ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
66.

Z dokumentov, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, sa mi zdá, že Pontina Ambiente do určitej miery preukázala, že nemôže predchádzať oneskoreným platbám a tým ani vzniku povinnosti zaplatiť penále. Neviem, či by Pontina Ambiente mohla predložiť ďalšie vhodné dokumenty, ktorými by to mohla preukázať vnútroštátnemu súdu, ako jedinému, kto je príslušný na zisťovanie skutkového stavu. To však nie je vec, o ktorej má rozhodovať Súdny dvor.
44.

Pre migrujúceho pracovníka by bolo oveľa menej atraktívne vykonávať svoje právo na voľnosť pohybu, ak by si nemohol byť istý, že jeho deti sa v hostiteľskom členskom štáte budú môcť zúčastňovať na vzdelávaní a toto tam budú môcť aj ukončiť. ( 35 ) Ak by každé prerušenie alebo skončenie činnosti migrujúceho pracovníka v hostiteľskom členskom štáte viedlo k tomu, že aj jeho deti tam automaticky stratia právo na pobyt a následne by museli prerušiť vzdelávanie, mohlo by to viesť k nevýhodám pre ich vzdelanie a kariéru. Deti by potom boli nútené, pokiaľ by to bolo možné, pokračovať vo vzdelávaní v zahraničí, čo by mohlo vyvolať vzhľadom na rozdielnosť vnútroštátnych vzdelávacích systémov a používaných vyučovacích jazykov podstatné problémy. Takýmto nevýhodám je možné predísť len vtedy, ak bude deťom migrujúceho pracovníka — aj a práve vzhľadom na právo na pobyt — umožnené pokračovať v ich školskom a odbornom vzdelávaní v hostiteľskom členskom štáte až do jeho ukončenia, a to nezávisle od toho, či ich rodič tam počas celého obdobia vzdelávania je alebo nie je zamestnaný ako migrujúci pracovník. Súčasne sa týmto spôsobom najlepšie zabezpečí, aby sa deti migrujúcich pracovníkov mohli v hostiteľskom členskom štáte úplne integrovať.
2.

Tieto otázky vznikli v konaní medzi Nimco Hassan Ibrahim, štátnou príslušníčkou tretej krajiny, ktorá sa vydala za dánskeho štátneho príslušníka predtým pracujúceho v Spojenom kráľovstve, a má školopovinné deti, ktoré sú dánskymi štátnymi príslušníkmi, a London Borough of Harrow (londýnsky obvod Harrow, ďalej len „Borough“), týkajúcom sa nároku pani Ibrahim na pomoc pri bývaní v Spojenom kráľovstve. Pani Ibrahim a jej deti nie sú finančne sebestačné a sú závislé na sociálnej pomoci v Spojenom kráľovstve. Secretary of State for the Home Department (ďalej len „Secretary of State“) je vedľajším účastníkom v dotknutom konaní. Podľa práva Spojeného kráľovstva pani Ibrahim nemá nárok na pomoc pri bývaní, pokiaľ podľa práva Spoločenstva nemá právo na pobyt v tomto členskom štáte. Court of Appeal hľadá odpoveď, inter alia, na otázku, či pani Ibrahim a jej deti majú právo na pobyt podľa smernice 2004/38 alebo podľa článku 12 nariadenia č. 1612/68, a v prípade, že áno, či musia mať dostatočné zdroje, aby sa nestali záťažou pre systém sociálnej pomoci Spojeného kráľovstva počas predpokladaného obdobia ich pobytu, a komplexné krytie zdravotného poistenia v tomto členskom štáte.
95.

