ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14

Vnútroštátny súd ďalej uvádza, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora opatrenia štátu, ktoré rozlišujú medzi podnikmi, a sú preto a priori selektívne, možno odôvodniť, ak toto rozlišovanie vyplýva z povahy alebo štruktúry systému, do ktorého patria. V tejto súvislosti tvrdí, že cieľom daňového systému zavedeného právnou úpravou dotknutou vo veci samej je zabrániť tomu, aby sa straty podnikov stali predmetom obchodu alebo zneužívania. Toto riziko sa týka najmä stratových podnikov, ktoré sú neaktívne a ktoré by sa mohli iné podniky snažiť získať rôznymi spôsobmi na účely odpočítania ich strát od svojho zisku. Voľná úvaha, ktorú má v prejednávanej veci k dispozícii daňový orgán, by sa mohla posudzovať v rámci tohto daňového systému ako celku, ktorého cieľom by bolo poskytnúť výhody odpočtu strát vo všetkých prípadoch, kde by sa nepreukázalo riziko zneužitia.
12

Podľa znenia článku 6 uvedeného výnosu: „Uvedenie do prevádzky alebo prevádzkovanie nového zariadenia uvedeného v článku 2 ods. 4 alebo uvedenie do prevádzky alebo prevádzkovanie rozšírenia kapacity poskytovania starostlivosti alebo ubytovania v jednom z týchto existujúcich zariadení bez toho, aby to povolil spojený zbor, ak sa dotknuté zariadenie nachádza v kategórii zariadení, vo vzťahu ku ktorej sa spojený zbor uzniesol na plánovaní v súlade s kapitolou II, je zakázané. Povolenie uvedené v odseku 1, ktoré znamená, že projekt je súčasťou plánu, sa nazýva ‚osobitné povolenie na uvedenie do prevádzky a prevádzkovanie‘…“
11

Článok 71 smernice o DPH znie takto: „1. Keď je tovar pri vstupe do Spoločenstva prepustený do jedného z režimov alebo situácií uvedených v článkoch 156, 276 a 277 alebo do colného režimu dočasné použitie s úplným oslobodením od dovozného cla alebo do colného režimu vonkajší tranzit, zdaniteľná udalosť nastane a daňová povinnosť vznikne v okamihu, keď sa na tovar prestanú vzťahovať uvedené režimy alebo situácie. Keď však dovážaný tovar podlieha clu, poľnohospodárskym odvodom alebo poplatkom, ktoré majú rovnaký účinok a sú ustanovené v rámci spoločnej politiky, zdaniteľná udalosť nastane a daňová povinnosť vznikne v okamihu, keď nastane zdaniteľná udalosť pre tieto poplatky a tieto poplatky sa stanú splatné. 2. Ak dovážaný tovar nepodlieha žiadnemu z poplatkov uvedených v druhom pododseku odseku 1, členské štáty, pokiaľ ide o zdaniteľnú udalosť a vznik daňovej povinnosti, uplatnia platné colné predpisy.“
13

Overenie primeranosti ponúk predložených týmito dvoma spoločnosťami v súvislosti so súťažnými podkladmi nariadené vnútroštátnym súdom viedlo k zisteniu, že nijaká z týchto ponúk nebola v súlade so všetkými nimi uloženými technickými špecifikáciami. Podľa tohto súdu by toto zistenie malo logicky viesť k vyhoveniu obom žalobám a v dôsledku toho k zrušeniu verejného obstarávania dotknutého vo veci samej, keďže nijaký uchádzač nepredložil ponuku, ktorá by mohla viesť k zadaniu zákazky. Toto riešenie by bolo v záujme žalobkyne vo veci samej, keďže opätovné začatie zadávacieho konania by jej poskytlo novú šancu získať zákazku.
22

