Opinion of the Advocate-General



Opinion of the Advocate-General

1. V prejednávanej veci Komisia navrhuje určiť, že Poľská republika si nesplnila určité povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 2 ods. 2, článku 3 ods. 1 a článku 5 bodov 1 a 2 smernice 94/22/ES Európskeho parlamentu a Rady z 30. mája 1994 o podmienkach udeľovania a používania povolení na vyhľadávanie, prieskum a ťažbu uhľovodíkov(2) .

2. Poľská republika spochybňuje vytýkané nesplnenie povinnosti, pričom v prvom rade tvrdí, že žaloba Komisie je neprípustná, keďže jej odôvodnenie sa podstatne odlišuje od odôvodnenia uvádzaného v konaní pred podaním žaloby. Najprv sa vyjadrím k tejto námietke neprípustnosti a následne – v niektorých prípadoch iba subsidiárne – preskúmam žalobné dôvody, ktoré uvádza Komisia na podporu svojho návrhu na určenie nesplnenia povinnosti Poľskej republiky.

3. Vecná otázka položená v tomto konaní by napokon mala umožniť Súdnemu dvoru, aby v súvislosti s veľmi špecifickou vnútroštátnou právnou úpravou rozvinul svoju judikatúru týkajúcu sa prístupu k výberovým konaniam týkajúcim sa udeľovania správnych povolení na hospodárske využívanie prírodných zdrojov vo verejnom vlastníctve.

I – Právny rámec

A – Právo Európskej únie: smernica 94/22

4. V súlade s článkom 1 bodom 3 smernice 94/22 „povolenie“ na účely tejto smernice znamená „zákon, iný právny predpis [iný právny predpis, správne opatrenie – neoficiálny preklad ], alebo ustanovenie zmluvy alebo doklad vydaný na ich základe, ktorým príslušné orgány určitého členského štátu oprávňujú určitý subjekt na vykonávanie výhradného práva na vyhľadávanie, prieskum alebo ťažbu uhľovodíkov v určitej zemepisnej oblasti vo vlastnom mene a na vlastné riziko“, pričom povolenie sa môže udeliť na každú činnosť osobitne alebo súčasne na viacero činností.

5. Článok 2 smernice 94/22 stanovuje:

„1. Členské štáty si ponechávajú právo určiť na svojom území oblasti, v ktorých možno vykonávať vyhľadávanie, prieskum a ťažbu uhľovodíkov.

2. Vždy, keď sa v určitej oblasti umožní vykonávanie činností uvedených v odseku 1, členské štáty zabezpečia, aby medzi subjekt[mi] nedochádzalo k diskriminácii v prístupe k týmto činnostiam a pri ich vykonávaní.

Členské štáty však môžu z dôvodu bezpečnosti štátu odoprieť prístup k týmto činnostiam a ich vykonávanie subjektu, ktorý prakticky ovládajú tretie krajiny alebo štátni príslušníci tretích krajín.“

6. V súlade s článkom 3 ods. 1 tej istej smernice členské štáty musia prijať „potrebné opatrenia, aby sa zabezpečil[o], že povolenia sa budú udeľovať po konaní, v rámci ktorého môžu záujemcovia predložiť svoje žiadosti“. Článok 3 ods. 5 písm. b) uvedenej smernice stanovuje, že za udelenie povolenia v zmysle odseku 1 sa nepovažuje „udelenie povolenia subjektu, ktorý má povolenie v inej forme, v prípade, že vlastníctvo posledne uvedeného povolenia zahŕňa právo na udelenie skôr uvedeného“.

