ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27.

Podľa článku 10 prvého odseku písm. a) protokolu musí mať člen Európskeho parlamentu možnosť požívať na území svojho vlastného štátu rovnaké výsady, aké požívajú členovia parlamentu daného štátu. To je požiadavka striktnej rovnosti. Predpokladajme teraz, že v niektorom členskom štáte platí ustanovenie vnútroštátneho práva, podľa ktorého, ak národný parlament vyjadril názor, že na určité vyhlásenie poslanca sa vzťahuje výsada, vnútroštátne súdy musia buď súhlasiť s názorom parlamentu, alebo postúpiť spor vyššiemu súdu, ako napríklad ústavnému či najvyššiemu súdu. Člen Európskeho parlamentu z tohto štátu je oprávnený na rovnaké zaobchádzanie. To znamená, že ak Európsky parlament vyjadril svoj názor na jeho prípad, vnútroštátne súdy buď s ním môžu súhlasiť, alebo by sa mali obrátiť na Súdny dvor. Právnym základom pre takú povinnosť je článok 10 prvý odsek písm. a) protokolu, ktorý vyžaduje striktnú rovnosť medzi výsadami priznanými poslancom národných parlamentov a výsadami priznanými členom Európskeho parlamentu na území ich vlastného štátu. ( 9 ) Preto by si mal vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje v spore proti európskemu poslancovi, klásť v prvom rade otázku, aká by bola jeho povinnosť podľa vnútroštátneho práva, ak by dotknutá osoba nebola poslancom Európskeho parlamentu, ale národného parlamentu. Ak by túto otázku posúdil tak, že by mohol vo veci samej rozhodnúť v rozpore s názorom národného parlamentu, tak by ju mohol posúdiť rovnako aj vo vzťahu k názoru Európskeho parlamentu, ale mal by vážne zvážiť, či by nebolo vhodné sa s vecou obrátiť na Súdny dvor. Ak by však vnútroštátny súd buď musel súhlasiť so stanoviskom národného parlamentu, alebo by mal postúpiť vec vyššiemu súdu, analogicky by bol povinný buď súhlasiť so stanoviskom Európskeho parlamentu, alebo podať návrh na začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor. Takto bude členom Európskeho parlamentu poskytnutá presne rovnaká imunita, akú požívajú poslanci národného parlamentu. Vnútroštátnemu súdu však, samozrejme, prináleží vykladať vnútroštátne právo a stanoviť, čo sa podľa neho vyžaduje.
40.

Ak by zákonodarca mohol založiť opatrenia spolupráce s rozvojovými krajinami, keď nesledujú ciele podľa článku 177 ES, na článku 181a ES, tak by došlo v konečnom dôsledku k obídeniu záväzných cieľov upravených v článku 177 ES. Zákonodarca by potom mohol hospodársku spoluprácu s rozvojovými krajinami realizovať bez zohľadnenia cieľov uvedených v článku 177 ES. ( 12 ) To by bolo v rozpore so systematikou Zmluvy. Aby sa zabránilo obchádzaniu článku 177 ES, je potrebné vychádzať z toho, že opatrenia voči rozvojovým krajinám sa nesmú opierať o článok 181a ES. ( 13 )
42.

Okrem toho len samotné uvedenie telefónneho čísla na webovej stránke by nezaručovalo priamu a efektívnu komunikáciu, na ktorú odkazuje smernica, pretože takúto komunikáciu je možné dosiahnuť iba prostredníctvom „telefonického centra“ („call center“ v podnikateľskom žargóne). Tieto systémy telefonického poskytovania informácií sú pre podnik veľmi nákladné ( 13 ), čo by sa negatívne premietlo do cien a ohrozilo by to životaschopnosť obchodu na internete pre malé spoločnosti, ktoré sú často najväčším prínosom v oblasti inovácie a dynamiky hospodárstva.
39.

