NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA

prednesené 9. júla 2019 ( 1 )

Vec C‑414/18

Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

proti

Banca d’Italia

[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre región Lazio, Taliansko)]

„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Prípustnosť – Nedostatok právomoci vnútroštátneho súdu na preskúmanie zákonnosti aktov Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií – Povinnosť napadnúť akty Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií na Všeobecnom súde – Harmonizácia právnych predpisov – Banková únia – Ozdravenie a riešenie krízových situácií úverových inštitúcií – Pravidelné a mimoriadne príspevky do vnútroštátneho fondu na riešenie krízových situácií – Určenie príspevku ex ante do jednotného fondu na riešenie krízových situácií za rok 2016 – Príspevky družstevných úverových inštitúcií – Úprava týchto príspevkov v závislosti od rizikového profilu – Článok 5 ods. 1 delegovaného nariadenia (EÚ) 2015/63 – Vylúčenie určitých záväzkov z výpočtu týchto príspevkov“

1. Prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania poskytuje Súdnemu dvoru príležitosť objasniť dve sporné otázky súvisiace s príspevkami, ktoré musia úverové inštitúcie uhrádzať do Jednotného fondu na riešenie krízových situácií (ďalej len „SRF“) alebo do vnútroštátnych fondov na riešenie krízových situácií (ďalej len „NRF“) na ich financovanie: – po prvé, ktorý súd má právomoc preskúmavať rozhodnutia Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií (ďalej len „Jednotná rada“) týkajúce sa uvedených príspevkov, ak ich bankovým inštitúciám oznámil vnútroštátny orgán pre riešenie krízových situácií (ďalej len „VORKS“), akým je Banca d’Italia, – po druhé, či sa pri výpočte príspevkov do NRF musia zohľadniť interné záväzky medzi inštitúciami, ktoré patria do tej istej skupiny družstevných úverových bánk, a či ich možno z tohto výpočtu vylúčiť.

I. Právny rámec

A. Právo Únie

1. Predpisy o príspevkoch úverových inštitúcií do NRF v celej Únii

a) Smernica 2014/59/EÚ ( 2 )

2. Pokiaľ ide o citáciu článkov 100, 102, 103 a 104 uvedenej smernice, odkazujem na návrhy, ktoré som nedávno predniesol vo veci C‑255/18, State Street Bank International ( 3 ).

b) Delegované nariadenie (EÚ) 2015/63 ( 4 )

3. V odôvodneniach 8 a 9 sa uvádza: „(8) Výpočet príspevkov na individuálnej úrovni by v prípade skupín viedol k dvojitému započítaniu určitých záväzkov pri určovaní základného ročného príspevku jednotlivých subjektov skupiny, keďže záväzky súvisiace s dohodami, ktoré subjekty tej istej skupiny uzatvárajú medzi sebou, by sa považovali za súčasť celkových záväzkov, ktoré sa majú zohľadniť pri určovaní základného ročného príspevku každého subjektu skupiny. Určenie základného ročného príspevku by sa teda malo v prípade skupín podrobnejšie špecifikovať, aby odrážalo vzájomnú prepojenosť jednotlivých subjektov skupiny a aby sa zabránilo dvojitému započítaniu expozícií v rámci skupiny. … (9) Na účely výpočtu základného ročného príspevku subjektu skupiny by celkové záväzky, ktoré sa majú zohľadniť, nemali zahŕňať záväzky vyplývajúce z akejkoľvek zmluvy, ktorú daný subjekt skupiny uzatvoril s iným subjektom tej istej skupiny. Takéto vylúčenie by však malo byť možné len v prípade, že každý subjekt skupiny má sídlo v Únii, je v plnom rozsahu zahrnutý do tej istej konsolidácie, podlieha primeranému centralizovanému hodnoteniu rizika a postupom merania a kontroly a ak v súčasnosti neexistuje a ani sa nepredpokladá žiadna významná vecná alebo právna prekážka brániaca okamžitému splateniu príslušných záväzkov v čase ich splatnosti. To by malo zabrániť vylúčeniu záväzkov zo základu na výpočet príspevkov v prípade, že neexistujú záruky, že úverové expozície v rámci skupiny by boli kryté, ak dôjde k zhoršeniu finančnej situácie skupiny. …“

4. Článok 4 („Určovanie ročných príspevkov“) stanovuje: „1. Orgány pre riešenie krízových situácií určujú ročné príspevky, ktoré má uhrádzať každá inštitúcia, pomerne k jej rizikovému profilu na základe informácií, ktoré poskytla inštitúcia, v súlade s článkom 14 a pomocou metodiky stanovenej v tomto oddiele. 2. Orgán pre riešenie krízových situácií určuje ročný príspevok uvedený v odseku 1 na základe ročnej cieľovej úrovne mechanizmu financovania riešenia krízových situácií, a to zohľadnením cieľovej úrovne, ktorá sa má dosiahnuť do 31. decembra 2024 v súlade s odsekom 1 článku 102 smernice [2014/59], a na základe priemernej výšky krytých vkladov v predchádzajúcom roku, vypočítavanej každý štvrťrok, všetkých inštitúcií povolených na jeho území.“

5. V článku 5 („Úprava základného ročného príspevku zohľadňujúca riziko“) sa uvádza: „1. Príspevky uvedené v článku 103 ods. 2 smernice [2014/59] sa vypočítavajú tak, že sa nezahrnú tieto záväzky: a) záväzky v rámci skupiny vyplývajúce z transakcií, do ktorých inštitúcia vstúpila s inštitúciou, ktorá je súčasťou tej istej skupiny, za predpokladu, že sú splnené všetky tieto podmienky: i) každá inštitúcia je usadená v Únii; ii) každá inštitúcia je v plnej miere zahrnutá do toho istého konsolidovaného dohľadu v súlade s článkami 6 až 17 nariadenia [Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 575/2013 z 26. júna 2013 o prudenciálnych požiadavkách na úverové inštitúcie a investičné spoločnosti a o zmene nariadenia (EÚ) č. 648/2012 (Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 1)] a podlieha primeranému centralizovanému hodnoteniu rizík, ich oceňovaniu a kontrolným postupom a iii) v súčasnosti neexistuje a ani sa nepredpokladá žiadna významná vecná alebo právna prekážka brániaca okamžitému splateniu záväzku, keď tento dosiahne splatnosť; … f) v prípade inštitúcií poskytujúcich podporné úvery záväzky sprostredkovateľskej inštitúcie voči pôvodcovskej alebo inej podpornej banke alebo inej sprostredkovateľskej inštitúcii a záväzky pôvodnej podpornej banky voči jej financujúcim stranám, ak výška týchto záväzkov zodpovedá podporným úverom tejto inštitúcie.“

2. Predpisy o príspevkoch úverových inštitúcií do SRF v rámci bankovej únie

a) Nariadenie EÚ č. 806/2014 ( 5 )

6. Podľa odôvodnenia 120: „SRM spája Jednotnú radu, Radu, Komisiu a orgány pre riešenie krízových situácií zúčastnených členských štátov. Súdny dvor má v súlade s článkom 263 ZFEÚ právomoc preskúmavať zákonnosť rozhodnutí prijatých Jednotnou radou, Radou a Komisiou, ako aj určovať ich mimozmluvnú zodpovednosť. Súdny dvor ďalej má v súlade s článkom 267 ZFEÚ právomoc vydať predbežný nález o otázkach, ktoré sa týkajú platnosti a výkladu aktov inštitúcií, orgánov alebo agentúr Únie, na základe žiadosti vnútroštátnych súdnych orgánov. Vnútroštátne súdne orgány by mali byť oprávnené v súlade s ich vnútroštátnym právom preskúmavať zákonnosť rozhodnutí prijatých orgánmi pre riešenie krízových situácií zúčastnených členských štátov pri výkone právomocí, ktoré boli na ne prenesené týmto nariadením, ako aj určovať ich mimozmluvnú zodpovednosť.“

7. Článok 67 stanovuje: „1. Týmto sa zriaďuje jednotný fond na riešenie krízových situácií (ďalej len ‚fond‘). Napĺňa sa v súlade s pravidlami týkajúcimi sa prevádzania finančných prostriedkov, ktoré sa získali na vnútroštátnej úrovni, do fondu, ako sa ustanovuje v dohode. … 3. Vlastníkom fondu je Jednotná rada. 4. Príspevky uvedené v článkoch 69, 70 a 71 vyberajú od subjektov uvedených v článku 2 vnútroštátne orgány pre riešenie krízových situácií a prevádzajú sa do fondu v súlade s dohodou.“

8. Pokiaľ ide o príspevky ex ante, článok 70 stanovuje: „1. Jednotlivý príspevok každej inštitúcie sa získava aspoň raz za rok a vypočíta sa pomerne k sume jej pasív (okrem vlastných zdrojov) po odpočítaní krytých vkladov, vzhľadom na súhrnné pasíva (okrem vlastných zdrojov) po odpočítaní krytých vkladov, všetkých inštitúcií povolených na území všetkých zúčastnených členských štátov. 2. Jednotná rada každoročne po konzultácii s ECB alebo príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a v úzkej spolupráci s vnútroštátnymi orgánmi pre riešenie krízových situácií vypočíta jednotlivé príspevky s cieľom zabezpečiť, aby príspevky, ktoré majú uhradiť všetky inštitúcie povolené na území všetkých zúčastnených členských štátov, nepresiahli 12,5 % cieľovej úrovne. …“

b) Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2015/81 ( 6 )

