ROZSUDOK SUDU PRVÉHO STUPŇA (piata komora)

z 10. júna 2004

Vec T-307/01

Jean-Paul François

proti

Komisii Európskych spoločenstiev

„Úradník – Disciplinárny poriadok – Preradenie do nižšieho platového stupňa – Zmluva o výkone strážnych služieb v budove Komisie – Primeraná lehota – Trestné konanie – Žaloba o náhradu škody“

Úplné znenie vo francúzštine II - 0000

Predmet: Žaloba, ktorej predmetom je zrušenie rozhodnutia Komisie z 5. apríla 2001, ktorým bolo žalovanému uložené disciplinárne opatrenie preradenia do nižšieho platového stupňa a náhrada majetkovej a nemajetkovej ujmy vzniknutej žalobcovi.

Rozhodnutie: Zrušuje sa rozhodnutie Komisie z 5. apríla 2001, ktorým bolo žalovanému uložené disciplinárne opatrenie preradenia do nižšieho platového stupňa. Komisia je zaviazaná zaplatiť žalobcovi sumu 8 000 eur ako náhradu vzniknutej nemajetkovej ujmy. Komisia je zaviazaná nahradiť trovy konania.

Abstrakt

1. Úradníci – Disciplinárny poriadok – Disciplinárne konanie – Lehoty stanovené článkom 7 prílohy IX – Povinnosť správneho orgánu konať v primeranej lehote – Nesplnenie povinnosti – Dôsledky

(Služobný poriadok úradníkov, príloha IX, článok 7)

2. Úradníci – Disciplinárny poriadok – Začatie disciplinárneho konania – Premlčacia doba – Neexistencia – Povinnosť správneho orgánu konať v primeranej lehote – Nesplnenie povinnosti – Dôsledky

(Služobný poriadok úradníkov, článok 86 až 89, príloha IX)

3. Úradníci – Disciplinárny poriadok – Disciplinárne konanie – Začatie disciplinárneho konania pre rovnaké skutky, pre ktoré je vedené trestné stíhanie v členskom štáte – Povinnosť správneho orgánu pred uložením disciplinárneho opatrenie vyčkať na právoplatné rozhodnutie trestného súdu

(Služobný poriadok úradníkov, článok 88 ods. 5 príloha IX, článok 7 ods. 2)

4. Úradníci – Disciplinárny poriadok – Disciplinárne konanie – Začatie disciplinárneho konania pre rovnaké skutky, pre ktoré je vedené trestné stíhanie v členskom štáte – Cieľ prerušenia disciplinárneho konania – Povinnosť rešpektovať závery trestného súdu – Možnosť kvalifikovať ich ako disciplinárne porušenie povinností

(Služobný poriadok úradníkov, článok 88 ods. 5)

5. Úradníci – Práva a povinnosti – Zneužitie zmluvy o výkone strážnych služieb zamestnaním pracovníka na výkon administratívnych úloh – Všeobecne zaužívaná prax a sama osebe bez podvodného charakteru – Neoznámenie alebo nečinnosť – Porušenie služobných povinností – Neexistencia, pretože ide o úradníka triedy B

(Služobný poriadok úradníkov, článok 11)

6. Úradníci – Žaloba – Žaloba o náhradu škody – Zrušenie napadnutého aktu, ktoré nezaručuje primerané odškodnenie morálnej ujmy – Morálna ujma spôsobená disciplinárnym konaním v rozpore s právnymi predpismi

(Služobný poriadok úradníkov, článok 91)

1. Hoci prísne lehoty na začatie disciplinárneho konania, stanovené v článku 7 prílohy IX služobného poriadku, nemajú vylučujúci účinok, predstavujú pravidlá riadneho administratívneho postupu, ktoré v záujme správneho orgánu, ako aj úradníkov, majú zabrániť bezdôvodne oneskorenému vydaniu stanoviska, ktorým sa disciplinárne konanie končí. Disciplinárne orgány sú preto povinné viesť disciplinárne konanie obozretne a každý procesný úkon vykonať v primeranom časovom odstupe od opatrenia, ktoré mu predchádzalo. Absencia takejto zásady primeranosti – ktorú možno posudzovať iba v konkrétnom prípade –, môže mať za následok neplatnosť oneskorene prijatého opatrenia.