Ako príklad vplyvu mojich návrhov na rozsudok Koninklijke KPN Nederland chcem citovať nasledujúcu pasáž a vyzývam čitateľa, aby ju so zreteľom na úvahy uvedené v bodoch 91 a 92 porovnal s návrhmi prednesenými v tej istej veci: „ochranná známka tvorená slovom zloženým z prvkov, pričom každý z týchto prvkov opisuje vlastnosti prihlasovaných tovarov alebo služieb, predstavuje ako taká opis vlastností týchto tovarov alebo služieb v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94[ ( 29 )], okrem prípadu, keď existuje vnímateľná odchýlka medzi slovom a jednoduchým súhrnom prvkov, ktoré ho tvoria. To predpokladá, že z dôvodu neobvyklého charakteru kombinácie vo vzťahu k vyššie uvedeným tovarom alebo službám slovo vytvára dojem dostatočne vzdialený od dojmu vytvoreného jednoduchým spojením údajov vyplývajúcich z prvkov, ktoré ho tvoria, tak, že dominuje súhrnu vyššie uvedených prvkov…“ ( 30 ).
93.

Konkrétne by to malo ten následok, že výrobky pochádzajúce z okupovaných území by pri vývoze do členského štátu využívali preferenčné zaobchádzanie zavedené dohodou medzi ES a Izraelom, zatiaľ čo pre tie isté výrobky vyvážané do iného členského štátu by takéto preferenčné zaobchádzanie nebolo priznané.
14.

Čo sa týka zmlúv o dodaní tovaru, ktorý sa má vyrobiť alebo vyhotoviť, účastníci konania, ktorí predložili písomné pripomienky, sa jednoznačne zhodli, že tieto zmluvy sa majú kvalifikovať ako zmluvy o predaji tovaru, aj napriek tomu, že kupujúci si stanovil určité požiadavky týkajúce sa zaobstarania, spracovania a dodania tohto tovaru, najmä pokiaľ ide o záruku kvality výroby, spoľahlivosti dodania a bezchybného administratívneho vybavenia zákazky. Komisia dodáva, že bolo by to inak v prípade, ak by subjekt, ktorý objednáva uvedený tovar, musel sám dodať podstatnú časť materiálneho vybavenia potrebného na jeho výrobu alebo vyhotovenie.
22.

Z vysvetlení poskytnutých Vestre Landsret (Dánsko) vyplýva, že úpravy Samarbejdsaftalen z roku 2005 umožnili to, aby mohli byť všetky profesijné skupiny, na ktoré sa vzťahuje zmluva, zastúpené v podnikovej rade, vrátane tých profesijných skupín, ktoré nie sú zastúpené zmluvnými stranami Zmluvy o spolupráci. Rovnako bola vytvorená možnosť toho, aby mohla byť podniková rada doplnená o zástupcov konkrétnych profesijných skupín alebo skupín so špeciálnym vzdelaním, ktorí by mohli pokryť profesijné alebo zamestnanecké skupiny nepokryté zmluvou, ako sú napríklad inžinieri.
34.

Toto tvrdenie nie je okrem iného skutkovo podložené. Podľa ustálenej judikatúry ( 30 ), účinky rozsudku v prejudiciálnom konaní o výklade sú v zásade tiež retroaktívne, a to vzhľadom na ich deklaratórnu povahu: výklad pravidla Spoločenstva poskytnutý Súdnym dvorom objasňuje a spresňuje význam a dosah uvedeného pravidla tak, ako by sa malo chápať a uplatňovať od okamihu, keď nadobudlo účinnosť, takže uvedený výklad má retroaktívny účinok ku dňu nadobudnutia účinnosti vykladaného pravidla, a že takto vykladané pravidlo sa musí uplatňovať aj na právne vzťahy, ktoré vznikli alebo boli založené pred vyhlásením rozsudku Súdneho dvora. Navyše, ako uviedol vnútroštátny súd a ako to spresnila španielska vláda na pojednávaní, neplatnosť španielskeho protiústavného zákona automaticky nespôsobuje neplatnosť správnych aktov, ktoré boli prijaté na jeho základe; súdu, ktorý rozhoduje o veci, v každom prípade prislúcha určiť dosah neplatnosti protiústavného zákona. Z toho vyplýva, že jednotlivec, odvolávajúc sa na vyhlásenie neplatnosti protiústavného zákona, musí požiadať o zrušenie správnych aktov prijatých na jeho základe, a že prípadne bude môcť z dôvodov právnej istoty naraziť na právnu silu veci rozhodnutej s konečnou platnosťou, ak to neurobí v stanovených lehotách. Inými slovami, v dôsledku uplynutia premlčacej lehoty nemôže platiteľ dane viac napadnúť svoj daňový výmer, aj keď sa odvoláva na vyhlásenie protiústavnosti daňového zákona. Rovnako, ak samotné vnútroštátne právo nestanovuje túto možnosť, právo Spoločenstva neukladá správnemu orgánu zrušiť rozhodnutie, ktoré sa už stalo konečným v dôsledku uplynutia primeraných lehôt na podanie žalôb, aby sa zabezpečil úplný účinok práva Spoločenstva tak, ako to vykladal neskorší prejudiciálny rozsudok, a to bez ohľadu na účinok ex tunc tohto prejudiciálneho rozsudku. ( 31 ) Neexistuje teda významný rozdiel, pokiaľ ide o účinky, medzi vyhláseniami protiústavnosti vnútroštátneho zákona zo strany španielskeho Ústavného súdu a prejudiciálnymi rozsudkami o výklade Súdneho dvora.
22.