7. Podľa článku 5 smernice 94/22 členské štáty musia prijať potrebné opatrenia, aby sa zabezpečilo, že:

„1. povolenia sa udeľujú na základe kritérií, ktoré sa spravidla týkajú [ktoré sa v každom prípade týkajú – neoficiálny preklad ]:

a) technickej a finančnej spôsobilosti subjektov; a

b) spôsobu vyhľadávania, prieskumu a/alebo ťažby v predmetnej zemepisnej oblasti, ktoré navrhujú;

a prípadne:

c) ak sa povolenie ponúka na predaj, cenu, ktorú je subjekt ochotný za nadobudnutie povolení zaplatiť;

d) ak sa po vyhodnotení podľa kritérií písmena a), b) a prípadne podľa písmena c) dve alebo viacero žiadostí vyhodnotí rovnako, pri konečnom rozhodovaní medzi týmito žiadosťami sa uplatnia iné závažné [iné relevantné – neoficiálny preklad ], objektívne a nediskriminačné kritériá.

…

Kritériá sa vypracujú a v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev uverejnia ešte predtým, ako začne plynúť lehota na predkladanie žiadostí. Členské štáty, ktoré už vo svojich úradných vestníkoch kritériá uverejnili, môžu uverejnenie v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev obmedziť na odkaz na uverejnenie vo svojich úradných vestníkoch. Jednako každá zmena kritérií sa v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev uverejní v úplnom znení;

2. podmienky a požiadavky týkajúce sa vykonávania a ukončovania činnosti, ktoré sa na každý typ povolenia vzťahujú na základe zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení platných v čase predkladania žiadostí, či už sú obsiahnuté v povolení alebo ide o jednu z podmienok, ktorá sa má prijať pred udelením takéhoto povolenia, sa určia a záujemcom kedykoľvek poskytnú. V prípade, ktorý sa ustanovuje v článku 3 ods. 2 písm. a), sa môžu poskytovať len odo dňa, počnúc ktorým možno predkladať žiadosti o povolenie;

3. zmeny podmienok a požiadaviek, ku ktorým dôjde v priebehu konania, sa oznámia všetkým záujemcom;

4. kritériá, podmienky a požiadavky, ktoré sa uvádzajú v tomto článku, sa uplatňujú nediskriminačne;

5. ak to subjekt požaduje, subjektu, ktorého žiadosti o povolenie sa nevyhovie, sa oznámia dôvody rozhodnutia.“

B – Poľská právna úprava

8. Komisia v rámci svojej žaloby o nesplnenie povinnosti tvrdí, že poľský zákon o geologickom a banskom práve zo 4. februára 1994(3) je nezlučiteľný s právom Únie.

9. V súlade s článkom 7 uvedeného zákona ložiská nerastov, ktoré nie sú súčasťou pozemku, sú vo vlastníctve štátnej pokladnice, ktorá môže disponovať so svojím právom k nim zriadením „práva banského užívania“ (odseky 1 a 2).

10. Podľa článku 2 zákona z 2. júla 2004 o slobodnom výkone hospodárskej činnosti(4) vyhľadávanie, prieskum a ťažba ložísk nerastov sú hospodárske činnosti, ktoré sa spravujú uvedeným zákonom.

11. Ako uviedla Poľská republika (bod 25 vyjadrenia k žalobe), na výkon vyhľadávania, prieskumu alebo ťažby uhľovodíkov sa na základe ustanovení zákona o slobodnom výkone hospodárskej činnosti v spojení s ustanoveniami zákona o geologickom a banskom práve vyžaduje získanie koncesie udelenej ministrom životného prostredia.

12. V Poľsku teda „povolenie“ na vykonávanie týchto činností v zmysle smernice 94/22 tvoria dva prvky: na jednej strane zmluva o zriadení „práva banského užívania“ a na druhej strane administratívna koncesia.

13. V súlade s článkom 9 zákona o geologickom a banskom práve držiteľ práva banského užívania môže v medziach stanovených zmluvou s vylúčením iných osôb vykonávať vyhľadávanie, prieskum a ťažbu určeného nerastu. V uvedených medziach môže držiteľ práva banského užívania tiež „disponovať so svojím právom“.

14. Článok 10 zákona o geologickom a banskom práve stanovuje, že k zriadeniu banského užívania „dochádza zmluvou za náhradu, pod podmienkou získania koncesie“ (odsek 1). Banské užívanie zaniká v prípade skončenia platnosti alebo odňatia koncesie (odsek 3).