(pozri bod 47)

Odkaz na: rozsudok Súdneho dvora zo 4. februára 1970, Van Eick/Komisia, 13/69, Zb. s. 3; rozsudok Súdneho dvora z 29. januára 1985, F/Komisia, 228/83, Zb. s. 275; rozsudok Súdneho dvora z 19. apríla 1988, M/Rada, 175/86 a 209/86, Zb. s. 1891; rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. októbra 1991, de Compte/Parlament, T-26/89, Zb. s. II-781, bod 88; rozsudok Súdu prvého stupňa z 26. januára 1995, D/Komisia, T-549/93, Zb. VS s. I-A-13 a II-43, bod 25; rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. mája 2002, Onidi/Komisia, T-197/00, Zb. VS s. I-A-69 a II-325, bod 91

2. Aj v prípade, že žiadna lehota nie je stanovená, (podľa článkov 88 a 89 a prílohy IX služobného poriadku), najmä ak sa správny orgán dozvedel o skutkoch, ktoré sú v rozpore so služobnými povinnosťami úradníka, a síce odo dňa, kedy sa o týchto skutkoch dozvedel, sú disciplinárne orgány povinné postupovať tak, aby disciplinárne konanie bolo začaté v primeranej lehote. Ak tak nepostupujú, potom môže toto nesplnenie povinnosti mať za následok nezákonnosť disciplinárneho konania, oneskorene začatého správnym orgánom a môže viesť k zrušeniu disciplinárneho opatrenia uloženého na konci tohto konania.

K porušeniu zásady právnej istoty dochádza aj vtedy, ak správny orgán začne disciplinárne konanie oneskorene. Tak posúdenie skutkov a postupov správnym orgánom, ktoré mohli zakladať disciplinárne previnenie, ako aj uplatnenie práva úradníka na obhajobu sa zdajú byť značne sťažené, ak medzi dňom, kedy k týmto skutkom a postupom došlo, a začiatkom disciplinárneho vyšetrovania uplynulo značné časové obdobie.

(pozri body 48 a 49)

Odkaz na: rozsudok Súdneho dvora z 27. novembra 2001, Z/Parlament, C-270/99 P, Zb. s. I-9197, body 43 a 44; rozsudok Súdu prvého stupňa z 19. júna 2003, Voigt/ECB, T-78/02, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 64; de Compte/Parlament, už citovaný, bod 88; D/Komisia, už citovaný, bod 25

3. Článok 88 ods. 5 služobného poriadku orgánu poverenému menovaním zakazuje, s konečnou platnosťou, disciplinárne prejednať skutočnosti týkajúce sa právneho postavenia úradníka, ak sú tieto skutočnosti súčasne predmetom trestného konania, a to až kým rozhodnutie vydané vo veci príslušným trestným súdom nenadobudne právoplatnosť. Článok 88 ods. 5 služobného poriadku teda neposkytuje orgánu poverenému menovaním pri rozhodovaní o právnom postavení úradníka žiadny priestor na úvahu, na rozdiel od článku 7 ods. 2 prílohy IX služobného poriadku, ktorý poskytuje disciplinárnej komisii možnosť, v prípade trestného konania, rozhodnúť, či stanovisko k disciplinárnemu opatreniu vydá až po rozhodnutí súdu.