Zastávam názor, že takéto konštatovanie by bolo vylúčené, ak by systém predchádzajúceho povolenia obsahoval ustanovenie o vzájomnom uznávaní odstraňujúce nepriaznivé účinky uvedeného systému, pokiaľ ide o uvádzanie na trh pomocných technologických látok a potravín, na ktorých prípravu sa použili pomocné technologické látky pochádzajúce z iných členských štátov, kde sú legálne vyrábané a/alebo uvádzané na trh. V danej veci to však tak nie je.
81.

Presne v tejto súvislosti sa mi zdá, že pravidlo porušené v tomto prípade, a to článok 4 ods. 1 prílohy rozhodnutia 2001/937, podľa ktorého je právomoc rozhodovať o potvrdzujúcich žiadostiach o prístup k dokumentom prenesená na generálneho tajomníka, neprispieva výrazným spôsobom k dodržiavaniu inštitucionálnej rovnováhy. Toto pravidlo ďalej vyzdvihuje vnútorné riadiace alebo správne opatrenia Komisie v súlade s právnym základom, na ktorom je založené, a to článok 14 Rokovacieho poriadku Komisie v znení uplatniteľnom v okamihu prijatia rozhodnutia z 26. júla 2002. ( 18 ) Nezdá sa mi, že by nedodržanie takéhoto ustanovenia patrilo medzi otázky, ktoré by musel súd Spoločenstva preskúmať ex offo.
10.

Krajský súd v Českých Budějoviciach žalobu zamietol rozsudkom zo 14. marca 2007, č. j. 10 Ca 239/2006 — 40 (ďalej len „napadnutý rozsudok“). Proti napadnutému rozsudku podal žalobca kasačnú sťažnosť na vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. V kasačnej sťažnosti žalobca tvrdil, že exekučný titul nie je vykonateľný, pretože neobsahuje dostatočne určité označenie dlžníka, ktoré by vylúčilo jeho zámenu s inými osobami. Nie je v právomoci žalovaného, aby túto vadu platobného výmeru napravoval vlastným úsudkom o tom, ktorej osobe platobný výmer ukladá povinnosť. Táto vada podľa žalobcu nemôže byť zhojená ani tým, že žalobca je ako príjemca exekučného titulu označený v žiadosti o vymáhanie (kde sa prvýkrát objavuje dátum narodenia žalobcu). Ďalej žalobca namieta aj to, že platobný výmer mu nebol doručený riadnym spôsobom, ktorý by mu umožnil podniknúť kroky na obranu svojich práv, keďže na doručenke založenej v spise je ako adresát označený menom, priezviskom a bydliskom, čo nepostačuje na preukázanie toho, že platobný výmer bol doručený práve žalobcovi a nie inej osobe zodpovedajúcej tomuto označeniu. Žalobca poprel, že by podpis na doručenke bol jeho podpisom. Okrem toho doposiaľ nemal príležitosť oboznámiť sa s platobným výmerom v češtine. Žalovaný sa domnieva, že ani jemu, ani českým správnym súdom neprislúcha skúmať platobný výmer z hľadiska podmienok jeho vydania a jeho náležitostí. Presná identifikácia žalobcu ako dlžníka jasne vyplýva zo žiadosti o vymáhanie vystavenej dožadujúcim orgánom. Ak by bol dátum narodenia v žiadosti o vymáhanie chýbal, žalovaný by bol dožadujúci orgán požiadal o doplnenie tohto údaju. Žalovaný zastáva názor, že platobný výmer bol žalobcovi doručený, čo vyplýva aj z jeho vlastného tvrdenia, že dostal listiny nemeckých colných orgánov, ktoré však nedostatočne identifikovali adresáta, boli vystavené iba v nemčine bez prekladu do češtiny a boli preňho nezrozumiteľné.
49.