15. Na základe článku 11 ods. 2 zákona o geologickom a banskom práve „bez toho, aby bol dotknutý článok 12 ods. 1 zriadeniu práva na využívanie ťažobných pozemkov zahŕňajúceho vyhľadávanie, prieskum alebo ťažbu zemného plynu, ropy a jej prírodných produktov,… predchádza verejné obstarávanie“.

16. Okrem toho uvedený článok 12 ods. 1 zákona o geologickom a banskom práve stanovuje, že „ten, kto preskúmal a zdokumentoval ložiská nerastov patriace do vlastníctva Štátnej pokladnice a vypracoval geologickú dokumentáciu s presnosťou vyžadovanou pre udelenie koncesie na ťažbu nerastu, môže žiadať, aby mu bolo prednostne pred inými subjektmi udelené právo na využívanie ťažobných pozemkov“. V súlade s článkom 12 ods. 3 toto právo zanikne uplynutím dvoch rokov od doručenia písomného oznámenia príslušného správneho orgánu o prijatí predmetnej geologickej dokumentácie.

17. Článok 15 ods. 1 zákona o geologickom a banskom práve stanovuje, že koncesia sa vyžaduje na: „1. vyhľadávanie alebo prieskum ložísk nerastov; 2. ťažbu nerastov…“. Odsek 2 tohto článku stanovuje, že všetky otázky, ktoré nie sú upravené týmto zákonom, sa spravujú vyššie uvedeným zákonom o slobodnom výkone hospodárskej činnosti.

18. V súlade s článkom 17 ods. 1 zákona o geologickom a banskom práve udelenie koncesie môže byť podmienené poskytnutím záruky spôsobilej uspokojiť nároky, ktoré môžu vzniknúť v dôsledku vykonávania činností, na ktoré sa vzťahuje koncesia, pokiaľ to odôvodňuje mimoriadne vážny záujem štátu alebo mimoriadne vážny verejný záujem, osobitne záujem súvisiaci s ochranou životného prostredia.

19. Článok 18 ods. 1 zákona o geologickom a banskom práve uvádza medzi náležitosťami, ktoré musí obsahovať žiadosť o udelenie banskej koncesie, číslo zápisu žiadateľa v registri podnikateľov alebo v evidencii hospodárskych činností (bod 2b). Okrem toho článok 20 ods. 2 stanovuje, že uvedená žiadosť musí tiež obsahovať dôkaz o tom, že žiadateľ má právo použiť geologickú dokumentáciu s cieľom požiadať o koncesiu (bod 1).

20. Článok 47 ods. 1 toho istého zákona napokon stanovuje, že „právo na informácie získané v dôsledku vykonávania geologických prác prináleží štátnej pokladnici“, pričom v odseku 2 ďalej stanovuje, že štátna pokladnica môže disponovať s uvedeným právom za podmienok uvedených v odseku 3, podľa ktorého „ten, kto vynaložil náklady na vykonávanie geologických prác uskutočnených na základe rozhodnutí vydaných na základe zákona, má výhradné právo bezplatne používať geologické informácie na vedecké a výskumné účely a na vykonávanie činností upravených zákonom. Toto právo zaniká uplynutím piatich rokov od skončenia účinnosti rozhodnutia, ktorým boli povolené práce, ktoré boli zdrojom informácií, alebo ktorým bol povolený výkon inej činnosti upravenej zákonom alebo inými predpismi. Pokiaľ koncesia alebo rozhodnutie, ktorým sa schvaľuje plán geologických prác, nestanovuje inak, ten, kto má právo používať takto získané geologické informácie, ich môže sprístupniť iným osobám“.