Tento súd sa domnieva, že neexistencia pravidiel v talianskom právnom systéme, ktoré by umožňovali prevod kapitálovej hodnoty práv na dôchodok nadobudnutých predtým v Taliansku do EPÚ, v spojení s neexistenciou ustanovení v nariadení Európskeho patentového úradu o dôchodkovom poriadku, ktoré by umožňovali vykonať započítanie dôb platenia príspevkov dosiahnutých pred prijatím do zamestnania, pravdepodobne predstavujú prekážku voľného pohybu pracovníkov v Únii. Perspektíva nemožnosti sa domáhať na účely dôchodku zaplatených príspevkov a odpracovaných rokov pred ich nástupom do služieb EPÚ by mohla odradiť pracovníkov, ktorí nadobudli práva na dôchodok v Taliansku, od prijatia pracovnej ponuky EPÚ. Táto situácia predstavuje zjavné porušenie práv priznaných občanom Únie článkami 20 ZFEÚ, 45 ZFEÚ a 48 ZFEÚ a je taktiež nezlučiteľná s článkami 145 ZFEÚ až 147 ZFEÚ, ako aj s článkom 15 Charty.
4

Odôvodnenia 2, 4, 6 a 8 smernice 2008/95 stanovujú: „(2) Právne predpisy v oblasti ochranných známok, ktoré boli uplatniteľné v členských štátoch pred nadobudnutím účinnosti smernice [89/104], obsahovali rozdiely, ktoré mohli brániť voľnému pohybu tovaru a voľnému pohybu služieb a ktoré mohli deformovať hospodársku súťaž v rámci spoločného trhu. Bolo preto potrebné na zabezpečenie fungovania vnútorného trhu aproximovať právne predpisy členských štátov. … (4) Nezdá sa, že by bolo potrebné urobiť aproximáciu právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok v plnom rozsahu. Postačí aproximácia obmedzená na tie ustanovenia vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré najvýraznejšie ovplyvňujú fungovanie vnútorného trhu. … (6) Okrem toho členské štáty by mali mať naďalej možnosť voľne určovať ustanovenia o postupe týkajúcom sa zápisu, zrušenia a vyhlásenia neplatnosti ochranných známok získaných zápisom. Môžu napríklad určovať formu zápisu ochranných známok a postupy vyhlásenia ich neplatnosti alebo rozhodovať o tom, či pri postupe registrácie, alebo pri postupe vyhlásenia neplatnosti, alebo pri oboch postupoch treba odvolať predchádzajúce práva, a ak umožnia pri postupe registrácie odvolanie sa na predchádzajúce práva, či majú zavedené konanie o námietkach, alebo prieskumové konanie ex officio, alebo oba postupy. Členské štáty by mali mať naďalej možnosť určovať dôsledky zrušenia ochrannej známky alebo jej vyhlásenia za neplatnú. … (8) Dosiahnutie cieľov, na ktoré je zameraná táto aproximácia právnych predpisov, si vyžaduje, aby boli podmienky dosiahnutia a udržania zapísanej ochrannej známky vo všetkých členských štátoch vo všeobecnosti zhodné. Na tento účel je potrebné uviesť zoznam príkladov označení, ktoré môžu tvoriť ochrannú známku, ak tieto označenia dokážu rozlíšiť tovary alebo služby jedného podniku od tovarov, alebo služieb iných podnikov. Mal by sa uviesť úplný zoznam dôvodov na zamietnutie alebo neplatnosť ochrannej známky vyplývajúce z vlastností samotnej ochrannej známky, napríklad ak ochranná známka nemá rozlišovaciu spôsobilosť, alebo z konfliktov medzi ochrannou známkou a skoršími právami, i keď niektoré z týchto dôvodov v zozname sú pre členské štáty nepovinné. Členské štáty by mali mať možnosť rozhodnúť sa, či ich ponechajú, alebo ich zavedú do svojho zoznamu zákonných dôvodov na zamietnutie alebo neplatnosť súvisiacich s podmienkami získania a udržania ochrannej známky, pre ktoré neexistuje ustanovenie o aproximácii a ktoré sa týkajú napríklad spôsobilosti ochrannej známky na zápis, obnovenie zápisu ochrannej známky alebo predpisov o poplatkoch, alebo ktoré sa týkajú prípadu nerešpektovania procesných predpisov.“
22