9. Článok 4 („Výpočet výšky ročných príspevkov“) stanovuje: „Jednotná rada po konzultácii s ECB alebo príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a v úzkej spolupráci s vnútroštátnymi orgánmi pre riešenie krízových situácií vypočíta na každé príspevkové obdobie výšku ročného príspevku, ktorý musí zaplatiť každá inštitúcia, a to na základe ročnej cieľovej úrovne fondu. Ročná cieľová úroveň sa určuje s prihliadnutím na cieľovú úroveň fondu uvedenú v článku 69 ods. 1 a článku 70 nariadenia (EÚ) č. 806/2014 a v súlade s metodikou stanovenou v delegovanom nariadení (EÚ) 2015/63.“

10. Podľa článku 5: „1. Jednotná rada príslušným vnútroštátnym orgánom pre riešenie krízových situácií oznamuje svoje rozhodnutia, v ktorých sa vypočítava výška ročných príspevkov inštitúcií povolených na ich príslušných územiach. 2. Po doručení oznámenia uvedeného v odseku 1 oznámi každý vnútroštátny orgán pre riešenie krízových situácií každej inštitúcii povolenej v jeho členskom štáte rozhodnutie Jednotnej rady, v ktorom sa vypočítava výška ročného príspevku, ktorý táto inštitúcia musí zaplatiť.“

B. Vnútroštátne právo: legislatívny dekrét č. 180/2015 ( 7 )

11. Smernica 2014/59 bola prebratá do talianskeho práva legislatívnym dekrétom č. 180 zo 16. novembra 2015.

12. Pokiaľ ide o citáciu článku 2 ods. 1, článku 3 ods. 1, článku 78, článku 81 ods. 1 a 2 a článku 83 tohto legislatívneho dekrétu, tiež odkazujem na návrhy vo veci State Street Bank International.

II. Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

13. Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo (ďalej len „Iccrea Banca“) je bankou, ktorú možno označiť za banku „druhého stupňa“, keďže stojí na čele siete úverových inštitúcií, ktoré sa v Taliansku nazývajú „družstevné úverové banky“ (ďalej len „DÚB“). ( 8 )

14. Predmetom činnosti spoločnosti Iccrea Banca je „zdokonaliť, zintenzívniť a zefektívniť činnosť družstevných úverových bánk tak, že im poskytne pomoc a podporí ich činnosť prostredníctvom úverovej činnosti, odborného sprostredkovania a finančnej pomoci v akejkoľvek forme“.

15. Banca d’Italia viacerými rozhodnutiami ( 9 ) vyzvala spoločnosť Iccrea Banca na úhradu pravidelných, mimoriadnych a dodatočných príspevkov do talianskeho NRF za roky 2015 a 2016, ako aj príspevkov do SRF za rok 2016.

16. Iccrea Banca napadla rozhodnutia Banca d’Italia žalobou o neplatnosť na vnútroštátnom súde, pričom spochybnila pravidlá výpočtu vyrubených príspevkov. ( 10 )

17. Iccrea Banca sa domnieva, že – Banca d’Italia mala konštatovať, že jej záväzky voči DÚB predstavujú záväzky v rámci skupiny a v každom prípade sa mali posudzovať podobne ako podporné úvery, – Banca d’Italia pri výpočte príspevkov nevzala do úvahy špecifickú povahu systému, ktorý tvorí žalobkyňa spolu s DÚB, – Banca d’Italia nezohľadnila podpornú úlohu, ktorú Iccrea Banca plní v systéme DÚB, a existenciu „skupiny de facto“, na ktorej záväzky sa mali uplatniť výnimky podľa delegovaného nariadenia 2015/63. Tieto záväzky v každom prípade z dôvodu zásady proporcionality, zásady zákazu diskriminácie a zásady rovnosti zaobchádzania nemali byť dvakrát započítané (a nemali byť z nich dvakrát vyrubené príspevky), – suma príspevkov, ktoré má Iccrea Banca zaplatiť do NRF a SRF, v konečnom dôsledku mala byť oveľa nižšia než vyrubená suma.

18. Banca d’Italia v prvom rade uvádza, že vnútroštátny súd nemá právomoc rozhodnúť o žalobných návrhoch spoločnosti Iccrea Banca týkajúcich sa príspevkov do SRF za rok 2016. Uvádza ďalšie formálne námietky ( 11 ) a z vecného hľadiska tvrdí, že – medzi spoločnosťou Iccrea Banca a DÚB neexistuje skutočný kontrolný vzťah ani dominantný vplyv na účely požiadavky stanovenej v článku 5 ods. 1 písm. a) delegovaného nariadenia 2015/63, – nemožno pripisovať právny význam skutočnosti čisto faktickej povahy, akou je „podnikateľský zámer“, ktorý Iccrea Banca sleduje prostredníctvom svojich zmluvných vzťahov s DÚB. Tiež nepostačuje, že Iccrea Banca plní v rámci systému DÚB úlohu banky „poskytujúcej služby“, – záväzkom voči DÚB preto nemožno priznať privilegované zaobchádzanie.

19. Za týchto okolností Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre región Lazio, Taliansko) kladie Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky: „Na účely výpočtu príspevkov podľa článku 103 ods. 2 smernice 2014/59 bráni článok 5 ods. 1, najmä písmená a) a f), nariadenia 2015/63, vykladaný v zmysle zásad, ktoré vyplývajú z uvedeného prameňa práva, zo smernice 2014/59, z nariadenia 2014/806 a z článku 120 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, a na základe základných zásad rovnosti zaobchádzania, zákazu diskriminácie a proporcionality podľa článku 21 Charty základných práv Európskej únie a zásady zákazu dvojitého vyberania príspevkov, uplatneniu stanoveného systému záväzkov v rámci skupiny aj v prípade skupiny ‚de facto‘, resp. v každom páde v prípade prepojenosti existujúcej medzi inštitúciou a ďalšími bankami rovnakého systému? Môže sa naopak, stále v zmysle vyššie uvedených zásad, priaznivejšie zaobchádzanie vyhradené pre podporné záväzky uvedené v článku 5 analogicky uplatniť aj na záväzky banky tzv. ‚druhého stupňa‘ voči ďalším bankám (družstevného úverového) systému, alebo vedie v každom páde táto vlastnosť inštitúcie konkrétne pôsobiacej ako centrálna inštitúcia prepojenej a integrovanej skupiny malých bánk a tiež v rámci vzťahov s ECB a finančným trhom podľa platných predpisov k určitej úprave finančných údajov pri ich predložení vnútroštátnym orgánom pre riešenie krízových situácií orgánom Spoločenstva a určení príspevkov, ktoré je inštitúcia povinná uhradiť do fondu na riešenie krízových situácií, a to na základe jej skutočných záväzkov a jej konkrétneho rizikového profilu?“

20. Písomné pripomienky predložili Iccrea Banca, Banca d’Italia, talianska a španielska vláda, ako aj Komisia. Na pojednávaní konanom 30. apríla 2019 sa zúčastnili všetci títo účastníci konania, ako aj Jednotná rada, ktorú Súdny dvor pribral do konania na základe článku 24 druhého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie.

III. Analýza prejudiciálnych otázok

A. Úvodné úvahy o príspevkoch do NRF a SRF

21. V návrhoch vo veci State Street Bank International (body 33 až 51) som opísal základné črty financovania mechanizmov na ozdravenie a riešenie krízových situácií bankových inštitúcií, ktoré boli harmonizované smernicou 2014/59. Bez toho, aby bolo potrebné znovu ich opakovať, pre lepšie pochopenie tohto nového normatívneho fenoménu na tomto mieste odkazujem na ich obsah.

B. Prípustnosť prejudiciálnych otázok

22. V rozhodnutiach, proti ktorým Iccrea Banca podala žalobu o neplatnosť ( 12 ), sa vyžaduje jednak zaplatenie príspevkov za roky 2015 a 2016 do talianskeho NRF a jednak zaplatenie príspevkov za rok 2016 do SRF.

23. Banca d’Italia v konaní vo veci samej namietala nedostatok právomoci vnútroštátneho súdu na preskúmanie dvoch rozhodnutí týkajúcich sa príspevkov do SRF za rok 2016, lebo ich obsah v skutočnosti schválila Jednotná rada.

24. Uvedený súd sa však domnieva, že má právomoc preskúmať zákonnosť spomenutých rozhodnutí. Konštatuje, že „Banca d’Italia nekoná len ako sprostredkovateľka medzi Jednotnou radou a úverovými inštitúciami a jej rozhodnutia tiež nie sú len oznámením obsahu rozhodnutia prijatého Jednotnou radou, ale naopak má aktívnu a rozhodujúcu úlohu tak v štádiu určenia výšky príspevku, ako aj v štádiu vyberania príslušných súm prostredníctvom vydania jediného rozhodnutia, ktoré je pre úverové inštitúcie záväzné“. ( 13 )

25. Komisia tiež spochybnila právomoc vnútroštátneho súdu rozhodnúť o zákonnosti týchto dvoch rozhodnutí Jednotnej rady, pričom uviedla, že prejudiciálne otázky sú v rozsahu, v akom sa týkajú týchto rozhodnutí, neprípustné.

26. Na pojednávaní sa k námietkam, ktoré vzniesli Banca d’Italia a Komisia, pripojila španielska a talianska vláda (pričom talianska vláda sa k nim pripojila len čiastočne a s určitými odchýlkami) a z dôvodov, ktoré uvediem nižšie, sa domnievam, že im treba vyhovieť. V každom prípade si vyžadujú podrobný rozbor, lebo – pokiaľ sa nemýlim – po prvý raz vyvolávajú citlivú otázku týkajúcu sa súdneho preskúmania rozhodnutí Jednotnej rady o príspevkoch do SRF.