Vyššie uvedené skutočnosti neznamenajú, že by podľa môjho názoru preskúmavanie odôvodnenia rozdielu v zaobchádzaní spojeného s vekom malo byť vždy obmedzené na ciele pôvodne sledované vnútroštátnym zákonodarcom. Môže sa totiž stať, že bude zachované jedno a to isté opatrenie, zatiaľ čo sleduje nové ciele, berúc do úvahy vývoj sociálnych, hospodárskych, demografických a rozpočtových podmienok. Predsa je však potrebné, aby všeobecný kontext opatrenia umožnil také ciele zistiť. Nezdá sa mi, že to by bol prípad cieľa, ktorý by mal smerovať k ochrane zdravia pacientov patriacich pod zákonný režim zdravotného poistenia z dôvodu poklesu výkonnosti zmluvných zubných lekárov, ktorí dosiahli vek 68 rokov.
38.

Česká republika v tomto ohľade vysvetľuje, že jej dôchodkový systém nepozná druhý pilier. Môže byť totiž založený výlučne, na jednej strane na povinnom zákonnom režime predpokladanom pre všetkých poistených zákonom o dôchodkovom poistení, ktorý patrí do prvého piliera, a na druhej strane na doplnkovom dôchodkovom poistení, ktoré patrí do tretieho piliera. Na základe súčasnej vnútroštátnej právnej úpravy by sa na českom území nemohla usadiť inštitúcia zamestnaneckého dôchodkového zabezpečenia aby tam vykonávala túto činnosť, keďže by porušila právne predpisy upravujúce výkon zárobkovej činnosti na finančnom trhu a mohla by tak byť predmetom správneho alebo trestného postihu. Okrem toho by neexistovala ani dostatočná politická vôľa ani dostatočný hospodársky potenciál na zavedenie režimu zamestnaneckého dôchodkového poistenia.
35.

Vo veci Royal Society for the Protection of Birds ( 18 ) bola Súdnemu dvoru položená otázka, či sa vyššie uvedené ustanovenia majú vykladať v tom zmysle, že členský štát môže pri výbere a pri vymedzovaní hraníc OCHÚ brať do úvahy požiadavky ekonomickej povahy, ktoré odrážajú také naliehavé dôvody vyššieho verejného záujmu, akými sú dôvody uvedené v článku 6 ods. 4 smernice o ochrane biotopov. Súdny dvor rozhodol, že naliehavé dôvody vyššieho verejného záujmu, ktoré by podľa článku 6 ods. 4 smernice o ochrane biotopov mohli odôvodniť realizáciu plánu alebo projektu, ktorý môže významne ovplyvniť OCHÚ, môžu zahŕňať prípadne aj dôvody sociálnej a ekonomickej povahy. Súdny dvor ale konštatoval, že článok 6 ods. 3 a 4 smernice o ochrane biotopov v rozsahu, v akom mení prvú vetu článku 4 ods. 4 smernice o ochrane vtáctva, zaviedol postup, ktorý umožňuje členským štátom z naliehavých dôvodov vyššieho verejného záujmu a za určitých podmienok prijať plán alebo projekt, ktorý môže pravdepodobne významne ovplyvniť OCHÚ, a teda zmeniť takto rozhodnutie o klasifikácii niektorého takéhoto územia a zredukovať jeho plochu, no nepriniesol žiadnu zmenu, pokiaľ ide o prvotnú etapu klasifikácie územia ako OCHÚ uvedenú v článku 4 ods. 1 a 2 smernice o ochrane vtáctva. Z toho vyplýva, že aj v rámci smernice o ochrane biotopov sa klasifikácia území ako OCHÚ musí v každom prípade uskutočniť podľa kritérií, ktoré pripúšťa článok 4 ods. 1 a 2 smernice o ochrane vtáctva a že požiadavky ekonomickej povahy, ako naliehavý dôvod vyššieho verejného záujmu umožňujúci odchýliť sa od povinnosti klasifikovať určité územie podľa jeho environmentálnej hodnoty, nemôžu byť v tejto etape zohľadnené. ( 19 )
75.