(pozri bod 59)

Odkaz na: rozsudok Súdu prvého stupňa z 19. marca 1998, Tzoanos/Komisia, T-74/96, Zb. VS s. I-A-129 a II-343, body 32 a 33; rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. marca 2003, Pessoa e Costa/Komisia, T-166/02, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 45

4. Článok 88 ods. 5 služobného poriadku sleduje dva ciele. Po prvé, má zabrániť zhoršeniu postavenia úradníka v trestnom konaní vedenom pre skutky, ktoré sú tiež predmetom disciplinárneho konania, ktoré sa voči nemu vedie v rámci orgánu Spoločenstva. Po druhé, prerušenie disciplinárneho konania až do právoplatného ukončenia trestného konania umožňuje zohľadniť zistenia trestného súdu v disciplinárnom konaní. Článok 88 ods. 5 služobného poriadku totiž zakotvuje zásadu, podľa ktorej prebiehajúce trestné konanie bráni pokračovaniu disciplinárneho konania, čo je odôvodnené skutočnosťou, že vnútroštátne trestné súdy disponujú ďaleko širšími vyšetrovacími právomocami ako orgán poverený menovaním. Preto je správny orgán v prípadoch, v ktorých ten istý skutok napĺňa znaky skutkovej podstaty trestného činu, ako aj predstavuje porušenie služobných povinností úradníka, viazaný závermi trestného súdu v trestnom konaní. Ak trestný súd tieto skutočnosti konštatoval, môže ich následne správny orgán kvalifikovať ako disciplinárne porušenie povinností a predovšetkým overiť, či zakladajú porušenie služobných povinností.

(pozri bod 75)

Odkaz na: rozsudok Súdu prvého stupňa z 21. novembra 2000, A/Komisia, T-23/00, Zb. VS s. I-A-263 a II-1211, body 35 a 37

5. Nie je na mieste vytýkať úradníkovi triedy B – ktorá podľa článku 5 ods. 1 služobného poriadku zahŕňa služobné kategórie s referendárnou náplňou práce, ale nie kategórie s riadiacimi právomocami, ktoré majú úradníci kategórie A –, že svoje služobné povinnosti porušil už tým, že neoznámil, že spolupracovník bol odmeňovaný spoločnosťou, ktorá získala zákazku na realizáciu zmluvy vo výberovom konaní, hoci táto prax bola zavedená pracoviskami Komisie, všeobecne používaná, podnet k nej vzišiel od nadriadených orgánov a napriek rozporu s predpismi nemala sama osebe podvodný charakter.

(pozri body 92 a 93)

6. Okrem výnimočných prípadov, je zrušenie napadnutého administratívneho aktu samo osebe primeraným a v zásade postačujúcim zadosťučinením za škodu, ktorá bola úradníkovi spôsobená.

Ak však boli rozhodnutiami a stanoviskami orgánov v rámci disciplinárneho konania vznesené voči žalobcovi obvinenia, ktoré sa preukázali ako nedôvodné, ak orgán Spoločenstva začal disciplinárne konanie v rozpore so zásadou primeranej lehoty, pričom toto disciplinárne konanie až do okamihu uloženia disciplinárneho opatrenia, trvalo vyše troch rokov a nebolo prerušené až do konca trestného konania, treba vychádzať z toho, že tieto skutočnosti spolu spôsobili poškodenie povesti žalobcu, ako aj narušili jeho súkromný život, a žalobcu uviedli do stavu neistoty pretrvávajúcej dlhší čas, pričom mu spôsobili nemajetkovú ujmu, ktorú zrušením aktu nemožno nahradiť, keďže tento akt nemôže byť odstránený spätne.

(pozri bod 110)

Odkaz na: rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. februára 1992, Plug/Komisia, T-165/89, Zb. s. II-367, bod 118; rozsudok Súdu prvého stupňa z 28. septembra 1999, Hautem/EIB, T-140/97, Zb. VS s. I-A-171 a II-897, bod 82; rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. septembra 2002, Willeme/Komisia, T-89/01, Zb. VS s. I-A-153 a II-803, bod 97