27. Nemám pochybnosti o právomoci vnútroštátneho súdu rozhodnúť o zákonnosti piatich rozhodnutí Banca d’Italia týkajúcich sa pravidelných, mimoriadnych a dodatočných príspevkov ( 14 ) do NRF za roky 2015 a 2016. Ide o špecifické rozhodnutia Banca d’Italia, na ktorých sa nepodieľa Jednotná rada a ktoré súvisia s financovaním talianskeho NRF. Uvedené príspevky sa používajú v zásade na riešenie krízových situácií menej významných úverových inštitúcií, ktoré nie sú súčasťou JMD (jednotný mechanizmus dohľadu) a SRM, ale na ktoré sa vzťahuje smernica 2014/59 a delegované nariadenie 2015/63.

28. Prejudiciálne otázky sú teda prípustné, pokiaľ ide o týchto päť rozhodnutí Banca d’Italia o príspevkoch do NRF. Vnútroštátny súd bude môcť rozhodnúť o ich zákonnosti z hľadiska veci samej na základe odpovede, ktorú dostane od Súdneho dvora. ( 15 )

29. Naproti tomu prejudiciálnu otázku treba vyhlásiť za čiastočne neprípustnú, pokiaľ ide o dve rozhodnutia Banca d’Italia, ktorými bola spoločnosti Iccrea Banca oznámená výška jej pravidelného príspevku do SRF v roku 2016. O ich zákonnosti nemôže rozhodnúť vnútroštátny súd, lebo ich vydala Jednotná rada.

30. Je pravda, že vnútroštátny súd sa pýta na výklad článku 5 delegovaného nariadenia 2015/63, hoci nespochybňuje jeho platnosť a zrejme ani platnosť rozhodnutí Jednotnej rady o príspevkoch do SRF za rok 2016. Zameriava sa skôr na rozhodnutia Banca d’Italia, ktorými sa vykonávajú predchádzajúce rozhodnutia Jednotnej rady. Ak by však vnútroštátny súd napokon konštatoval, že pravidlá výpočtu príspevkov družstevných úverových inštitúcií do SRF za rok 2016 sú nesprávne, v skutočnosti by poprel platnosť rozhodnutí Jednotnej rady, ktoré by Banca d’Italia nemohla uplatniť na spoločnosť Iccrea Banca. Predmetom sporu vo veci samej (resp. časti tohto sporu) je teda zákonnosť týchto dvoch rozhodnutí Jednotnej rady.

31. Vzhľadom na toto východiskové konštatovanie je podľa môjho názoru jasné, že vnútroštátny súd nemôže rozhodnúť o platnosti rozhodnutí Jednotnej rady, ktorých zákonnosť môže skúmať výhradne Súdny dvor. Toto tvrdenie podporujú dva argumenty: po prvé vhodnosť uplatniť na rozhodnutia Jednotnej rady závery vyplývajúce z rozsudku Berlusconi a Fininvest ( 16 ) a po druhé uplatnenie judikatúry TWD Textilwerke Deggendorf ( 17 ).

1. Centralizované súdne preskúmanie rozhodnutí Jednotnej rady

32. Súdny dvor sa mal v rozsudku Berlusconi a Fininvest vyjadriť k súdnemu preskúmaniu rozhodnutí prijatých v zmiešanom správnom konaní o udelení povolenia na nadobudnutie alebo zvýšenie kvalifikovaných účastí v úverových inštitúciách v rámci JMD. V podstate konštatoval, že článok 263 ZFEÚ bráni tomu, aby vnútroštátne súdy vykonávali preskúmanie zákonnosti aktov týkajúcich sa začatia konania, prípravných aktov alebo aktov týkajúcich sa nezáväzného návrhu, ktoré prijali príslušné vnútroštátne orgány v rámci tohto konania.

33. Uvedené konštatovanie vychádzalo z dvoch predpokladov: – ak sú akty vnútroštátnych orgánov etapou konania, v ktorom sama inštitúcia Únie vykonáva konečnú rozhodovaciu právomoc bez toho, aby bola viazaná prípravnými aktmi alebo návrhmi vnútroštátnych orgánov, ide o akty Únie, ( 18 ) – ak právo Únie zakotvuje výlučnú rozhodovaciu právomoc inštitúcie Únie, prináleží súdu Únie v rámci jeho výlučnej právomoci na základe článku 263 ZFEÚ, aby rozhodoval o zákonnosti konečného rozhodnutia prijatého inštitúciou Únie. Len súdu Únie prináleží – s cieľom zabezpečiť účinnú súdnu ochranu dotknutých osôb – preskúmať prípadné vady prípravných aktov alebo návrhov vnútroštátnych orgánov, ktoré môžu svojou povahou ovplyvniť platnosť konečného rozhodnutia. ( 19 )

34. Ako som uviedol v návrhoch, ktoré som predniesol v uvedenej veci ( 20 ), v zmiešaných správnych konaniach, na ktorých sa podieľajú vnútroštátne orgány a orgány Únie, je výkon konečnej rozhodovacej právomoci rozhodujúcim prvkom na určenie, či má súdne preskúmanie vykonať súd Únie, alebo či ho majú vykonať vnútroštátne súdy. Ak má túto rozhodovaciu právomoc orgán Únie, súdne preskúmanie musí v súlade s článkom 263 ZFEÚ vykonať súd Únie.

35. Pravidelné príspevky do SRF sa pritom tiež určujú prostredníctvom zmiešaného správneho konania, na ktorom sa podieľajú vnútroštátne orgány pre riešenie krízových situácií, ( 21 ) ale konečné rozhodnutie o nich prijíma Jednotná rada.

36. Hoci bol rozsudok Berlusconi a Fininvest vydaný v súvislosti so zmiešaným správnym konaním, ktoré sa odlišuje od konania týkajúceho sa určovania príspevkov do SRF, možno ho uplatniť aj na toto konanie. Preto musí súdne preskúmanie rozhodnutia Jednotnej rady vykonať výlučne súd Únie, ako sa to pokúsim vysvetliť nižšie.

37. Jednotná rada rozhodnutím SRB/ES/SRF/2016/06 z 15. apríla 2016 na základe článku 54 ods. 1 písm. b) a článku 70 ods. 2 nariadenia o SRM stanovila ročnú výšku príspevku ex ante do SRF na rok 2016 pre každú z úverových inštitúcií, ktoré boli povinné platiť ho, vrátane spoločnosti Iccrea Banca. Z dôvodu chyby v počítaní boli uvedené príspevky zmenené rozhodnutím Jednotnej rady SRB/ES/SRF/2016/13 z 20. mája 2016, ktorým boli opravené príspevky ex ante do SRF na rok 2016. ( 22 )

38. Obidve rozhodnutia boli prijaté v súlade s článkom 70 ods. 2 nariadenia o SRM a článkom 4 vykonávacieho nariadenia 2015/81. Podľa týchto ustanovení Jednotná rada po konzultácii s ECB alebo príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a v úzkej spolupráci s VORKS vypočíta na každé príspevkové obdobie výšku ročného príspevku, ktorý musí zaplatiť každá inštitúcia, a to na základe ročnej cieľovej úrovne fondu. ( 23 )

39. Článok 6 vykonávacieho nariadenia 2015/81 stanovuje, že Jednotná rada stanovuje dátové formáty a podobu, ktoré majú inštitúcie používať na predkladanie informácií požadovaných na účely výpočtu ročných príspevkov, s cieľom zvýšiť mieru porovnateľnosti predkladaných informácií a účinnosti spracovania prijatých informácií. Jednotná rada postupne v rámci výkonu tejto právomoci upravila zber údajov zo strany VORKS. ( 24 )

40. V tejto prípravnej fáze VORKS v súlade s usmerneniami Jednotnej rady len zhromažďujú údaje od úverových inštitúcií a poskytujú ich Jednotnej rade, pričom využívajú už spomenuté dátové formáty a podobu. „Úzka spolupráca“ VORKS, ktorá je spomenutá v článku 70 ods. 2 nariadenia o SRM, je obmedzená na túto činnosť.

41. VORKS nevykonávajú prípravnú činnosť spočívajúcu v analýze alebo spracovaní údajov (čo Banca d’Italia objasnila na pojednávaní), ani nepredkladajú Jednotnej rade návrh rozhodnutia. ( 25 ) Činnosť VORKS spočíva len v technickej podpore.