Ak by sa aj predpokladalo, že uplatnenie právnej úpravy dotknutej vo veci samej by sa obmedzovalo na situácie týkajúce sa vzťahov medzi spoločnosťou, ktorá si požičiava, a požičiavajúcou spoločnosťou vlastniacou podiel najmenej 10 % na základnom imaní alebo hlasovacích práv v spoločnosti, ktorá si požičiava, alebo medzi spoločnosťami, v ktorých rovnakí vlastníci vlastnia takýto podiel, ako to aj predpokladá článok 58 ods. 4 písm. a) a b) CIRC, treba konštatovať, že podiel takejto veľkosti neznamená nevyhnutne, že vlastník takéhoto podielu vykonáva nepochybný vplyv na rozhodnutia spoločnosti, ktorej je akcionárom (pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. apríla 2000, Baars, C-251/98, Zb. s. I-2787, bod 20, a z 12. decembra 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, Zb. s. I-11753, bod 58).
4

Odôvodnenia 1, 5, 24, 26, 31 a 32 smernice 2004/8 stanovujú: „(1) v spoločenstve sa v súčasnosti nedostatočne využíva potenciál pre používanie kogenerácie ako opatrenia na úsporu energie. Podpora vysoko účinnej kogenerácie založenej na dopyte po využiteľnom teple je prioritou spoločenstva pre možným prínosom kogenerácie, pokiaľ ide o úsporu primárnej energie, predchádzanie stratám v sieti a znižovanie emisií, najmä skleníkových plynov. Účinné využívanie energie formou kogenerácie môže okrem toho pozitívne prispievať aj k bezpečnosti dodávky energie a ku konkurencieschopnej situácii Európskej únie a jej členských štátov. Z tohto dôvodu je potrebné prijať opatrenia, ktorými sa zabezpečí lepšie využívanie tohto potenciálu v rámci vnútorného trhu s energiou; … (5) zvýšené využívanie kogenerácie zamerané na dosahovanie úspor primárnej energie by mohlo vytvoriť dôležitú súčasť súboru opatrení potrebných na plnenie Kjótskeho protokolu k Rámcovému dohovoru Organizácie spojených národov o zmene klímy [ďalej len ‚Kjótskeho protokolu‘]… … (24) verejná podpora by mala byť zlučiteľná s ustanoveniami metodík spoločenstva pre štátnu pomoc v oblasti ochrany životného prostredia [Ú. v. ES C 37, 2001, s. 3, ďalej len ‚pravidlá spoločenstva‘] vrátane ustanovení, ktoré zabezpečujú, aby sa táto pomoc nekumulovala. Tieto metodiky v súčasnosti umožňujú určité typy verejnej podpory, ak je možné preukázať, že podporné opatrenia sú prospešné, pokiaľ ide o ochranu životného prostredia, pretože účinnosť premeny je zvlášť vysoká, pretože tieto opatrenia umožnia znižovať spotrebu energie, alebo preto, že výrobný proces bude menej poškodzovať životné prostredie. Táto podpora bude v niektorých prípadoch potrebná na to, aby sa ďalej využíval potenciál pre kogeneráciu, najmä aby sa zohľadnila potreba internalizácie externých nákladov; … (26) členské štáty používajú na národnej úrovni rôzne mechanizmy podpory kogenerácie vrátane investičnej pomoci, daňových výnimiek alebo zníženia daní, zelených certifikátov a programov priamej cenovej podpory. Jedným dôležitým prostriedkom na dosiahnutie cieľa tejto smernice je garantovanie správneho fungovania týchto mechanizmov pre udržaniu dôvery investorov dovtedy, kým nebude uvedený do činnosti harmonizovaný rámec spoločenstva. Komisia má v úmysle monitorovať situáciu a podávať správy o skúsenostiach získaných s uplatňovaním národných podporných programov; … (31) Celková účinnosť a trvalá udržateľnosť kogenerácie je závislá [kogenerácie závisia – neoficiálny preklad] od mnohých faktorov, ako je použitá technológia, typy palív, záťažové krivky, veľkosť jednotky, a tiež od vlastností tepla. … (32) v súlade so zásadami subsidiarity a proporcionality ustanovenými v článku 5 [ES] by mali byť na úrovni spoločenstva ustanovené všeobecné zásady vytvárajúce rámec pre podporu kogenerácie na vnútornom trhu s energiou, ale podrobná realizácia by mala byť ponechaná na členských štátoch, čo každému členskému štátu umožňuje zvoliť si režim, ktorý najlepšie zodpovedá jeho konkrétnej situácii. Táto smernica sa obmedzuje na minimum, ktoré je potrebné na dosiahnutie týchto cieľov a nezachádza za rámec toho, čo je na tento účel potrebné.“
39

