti za minimálnu čiastku, ktorú nemožno znížiť. Odmietol tiež zohľadniť dobrovoľné zastavenie porušovania ako poľahčujúcu okolnosť, čím porušil zásadu právneho štátu a zásadu rovnosti zaobchádzania.
—

a) určiť, že Portugalská republika si tým, že v súlade so znením článku 3 Smernice Rady 91/271/EHS z 21. mája 1991 (1) o čistení komunálnych odpadových vôd nevybavila zbernými systémami aglomerácie Angra do Heroísmo, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Fátima, Ponta Delgada, Ponte de Lima, Póvoa do Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Real de Santo António, Viana do Castelo – Cidade, Vila Real, a b) v súlade so znením článku 4 tej istej smernice nepodrobila sekundárnemu čisteniu alebo ekvivalentnému postupu komunálne odpadové vody pochádzajúce z aglomerácií Alto Nabão, Alverca, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Carvoeiro, Costa da Caparica/Trafaria, Costa de Aveiro, Costa Oeste, Covilhã, Espinho/Feira, Fátima, Fundão/Alcaria, Lisboa, Matosinhos, Milfontes, Moledo/Âncora/Afife, Nazaré/Famalicão, Pedrógão Grande, Ponta delgada, Ponte de Lima, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Nova de Gaia/Douro Nordeste, Vila Real de Santo António, Viana do Castelo – Cidade, Vila Franca de Xira, Vila Real, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 3 a 4 uvedenej smernice Rady 91/271/EHS z 21. mája 1991 o čistení komunálnych odpadových vôd,
D.

Tieto predpoklady nie sú v tomto prípade splnené. Riadne vykonanie dohody nevyžaduje obmedzenie sa na podniky so sídlom v Nemecku, pretože všetky ponuky sa tak či onak musia predložiť nemeckým úradom. Pokiaľ ide o výkon zodpovednosti objednávateľa za zaplatenie príspevkov na sociálne poistenie, ktoré sa nezaplatili, a sankcií za protiprávne konanie, nie sú tieto otázky podľa žalobkyne špecificky spojené so zmluvami o dielo, ale vznikajú všeobecne pri poskytovaní služieb v Nemecku podnikmi z iných členských štátov. Nič údajne nenaznačuje, v čom by otvorenie dvojstrannej dohody pre podniky z iných členských štátov mohlo viesť k nesprávnemu použitiu alebo obchádzaniu prechodných ustanovení zmluvy o pristúpení. Obavy z nesprávneho použitia prechodných ustanovení podľa žalobkyne v žiadnom prípade nepredstavujú dostatočne závažné ohrozenie verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti, ktoré by mohlo odôvodňovať diskriminačné obmedzenie voľného pohybu služieb.
SK Úradný vestník Európskej únie C 51/36

Žaloba podaná 11. decembra 2007 – Komisia Európskych spoločenstiev/Írsko

(Vec C-554/07)

(2008/C 51/59)

Jazyk konania: angličtina

Účastníci konania

Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: R. Lyal a M. Afonso, splnomocnení zástupcovia)

Žalovaný: Írsko

Návrhy žalobkyne

— určiť, že Írsko si tým, že správne neprebralo do svojho vnútroštátneho práva článok 13 smernice 2006/112 (vrátane prílohy I smernice) a následne vylúčilo z pôsobnosti zdanenia všetky hospodárske činnosti, na ktorých sa štát, miestne a iné subjekty, ktoré sa spravujú verejným právom, zúčastňujú, s určitými obmedzenými výnimkami, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 2, 9 a 13 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (1),

— zaviazať Írsko na náhradu trov konania.

Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

Štát a miestne orgány sú v Írsku považované za osoby podliehajúce daňovej povinnosti iba v rozsahu, v akom im je toto postavenie priznané zvláštnym nariadením ministerstva financií. Tento stav je podľa názoru Komisie v rozpore so schémou ustanovenou v článku 13 smernice DPH v niekoľkých smeroch. Po prvé, nie je upravené žiadne ustanovenie pre zdanenie verejných orgánov v prípadoch, keď nekonajú v postavení orgánov verejnej moci. Po druhé, nie je upravené žiadne všeobecné ustanovenie týkajúce sa zdanenia verejných orgánov v prípadoch, keď vykonávajú činnosť v postavení orgánov verejnej moci a zúčastňujú sa na hospodárskych činnostiach, ktoré ak by nepodliehali zdaneniu, viedlo by to k podstatnému narušeniu hospodárskej súťaže. Zdanenie verejných orgánov závisí úplne od voľnej úvahy ministerstva financií; pričom vo vzťahu k jeho rozhodnutiu nestanovuje platná úprava žiadne kritéria. Po tretie, nie je upravené žiadne ustanovenie pre zdanenie činností uvedených v Prílohe I smernice DPH.