Naopak, obete trestných činov v postavení žalobcov majú požívať osobitnú ochranu. Túto funkciu majú spravidla preto, že verejné orgány činné v trestnom konaní odmietajú podať obžalobu. V tejto situácii by zákaz vypovedať predstavoval dodatočnú nevýhodu: Obeť by musela viesť konanie sama bez podpory zo strany verejného orgánu činného v trestnom konaní a súčasne by jej bolo odňaté právo predložiť dôležitý dôkaz. Vnútroštátny súd a Komisia sa preto právom obávajú, že subsidiárna súkromná obžaloba v trestnom konaní by mohla len ťažko, prípadne nemohla vôbec, viesť k úspechu, ak by žalujúca obeť nemohla vypovedať.
44.

Podľa článku 20 ods. 1 druhej časti vety smernice však musí byť ustanovenie o prístupe tretích strán do sústavy uplatňované objektívne a bez diskriminácie voči niektorým užívateľom sústavy. To nevylučuje, že niektorí zákazníci majú priamy prístup do prenosovej sústavy (napr. prevádzkovatelia distribučnej sústavy alebo niektorí veľkí zákazníci), pričom iní majú len nepriamy prístup do prenosovej sústavy cez distribučnú sústavu. Pri umožňovaní priameho prístupu do prenosovej alebo do distribučnej sústavy príslušný prevádzkovateľ sústavy len nesmie svojvoľne diferencovať, ale musí postupovať podľa objektívnych kritérií, ako je množstvo alebo charakter odberu.
155.

Takto by záporné rozhodnutie Komisie mohlo iste viesť k vzniku situácie, v ktorej by musela byť parafiškálna daň z rozhlasovej a televíznej reklamy vrátená platiteľom, ktorí ju zaplatili, zatiaľ čo príjemcovia pomoci by si mohli z dôvodov súvisiacich s legitímnou dôverou ponechať pomoc, ktorá im bola vyplatená počas obdobia od roku 1998 do roku 2002. Do určitej miery by došlo k zrušeniu záväzného vzťahu určenia medzi parafiškálnou daňou z rozhlasovej a televíznej reklamy a pomocou financovanou príjmami z tejto dane. Takejto situácii sa však nedá vyhnúť, ak chceme na jednej strane chrániť legitímnu dôveru, ktorá patrí príjemcom pomoci, a na druhej strane, zabrániť zásahom do účinnej právnej ochrany platiteľov dane. Práve členský štát, ktorý upravil svoj systém pomoci tak, aby bol medzi daňou a pomocou financovanou prostredníctvom príjmov z tohto dane záväzný vzťah určenia, znáša riziko nezlučiteľnosti so spoločným trhom; pričom toto riziko nesmie byť prenesené na platiteľov dane alebo na príjemcov pomoci.
(37)

keďže spracovanie osobných údajov na účely žurnalistiky alebo na účely literárneho alebo umeleckého stvárnenia, najmä v audiovizuálnej oblasti, by malo oprávňovať k výnimkám z požiadaviek vyplývajúcich z určitých nariadení tejto smernice do tej miery, ako je to nutné pre zladenie základných práv jednotlivcov so slobodou informácií a najmä s právom získavať a odovzdávať informácie, ako to zaručuje najmä článok 10 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd; keďže členské štáty by preto mali stanoviť výnimky a odchýlky nutné pre rovnováhu medzi základnými právami, pokiaľ ide o všeobecné opatrenia k zákonnosti spracovania údajov, opatrenia na prenos údajov do tretích krajín a kompetenciu dozorného úradu; keďže nemalo by to viesť členské štáty k tomu, aby určovali výnimky z opatrení na zaistenie bezpečnosti spracovania; keďže, aspoň dozorný úrad, zodpovedný za tento sektor, by mal byť tiež vybavený určitými právomocami ex post, t. j. právom uverejňovať pravidelnú správu, alebo právom predkladať záležitosti súdnym orgánom;“
3.

Usmernenia Komisie k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO ( 5 ) (ďalej len „usmernenia“) stanovujú spôsob určenia výšky takých pokút. Podľa bodu 5 písm. c) usmernení „v prípadoch združení podnikov by mali byť rozhodnutia v najväčšej možnej miere adresované a pokuty uvalené na jednotlivé podniky patriace do daného združenia. Tam, kde to nie je možné (napr. kde existuje niekoľko tisíc pridružených podnikov)… by mala byť uvalená celková pokuta na združenie, vypočítaná podľa princípov naznačených vyššie, no ekvivalentná súčtu individuálnych pokút, ktoré by mohli byť uvalené na každého z členov združenia“.
19.