42. Na základe údajov týkajúcich sa inštitúcií, ktoré podliehajú JMD a SRM, Jednotná rada rozhodne, aké príspevky ex ante do SRF musí každá z nich zaplatiť. Toto rozhodnutie môže prijať jedine Jednotná rada, lebo v rámci SRF s európskou cieľovou úrovňou je výška ročných príspevkov jednotlivých inštitúcií povolených na územiach všetkých zúčastnených členských štátov závislá od výšky ročných príspevkov všetkých inštitúcií, ktoré podliehajú SRM. ( 26 )

43. VORKS preto nemôžu vypočítať ročné príspevky do SRF, pričom toto rozhodnutie sa môže vypracovať len centralizovane. Celkovú percentuálnu sadzbu ročného príspevku do SRF musí stanoviť Jednotná rada ako jediná agentúra Únie, ktorá má k dispozícii celkové súhrnné údaje s vkladmi všetkých inštitúcií a informácie, ktoré umožňujú spresniť ich rizikový faktor. Jednotná rada má teda ako jediná všetky podklady potrebné na stanovenie pravidelných príspevkov do SRF a každý rok vykonáva túto úlohu. ( 27 )

44. Okrem toho Jednotná rada prijíma rozhodnutie o pravidelných príspevkoch do SRF na výkonnom zasadnutí, a nie na plenárnom zasadnutí, a preto sa na ňom nezúčastňujú ani zástupcovia VORKS. ( 28 )

45. Keď Jednotná rada stanoví výšku ročných príspevkov každej inštitúcie, podľa článku 5 vykonávacieho nariadenia 2015/81 má oznámiť príslušným VORKS rozhodnutia, v ktorých sú vypočítané ročné príspevky inštitúcií povolených na ich príslušných územiach. Posledným článkom tohto reťazca, ktorý má už len technickú povahu, je, že VORKS oznámia každej z inštitúcií patriacich do ich pôsobnosti „rozhodnutie Jednotnej rady, v ktorom sa vypočítava výška ročného príspevku, ktorý táto inštitúcia musí zaplatiť“.

46. Jednotná rada priamo neoznamuje každej úverovej inštitúcii výšku jej ročného príspevku do SRF. Pripomínam, že toto oznámenie vykonáva VORKS, ale v článku 5 vykonávacieho nariadenia 2015/81 sa doslovne uvádza, že predmetom oznámenia je „rozhodnutie Jednotnej rady“.

47. Nemožno tvrdiť, že tento oznamovací postup bráni tomu, aby sa rozhodnutie Jednotnej rady považovalo za rozhodnutie, akým je, teda za skutočné „rozhodnutie“ v zmysle článku 288 tretieho odseku ZFEÚ, keďže je v ňom konkrétne vyčíslená výška ročného príspevku do SRF, ktorý musí zaplatiť každá úverová inštitúcia.

48. Úloha Banca d’Italia ako VORKS vo vzťahu k spoločnosti Iccrea Banca, pokiaľ ide o rozhodnutia Jednotnej rady SRB/ES/SRF/2016/06 a SRB/ES/SRF/2016/13, spočívala len v oznámení týchto rozhodnutí, ktorých obsah Banca d’Italia neurčila ani neovplyvnila. VORKS nemajú právomoc zmeniť výšku pravidelných príspevkov do SRF, čo je výhradná právomoc Jednotnej rady, a nemajú k dispozícii údaje potrebné na vykonanie uvedených zmien. ( 29 )

49. Nesúhlasím so stanoviskom, ktoré Jednotná rada (nie celkom jednoznačne) zaujala na pojednávaní a na ktorom trvala v konaní na Všeobecnom súde ( 30 ), podľa ktorého sú jej rozhodnutia o ročných príspevkoch do SRF určené VORKS a nevyvolávajú nijaké právne účinky vo vzťahu k úverovým inštitúciám. Jednotná rada totiž tvrdí, že jej rozhodnutia z roku 2016 boli určené VORKS a že VORKS prijali vnútroštátne správne akty, ktorými oznámili výšku ročných príspevkov každej inštitúcie do SRF, pričom na vnútroštátnych súdoch možno napadnúť len tieto akty.

50. Jednotná rada na pojednávaní zdôraznila, že VORKS a Jednotná rada majú spoločnú právomoc prijímať rozhodnutia o ročných príspevkoch do SRF. Podľa jej názoru ide o zmiešané správne konanie, v ktorom VORKS vykonávajú konečný výber uvedených príspevkov. ( 31 ) Keďže rozsudok Berlusconi a Fininvest nasvedčuje tomu, že v týchto konaniach je možné len jedno súdne preskúmanie, Jednotná rada považuje za vhodné – v záujme lepšej súdnej ochrany a účinnej právnej istoty –, aby súdne preskúmanie vykonávali vnútroštátne orgány.

51. Argumentáciu Jednotnej rady, ktorá je v úplnom rozpore s argumentáciou Komisie, nepovažujem za presvedčivú a táto argumentácia prispela k vzniku neistoty, pokiaľ ide o znaky rozhodnutí, ktorými sa stanovujú ročné príspevky do SRF, a možnosti ich súdneho preskúmania. Dôkazom tejto zložitej situácie ( 32 ), ktorá si vyžaduje naliehavé objasnenie, sú žaloby o neplatnosť, ktoré prejednáva Všeobecný súd, a prax VORKS.

52. Vzhľadom na dôvody, ktoré som opísal vyššie, sa domnievam, že v tomto zmiešanom správnom konaní patrí výhradná rozhodovacia právomoc Jednotnej rade. Práve preto, lebo ide o rozhodnutie orgánu Únie, článok 86 ods. 2 nariadenia o SRM stanovuje, že členské štáty a inštitúcie Únie, ako aj každá fyzická alebo právnická osoba môžu v súlade s článkom 263 ZFEÚ podať na Súdny dvor odvolanie proti rozhodnutiam Jednotnej rady. ( 33 )

53. V rozpore s tým, čo tvrdí Iccrea Banca, na tomto konštatovaní nič nemení zmienka o činnosti vnútroštátnych súdnych orgánov, ktorá sa nachádza v odôvodnení 120 nariadenia o SRM.

54. V tomto odôvodnení je spomenuté preskúmavanie rozhodnutí VORKS v oblastiach, v ktorých im nariadenie o SRM priznáva rozhodovaciu právomoc, vykonávané vnútroštátnymi súdnymi orgánmi. Je to tak v prípade aktov, ktoré vydávajú VORKS v súvislosti s pravidelnými príspevkami do NRF, ktoré musia platiť každý rok menej významné úverové inštitúcie, ktoré nie sú súčasťou JMD ani SRM.

55. S prihliadnutím na závery vyplývajúce z rozsudku Berlusconi a Fininvest, z ktorých vychádzam, teda zastávam názor, že Súdny dvor má výlučnú právomoc preskúmavať zákonnosť rozhodnutí Jednotnej rady a aktov VORKS, ktoré spolupracujú pri tomto zmiešanom správnom konaní.

2. Uplatnenie judikatúry TWD Textilwerke Deggendorf

56. Z judikatúry TWD Textilwerke Deggendorf, nedávno potvrdenej rozsudkom Georgsmarienhütte a i. ( 34 ), vyplýva, že fyzická alebo právnická osoba, ktorá je nesporne aktívne legitimovaná na podanie žaloby o neplatnosť proti rozhodnutiu orgánu Únie, stráca možnosť spochybniť platnosť uvedeného rozhodnutia na vnútroštátnych súdoch v prípade, ak nechala uplynúť dvojmesačnú lehotu bez toho, aby podala žalobu o neplatnosť na Všeobecnom súde. Tým sa chráni právna istota a žaloba o neplatnosť sa uprednostňuje pred návrhom na začatie prejudiciálneho konania týkajúcim sa posúdenia platnosti ako vhodný procesný prostriedok na preskúmanie zákonnosti rozhodnutí orgánov Únie.

57. V konaní týkajúcom sa pravidelných príspevkov do SRF za rok 2016 podala Iccrea Banca na Všeobecnom súde 28. júla 2017 žalobu o neplatnosť proti rozhodnutiu Jednotnej rady SRB/ES/SRF/2016/06 z 15. apríla 2016, ale nenapadla rozhodnutie Jednotnej rady SRB/ES/SRF/2016/13 z 20. mája 2016, ktorým bola vykonaná oprava príspevkov ex ante do SRF za rok 2016.

58. Všeobecný súd vyhlásil uvedenú žalobu za neprípustnú, keďže bola podaná po uplynutí lehoty stanovenej v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ. ( 35 )

59. Podľa môjho názoru je nepopierateľné, že Iccrea Banca bola aktívne legitimovaná na (včasné) podanie tejto žaloby o neplatnosť, lebo uvedená inštitúcia je označená názvom v prílohe rozhodnutia, pričom v tejto prílohe je tiež uvedená výška pravidelných príspevkov do SRF v roku 2016, ktorú musela zaplatiť ( 36 ), čo svedčí o jej priamej a osobnej dotknutosti.

60. Uplatnenie judikatúry TWD Textilwerke Deggendorf preto vedie ku konštatovaniu, že Iccrea Banca stratila možnosť spochybniť platnosť rozhodnutí Jednotnej rady o pravidelných príspevkoch do SRF v roku 2016 na vnútroštátnych súdoch v konaní o žalobe podanej proti oznámeniu týchto rozhodnutí, ktoré uskutočnil VORKS. ( 37 )

61. Tiež mi nie je známy nijaký vnútroštátny akt, ktorým by sa vykonávali rozhodnutia Jednotnej rady, ktorý by Iccrea Banca mohla napadnúť na vnútroštátnych súdoch a ktorý by jej nepriamo umožnil spochybniť platnosť rozhodnutí Jednotnej rady prostredníctvom návrhu na začatie prejudiciálneho konania týkajúceho sa posúdenia platnosti. ( 38 ) Oznámenia dvoch rozhodnutí Jednotnej rady o príspevkoch do SRF z roku 2016 nemožno považovať za napadnuteľné akty Banca d’Italia. V spore vo veci samej sa spochybňuje zákonnosť oznámeného aktu, ale nenamieta sa existencia vád alebo nedostatkov samotného oznámenia.