(1) Ú. v. EÚ L 347, s. 1.
SK Úradný vestník Európskej únie C 51/36

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court (Spojené kráľovstvo) 17. decembra 2007 – S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Limited, Hercules Incorporated/Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(Vec C-558/07)

(2008/C 51/60)

Jazyk konania: angličtina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Žalobcovia: S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Limited, Hercules Incorporated

Žalovaný: Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

Prejudiciálne otázky

1. S ohľadom na skutočnosť, že registračné požiadavky uvedené v hlave II [nariadenia (ES) č. 1907/2006] (1) sa podľa článku 2 ods. 9 nariadenia neuplatňujú na polyméry, znamená odkaz na monomérne látky v článku 6 ods. 3: a) zreagované monoméry, teda monoméry, ktoré spolu zreagovali takým spôsobom, že sú neoddeliteľné od polyméru, ktorého sú súčasťou; b) nezreagované monoméry, teda monoméry, ktoré sú zvyškom polymerického procesu a ktoré si po ukončení procesu uchovali vlastné chemické zloženie a vlastnosti alebo c) zreagované aj nezreagované monoméry?

2. Ak je odpoveď na otázku 1 písm. a) alebo písm. c), je uplatnenie článku 6 ods. 3 na výrobcov alebo dovozcov polymérov protiprávne vzhľadom na to, že požiadavky sú iracionálne, diskriminačné a neprimerané?

(1) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 z 18. decembra 2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemických látok (REACH) a o zriadení Európskej chemickej agentúry, o zmene a doplnení smernice 1999/45/ES a o zrušení nariadenia Rady (EHS) č. 793/93 a nariadenia Komisie (ES) č. 1488/94, smernice Rady 76/769/EHS a smerníc Komisie 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES, Ú. v. EÚ L 396, s. 1.
SK Úradný vestník Európskej únie C 37/3

Žaloba podaná 14. novembra 2007 – Komisia Európskych spoločenstiev/Česká republika

(Vec C-496/07)

(2008/C 37/03)

Jazyk konania: čeština

Účastníci konania

Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: G. Rozet a M. Šimerdová, splnomocnení zástupcovia)

Žalovaná: Česká republika

Návrhy žalobkyne

— určiť, že Česká republika si tým, že česká vnútroštátna úprava stanovuje požiadavku českej štátnej príslušnosti na vykonávanie funkcie kapitána lode plaviacej sa pod českou vlajkou, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 39 Zmluvy ES,

— zaviazať Českú republiku na náhradu trov konania.

Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

Vyššie uvedenú žalobu Komisia odôvodňuje takto:

Česká vnútroštátna právna úprava (zákon č. 61/2000 Sb.) ukladá prevádzkovateľovi lode povinnosť zaistiť, aby bol veliteľom lode plaviacej sa pod českou vlajkou občan Českej republiky.

Táto jasná a ničím nepodmienená požiadavka českej štátnej príslušnosti je podľa názoru Komisie Európskych spoločenstiev v rozpore so závermi, ku ktorým Súdny dvor dospel vo veciach C-405/01 (1) a C-47/02 (2). Komisia odkazuje najmä na závery uvedené v bode 44 rozsudku vo veci C-405/01 a v bode 63 rozsudku vo veci C-47/02. Požiadavka, aby mal veliteľ námornej lode českú štátnu príslušnosť, má absolútnu povahu. Príslušné ustanovenie českého práva nezohľadňuje spôsob a rozsah, v akom veliteľ námornej lode skutočne vykonáva opatrenia zahrnujúce výkon verejnej moci, tak ako to požaduje uvedená judikatúra Súdneho dvora Európskych spoločenstiev. Samotná skutočnosť, že české právo priznáva veliteľovi lode plaviacej sa pod českou vlajkou právomoci, ktoré spadajú do oblasti výkonu verejnej moci, nie je dostatočné na odôvodnenie výnimky z voľného pohybu pracovníkov uvedenej v článku 39 ods. 4 Zmluvy ES.