Žalobcovia teda patria do troch kategórií: — tí, ktorí by boli pred 1. májom 2004 vymenovaní do platovej triedy A 7 (so základným nástupným platom 4815,59 eura mesačne), ktorá by potom bola premenovaná na platovú triedu A*8 s platom zachovaným na tej istej úrovni, ale ktorí boli v skutočnosti po 1. máji 2004 vymenovaní do platovej triedy A*6 (so základným nástupným platom 4311,55 eura mesačne), — tí, ktorí by boli pred 1. májom 2004 vymenovaní do platovej triedy A 8 (so základným nástupným platom 4258,95 eura mesačne), ktorá by potom bola premenovaná na platovú triedu A*7 s platom zachovaným na tej istej úrovni, ale ktorí boli v skutočnosti po 1. máji 2004 vymenovaní do platovej triedy A*5 (so základným nástupným platom 3810,69 eura mesačne), — tí, ktorí by boli pred 1. májom 2004 vymenovaní do platovej triedy B 5 (so základným nástupným platom 3143,24 eura mesačne), ktorá by potom bola premenovaná na platovú triedu B*5 s platom zachovaným na tej istej úrovni, ale ktorí boli v skutočnosti po 1. máji 2004 vymenovaní do platovej triedy B*3 (so základným nástupným platom 2976,76 eura mesačne). ( 14 )
10.

Vnútroštátny súd sa však pýta na to, či s právom Spoločenstva je zlučiteľné uvedené ústavné ustanovenie, ktoré umožňuje vylúčiť z verejného obstarávania zhotoviteľa verejných prác z dôvodu, že jeho hlavnému akcionárovi sa nepodarilo vyvrátiť domnienku, že vzhľadom na to, že je príbuzný vlastníka, spoločníka, hlavného akcionára alebo vedúceho pracovníka mediálnej spoločnosti, vystupuje ako prostredník tejto spoločnosti, a nie na svoj vlastný účet. Zdá sa totiž, že zoznam dôvodov vylúčenia uvedených v článku 24 smernice 93/37 je taxatívny a v dôsledku toho vylučuje doplnenie takých dôvodov vylúčenia, aké sú uvedené v článku 14 ods. 9 gréckej ústavy. Aj za predpokladu, že smernica 93/37 v tejto súvislosti uskutočnila len čiastočnú harmonizáciu, súlad dodatočných prípadov vylúčenia stanovených členským štátom s právom Spoločenstva by bol podmienený sledovaním cieľa vo všeobecnom záujme, ktorý je zlučiteľný s právom Spoločenstva, a dodržiavaním zásady proporcionality. Nakoniec v prípade, ak by Súdny dvor považoval zoznam dôvodov vylúčenia uvedených v článku 24 uvedenej smernice za taxatívny, sa vnútroštátny súd pýta, či zákaz, ktorý by bolo potrebné z toho vyvodiť, týkajúci sa zavedenia systému nezlučiteľnosti odvetvia mediálnej činnosti s odvetvím verejných zmlúv, nie je v rozpore so zásadami súvisiacimi s ochranou riadneho fungovania demokratického režimu, s dodržiavaním transparentnosti pri uzatváraní verejných zmlúv a zásadou slobodnej a lojálnej hospodárskej súťaže, ako aj so zásadou subsidiarity.
19.

Holandská vláda vo svojom písomnom vyjadrení tvrdila, že účelom oslobodenia od dane je zabrániť tomu, aby služby, ktoré poskytuje skupina svojim členom, boli zaťažené DPH, pokiaľ by rovnaké služby takúto záťaž nemali, ak by boli poskytované interne každým jednotlivým členom. ( 11 ) Holandská vláda tvrdí, že pokiaľ sa služba poskytuje jednému členovi, je porovnateľná s plnením na voľnom trhu, kde má poskytovateľ určitý odstup od príjemcu, a nemala by mať nárok na takéto zaobchádzanie.
105.