Napokon treba uviesť, že vzhľadom na to, že zoznam dôvodov nevykonateľnosti je taxatívny, ako to vyplýva z judikatúry spomínanej v bode 28 tohto rozsudku, uvedené dôvody treba vykladať striktne a v dôsledku toho na rozdiel od tvrdení spoločnosti Salzgitter a nemeckej vlády nemožno na ne uplatniť výklad na základe analógie, podľa ktorého by sa tieto dôvody vzťahovali aj na rozsudky vydané v tom istom členskom štáte.
69

Podľa Francúzskej republiky pojem „zmluvy na zhotovenie prác“ v zmysle článku 2 smernice 93/37 sa má vykladať so zreteľom na pojem „verejné zmluvy na zhotovenie prác“, čo znamená, že taká zmluva sa vykonáva v priamom hospodárskom záujme verejného obstarávateľa (rozsudok z 25. marca 2010, Helmut Müller, C-451/08, Zb. s. I-2673, body 50 až 52). Tento členský štát spresňuje, že sa nemožno domnievať, že zmluvy týkajúce sa rekonštrukcie klubu predstavujú taký priamy hospodársky záujem iba z toho dôvodu, že táto rekonštrukcia je súčasťou turistického a hospodárskeho rozvoja oblasti Martinik. Tvrdí, že článok 2 tejto smernice sa vzťahuje iba na zmluvy na zhotovenie prác, ktoré ak by boli uzatvorené verejným obstarávateľom, by spadali pod verejné zmluvy na zhotovenie prác v zmysle článku 1 písm. a) uvedenej smernice.
34

Vnútroštátny súd, ktorý zastáva názor, že Serebriannăj vek nadobudla dlhodobý nehmotný majetok za prevzatie výdavkov na zveľadenie predmetných bytov, sa pýta, či nadobudnutie takéhoto majetku možno považovať za zaplatenie služieb spočívajúcich vo zveľadení. V prípade kladnej odpovede by podľa neho išlo o plnenie za protihodnotu, v prípade ktorého by určenie dátumu zdaniteľného plnenia a základu dane na účely DPH nespôsobovalo problémy. V prípade zápornej odpovede by išlo o bezodplatné poskytovanie služieb, ktoré by sa za okolností prejednávanej veci nemohlo považovať za plnenie za protihodnotu, pretože toto plnenie bolo uskutočnené na účely hospodárskej činnosti spoločnosti Serebriannăj vek. Vnútroštátny súd má však pochybnosti o tom, či sú s článkom 2 ods. 1 písm. c) a článkami 26, 62 a 63 smernice o DPH zlučiteľné vnútroštátne ustanovenia, ktoré sa týkajú najmä zdaniteľnej povahy, základu dane a okamihu, kedy dochádza k uskutočneniu zdaniteľného plnenia v prípade takýchto bezodplatných plnení.
3

V zmysle odôvodnení 10, 16, 20 a 21 smernice 2004/38: „(10) osoby uplatňujúce svoje právo pobytu by sa... nemali stať neprimeranou záťažou pre systém sociálnej pomoci hostiteľského členského štátu počas počiatočného obdobia pobytu. Preto by sa právo pobytu pre občanov Únie a ich rodinných príslušníkov počas obdobia presahujúceho tri mesiace malo podriadiť podmienkam; … (16) pokiaľ sa užívatelia práva pobytu nestávajú neprimeranou záťažou pre systém sociálnej pomoci hostiteľského členského štátu, nemali by byť vyhostení. Preto opatrenie vyhostenia by nemalo byť automatickým dôsledkom využívania systému sociálnej pomoci. Hostiteľský členský štát by mal preskúmať, či ide o prípad dočasných ťažkostí, a zohľadniť dĺžku trvania pobytu, osobné okolnosti a čiastku udelenej pomoci, aby zvážil, či sa užívateľ stal neprimeranou záťažou pre jeho systém sociálnej pomoci[,] a pristúpil k jeho vyhosteniu. V žiadnom prípade by sa opatrenie vyhostenia nemalo prijať voči pracovníkom, samostatne zárobkovo činným osobám alebo uchádzačom o prácu, ako sú definovaní Súdnym dvorom, okrem dôvodov verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti; … (20) v súlade so zákazom diskriminácie z dôvodov štátnej príslušnosti by všetci občania Únie a ich rodinní príslušníci s pobytom v členskom štáte mali na základe tejto smernice využívať v tomto členskom štáte rovnaké zaobchádzanie ako so štátnymi príslušníkmi v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje zmluva, s výhradou špecifických ustanovení, ako sú výslovne uvedené v zmluve a sekundárnom práve; (21) malo by sa však ponechať na hostiteľský členský štát, aby rozhodol, či udelí sociálnu pomoc počas prvých troch mesiacov pobytu alebo počas dlhšieho obdobia v prípade uchádzačov o zamestnanie občanom Únie iným, ako sú pracovníci, samostatne zárobkovo činné osoby alebo osoby, ktoré si zachovali tento štatút, alebo ich rodinní príslušníci, alebo udelí takýmto osobám pomoc vo forme príspevku na výživu počas štúdia vrátane odborného vzdelávania pred nadobudnutím ich práva trvalého pobytu“.
29