Pokiaľ by to podľa názoru vnútroštátneho súdu malo predsa len pripadať do úvahy, je namieste najprv poukázať na to, že daňové následky cezhraničných reštrukturalizácií boli harmonizované v smernici Rady 90/434/EHS z 23. júla 1990 o spoločnom systéme zdaňovania pri zlúčeniach, rozdeleniach, prevodoch majetku a výmene akcií týkajúcich sa spoločností rôznych členských štátov ( 43 ). Prípadné prekážky vo výkone slobody usadiť sa v súvislosti s operáciami, ktoré spadajú do pôsobnosti tejto smernice, o ktorých existencii však v tomto konkrétnom prípade nebola žiadna zmienka, by teda mohli byť dostatočne odstránené.
95.

Ak by Komisia a Rada mohli podniku, ktorý je pod kontrolou štátu, automaticky a bez toho, aby vykonali posúdenie konkrétneho prípadu, odmietnuť priznať štatút podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve, určite by to viedlo k výraznému zníženiu administratívnej náročnosti. Právny rámec priznania štatútu podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve podniku, ktorý Rada z dôvodu svojho postavenia normotvorcu Únie zakotvila článkom 2 ods. 7 písm. c) základného nariadenia, však taký postup neumožňuje. V tomto predpise sa od dotknutého podniku žiada, aby predložil „dostatok dôkazov“ o tom, že „pôsobí v podmienkach trhového hospodárstva“. Za týchto okolností je v prípade potreby povinnosťou orgánov Únie, ktoré sú príslušné pre antidumpingové konanie, aby dostatočne posúdili predložené dôkazy. Nemožno na jednej strane požadovať od dotknutých podnikov predloženie dôkazového materiálu, no na strane druhej označiť práve tento dôkazový materiál od začiatku za irelevantný.
46.

Súd prvého stupňa rozhodol, že ide o taký prípad. V prípade neexistencie opatrení stanovených v článku 3 nariadenia č. 1972/2003 by totiž subjekty usadené v nových členských štátoch mohli umelo znížiť svoje nadbytočné zásoby tým, že by na ne uplatnili režim s podmieneným oslobodením od cla v jednom alebo vo viacerých starých alebo nových členských štátoch (bod 191 napadnutého rozsudku) a mohli by tak uviesť uvedené výrobky do voľného obehu v rozšírenom Spoločenstve po 1. máji 2004 bez zaplatenia sporného poplatku, čím by bol článok 4 nariadenia č. 1972/2003 zbavený svojho významu.
47.

Bolo by možné sa domnievať, že prítomnosť P. I. v hostiteľskom členskom štáte môže vytvárať podmienky na recidívu vo vzťahu k obeti prvých činov a že vzhľadom na to musí byť P. I. vyhostený s cieľom chrániť obeť. Taká možnosť, ktorú nemožno vopred vylúčiť, môže byť stanovená iba v predpise týkajúcom sa priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti v rámci kontrolných opatrení po vykonaní trestu, ktorých právny základ sa nachádza inde ako v smernici 2004/38. Vzhľadom na to, že táto otázka nebola v kontradiktórnej diskusii vznesená, nebudem sa ňou na tomto mieste zaoberať, keďže v opačnom prípade by podľa môjho názoru bolo potrebné znovuotvorenie diskusie.
32.