Na základe vykonaných úvah navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky, ktoré mu položil Tribunal d’instance du VIIe arrondissement de Paris, takto: 1. Funkcia kopírovania takých multifunkčných prístrojov, aké sú opísané v tomto konaní, predstavuje „špeciálnu funkciu, inú ako spracovanie údajov“ v zmysle poznámky 5 E ku kapitole 84 kombinovanej nomenklatúry. 2. Existencia tejto špeciálnej funkcie vylučuje možnosť zaradenia pod výrobky informačných technológií kapitoly 84 v zmysle jej poznámky 5 E len vtedy, keď je táto funkcia jedinou, ktorú vykonáva prístroj, ktorý sa má zaradiť. 3. V rámci kombinovanej nomenklatúry 2006 sa zaradenie multifunkčných prístrojov vykonávajúcich funkcie tlače, skenovania a kopírovania má vykonať na základe všeobecného pravidla č. 3. Pokiaľ je možné určiť jedinú prevládajúcu funkciu alebo súbor prevládajúcich funkcií, ktoré patria do rovnakej triedy alebo rovnakej kapitoly kombinovanej nomenklatúry, zaradenie sa má vykonať na základe písmena b) uvedeného všeobecného pravidla, pričom sa majú prípadne uplatniť poznámky, ktoré sa vzťahujú na príslušnú triedu alebo kapitolu. V opačnom prípade sa má uplatniť písmeno c). 4. Také multifunkčné prístroje, aké sú predmetom tohto konania, sa majú zaradiť do položky 847160 kombinovanej nomenklatúry 2006. 5. Skúmanie položenej otázky nepreukázalo žiadnu skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť platnosť nariadenia Komisie (ES) č. 400/2006 z 8. marca 2006 týkajúceho sa zatriedenia určitých druhov tovaru do kombinovanej nomenklatúry.
64.

Komisia sa na základe oznámenia 2005 domnieva, že v tomto konaní by paušálna pokuta mala byť vypočítaná ako súčin základnej sumy 200 eur a koeficientu 10 (za závažnosť) a koeficientu 21,83 (za platobnú schopnosť), čo predstavuje sumu 43660 eur za každý deň omeškania s vyhovením rozsudku vo veci C-419/03 odo dňa vyhlásenia uvedeného rozsudku do dňa, keď sa rozsudku vo veci C-419/03 v plnom rozsahu vyhovie alebo do dňa, keď bude vyhlásený rozsudok v tomto konaní. Komisia ďalej tvrdí, že Francúzska republika s ňou počas konania pred podaním žaloby nespolupracovala a poukazuje na to, že tento členský štát nerešpektoval ani vlastný kalendár s termínmi na prebratie smernice 2001/18, ktorý si sám vypracoval po vydaní odôvodneného stanoviska v tejto veci. Komisia zdôrazňuje, že nesplnenie povinnosti Francúzskej republiky malo dlhotrvajúci charakter, keďže smernica 2001/18 mala byť prebratá do 17. októbra 2002. Skutočne, ani po štyroch rokoch od tohto dátumu Francúzska republika neprijala žiadne právne predpisy, aby vyhovela rozsudku Súdneho dvora vo veci C-419/03, s výnimkou dekrétu č. 2005-51, ktorý má len okrajový význam. Komisia tvrdí, že nesplnenie povinnosti zo strany Francúzskej republiky vyvolalo v tejto citlivej oblasti značnú právnu neistotu. Zdôrazňuje aj dôležitosť smernice 2001/18, ktorej cieľom je chrániť ľudské zdravie a životné prostredie a podporovať rozvoj biotechnológií a voľný pohyb GMO. Komisia okrem toho tvrdí, že Francúzska republika už v minulosti viackrát neprebrala v plnom rozsahu právne predpisy Spoločenstva v oblasti GMO. V tejto súvislosti Komisia uvádza, že vo veciach C-296/01 ( 31 ) a C-429/01 ( 32 ) Súdny dvor rozhodol, že Francúzska republika neprebrala niektoré ustanovenia smernice 90/220 a smernice Rady 90/219/EHS. ( 33 ) Okrem toho Komisia následne podala žalobu podľa článku 228 ES zato, že Francúzska republika nevyhovela rozsudku vo veci C-429/01. Túto žalobu, zaregistrovanú pod spisovou značkou C-79/06, neskôr stiahla, keď Francúzska republika vyhovela rozsudku Súdneho dvora vo veci C-429/01. ( 34 )
103.

