Z toho vyplýva, že inštitúcia, ktorej bola podaná žiadosť o zverejnenie dokumentu, musí predtým, ako zamietne prístup k dokumentu pochádzajúcemu z členského štátu, preskúmať, či tento členský štát založil svoju námietku na hmotnoprávnych výnimkách stanovených v článku 4 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1049/2001 a či v tejto súvislosti riadne odôvodnil svoje stanovisko. V rámci procesu prijímania rozhodnutia o odmietnutí prístupu sa táto inštitúcia musí ubezpečiť o existencii takéhoto odôvodnenia a uviesť ho v rozhodnutí prijatom v tomto konaní. Naopak, povinnosťou inštitúcie rozhodujúcej o žiadosti o prístup k dokumentu nie je vyčerpávajúcim spôsobom posúdiť zamietavé rozhodnutie dotknutého členského štátu formou kontroly, ktorá by išla nad rámec overenia samotnej existencie odôvodnenia odkazujúceho na výnimky uvedené v článku 4 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1049/2001. V tejto súvislosti platí, že preskúmanie zo strany inštitúcie nespočíva v určení, či odôvodnenie uvedené dotknutým členským štátom je nepochybne nesprávne, ale v určení, či vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci a uplatniteľné právne normy môžu dôvody uvedené členským štátom na podporu jeho námietky na prvý pohľad odôvodniť takéto zamietnutie, a teda či tieto dôvody umožňujú uvedenej inštitúcii prebrať zodpovednosť, ktorú jej priznáva článok 8 nariadenia č. 1049/2001. Okrem toho nejde o to, aby inštitúcia presadila vlastný názor alebo vlastným posúdením nahradila posúdenie dotknutého členského štátu, ale aby sa vyhla prijatiu rozhodnutia, ktoré nepovažuje za obhájiteľné. Inštitúcia ako pôvodca rozhodnutia o prístupe alebo zamietnutí je totiž zodpovedná za jeho zákonnosť.

Takýmto dokumentom nie sú oznámenia členského štátu zaslané Komisii v rámci oznámenia návrhu technického predpisu podľa článku 8 ods. 1 smernice 98/34 o postupe pri poskytovaní informácií v oblasti technických noriem a predpisov, keďže takéto dokumenty nepredstavujú ani vyjadrenia a ani podania predložené v rámci súdneho konania a vo všeobecnom zmysle neboli vypracované na účely konkrétneho súdneho konania. Pokiaľ ide v tejto súvislosti o tvrdenie, že členský štát musel brať do úvahy, že počas istého obdobia existuje riziko začatia konania o nesplnení povinnosti týkajúceho sa textu prijatého v dôsledku postupu upraveného v smernici 98/34, pričom Komisia navyše neprijala formálne rozhodnutie o ukončení konania, začatie predsúdnej fázy konania o nesplnenie povinnosti nie je rozumne predvídateľné a je čisto hypotetické, pokiaľ dokumenty, ktorých zverejnenie sa požaduje, neviedli viac ako deväť mesiacov po prijatí dotknutého technického predpisu k tomu, že by Komisia zaslala formálnu výzvu podľa článku 258 prvého odseku ZFEÚ.

Cieľom výnimky uvedenej v článku 4 ods. 2 tretej zarážke nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie nie je ochrana vyšetrovania ako takého, ale ochrana účelu takéhoto vyšetrovania. Táto výnimka sa totiž uplatní len vtedy, ak sprístupnenie predmetných dokumentov môže ohroziť dovŕšenie týchto aktivít. Je pravda, že na jednotlivé úkony vyšetrovania alebo inšpekcie sa môže naďalej vzťahovať výnimka vyplývajúca z ochrany inšpekcií, vyšetrovania a kontroly, pokiaľ vyšetrovanie alebo inšpekcia pokračujú, a to aj vtedy, ak sa konkrétne vyšetrovanie alebo inšpekcia vedúce k správe, ktorej sprístupnenie sa žiada, skončili. Pripustiť, že na všetky dokumenty, ktoré majú súvis s inšpekciami, vyšetrovaním alebo kontrolou, sa vzťahuje uvedená výnimka až dovtedy, kým nie sú prijaté opatrenia, ktoré majú nadväzovať na takéto konania, by však znamenalo podmieniť prístup k uvedeným dokumentom neistou, budúcou a prípadne v čase vzdialenou udalosťou, ktorá závisí od rýchlosti a usilovnosti jednotlivých orgánov. Takéto riešenie by bolo v rozpore s cieľom, ktorým je zabezpečenie prístupu verejnosti k dokumentom inštitúcií, aby sa občanom poskytla možnosť efektívnejšie kontrolovať zákonnosť výkonu verejnej moci.

Preto je potrebné zamietnuť tvrdenie, že by postačovalo dokumenty, ktoré zaslal členský štát Komisii podľa smernice 98/34 o postupe pri poskytovaní informácií v oblasti technických noriem a predpisov, nezverejňovať počas istého obdobia po skončení vyšetrovania, teda dovtedy, kým existuje rozumne predvídateľné riziko, že členský štát a Komisia môžu potrebovať voľný priestor na nerušenú diskusiu s cieľom vyriešiť spor týkajúci sa súladu ustanovenia vnútroštátneho práva s právom Únie.

(pozri body 83, 85 – 89)