62. Vyššie uvedené potvrdzuje judikatúra Foto‑Frost ( 39 ), ktorá bráni vnútroštátnemu súdu v tom, aby vyhlásil akt orgánu Únie za neplatný a prijal akékoľvek rozhodnutie, ktoré by odporovalo tomuto aktu alebo bránilo jeho uplatňovaniu ( 40 ). Vnútroštátny súd preto nemôže vyhlásiť rozhodnutia Jednotnej rady o príspevkoch do SRF z roku 2016 za neplatné ani prijať akékoľvek iné opatrenie, ktoré by sťažovalo alebo menilo ich uplatňovanie.

63. V konečnom dôsledku sú prejudiciálne otázky neprípustná v rozsahu, v akom sa týkajú rozhodnutí Jednotnej rady o príspevkoch do SRF v roku 2016, ktoré spoločnosti Iccrea Banca oznámila Banca d’Italia, a treba na ne odpovedať len v súvislosti s rozhodnutiami týkajúcimi sa príspevkov do talianskeho NRF.

C. Vecný rozbor: pravidelné príspevky do fondov na riešenie krízových situácií družstevných úverových inštitúcií

64. Vnútroštátny súd sa pýta, či sa na záväzky, ktoré má banka tzv. „druhého stupňa“ voči ostatným bankám systému DÚB, pri výpočte pravidelných príspevkov do NRF vzťahujú výnimky podľa článku 5 ods. 1, najmä písmen a) a f), delegovaného nariadenia 2015/63.

65. Uvedené ustanovenie stanovuje, že príspevky sa vypočítavajú tak, že sa nezahrnú záväzky v rámci skupiny vyplývajúce z transakcií, do ktorých inštitúcia vstúpila s inštitúciou, ktorá je súčasťou tej istej bankovej skupiny [písmeno a)], a záväzky, ktoré zodpovedajú podporným úverom [písmeno f)]. Vo vzájomne prepojenom systéme DÚB, akým je systém spoločnosti Iccrea Banca, závisí odpoveď od toho, ako sú usporiadané jej vzťahy.

66. Všeobecným pravidlom (článok 103 ods. 2 smernice 2014/59) je, že „príspevok každej inštitúcie zodpovedá pomeru jej záväzkov (s výnimkou vlastných zdrojov) znížených o hodnotu krytých vkladov s celkovým záväzkom (s výnimkou vlastných zdrojov) znížených o hodnotu krytých vkladov všetkých inštitúcií povolených na území daného členského štátu“. V tomto ustanovení sa ďalej uvádza, že „tieto príspevky sa upravia primerane k rizikovému profilu inštitúcií v súlade s kritériami prijatými podľa odseku 7“.

67. Kľúčovým prvkom na stanovenie výšky pravidelného príspevku úverovej inštitúcie do NRF sú teda jej záväzky. Ich výška sa používa pri výpočte tohto príspevku, keďže suma záväzkov inštitúcie odráža riziko, ktoré táto inštitúcia predstavuje pre uvedený NRF. Výška pravidelného príspevku je v zásade výsledkom uplatnenia určitej percentuálnej sadzby na sumu záväzkov každej úverovej inštitúcie, čím sa vyčísli základ príspevku.

68. Toto všeobecné (aritmetické) pravidlo sa však v súlade s článkom 103 ods. 2 in fine smernice 2014/59 upraví pomocou ďalšieho technického faktora, ktorým je rizikový profil inštitúcií.

69. Na základe odseku 7 citovaného článku získala Komisia oprávnenie „prijímať delegované akty v súlade s článkom 115 s cieľom bližšie určiť koncepciu prispôsobovania príspevkov úmerne k rizikovému profilu inštitúcií“. Okrem iných faktorov mohla vziať do úvahy ( 41 )„riziko, ktorému je inštitúcia vystavená, vrátane významu jej obchodných činností, jej podsúvahových expozícií a miery pákového efektu“.

70. Komisia využila toto oprávnenie, keď prijala delegované nariadenie 2015/63, ktoré upravuje metodiku výpočtu príspevkov úverových inštitúcií do NRF a ich úpravy podľa rizikového profilu inštitúcií. V jeho článku 4 sa pripomína, že pravidelné ročné príspevky vypočítavajú VORKS v závislosti od záväzkov úverových inštitúcií upravených podľa ich rizikového profilu a v závislosti od: – ročnej cieľovej úrovne NRF, ktorá musí v roku 2024 dosiahnuť 1 % vkladov, a – priemernej výšky krytých vkladov v predchádzajúcom roku, vypočítavanej každý štvrťrok, všetkých inštitúcií povolených na jeho území.

71. Predmetom článku 5 delegovaného nariadenia 2015/63 je „úprava základného ročného príspevku zohľadňujúca riziko“ a v jeho odseku 1 je stanovené, že príspevky uvedené v článku 103 ods. 2 smernice 2014/59 sa vypočítavajú tak, že sa nezahrnú viaceré druhy záväzkov. Pre túto vec sú relevantné dva z nich: záväzky v rámci skupiny a záväzky spojené s podpornými úvermi.

72. Vnútroštátny súd sa pýta, či záväzky medzi ústrednou inštitúciou a pridruženými DÚB v bankových skupinách de facto, ako je banková skupina spoločnosti Iccrea Banca, možno považovať za záväzky v rámci skupiny. Ak to nie je tak, ešte sa pýta, či na ne možno analogicky uplatniť vylúčenie stanovené pre záväzky súvisiace s podpornými úvermi.

73. Iccrea Banca sa domnieva, že záväzky ústrednej inštitúcie družstevného úverového systému voči jej DÚB sú záväzkami v rámci skupiny alebo – ak to nie je tak – treba ich posudzovať rovnako ako záväzky spojené s podpornými úvermi. Banca d’Italia, Komisia, ako aj španielska a talianska vláda zastávajú opačný názor, s ktorým súhlasím, lebo sa domnievam, že tento názor viac zodpovedá zneniu a účelu článku 5 ods. 1 delegovaného nariadenia 2015/63.

1. Interné záväzky družstevného úverového systému nie sú záväzkami v rámci skupiny

74. Podľa článku 5 ods. 1 písm. a) delegovaného nariadenia 2015/63 sa zo záväzkov použitých pri výpočte pravidelného príspevku vylúčia „záväzky v rámci skupiny vyplývajúce z transakcií, do ktorých inštitúcia vstúpila s inštitúciou, ktorá je súčasťou tej istej skupiny, za predpokladu, že sú splnené všetky tieto podmienky: i) každá inštitúcia je usadená v Únii; ii) každá inštitúcia je v plnej miere zahrnutá do toho istého konsolidovaného dohľadu v súlade s článkami 6 až 17 [nariadenia č. 575/2013] a podlieha primeranému centralizovanému hodnoteniu rizík, ich oceňovaniu a kontrolným postupom a iii) v súčasnosti neexistuje a ani sa nepredpokladá žiadna významná vecná alebo právna prekážka brániaca okamžitému splateniu záväzku, keď tento dosiahne splatnosť“.

75. Vylúčenie záväzkov v rámci skupiny sa teda uplatní len na transakcie medzi inštitúciami tej istej bankovej skupiny.

76. Článok 3 delegovaného nariadenia 2015/63 odkazuje, pokiaľ ide o jeho uplatňovanie, na definície uvedené v smernici 2014/59. V článku 2 ods. 1 bode 26 tejto smernice je skupina vymedzená ako „materská spoločnosť a jej dcérske spoločnosti“ a v bodoch 5 a 6 citovaného ustanovenia sa nachádza odkaz na definície pojmov dcérska spoločnosť a materská spoločnosť uvedené v článku 4 nariadenia č. 575/2013. Tento posledný uvedený článok zasa odkazuje na smernicu 83/349/EHS ( 42 ), ktorá bola zrušená smernicou 2013/34 ( 43 ), v ktorej článku 2 bodoch 9 a 10 je vymedzený tak materský podnik („podnik, ktorý má rozhodujúci vplyv v jednom alebo viacerých dcérskych podnikoch“), ako aj dcérsky podnik („podnik, v ktorom má materský podnik rozhodujúci vplyv, vrátane ktoréhokoľvek dcérskeho podniku konečného materského podniku“).

77. Z týchto krížových odkazov vyplýva, že o bankovú skupinu ide vtedy, keď má materská spoločnosť rozhodujúci vplyv v dcérskych inštitúciách. Rozhodujúci vplyv de iure sa okrem iných aspektov prejavuje vo väčšine hlasovacích práv, v práve vymenúvať alebo odvolávať väčšinu členov správneho, riadiaceho alebo dozorného orgánu iného podniku a vo výkone rozhodujúceho vplyvu v dcérskom podniku na základe zmluvy uzavretej s týmto podnikom alebo na základe ustanovení jeho spoločenskej zmluvy alebo stanov. Vyžaduje sa, aby skupina mala konsolidovanú účtovnú závierku a konsolidovanú správu o hospodárení tejto skupiny, pričom táto povinnosť platí aj vtedy, keď materská spoločnosť vykonáva de facto rozhodujúci vplyv na dcérske spoločnosti. ( 44 )

78. Z informácií, ktoré sú obsiahnuté v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, podľa všetkého nevyplýva, že v dátumoch relevantných v prejednávanej veci Iccrea Banca mala priamo alebo de facto rozhodujúci vplyv v DÚB, s ktorými bola prepojená. ( 45 ) Z tohto predpokladu vychádzajú úvahy, ktoré uvediem nižšie. V každom prípade prináleží vnútroštátnemu súdu posúdiť skutkový stav a vzťahy medzi jednotlivými inštitúciami.