Okrem toho voľba Súdu prvého stupňa vynechať preskúmanie všetkých ostatných odvolacích dôvodov, ktoré mu navrhla žalujúca strana, má za následok, že ak by Komisia prijala nové rozhodnutie a zmenila by len tú časť, ktorá sa týka výpočtu úrokov, Département du Loiret by musel znovu napadnúť toto rozhodnutie na Súde prvého stupňa s predložením ďalších dôvodov, ktoré síce už boli uvedené, ale neboli preskúmané. Odhliadnuc od možných problémov s prípustnosťou tejto žaloby, zdá sa mi zrejmé, že by to bolo v rozpore so zásadou hospodárnosti konania, ktorá má o to väčší význam v prípadoch, akým je aj prejednávaná vec, ktoré sa týkajú udalostí vzniknutých pred dvadsiatimi rokmi.
34.

Týmto tvrdením nie som presvedčená. Znamenalo by to, že daňové dôsledky každej transakcie by záviseli od: a) daňového režimu členského štátu nadobúdajúcej spoločnosti a b) osobitnej dohody medzi zmluvnými stranami (ktorá by pravdepodobne odrážala ich negociačnú silu v danom čase). Nebolo by to len v rozpore so znením smernice, ale zároveň by to oslabovalo právnu istotu, ktorú smernica poskytuje. Znenie článku 8 ods. 1 je navyše vyčerpávajúce a bezpodmienečné. Odloženie dane podľa neho nie je závislé od úpravy daňového režimu členského štátu, v ktorom sa nadobúdajúca spoločnosť nachádza, alebo od dohody zmluvných strán.
41.

Čo sa týka posledného uvedeného mechanizmu, je pravda, že odpočítateľnosť dane na vstupe je výslovnou podmienkou iba na uplatnenie článku 5 ods. 6 alebo článku 6 ods. 2 písm. a), ale domnievam sa, že je nevyhnutne implicitnou v článku 6 ods. 2 písm. b). Nie je tam výslovne uvedená v zásade preto, že ustanovenie odkazuje hlavne na služby poskytované zamestnancami a náklady na zamestnancov (vo forme mzdy) nie sú predmetom DPH. Pokiaľ však má byť komplexné poskytnutie klasifikované ako poskytovanie služieb ( 17 ), použitý tovar je spravidla predmetom DPH. A základom dane pri poskytovaní všetkých služieb uvedených v článku 6 ods. 2 sú „úplné náklady na služby poskytované osobou podliehajúcou dani [vynaložené zdaniteľnou osobou — neoficiálny preklad]“ [článok 11A ods. 1 písm. c)]. Pokiaľ by sa do tohto základu dane zahrnula výška výdavkov na plnenia, z ktorých nebola daň na vstupe odpočítateľná, bolo by to v rozpore nielen so systémom článku 5 ods. 6 a článku 6 ods. 2 ako celkom, ale tiež so základnou zásadou neutrality DPH pre zdaniteľné osoby.
27.

Názor, že neziskové organizácie si môžu konkurovať pri tom, keď sa snažia získať dary od verejnosti, a pri zbieraní a rozdeľovaní darov sa teda zúčastňujú podnikateľskej alebo obchodnej činnosti v širšom zmysle týchto pojmov, považujem v podstate za správny. Navyše si myslím, že neziskové organizácie sú v zásade účastníkmi trhu, ktorí nadobúdajú a poskytujú výrobky a služby. ( 13 ) Zaradenie niektorých neziskových organizácií do obchodného alebo podnikateľského kontextu síce nemusí zapadať do nášho chápania týchto subjektov, myslím si však, že úplné ignorovanie obchodného alebo podnikateľského prostredia, v ktorom uskutočňujú svoju činnosť, by bolo nerealistické ( 14 ) a potenciálne by mohlo ohroziť ich činnosť.
20.