Komisia Európskych spoločenstiev sa domnieva, že Česká republika musí uviesť svoju vnútroštátnu úprava do súladu s judikatúrou Súdneho dvora Európskych spoločenstiev aj napriek skutočnosti, že v súčasnosti (podľa tvrdenia Českej republiky) sa pod českou vlajkou neplavia žiadne lode.

(1) Rozsudok Súdneho dvora z 30. septembra 2003, Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española/Administración del Estado, C-405/01, Zb. s. I-10391, týkajúci sa španielskej právnej úpravy stanovujúcej požiadavku španielskej štátnej príslušnosti na vykonávanie funkcie kapitána a prvého palubného dôstojníka na lodi plaviacej sa pod španielskou vlajkou.

(2) Rozsudok Súdneho dvora z 30. septembra 2003, Albert Anker, Klaas Ras a Albertus Snopek/Spolková Republika Nemecko, C-47/02, Zb. s. I-10447, týkajúci sa nemeckej právnej úpravy stanovujúcej požiadavku nemeckej štátnej príslušnosti na vykonávanie funkcie kapitána na lodiach plaviacich sa pod nemeckou vlajkou a pôsobiacich v drobnej námornej plavbe („Kleine Seeschiffahrt“).
1.

a) Majú sa článok 3 ods. 1, článok 6 ods. 2, ako aj článok 7 ods. 1 písm. d) a ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie (EHS) 1612/68 a ruší smernice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (1) (ďalej len „smernica“) vykladať v tom zmysle, že zahŕňa aj tých rodinných príslušníkov v zmysle článku 2 bodu 2 smernice, ktorí sa dostali do hostiteľského členského štátu nezávisle od občana Únie (článok 2 bod 3 smernice) a až tam získali postavenie rodinného príslušníka alebo založili s občanom Únie rodinný vzťah? b) Ak je tomu tak, je doplňujúco relevantné, že sa rodinný príslušník v okamihu vzniku postavenia rodinného príslušníka alebo založenia rodinného vzťahu zdržiaval v hostiteľskom členskom štáte legálne? Ak áno, postačuje pre legálny pobyt skutočnosť, že rodinný príslušník má právo na pobyt len na základe svojho postavenia ako žiadateľa o azyl? c) Ak na základe odpovedí na otázky č. 1 a) a b) nevyplýva zo smernice právo oprávneného rodinného príslušníka na pobyt, ktorý je „len“ žiadateľom o azyl a ktorý sa dostal do hostiteľského členského štátu nezávisle od občana Únie a až tam získal postavenie rodinného príslušníka alebo založil s občanom Únie rodinný vzťah: Je možné odvodiť z článku 18 ES, respektíve článku 38 ES vo svetle základného práva na rešpektovanie rodinného života právo na pobyt bez zreteľa na situáciu, ktorá sa vyznačuje tým, že sa rodinný príslušník zdržiava v hostiteľskom členskom štáte už skoro štyri roky a je tam rok zosobášený s občanom Únie, s ktorým žije spolu už asi tri a pol roka a s ktorým má spoločné 20-mesačné dieťa?
2.

Je za predpokladu, že článok 6 smernice Rady 98/59/ES z 20. júla 1998 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa hromadného prepúšťania, sa môže vykladať v tom zmysle, že umožňuje členskému štátu, aby prijal vnútroštátne ustanovenie, ako je článok 67 zákona z 13. februára 1998 o ustanoveniach na podporu zamestnanosti, ktorý stanovuje, že prepustený pracovník môže spochybniť dodržanie postupu informovania a prerokovania len z dôvodu, že zamestnávateľ nerešpektoval podmienky uvedené v článku 66 ods. 1 druhom bode tohto zákona a pod podmienkou, že zástupcovia zamestnancov v rámci podnikovej rady alebo, v prípade jej absencie, členovia delegácie odborov alebo, v prípade jej absencie, pracovníci, ktorí mali byť informovaní a malo sa s nimi rokovať, oznámili zamestnávateľovi námietky v súvislosti s dodržaním jednej alebo viacerých podmienok uvedených v článku 66 ods. 1 druhom bode, a to v lehote 30 dní od dátumu vyvesenia uvedeného v článku 66 ods. 2 druhom bode a ak prepustený pracovník informoval zamestnávateľa doporučeným listom, že spochybňuje dodržanie postupu informovania a prerokovania a žiada svoje opätovné prijatie do zamestnania a to v lehote 30 dní od dátumu jeho prepustenia alebo od dátumu, kedy prepúšťanie nadobudlo povahu hromadného prepúšťania, takýto systém v súlade so základnými právami jednotlivcov, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou základných právnych zásad, ktorých dodržiavanie zabezpečuje súd Spoločenstva a najmä s článkom 6 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd?
SK Úradný vestník Európskej únie C 64/31