Nemecká vláda správne poukázala na to, že prinajmenšom z prvého návrhu na začatie prejudiciálneho konania nevyplýva, či sporný poplatok je vôbec vyberaný z dôvodu zápisu spoločnosti. V návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa výslovne uvádza len to, že poplatok je povinný zaplatiť taký podnik, ktorý je zapísaný v registri podnikov. Z tejto formulácie jednoznačne nevyplýva, či zápis do registra podnikov predstavuje iba postup nezávislý od poplatku a či len v súvislosti s určením subjektov, ktoré sú povinné platiť tento poplatok, sa odkazuje na podniky zapísané v registri podnikov. Do úvahy prichádza aj to, že register podnikov slúži aj ako obchodný register, do ktorého sú povinné sa zapísať kapitálové spoločnosti, a teda že poplatok je podmienkou zápisu spoločnosti do obchodného registra.
71.

Komisia predovšetkým vytýka Súdu prvého stupňa, že nezohľadnil svoju judikatúru, keďže v bodoch 117 a 118 napadnutého rozsudku akceptoval neobmedzenú možnosť zmeny NAP. Podľa Komisie NAP, ktorý jej bol oznámený, môže byť zmenený iba s cieľom prispôsobiť ho v závislosti od rozhodnutia Komisie o zamietnutí. Ak by to bolo inak, fungovanie systému obchodovania s kvótami by bolo ohrozené a členské štáty by boli motivované meškať s oznámením svojich NAP alebo oznámiť neúplný NAP, aby sa prípadne mohli domáhať priaznivejších údajov. Táto výhrada musí byť zamietnutá bez toho, aby bolo potrebné skúmať jej dôvodnosť. Ak by aj výhrada Komisie totiž bola dôvodná, nemohla by spochybniť konštatovanie Súdu prvého stupňa, podľa ktorého bola Komisia povinná kontrolovať súlad údajov uvedených v NAP Poľskej republiky s kritériami uvedenými v prílohe III smernice, a teda nemohla sa obmedziť na nahradenie údajov uvedených v tomto NAP svojimi údajmi.
19.

V prejednávanom prípade prijatie nového rozhodnutia nemalo za následok, že by Komisia úplne stratila záujem pokračovať v odvolacom konaní. Prípadné zrušenie napadnutého rozsudku by síce nemalo za následok obnovenie platnosti sporného rozhodnutia, ktoré bolo medzičasom nahradené novým rozhodnutím. Rozsudok Súdneho dvora, ktorý by potvrdil výklad článku 9 ods. 3 smernice obhajovaný Komisiou, má však pre Komisiu význam. Česká republika, Maďarská republika, Litovská republika a Rumunsko totiž na Súde prvého stupňa napadli rozhodnutia Komisie, ktorými zamietla ich vlastné NAP. ( 3 ) Tieto konania boli prerušené do vydania rozsudkov Súdneho dvora v prejednávanej veci a vo veci Komisia/Poľsko (C-504/09 P). Komisia si teda vzhľadom na tieto konania prebiehajúce na Všeobecnom súde zachováva záujem na konaní.
68.

S takýmto výkladom tohto bodu sa nestotožňujem. V originálnej verzii bodu 116 sa síce uvádza, že judikatúra Súdu prvého stupňa „makes it clear that a person must be notified of the reasons for a decision against him at the time at which the decision is made“ [„z judikatúry Súdu prvého stupňa je zrejmé, že osobe sa musia oznámiť dôvody rozhodnutia prijatého voči nej v čase prijatia tohto rozhodnutia“]. ( 63 ) Odvolateľka však v každom prípade nikde inde v odvolaní neuviedla argumentáciu, ktorou by sa snažila preukázať, že Rada má povinnosť individuálneho oznámenia. Bolo by zjavne neprimerané domnievať sa, že zo samotného použitia pojmu „notified“ v pôvodnom podaní vyplýva uplatnenie odvolacieho dôvodu týkajúceho sa povinnosti individuálneho oznámenia sporného rozhodnutia. Odvolateľka v každom prípade nemohla uplatniť takýto dôvod, pretože, ako som už zdôraznil vyššie, neuplatnila ho v konaní pred Súdom prvého stupňa. Skutočnosť, že účastníci konania sa v rámci repliky a dupliky a následne na pojednávaní zaoberali touto otázkou, by teda nemala pomýliť Súdny dvor, pokiaľ ide o prípustnosť tvrdení súvisiacich s oznámením, ktoré predstavujú nový dôvod založený na porušení povinnosti oznámenia zo strany Rady, ktorý je z tohto dôvodu neprípustný, keďže právomoc Súdneho dvora je obmedzená na posúdenie právneho riešenia žalobných dôvodov prejednávaných v prvostupňovom konaní. ( 64 )
89.