Navyše v odôvodnení 30 nariadenia č. 1346/2000 sa uvádza, a to konkrétne v nemeckej jazykovej verzii („Zum Schutz solcher Personen, die… eine Zahlung an den Schuldner leisten“), v anglickej jazykovej verzii („In order to protect such persons who make a payment to the debtor“) a vo švédskej jazykovej verzii („För att skydda sådana personer som infriar en skuld hos gäldenären“), že osobitnou situáciou upravenou v článku 24 ods. 1 tohto nariadenia je situácia, keď sa vykonala „platba“ dlžníkovi v úpadku.
41

V dôsledku toho, hoci z formálneho hľadiska vnútroštátny súd svoje otázky obmedzil iba na výklad ustanovení smernice 76/207 a smernice 96/34, nebráni to Súdnemu dvoru, aby poskytol vnútroštátnemu súdu všetky aspekty výkladu práva Únie, ktoré môžu byť užitočné na rozhodnutie vo veci, ktorú prejednáva, a to bez ohľadu na to, či ich vnútroštátny súd uviedol, alebo neuviedol vo svojich otázkach. V tejto súvislosti prináleží Súdnemu dvoru, aby zo všetkých informácií, ktoré poskytol vnútroštátny súd, a najmä z odôvodnenia rozhodnutia vnútroštátneho súdu, vybral tie právne ustanovenia, ktoré si so zreteľom na predmet sporu vyžadujú výklad (pozri rozsudky Fuß, už citovaný, bod 40, a Worten, už citovaný, bod 31).
15