79. Úlohy, ktoré Iccrea Banca vykonáva pre DÚB, s ktorými je prepojená, nesvedčia o tom, že Iccrea Banca ovláda DÚB podobným spôsobom, ako materská spoločnosť ovláda svoje dcérske spoločnosti.

80. Podľa návrhu na začatie prejudiciálneho konania ( 46 ) totiž Iccrea Banca plní len úlohu odborného a finančného „spojovacieho článku“ medzi DÚB a talianskym a zahraničným úverovým systémom. Poskytuje DÚB služby nadnárodnej povahy, platobné služby, služby monetiky a služby vysporiadania a úschovy cenných papierov, ako aj ďalšie služby finančnej povahy, keďže pôsobí ako centrálna banka systému DÚB, pričom riadi aj jeho likviditu. ( 47 )

81. Banca d’Italia však nesúhlasí s tvrdením spoločnosti Iccrea Banca, že bez jej sprostredkovania by DÚB nemohli jednotlivo využívať dlhodobé refinančné operácie ECB (Targeted Long Term Refinancing Operations – TLTRO).

82. Okrem toho medzi kumulatívnymi podmienkami, ktoré musia byť podľa článku 5 ods. 1 splnené na vylúčenie záväzkov v rámci skupiny z výpočtu pravidelných príspevkov do NRF, sa nachádza podmienka, aby inštitúcia bola v plnej miere zahrnutá do toho istého konsolidovaného dohľadu v súlade s článkami 6 až 17 nariadenia č. 575/2013 a podliehala primeranému centralizovanému hodnoteniu rizík, ich oceňovaniu a kontrolným postupom.

83. Z informácií poskytnutých Súdnemu dvoru (ktoré boli potvrdené na pojednávaní) pritom vyplýva, že Iccrea Banca a DÚB, s ktorými spolupracuje, nepodliehajú konsolidovanému dohľadu ako jediná banková skupina v rámci JMD. Nevzťahuje sa na ne ani výnimka z individuálneho dohľadu na základe článku 7 ods. 1 nariadenia č. 575/2013.

84. Podľa tohto posledného uvedeného ustanovenia príslušné orgány nemusia uplatňovať individuálny dohľad na akúkoľvek dcérsku spoločnosť inštitúcie, ak dcérska spoločnosť i inštitúcia podliehajú udeleniu povolenia a dohľadu zo strany príslušného členského štátu a na dcérsku spoločnosť sa vzťahuje dohľad na konsolidovanom základe nad inštitúciou, ktorá je materskou spoločnosťou, a sú splnené prísne podmienky ( 48 ) na zabezpečenie primeraného rozdelenia vlastných zdrojov medzi materskú spoločnosť a dcérsku spoločnosť.

2. Interné záväzky družstevného úverového systému nemožno považovať za záväzky súvisiace s podpornými úvermi

85. V zmysle článku 5 ods. 1 písm. f) delegovaného nariadenia 2015/63 sa zo záväzkov použitých pri výpočte pravidelného príspevku vylúčia „v prípade inštitúcií poskytujúcich podporné úvery záväzky sprostredkovateľskej inštitúcie voči pôvodcovskej alebo inej podpornej banke alebo inej sprostredkovateľskej inštitúcii a záväzky pôvodnej podpornej banky voči jej financujúcim stranám, ak výška týchto záväzkov zodpovedá podporným úverom tejto inštitúcie“.

86. Iccrea Banca zo subjektívneho ani objektívneho hľadiska nespadá pod túto výnimku, lebo: – nie je podpornou bankou, ( 49 ) – neposkytuje podporné úvery na účely článku 3 bodu 28 delegovaného nariadenia 2015/63 na nesúťažnom a neziskovom základe, – je úverovou inštitúciou ovládanou súkromnými akcionármi, a nie štátom alebo talianskou štátnou správou, – nesleduje ciele žiadneho orgánu štátnej správy.

87. Úvery a prevody, ktoré Iccrea Banca uskutočňuje v prospech DÚB, s ktorými je prepojená (tak ako s tretími osobami), teda nezahŕňajú rozvojový prvok alebo prvok týkajúci sa podpory cieľov orgánu štátnej správy ani nemajú podporu takého orgánu.

88. Za týchto podmienok by uplatnenie výnimky stanovenej v článku 5 ods. 1 písm. f) delegovaného nariadenia 2015/63 zvýhodnilo spoločnosť Iccrea Banca pred inými súkromnými bankami a skreslilo hospodársku súťaž.

89. Dodávam, že – ako uvádza talianska vláda – účasť spoločnosti Iccrea Banca na operáciách TLTRO, ktoré realizuje ECB, vôbec nesúvisí s podpornými úvermi: ECB ponúka toto financovanie za trhové úrokové sadzby prostredníctvom súťažných aukcií.

3. Doslovný výklad výnimiek podľa článku 5 ods. 1 delegovaného nariadenia 2015/63

90. Z vyššie uvedeného vyplýva, že na záväzky spoločnosti Iccrea Banca voči DÚB, ktoré sú s ňou prepojené, sa nevzťahujú výnimky stanovené v článku 5 ods. 1 delegovaného nariadenia 2015/63 pre výpočet pravidelných príspevkov do NRF.

91. Vnútroštátny súd a Iccrea Banca však navrhujú možnosť extenzívneho alebo analogického výkladu týchto výnimiek či dokonca vytvorenie novej výnimky prostredníctvom judikatúry, aby sa interné záväzky ústrednej inštitúcie družstevného úverového systému voči inštitúciám, ktoré ho tvoria, nezohľadnili pri výpočte pravidelných príspevkov.

92. Tento návrh nemožno prijať.

93. Tak ako každá výnimka, aj výnimky podľa článku 5 ods. 1 delegovaného nariadenia 2015/63 sa musia vykladať doslovne, aby nedošlo k narušeniu základného všeobecného pravidla.

94. Výnimka týkajúca sa záväzkov v rámci skupiny odráža vzájomnú prepojenosť jednotlivých subjektov skupiny a má zabrániť dvojitému započítaniu expozícií v rámci skupiny. Táto výnimka sa uplatní len za predpokladu, že sú splnené prísne podmienky ( 50 ), ktoré majú zabrániť vylúčeniu záväzkov z výpočtového základu v prípade, že neexistujú záruky, že úverové expozície v rámci skupiny by boli kryté v prípadoch, ak dôjde k zhoršeniu finančnej situácie skupiny ( 51 ).

95. V prípade skupín družstevných úverových inštitúcií, ako je Iccrea Banca a s ňou prepojené DÚB, sa normotvorca Únie domnieval, že neexistujú záruky, že úverové expozície v rámci skupiny by boli kryté, ak dôjde k zhoršeniu finančnej situácie skupiny. Preto sa rozhodol nevylúčiť tento druh záväzkov zo záväzkov používaných pri výpočte pravidelných príspevkov, v dôsledku čoho tieto záväzky neboli zaradené do zoznamu, ktorý sa nachádza v článku 5 ods. 1 delegovaného nariadenia 2015/63.

96. Je logické, že Súdny dvor nemôže zmeniť toto rozhodnutie normotvorcu Únie, pokiaľ nebola napadnutá jeho platnosť, ktorú vnútroštátny súd ani účastníci tohto konania nespochybnili.

IV. Návrh

97. Na základe vyššie uvedeného navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázku, ktorú mu položil Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre región Lazio, Taliansko), takto: 1. Prejudiciálne otázky sú neprípustné v rozsahu, v akom sa týkajú rozhodnutí Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií o príspevkoch do jednotného fondu na riešenie krízových situácií v roku 2016, ktoré Banca d’Italia oznámila spoločnosti Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo. Tieto rozhodnutia možno napadnúť len na Súdnom dvore, pričom vnútroštátne súdne orgány nemajú právomoc zrušiť ich. 2. Čo sa týka rozhodnutí Banca d’Italia o príspevkoch do vnútroštátneho fondu na riešenie krízových situácií, výnimky uvedené v článku 5 ods. 1, najmä písmenách a) a f), delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2015/63 z 21. októbra 2014, ktorým sa dopĺňa smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/59/EÚ, pokiaľ ide o príspevky ex ante do mechanizmov financovania riešenia krízových situácií, sa nevzťahujú na interné záväzky systému družstevných úverových bánk, aký je predmetom prejednávaného sporu. Tieto záväzky sa musia zohľadniť pri výpočte pravidelných príspevkov do spomenutého vnútroštátneho fondu na riešenie krízových situácií.

( 1 ) Jazyk prednesu: španielčina.

( 2 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 15. mája 2014, ktorou sa stanovuje rámec pre ozdravenie a riešenie krízových situácií úverových inštitúcií a investičných spoločností a ktorou sa mení smernica Rady 82/891/EHS a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EÚ, 2012/30/EÚ a 2013/36/EÚ a nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1093/2010 a (EÚ) č. 648/2012 (Ú. v. EÚ L 173, 2014, s. 190).

( 3 ) Návrhy z 26. júna 2019 (ďalej len „návrhy vo veci State Street Bank International“).

( 4 ) Delegované nariadenie Komisie z 21. októbra 2014, ktorým sa dopĺňa smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/59/EÚ, pokiaľ ide o príspevky ex ante do mechanizmov financovania riešenia krízových situácií (Ú. v. EÚ L 11, 2015, s. 44).

( 5 ) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 15. júla 2014, ktorým sa stanovujú jednotné pravidlá a jednotný postup riešenia krízových situácií úverových inštitúcií a určitých investičných spoločností v rámci jednotného mechanizmu riešenia krízových situácií a jednotného fondu na riešenie krízových situácií a ktorým sa mení nariadenie (EÚ) č. 1093/2010 (Ú. v. EÚ L 225, 2014, s. 1; ďalej len „nariadenie o SRM“).