Odvolanie podané 22. januára 2008: Sunplus Technology Co. Ltd proti rozsudku Súdu prvého stupňa (piata komora) z 15. novembra 2007 vo veci T-38/04, Sunplus Technology Co. Ltd/Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)

(Vec C-21/08)

(2008/C 64/44)

Jazyk konania: angličtina

Účastníci konania

Odvolateľka: Sunplus Technology Co. Ltd (v zastúpení: H. Eichmann, G. Barth, U. Blumenröder, C. Niklas-Falter, M. Kinkeldey, K. Brandt, A. Franke, U. Stephani, B. Allekotte, K. Lochner, B. Ertle, C. Neuhierl, S. Prückner, Rechtsanwälte)

Ďalší účastníci konania: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory), Sun Microsystems, Inc.

Návrhy odvolateľky

— zrušiť rozsudok napadnutý odvolaním,

— zrušiť napadnuté rozhodnutie,

— zaviazať ÚHVT na náhradu trov konania

Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

Odvolateľka tvrdí, že Súd prvého stupňa pochybil pri uplatňovaní a výklade článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 (1) tým, že porovnal jednoduché časti dvoch ochranných známok a neposúdil ich celkový dojem na spotrebiteľa.

Podľa názoru odvolateľky Súd prvého stupňa skutkové skreslil okolnosti a dôkazy, keď skonštatoval, že rozlišovacia časť požadovanej ochrannej známky obsahuje zobrazenie skôr slnka ako symbolu „hviezdy“ a keď nezohľadnil písmeno „S“ pri porovnávaní celkového dojmu obchodných známok.

Odvolateľka tiež uvádza, že odôvodnenie Súdu prvého stupňa je rozporné v bode 39 rozsudku, keď sa v ňom konštatuje, že ďalšie zložky vytvárajú rozdiel medzi obchodnými známkami, ale neberie do úvahy tieto zložky pri porovnávaní ochranných známok z fonetického hľadiska.

Nakoniec odvolateľka uvádza, že Súd prvého stupňa sa dopustil omylu, keď nevzal do úvahy predmetný druh tovarov a služieb a okolnosti, za ktorých boli označené pri určovaní pravdepodobnosti zámeny.

(1) Nariadenie Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146).
SK Úradný vestník Európskej únie C 64/28

Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Corte suprema di cassazione (Taliansko) 2. januára 2008 – Athesia Druck Srl/Ministero delle Finanze, Agenzia delle Entrate

(Vec C-1/08)

(2008/C 64/40)

Jazyk konania: taliančina

Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

Corte suprema di cassazione

Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

Dovolateľ: Athesia Druck Srl

Odporcovia: Ministero delle Finanze, Agenzia delle Entrate

Prejudiciálna otázka

Čo sa na účely DPH v zmysle článku 9 ods. 2 písm. e) šiestej smernice Rady 77/388/EHS (1) zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia, rozumie miestom poskytovania reklamných služieb, ktoré osoba, ktorá má sídlo na území členského štátu Európskeho spoločenstva poskytuje adresátovi, ktorý je usadený mimo územia Spoločenstva, ale ktorý má daňového zástupcu na území členského štátu, a najmä, či je takým miestom miesto adresáta odkazu, miesto, kde má sídlo spoločnosť, ktorá je daňovým zástupcom pre Taliansko spoločnosti, ktorá nepatrí do Spoločenstva, miesto, kde má sídlo spoločnosť, ktorá nepatrí do Spoločenstva, ktorá žiada o reklamné služby alebo miesto zákazníka spoločnosti, ktorá nepatrí do Spoločenstva?

(1) Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23.
2.

Komisia sa nazdáva, že článok 43 ES predstavuje jedno zo základných ustanovení, na ktorých je založené Spoločenstvo, a uplatňuje sa priamo v členských štátoch po uplynutí lehoty na prebratie. Jeho cieľom je zabezpečiť všetkým občanom členských štátov, ktorí sa usadia v inom členskom štáte, a to dokonca aj ak ide o druhé miesto pobytu, aby s nimi bolo pri výkone slobodného povolania zaobchádzané rovnako ako so štátnymi príslušníkmi tohto členského štátu a zakazuje akúkoľvek diskrimináciu založenú na štátnej príslušnosti, ktorú by mohli stanovovať vnútroštátne právne predpisy.