II – Konanie pred podaním žaloby

21. Dňa 23. marca 2007 Komisia zaslala Poľsku výzvu, v ktorej poukázala na nesplnenie povinností vyplývajúcich z článku 2 ods. 2, článku 3 ods. 1 a článku 5 bodov 1 a 2 smernice 94/22. Poľsko na ňu odpovedalo listom z 25. mája 2007, pričom tvrdilo, že povolenie upravené v smernici 94/22 tvoria v poľskom práve dva právne inštitúty upravené v zákone o geologickom a banskom práve, a to „právo banského užívania“ a koncesia, pričom „právo banského užívania“ je subjektívnym právom, ktorého existencia nestačí na vykonávanie činností upravených v zákone o geologickom a banskom práve, zatiaľ čo koncesia týkajúca sa jednej z činností upravených uvedeným zákonom predstavuje predpoklad povolenia na výkon subjektívneho práva podľa určených podmienok.

22. Listom z 31. januára 2008 Komisia zaslala Poľskej republike odôvodnené stanovisko, v ktorom zotrvala na všetkých dôvodoch nesplnenia povinnosti, ktoré dovtedy uviedla. Poľská vláda odpovedala na tento list listom z 20. marca 2008. Poľská republika v ňom uviedla, že „v rámci prác na novom zákone o geologickom a banskom práve boli vymedzené nové zásady udeľovania povolení na vyhľadávanie, prieskum a ťažbu uhľovodíkov v Poľsku. Novými ustanoveniami sa zrušujú ustanovenia, ktoré vyvolávajú pochybnosti Európskej komisie v súvislosti s postupom udeľovania práva banského užívania“.

23. Poľská vláda po tom, čo 12. júna 2008 zaslala Komisii návrh nového zákona o geologickom a banskom práve, listom z 27. apríla 2010 oznámila Komisii, že uvedený návrh bol predložený národnému parlamentu 18. novembra 2008, ale že v dôsledku zložitosti a rozsahu rozpráv nebolo možné schváliť ho v priebehu roka 2009.(5)

III – Konanie pred Súdnym dvorom: návrhy účastníkov konania

24. Dňa 3. decembra 2010 podala Komisia na Súdny dvor žalobu o nesplnenie povinnosti na základe článku 258 ZFEÚ, po ktorej medzi žalobkyňou a žalovaným členským štátom nasledovala výmena vyjadrenia, repliky a dupliky.

25. Komisia navrhuje, aby Súdny dvor určil, že:

– Poľská republika si tým, že neprijala potrebné opatrenia na zabezpečenie, aby medzi záujemcami nedochádzalo v prístupe k vyhľadávaniu, prieskumu a ťažbe uhľovodíkov k akejkoľvek diskriminácii a aby sa povolenia na vykonávanie uvedených činností udeľovali po konaní, v rámci ktorého môžu všetci záujemcovia predložiť svoje žiadosti, a na základe kritérií uverejnených v Úradnom vestníku Európskej únie pred začatím plynutia lehoty na predkladanie uvedených žiadostí, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 2 ods. 1, článku 3 ods. 1 a článku 5 bodov 1 a 2 smernice 94/22,

– zaviazal Poľskú republiku na náhradu trov konania.

26. Poľská republika navrhuje, aby Súdny dvor:

– vyhlásil žalobu za neprípustnú v celom rozsahu a subsidiárne ju v celom rozsahu zamietol,

– zaviazal Európsku komisiu na náhradu trov konania.

IV – O prípustnosti žaloby

27. Poľská vláda uplatňuje námietku neprípustnosti žaloby z dôvodu značných rozdielov, ktoré podľa jej názoru existujú medzi dôvodmi uvádzanými Komisiou v konaní pred podaním žaloby a dôvodmi uvedenými v žalobe o nesplnenie povinnosti.

28. Podľa ustálenej judikatúry je predmet žaloby o nesplnenie povinnosti na základe článku 258 ZFEÚ vymedzený konaním pred podaním žaloby upraveným v tomto ustanovení, takže žaloba musí byť založená na tých istých dôvodoch a tvrdeniach ako odôvodnené stanovisko.(6) Táto požiadavka však nemôže viesť až k vyžadovaniu úplnej zhody medzi znením výhrad vo výroku odôvodneného stanoviska a žalobnými návrhmi, pokiaľ sa predmet konania, ako je uvedený v odôvodnenom stanovisku, nerozšíril alebo nezmenil.(7)

29. Na účely určenia, či treba uznať námietku uplatnenú poľskou vládou, preto ďalej porovnám žalobné dôvody Komisie tak, ako sú uvedené v písomnom vyhotovení žaloby, s obsahom odôvodneného stanoviska (A) a následne so zreteľom na judikatúru Súdneho dvora posúdim, či majú zistené rozdiely prípadne význam pre prípustnosť žaloby (B).