Ak však vnútroštátny súd dospeje k záveru – ktorému zrejme zodpovedá tvrdenie nemeckej vlády v konaní pred Súdnym dvorom –, že § 8 ods. 1 bod 2 UIG okrem toho, že stanovuje dôvod zamietnutia žiadosti o informácie, tiež samostatne stanovuje povinnosť dôvernosti vo vzťahu ku konaniu príslušných verejných orgánov, toto ustanovenie podľa môjho názoru treba považovať za ustanovenie, ktoré spĺňa kritérium uvedené v článku 4 ods. 2 písm. a) smernice. Zastávam názor, že nie je potrebné, aby povinnosť dôvernosti bola formálne stanovená v odlišnom ustanovení, ako je ustanovenie, ktoré stanovuje dôvod zamietnutia (aj keď by to bolo vhodné). Je iba potrebné, aby boli tieto ustanovenia z právneho hľadiska vzájomne nezávislé. Dodávam, že to isté kritérium by spĺňalo tiež akékoľvek iné vnútroštátne ustanovenie, ktoré by stanovovalo takúto povinnosť vo vzťahu k určitému konaniu alebo ku všetkým konaniam verejných orgánov – aj keď vzhľadom na to, že v návrhu na začatie prejudiciálneho konania ani vo vyjadreniach predložených Súdnemu dvoru sa takéto ustanovenie nespomína, takéto ustanovenie pravdepodobne neexistuje.
250.

Tento výklad umožňuje zachovať potrebný účinok opatrení antidumpingového prešetrovania. Tieto opatrenia by totiž boli takého účinku zbavené, ak by vždy, keď by výrobná alebo predajná spoločnosť prepojená s výrobcom Únie zahrnutým do vzorky prešetrovania odmietla samostatne odpovedať na dotazník Komisie, musel byť tento výrobca z uvedenej vzorky vylúčený, takže by musela byť zostavená nová vzorka alebo a fortiori pozastavené opatrenia prešetrovania, najmä z dôvodu skutočnosti správne pripomenutej v bode 87 napadnutého rozsudku, že inštitúcie nemajú právomoc donútiť dotknuté osoby, aby spolupracovali.
90.

Po druhé, hoci zo spisového materiálu vyplýva, že posúdenie spôsobilosti na plnenie povinností vyplývajúcich z pracovných miest ET a AST je v užšom zmysle slova zverené jedinému orgánu zodpovednému za žiadateľov v Anglicku a vo Walese, ktorí sú aj naďalej zamestnaní v Spojenom kráľovstve, nevidím dôvod, prečo by takéto posúdenie nemohlo byť vykonané v prípade učiteľov zo Spojeného kráľovstva, ktorí sú pridelení do európskych škôl a ktorí sa chcú uchádzať o tieto pracovné miesta, keďže tento členský štát priznáva, že tak možno urobiť pri učiteľoch pracujúcich na iných školách so sídlom v rámci území iných členských štátov.
21.

Spojené kráľovstvo a Česká republika na to uvádzajú pochopiteľný dôvod: existovali by obavy, že úrady by sa zriekli vypracovávania uvedených dobrovoľných plánov z dôvodu náročnosti spojenej s vykonaním posúdenia vplyvov na životné prostredie. Mnohé svedčí aj v prospech domnienky, že dobrovoľné plány prispievajú vo väčšej miere k tomu, aby sa zohľadnili aspekty životného prostredia a aby sa verejnosti pri plánovaní umožnila skôr účasť, ako upustenie od plánu. Je možné, že tento odhad sa v budúcnosti zmení na základe pozitívnych skúseností s uskutočňovaním posudzovania vplyvov na životné prostredie, ale nedá sa to predpovedať v rámci výkladu, ktorý je v rozpore so zdokumentovaným zámerom normotvorcu.