Vnútroštátne ustanovenia, ktoré sa uplatňujú v súvislosti s vlastníctvom majetkovej účasti, ktorá umožňuje vykonávať podstatný vplyv na rozhodnutia tejto spoločnosti a rozhodovať o jej činnosti, patria podľa judikatúry Súdneho dvora do pôsobnosti slobody usadiť sa. ( 8 ) Práve preto pravidlá, ktoré upravujú len vzťahy v rámci skupiny spoločností, zasahujú prevažujúco do slobody usadiť sa. ( 9 ) Aj za predpokladu, že by táto právna úprava mala súčasne obmedzujúce účinky na voľný pohyb kapitálu, tieto účinky by boli nevyhnutným dôsledkom prípadného zásahu do slobody usadiť sa, a neodôvodňovali by teda samostatné skúmanie uvedenej právnej úpravy vzhľadom na články 56 ES a nasl. ( 10 )
39.

To vyplýva najmä zo skutočnosti, že článok 3 bod 4 smernice o spaľovaní odpadov uvádza ako príklady tepelného spracovania pyrolytické a splyňovacie procesy, pokiaľ sa látky vznikajúce pri tomto spracovaní následne spaľujú. Ak by výrobky, ktoré vznikli tepelným spracovaním, viac nespadali do rámca pôsobnosti smernice o spaľovaní odpadov, nevzťahovala by sa smernica na spaľovanie týchto látok. Z toho dôvodu by väčšinu ustanovení smernice, to znamená ustanovení týkajúcich sa spaľovania ( 9 ), nebolo možné uplatniť na splyňovanie s následným spaľovaním.
73.

Pripustiť, že pán Schwarz by sa mohol dovolávať svojho rakúskeho vodičského preukazu, aj keď sa nepodrobil žiadnej skúške, ktorá by potvrdzovala jeho spôsobilosť viesť motorové vozidlo, by viedlo k obchádzaniu bezpečnostných pravidiel, ktoré stanovuje smernica 91/439, a bolo by v rozpore s cieľom tejto smernice prispieť k zlepšeniu bezpečnosti cestnej premávky.
9.

Dňa 22. novembra 2005 uzatvorila spoločnosť ET so spoločnosťou Ferrotron a jej materskou spoločnosťou so sídlom v USA zmluvu s názvom „Asset and Business Sale and Purchase Agreement“ týkajúcu sa sortimentu týchto výrobkov vyvinutých spoločnosťou ET: ET DecNT (digitálna regulácia elektród elektrických oblúkových pecí), FT7000, ET-TempNet a ET OxyNet (metalurgické meracie systémy). Všetky predmetné výrobky patrili do skupiny F+E/ET Systeme. Na základe tejto zmluvy nadobudla materská spoločnosť žalovanej všetky práva na softvérové vybavenie, patenty, patentové prihlášky a vynálezy týkajúce sa predmetných výrobkov, ako aj na názvy výrobkov a technické know-how technológií. Žalovaná získala vývojový hardvér, zásoby výrobného materiálu a zoznam dodávateľov a zákazníkov. Okrem toho žalovaná prevzala aj niekoľko zamestnancov spoločnosti ET: pána Neumanna, zástupcu vedúceho oddelenia F+E/ET-Systeme/Netzwerk/IBS a troch inžinierov skupiny F+E/ET-Systeme, pánov Hecka, Thiessena a Pavlinu.
Z vyjadrení predložených Súdnemu dvoru ďalej tiež vyplýva, že Komisia pristúpila ku koordinácii Spoločenstva, ktorej predmetom bolo najmä uplatňovanie kapitoly XI-2 dohovoru SOLAS, ako aj kódexu ISPS, s cieľom predložiť na 80. zasadnutí výboru pre námornú bezpečnosť IMO postoj Spoločenstva. Komisia tak predložila Rade 27. apríla 2005 pracovný dokument nazvaný „IMO — European Community position to be adopted by the Council on maritime issues for the 80th session of the Maritime Safety Committee (MSC 80) meeting in London from 11 to 20 May 2005“ ( 17 ). Tento dokument bol preskúmaný skupinou odborníkov, zvolanou predsedníctvom 29. apríla 2005, a potvrdený pracovnou skupinou pre námorné záležitosti v rámci Rady 3. mája 2005. ( 18 ) Súčasne zo spisu vyplýva, že Helénska republika bola zo strany Komisie viackrát vyzvaná na stiahnutie svojho národného návrhu predloženého IMO 18. marca 2005, ale bez úspechu. Skutočnosť, že v dokumente, ktorý vyjadruje stanovisko Spoločenstva, sa neuvádza odkaz na tento návrh, možno vnímať ako výsledok tohto prístupu Helénskej republiky.
68.