( 6 ) Nariadenie Rady z 19. decembra 2014, ktorým sa bližšie určujú jednotné podmienky uplatňovania nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 806/2014, pokiaľ ide o príspevky ex ante do jednotného fondu na riešenie krízových situácií (Ú. v. EÚ L 15, 2015, s. 1).

( 7 ) Decreto legislativo 16 novembre 2015, n. 180. Attuazione della direttiva 2014/59/UE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 15 maggio 2014, che istituisce un quadro di risanamento e risoluzione degli enti creditizi e delle imprese di investimento e che modifica la direttiva 82/891/CEE del Consiglio, e le direttive 2001/24/ CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE e 2013/36/UE e i regolamenti (UE), n. 1093/2010 e (UE) n. 648/2012, del Parlamento europeo e del Consiglio (GURI č. 267 zo 16. novembra 2015, ďalej len „legislatívny dekrét č. 180/2015“).

( 8 ) Na základe Testo Unico Bancario (jednotný bankový predpis) z roku 1993 sa „Casse Rurali e Artigiane“ (poľnohospodárske a živnostenské banky) zmenili na „Banche di Credito Cooperativo“ (družstevné úverové banky).

( 9 ) Ide o tieto rozhodnutia:

– rozhodnutie č. 1249264/15 z 24. novembra 2015 o úhrade pravidelného príspevku do NRF za rok 2015,

– rozhodnutie č. 1262091/15 z 26. novembra 2015 o úhrade mimoriadneho príspevku do NRF za rok 2015,

– rozhodnutie č. 1547337/16 z 29. decembra 2016, ktorým Banca d’Italia informovala spoločnosť Iccrea Banca o povinnosti uhradiť dve dodatočné ročné platby do NRF v roku 2016 v dôsledku opatrení na riešenie krízových situácií týkajúcich sa spoločností Banca delle Marche s.p.a., Banca Popolare dell’Etruria e del Lazio s.c.p.a., Cassa di Risparmio della Provincia di Chieti s.p.a. a Cassa di Risparmio di Ferrara s.p.a.,

– rozhodnutie č. 333162/17 zo 14. marca 2017 o úhrade dodatočných príspevkov do NRF za rok 2016 vo výške 36687705 eur,

– rozhodnutie č. 334520/17 zo 14. marca 2017 o úhrade doplatku príspevkov za rok 2015 do NRF, ktorý bol spôsobený vrátením platby sprostredkovateľovi, ktorý mal preplatok na príspevkoch do NRF za rok 2015,

– rozhodnutie č. 585821/16 z 3. mája 2016 o úhrade príspevkov do SRF za rok 2016,

– rozhodnutie č. 709417/16 z 27. mája 2016 o oprave príspevkov do SRF za rok 2016 vyžiadaných v predchádzajúcom rozhodnutí.

( 10 ) Tiež sa domáhala pozastavenia účinnosti týchto rozhodnutí, vrátenia súm, ktoré zaplatila bez právneho dôvodu, a náhrady vzniknutej škody.

( 11 ) Tvrdí, že právo podať žalobu je premlčané, že žaloba je neprípustná, lebo nebola doručená aspoň jednej z dotknutých osôb, že nie je pasívne legitimovaná a že žalobkyňa nie je aktívne legitimovaná a nemá záujem na konaní.

( 12 ) Pozri poznámku pod čiarou 9.

( 13 ) Bod 4.1 návrhu na začatie prejudiciálneho konania

( 14 ) Dodatočné príspevky nie sú upravené predpismi Únie a boli zavedené s cieľom doplniť zdroje NRF v prípade, ak sú nedostatočné v dôsledku vykonaných postupov na riešenie krízových situácií. Od roku 2016 ich Banca d’Italia môže vyžadovať na základe článku 1 zákona o stabilite z roku 2016 (Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato, legge di stabilità 2016, GURI č. 302 z 30. decembra 2015) a článku 25 zákonného dekrétu č. 237 z 23. decembra 2016 (Decreto‑legge 23 dicembre 2016, n. 237, recante disposizioni urgenti per la tutela del risparmio nel settore creditizio, GURI č. 299 z 23. decembra 2016), zmeneného na zákon, so zmenami vykonanými zákonom č. 15 zo 17. februára 2017 (GURI č. 43 z 21. februára 2017).

( 15 ) Je logické, že Súdnemu dvoru neprináleží rozhodnúť o ostatných dôvodoch neprípustnosti procesnej povahy uvedených v jednotlivých žalobách proti uvedeným rozhodnutiam Banca d’Italia.

( 16 ) Rozsudok z 19. decembra 2018 (C‑219/17, ďalej len „rozsudok Berlusconi a Fininvest“, EU:C:2018:1023).

( 17 ) Rozsudok z 9. marca 1994 (C‑188/92, ďalej len „rozsudok TWD Textilwerke Deggendorf“, EU:C:1994:90, bod 17).

( 18 ) Rozsudok z 18. decembra 2007, Švédsko/Komisia (C‑64/05 P, EU:C:2007:802, body 93 a 94); a rozsudok Berlusconi a Fininvest, bod 43.

( 19 ) Rozsudok Berlusconi a Fininvest, bod 44. Pozri analogicky rozsudok z 22. októbra 1987, Foto‑Frost (314/85, EU:C:1987:452, bod 17).

( 20 ) Návrhy z 27. júna 2018 (C‑219/17, EU:C:2018:502, body 60 až 63).

( 21 ) Účasť vnútroštátnych orgánov na týchto konaniach je navyše z kvalitatívneho hľadiska menej významná než účasť na konaniach o udelení povolenia na nadobudnutie kvalifikovaných účastí.

( 22 ) Prvým rozhodnutím bol ročný príspevok spoločnosti Iccrea Banca do SRF za rok 2016 stanovený na 18309577 eur a druhým rozhodnutím bol tento príspevok znížený na 18292713 eur.

( 23 ) Niektoré ďalšie spresnenia týkajúce sa spolupráce medzi Jednotnou radou a VORKS sa nachádzajú v Decision of the Plenary Session of the Board SRB/PS/2016/07, of 28 June 2016, establishing the framework for the practical arrangements for the cooperation within the Single Resolution Mechanism between the single Resolution Board and the national resolution authorities, https://srb.europa.eu/sites/srbsite/files/srb_ps_2016_07.pdf.

( 24 ) Pozri informácie na https://srb.europa.eu/en/content/data‑collection.

( 25 ) Rozdiel v porovnaní s konaním o udelení povolenia na nadobudnutie kvalifikovaných účastí v úverových inštitúciách, preskúmaným v rozsudku Berlusconi a Fininvest, je zrejmý, keďže v tomto konaní vnútroštátny orgán (Banca d’Italia) predložil ECB návrh rozhodnutia po predchádzajúcom prípravnom konaní. Preto závery vyplývajúce z rozsudku Berlusconi a Finivest platia a fortiori v prípadoch, ako je prejednávaný prípad.

( 26 ) Odôvodnenie 11 vykonávacieho nariadenia 2015/81.

( 27 ) Pozri údaje na výpočet pravidelných príspevkov do SRF za roky 2016, 2017, 2018 a 2019 na https://srb.europa.eu/en/content/ex‑ante‑contributions‑0.

( 28 ) Vyplýva to z výkladu článkov 50, 53 a 54 nariadenia o SRM vo vzájomnej súvislosti.

( 29 ) Ako sa uvádza na strane 39 jej výročnej správy za rok 2017, Jednotná rada sa usiluje zosúladiť postup VORKS pri výbere príspevkov. V tejto správe sa konštatuje, že Jednotná rada „spolu s [VORKS] pracovali na harmonizácii spôsobu, akým boli inštitúcie informované o výške príspevkov. Výsledkom tohto úsilia sú dva úspechy.

– „Hlavné rozhodnutie o výpočte“ v roku 2017. Toto rozhodnutie bolo zamerané na vysvetlenie metodiky použitej pri výpočte ex ante príspevkov za rok 2017. Transponovalo prípravné akty týkajúce sa výpočtu [Jednotnej rady] v skorších štádiách. [VORKS] zaslali toto rozhodnutie spolu so svojimi oznámeniami všetkým inštitúciám.

– Individuálna „harmonizovaná príloha“ pre každú inštitúciu. Tento dokument poskytol inštitúciám kľúčové vstupné údaje použité pri výpočte, medzné hodnoty výpočtu a konečný príspevok. Bolo vyvinuté v úzkej spolupráci s [VORKS].“

( 30 ) Uznesenie z 19. novembra 2018, Iccrea Banca/Komisia a Jednotná rada (T‑494/17, EU:T:2018:804, bod 26), a tri uznesenia z toho istého dňa vo veciach T‑661/16, Credito Fondiario/Jednotná rada, neuverejnené, EU:T:2018:806; T‑14/17, Landesbank Baden‑Würtemberg/Jednotná rada, neuverejnené, EU:T:2018:812, a T‑42/17, VR‑Bank Rheing‑Sieg/Jednotná rada, neuverejnené, EU:T:2018:813. Všeobecný súd nemusel v žiadnom z nich rozhodnúť o stanovisku Jednotnej rady, lebo žaloby o neplatnosť proti rozhodnutiam týkajúcim sa príspevkov do SRF za rok 2016 boli podané oneskorene.