Článok 308 toho istého zákonníka stanovuje: „1. Náhradu poskytovanú za dovolenku bezprostredne nadväzujúcu na materskú dovolenku alebo dovolenku pri adopcii nemožno kumulovať ani s príspevkom na výchovu, ani s dávkou rovnakej povahy nepochádzajúcou z Luxemburska, ani s plnením z dôvodu rodičovskej dovolenky nepochádzajúcim z Luxemburska, ktoré sú poskytované na to isté dieťa alebo deti, s výnimkou predĺženého príspevku na výchovu pre skupinu troch alebo viac detí alebo pre zdravotne postihnuté dieťa, alebo s rovnocennou dávkou nepochádzajúcou z Luxemburska. 2. V prípade, že jeden z rodičov žiada a prijíma, a to napriek zákazu kumulácie, a hoci aj po skončení vyplácania náhrady, inú dávku rovnakej povahy nepochádzajúcu z Luxemburska, ktorá je uvedená v predchádzajúcom odseku, za obdobie až do veku dvoch rokov dieťaťa, musí vrátiť náhrady, ktoré mu boli mesačne vyplácané. V prípade kumulácie s príspevkom na výchovu stanoveným v článku 299 sa zachová náhrada poskytnutá za rodičovskú dovolenku a už vyplatená suma príspevku na výchovu sa započíta s dávkami, ktoré sa majú mesačne vyplácať. Ak vyššie uvedenú sumu nemožno započítať, musí sa vrátiť. 3. Rodič, ktorý dostal príspevok na výchovu alebo inú dávku rovnakej povahy nepochádzajúcu z Luxemburska, už nemá právo na to isté dieťa poberať náhradu poskytovanú za dovolenku (čerpanú neskôr) až do veku piatich rokov dieťaťa. 4. Náhrada priznaná za dovolenku čerpanú (neskôr) až do veku piatich rokov dieťaťa nemôže byť vyplácaná súbežne s príspevkom na výchovu alebo dávkou rovnakej povahy nepochádzajúcou z Luxemburska, o ktorú požiadal druhý rodič pre to isté dieťa alebo deti, s výnimkou predĺženého príspevku na výchovu pre skupinu troch alebo viac detí alebo pre zdravotne postihnuté dieťa, alebo rovnocennej dávky nepochádzajúcej z Luxemburska. V prípade, že sa žiada o dve dávky na to isté obdobie, vypláca sa len náhrada za rodičovskú dovolenku. Suma zodpovedajúca mesačne vyplácaným príspevkom na výchovu alebo dávkam nepochádzajúcim z Luxemburska, už vyplácaným kumulatívne s náhradou poskytovanou za rodičovskú dovolenku sa započíta s dávkami, ktoré sa majú mesačne vyplácať. Ak vyššie uvedenú sumu nemožno započítať, musí sa vrátiť. 5. V prípade súbehu medzi dvoma dávkami v prípade toho istého rodiča pre dve rôzne deti sa mesačné vyplácanie príspevku na výchovu pripadajúceho na obdobie trvania rodičovskej dovolenky preruší. Mesačne vyplácaná suma dávky rovnakej povahy vyplácaná podľa iného ako luxemburského režimu sa odpočíta od mesačnej sumy náhrady poskytovanej za rodičovskú dovolenku až do výšky šiestich mesačne vyplácaných súm na dieťa. Ak nemožno sumu uvedenú vyššie započítať, musí sa vrátiť.“
4

Odôvodnenie 22 smernice 2005/36 uvádza: „Všetky členské štáty by mali uznávať povolanie zubného lekára ako osobitné povolanie odlišné od povolania všeobecného lekára, bez ohľadu na to, či je tento zubný lekár špecializovaný na odontostomatológiu alebo nie. Členské štáty by mali zabezpečiť, aby odborná príprava zubných lekárov vybavila zručnosťou, potrebnou na diagnostikovanie a ošetrovanie týkajúce sa anomálií a chorôb zubov, úst, čeľustí a príslušných tkanív. Odbornú činnosť zubného lekára by mali vykonávať osoby s kvalifikáciou zubného lekára podľa tejto smernice.“
20

V tejto súvislosti pripomína, že podľa článku 11 ods. 2 smernice 2008/115 dĺžka trvania zákazu vstupu nesmie v zásade presiahnuť päť rokov. Toto ustanovenie údajne malo priamy účinok v Nemecku od 24. decembra 2010, a to odo dňa stanoveného v článku 20 ods. 1 prvom pododseku tejto smernice na jej prebratie, do 26. novembra 2011, teda dňa, keď nadobudol účinnosť zákon z 22. novembra 2011, ktorým sa táto smernica preberá, a to tak, že rozhodnutia o vyhostení alebo odsune, ktoré boli prijaté viac než päť rokov pred prvým uvedeným dátumom, už nemohli byť základom pre odsúdenie pre trestný čin podľa § 95 Aufenthaltsgesetz. Súd ďalej uvádza, že § 11 ods. 1 tohto zákona, zmeneného a doplneného zákonom z 22. novembra 2011, nestanovuje časové obmedzenie účinkov takých opatrení, ale umožňuje dotknutej osobe podať žiadosť o také obmedzenie.
21

Naproti tomu holandská vláda tvrdí, že v prípade, ak má zmluva užšiu väzbu s iným štátom, než je štát, na ktorého území sa práca vykonáva, treba uplatniť právo štátu, s ktorým má najužšiu väzbu, v konaní vo veci samej nemecké právo. Ak by sa totiž pripustilo, že na takú zmluvu sa uplatní hraničný ukazovateľ stanovený v článku 6 ods. 2 písm. a) Rímskeho dohovoru, a to aj v prípade, že všetky okolnosti poukazujú na iný právny systém, odchýlka stanovená v poslednej časti vety odseku 2 uvedeného článku 6 by bola zbavená svojho významu. Táto vláda tak tvrdí, že pri uplatnení odchýlky treba zohľadniť všetky právne a skutkové okolnosti prejednávaného prípadu a zároveň prisúdiť veľký význam uplatniteľnému právu sociálneho zabezpečenia.
2

Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Daňová a colná správa Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska, ďalej len „Commissioners“) na jednej strane a spoločnosťami Sunico ApS a M & B Holding ApS a pánom Harwanim (ďalej spoločne len „Sunico“) na druhej strane, ktorý sa týka platnosti zabezpečenia nároku Commissioners formou obstavenia majetku patriaceho spoločnosti Sunico, ktorý sa nachádzal na dánskom území.
15

Vnútroštátny súd však pochybuje o tom, či tieto tvrdenia môžu odôvodniť nerovnosť zaobchádzania s rezidentmi a nerezidentmi, ktorá je predmetom konania vo veci samej, pričom sa v tejto súvislosti odvoláva na rozsudok z 18. decembra 2007, A (C-101/05, Zb. s. I-11531), a už citovaný rozsudok Mattner. Predovšetkým zastáva názor, že ak by sa pánovi Weltemu priznala nezdaniteľná suma len vo výške 2000 eur, prekračovalo by to rámec toho, čo je nevyhnutné na zaručenie rovnosti zaobchádzania s rezidentmi a nerezidentmi. V prejednávanom prípade bol totiž pozemok v Düsseldorfe ako pozostalosť zdaňovaná v Nemecku ohodnotený na sumu 329200 eur, ktorá zodpovedá takmer 62 % celkovej hodnoty dedičstva vo výške 532397,76 eura. Nezdanenie takmer 38 % hodnoty dedičstva by preto ťažko mohlo odôvodniť nezdaniteľnú sumu vo výške 2000 eur namiesto nezdaniteľnej sumy 500000 eur.
(37)

Malo by sa zabezpečiť, aby členský štát, v ktorom je poisťovňa oprávnená pôsobiť, mal požiadať poisťovňu, aby určila likvidačného zástupcu s bydliskom alebo usadeného v inom členskom štáte, ktorý by zhromaždil potrebné informácie v súvislosti s nárokmi vyplývajúcimi z takých nehôd a prijal príslušné opatrenie na likvidáciu škôd v mene poisťovne a na jej náklady, vrátane vyplatenia náhrady v tejto veci. Likvidační zástupcovia by mali mať dostatočné právomoci na zastupovanie poisťovne vo vzťahu k osobám, ktoré utrpeli škodu následkom takých nehôd a taktiež na zastupovanie poisťovne pred vnútroštátnymi orgánmi a tam, kde je to potrebné, aj pred súdmi, a to do takej miery, do akej je to zlučiteľné s princípmi medzinárodného práva súkromného týkajúceho sa udelenia právomoci.“
69

Bez toho, aby bolo v rámci tohto konania potrebné vysloviť sa k otázke, či smernica, ako je smernica 91/676, by za predpokladu, že by bola prebratá do vnútroštátneho práva, bola považovaná za „inú právnu úpravu“ v zmysle článku 2 ods. 1 písm. b) smernice 75/442, postačuje poznamenať, že pokiaľ členský štát neprijal opatrenia potrebné na zabezpečenie vykonania uvedenej smernice, jej vykonanie nemožno v žiadnom prípade považovať za vedúce k najmenej rovnakému stupňu ochrany životného prostredia, ako je ten, ktorý stanovuje smernica 75/442, ale naopak, uvedené neprebratie smernice naznačuje, že pokiaľ by nakladanie s maštaľným hnojom, ktorého sa týka konanie vo veci samej, nepodliehalo uvedenej smernici 75/442, nepodliehalo by žiadnej inej právnej úprave.
35

Z toho vyplýva, že odmietnutie luxemburských orgánov priznať pani Alokpovej právo na pobyt by v zásade nemalo mať za následok, že by jej deti boli nútené opustiť územie Únie ako celku. Je však úlohou vnútroštátneho súdu, aby overil, či je to naozaj tak so zreteľom na všetky okolnosti sporu vo veci samej.