Zdá sa, že predtým, ako nariadenie č. 2988/95 nadobudlo účinnosť, uplatňovali nemecké súdy ustanovenie § 195 BGB per analogiam na situácie týkajúce sa správneho vymáhania súm. Uplatnenie per analogiam nie je uplatnením, ktoré je jasnou a jednoznačnou výnimkou zo štandardnej premlčacej doby stanovenej nariadením pre konania týkajúce sa „akékoľvek porušenia ustanovenia práva Spoločenstva vyplývajúce[ho] z konania alebo opomenutia hospodárskeho subjektu, dôsledkom čoho je alebo by bolo poškodenie všeobecného rozpočtu Spoločenstiev“. Nariadenie č. 2988/95 teraz stanovuje štandardnú premlčaciu dobu (bežne štyri roky). Vzhľadom na to, že premlčacia doba je uvedená v nariadení, je priamo uplatniteľná. Uplatnenie dlhšej premlčacej doby na základe skoršej analógie uplatňovanej súdmi by bolo v priamom rozpore s požiadavkami právnej istoty. Preto sa domnievam, že všeobecnú premlčaciu dobu v ustanovení § 195 BGB nemožno na základe článku 3 ods. 3 nariadenia uplatniť.
22.

V tomto kontexte sa Bundesfinanzhof na jednej strane pýta, či vzájomná pomoc vyplývajúca zo smernice 77/799 môže prinútiť orgány členského štátu, v ktorom je predmetné zariadenie usadené, vykonať overenie na mieste a na druhej strane, ak by to bolo možné, či by nebolo v rozpore so zásadou proporcionality vyžadovať od nemeckých daňových orgánov, aby vykonali takéto kontroly na účely určenia daňovej odpočítateľnosti akéhokoľvek daru poskytnutého takémuto zariadeniu, a to bez ohľadu na jeho hodnotu.
38.

Ak by však Súdny dvor rovnako ako francúzska vláda a Komisia zastával názor, že smernica Rady 85/337 by mohla byť pri výklade pojmu „hydina“ uvedeného v smernici 96/61 relevantná, a to najmä z dôvodu spoločného cieľa, ktorý tieto smernice sledujú, ( 13 ) domnievam sa, že z toho nemôže vyplývať, že rozsah pôsobnosti smernice 96/61 by sa mal vzťahovať len na kurčatá a sliepky, ako to tvrdí francúzska vláda. Je nepochybne pravda, že bod 17 písm. a) prílohy I smernice 85/337 podriaďuje predchádzajúcemu posúdeniu vplyvov uvedenému v článku 4 ods. 1 tejto smernice projekty týkajúce sa zariadení určených na intenzívny chov hydiny s viac ako 85000 miestami pre kurčatá alebo s viac ako 60000 miestami pre sliepky. Rozsah pôsobnosti smernice 85/337 sa však neobmedzuje na uvedené zariadenia, pretože podľa bodu 1 písm. e) prílohy II tejto smernice zahŕňa aj „veľké zariadenia pre chov dobytka (projekty neobsiahnuté v prílohe I)“. Aj keď projekty uvedené v tejto prílohe nemusia byť predmetom predchádzajúceho systematického posúdenia vplyvov podľa pravidla vyplývajúceho z článku 4 ods. 2 smernice 85/337, platí, že všetky zariadenia určené na intenzívny chov, čiže vrátane zariadení na chov hydiny, ktorá nie je uvedená v bode 17 písm. a) prílohy I smernice 85/337, spadajú do jej rozsahu pôsobnosti. Preto nemožno s odkazom na ustanovenia smernice 85/337 tvrdiť, že zariadenia určené na intenzívny chov prepelíc, jarabíc alebo holubov nepatria do rámca pôsobnosti smernice 96/61.