( 31 ) Domnievam sa, že na základe článku 67 ods. 4 nariadenia o SRM, ktorý oprávňuje VORKS, aby vybrali ročné príspevky a previedli ich do SRF, nemožno tvrdiť, že VORKS môžu určovať ročné príspevky do SRF. VORKS sú oprávnené vybrať sumy stanovené Jednotnou radou, za zákonnosť ktorých zodpovedá Jednotná rada, a nie samotné VORKS. Jednotlivé úkony pri postupe výberu, ktoré sú obmedzené na konanie pred týmito orgánmi, však možno napadnúť žalobou na vnútroštátnych súdoch.

( 32 ) Napríklad španielsky VORKS, nazvaný Fondo de Reestructuración Ordenada Bancaria (ďalej len „FROB“), vo svojom oznámení určenom družstevnej úverovej inštitúcii podobnej spoločnosti Iccrea Banca uviedol, že rozhodnutia Jednotnej rady o príspevkoch do SRF za rok 2016 môže napadnúť žalobou na Všeobecnom súde. Uvedená inštitúcia podala žalobu o neplatnosť, ktorú ešte stále prejednáva Všeobecný súd (vec T‑323/16, Banco Cooperativo Español/Jednotná rada).

( 33 ) Obsah odôvodnenia 120 som citoval v bode 6 týchto návrhov. V odôvodnení 120 nariadenia o SRM je pripomenuté, že „Súdny dvor má v súlade s článkom 263 ZFEÚ právomoc preskúmavať zákonnosť rozhodnutí prijatých Jednotnou radou, Radou a Komisiou, ako aj určovať ich mimozmluvnú zodpovednosť“.

( 34 ) Rozsudok TWD Textilwerke Deggendorf, bod 17, a rozsudok z 25. júla 2018, Georgsmarienhütte a i. (C‑135/16, EU:C:2018:582, bod 14).

( 35 ) Podľa uznesenia z 19. novembra 2018, Iccrea Banca/Komisia a Jednotná rada (T‑494/17, EU:T:2018:804), sa Iccrea Banca dozvedela o rozhodnutí Jednotnej rady listom Banca d’Italia z 3. mája 2016, ktorý dostala v ten istý deň, v ktorom jej bolo oznámené, že Jednotná rada vykonala výpočet jej príspevku ex ante do SRF na rok 2016, a bola jej oznámená výška splatnej sumy, ale žalobu na Všeobecnom súde podala až viac ako rok potom. Pozri body 35 a 36 uvedeného uznesenia.

( 36 ) Tomuto záveru nebráni skutočnosť, že Jednotná rada tvrdila, že vnútroštátne súdy majú právomoc preskúmavať zákonnosť rozhodnutí o pravidelných príspevkoch do SRF.

( 37 ) „Pri možnosti právneho subjektu dovolávať sa v rámci žaloby podanej na vnútroštátnom súde neplatnosti ustanovení obsiahnutých v akte Únie, ktorý je podkladom pre prijatie vnútroštátneho rozhodnutia vzťahujúceho sa na daný subjekt, sa predpokladá, že buď podal v stanovenej lehote aj žalobu o neplatnosť tohto aktu Únie podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, alebo tak neurobil, lebo nepochybne nemá právo podať takúto žalobu“ (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. februára 2011, Bolton Alimentari, C‑494/09, EU:C:2011:87, body 22 a 23; z 28. marca 2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 67, a z 25. júla 2018, Georgsmarienhütte a i., C‑135/16, EU:C:2018:582, bod 17).

( 38 ) „Potreba, aby fyzická alebo právnická osoba na účely napadnutia legality aktu Únie za predpokladu, že má nepochybne aktívnu legitimáciu v zmysle článku 263 ZFEÚ štvrtého odseku, podala žalobu o neplatnosť podľa tohto článku, nemá vplyv na možnosť priznanú danej osobe napadnúť legalitu vnútroštátnych aktov vydaných na vykonanie tohto aktu na príslušných vnútroštátnych súdoch“ (rozsudok z 25. júla 2018, Georgsmarienhütte a i., C‑135/16, EU:C:2018:582, bod 22).

( 39 ) Rozsudok z 22. októbra 1987 (314/85, EU:C:1987:452, body 15 až 18). Pozri tiež rozsudky zo 6. októbra 2015, Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650, bod 62), a z 28. marca 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, body 78 a 79).

( 40 ) V tom istom zmysle, „keď vnútroštátne súdy rozhodujú o dohodách, rozhodnutiach alebo postupoch podľa článku 101 ZFEÚ, ktoré už sú predmetom rozhodnutia Komisie, nemôžu prijať rozhodnutia, ktoré by boli v rozpore s rozhodnutím prijatým Komisiou“. „Táto zásada platí takisto v prípade, ak vnútroštátne súdy rozhodujú o žalobe o náhradu škody, ktorá bola spôsobená v dôsledku kartelovej dohody alebo postupu, ktorého rozpor s článkom 101 ZFEÚ bol konštatovaný rozhodnutím tejto inštitúcie“ (rozsudky zo 14. septembra 2000, Masterfoods a HB, C‑344/98, EU:C:2000:689, bod 52; a zo 6. novembra 2012, Otis a i., C‑199/11, EU:C:2012:684, body 50 a 51).

( 41 ) V rámci ostatných faktorov možno zohľadniť: „b) stabilitu a rôznorodosť zdrojov financovania spoločnosti a nezaťažených vysoko likvidných aktív; c) finančnú situáciu inštitúcie; d) pravdepodobnosť, že sa začne riešiť krízová situácia inštitúcie; e) rozsah, v ktorom inštitúcia predtým využívala mimoriadnu verejnú finančnú podporu; f) komplexnosť štruktúry inštitúcie a riešiteľnosť jej krízovej situácie; g) význam inštitúcie pre stabilitu finančného systému alebo hospodárstva jedného či viacerých členských štátov alebo Únie; h) skutočnosť, že inštitúcia je súčasťou IPS [systém inštitucionálneho zabezpečenia]“.

( 42 ) Siedma smernica Rady z 13. júna 1983 o konsolidovaných účtovných závierkach, vychádzajúca z článku 54 ods. 3 písm. g) zmluvy (Ú. v. ES L 193, 1983, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 58).

( 43 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. júna 2013 o ročných účtovných závierkach, konsolidovaných účtovných závierkach a súvisiacich správach určitých druhov podnikov, ktorou sa mení smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/43/ES a zrušujú smernice Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS (Ú. v. EÚ L 182, 2013, s. 19).

( 44 ) Pozri článok 22 ods. 1 a 2 smernice 2013/34.

( 45 ) Na pojednávaní Banca d’Italia uviedla, že DÚB nemohli byť v Taliansku súčasťou bankových skupín až do legislatívnej reformy, ktorá nadobudla účinnosť v roku 2019, keď Iccrea Banca a viaceré DÚB vytvorili bankovú skupinu, ktorú ako takú povolila ECB.

( 46 ) Bod 3.1 návrhu na začatie prejudiciálneho konania.

( 47 ) Iccrea Banca najmä ponúka DÚB za úverovú linku zabezpečenú cennými papiermi súbor služieb umožňujúcich štruktúrovaný prístup k financovaniu (cash pooling) z ECB aj na trhu. Ponúka teda každej DÚB možnosť realizovať refinančné operácie s ECB alebo vstúpiť na finančné trhy.

( 48 ) Sú to tieto podmienky:

„a) v súčasnosti neexistuje a ani sa nepredpokladá žiadna významná vecná alebo právna prekážka brániaca okamžitému prevodu vlastných zdrojov alebo splateniu záväzkov materskou spoločnosťou;

b) materská spoločnosť buď vyhovie príslušnému orgánu, pokiaľ ide o obozretné riadenie dcérskej spoločnosti, a vyhlási so súhlasom príslušného orgánu, že ručí za prísľuby, ktoré urobila dcérska spoločnosť, alebo riziká v dcérskej spoločnosti majú len zanedbateľný význam;

c) postupy hodnotenia, merania a kontroly rizika materskej spoločnosti sa vzťahujú aj na dcérsku spoločnosť;

d) materská spoločnosť má podiel viac ako 50 % na hlasovacích právach spojených s podielmi na základnom imaní dcérskej spoločnosti a/alebo má právo vymenovať alebo odvolať väčšinu členov riadiaceho orgánu dcérskej spoločnosti.“

( 49 ) Podľa článku 3 bodu 27 delegovaného nariadenia 2015/63 podporná banka je „akýkoľvek podnik alebo subjekt zriadený ústrednou alebo regionálnou štátnou správou členského štátu, ktorý poskytuje podporné úvery na nesúťažnom a neziskovom základe s cieľom podporiť ciele verejnej politiky danej štátnej správy za predpokladu, že táto štátna správa má povinnosť chrániť hospodársky základ podniku alebo subjektu a udržiavať ich životaschopnosť počas celej doby ich existencie, alebo že najmenej 90 % jej pôvodných finančných prostriedkov alebo podporných úverov, ktoré poskytuje, je priamo alebo nepriamo zaručených danou štátnou správou“.

( 50 ) Každý subjekt skupiny musí byť usadený v Únii, byť v plnej miere zahrnutý do toho istého konsolidovaného dohľadu a podliehať primeranému centralizovanému hodnoteniu rizík, ich oceňovaniu a kontrolným postupom, pričom navyše nesmie existovať žiadna významná vecná alebo právna prekážka brániaca okamžitému splateniu záväzku, keď tento dosiahne splatnosť.

( 51 ) Pozri odôvodnenia 8 a 9 delegovaného nariadenia 2015/63.