A – O porovnaní žalobných dôvodov s obsahom odôvodneného stanoviska

1. O prvom žalobnom dôvode

30. Komisia v rámci prvého žalobného dôvodu týkajúceho sa údajného porušenia článku 2 ods. 2 prvého pododseku smernice 94/22, ktorý stanovuje nediskriminačný prístup k vyhľadávaniu, prieskumu a ťažbe uhľovodíkov, konštatuje dvojakú diskrimináciu.

31. Po prvé Komisia poukazuje na diskrimináciu subjektov usadených v iných členských štátoch, keďže v žiadosti o koncesiu sa musí uviesť číslo zápisu v registri podnikateľov alebo registri hospodárskych činností v Poľsku (článok 18 ods. 1 bod 2b zákona o geologickom a banskom práve). Treba uviesť, že táto prvá časť prvého žalobného dôvodu nie je z hľadiska prípustnosti vôbec problematická, keďže je výslovne uvedená v bode 78 odôvodneného stanoviska.

32. Po druhé Komisia konštatuje možnú diskrimináciu subjektov, ktoré síce majú záujem vykonávať ťažbu uhľovodíkov, ale predtým nevykonali prieskumné práce v oblasti a v dôsledku toho nemajú právo na výhradné používanie geologickej dokumentácie. Komisia vo svojej žalobe tvrdí, že článok 20 ods. 2 bod 1 zákona o geologickom a banskom práve v spojení s článkom 47 ods. 3 tohto zákona sťažuje uvedeným subjektom získanie koncesie na ťažbu, aj keď ich ponuka vo výberovom konaní bude najvýhodnejšia.

33. Tento žalobný dôvod ako taký nie je výslovne uvedený v odôvodnenom stanovisku. V tomto stanovisku sa totiž len všeobecne uvádza, že v druhej fáze povoľovacieho konania (zodpovedajúcej koncesii) neexistuje výberové konanie, pričom sa mimochodom spomína požiadavka spočívajúca v preukázaní práva na používanie geologickej dokumentácie (bod 76 odôvodneného stanoviska), ale bez vysvetlenia, ako posúdenie tohto práva na používanie môže viesť k diskriminácii namietanej Komisiou.

2. O druhom žalobnom dôvode

34. Druhý žalobný dôvod týkajúci sa možného porušenia článku 3 ods. 1 smernice 94/22, v ktorom je stanovená povinnosť vytvoriť konanie na udeľovanie povolení, „v rámci ktorého môžu záujemcovia predložiť svoje žiadosti“, sa delí na dve časti.

35. Po prvé sa Komisia domnieva, že požiadavka udeľovania povolení prostredníctvom výberového konania stanovená článkom 3 smernice 94/22 je splnená len v súvislosti s prvou fázou („právo banského užívania“), no nie v druhej fáze, keďže koncesia sa udeľuje v konaní „založenom na tituloch“. Prednosť, ktorú článok 12 zákona o geologickom a banskom práve priznáva držiteľovi práva na používanie geologickej dokumentácie, je navyše údajne tiež v rozpore s touto požiadavkou výberového konania.

36. V odôvodnenom stanovisku bolo uvedené tvrdenie, že výberové konanie existuje len v súvislosti s právom užívania, ale nie je v ňom spomenuté právo prednosti podľa článku 12 a nie sú v ňom preskúmané ani jeho prípadné dôsledky.

37. Po druhé Komisia sa domnieva, že poľská právna úprava nespĺňa požiadavku, aby sa oznámenie o výberovom konaní uverejnilo v Úradnom vestníku Európskej únie , a tiež poukazuje na skutočnosť, že dokumentácia sa musí predložiť v poľštine (článok 53 ods. 4 zákona o geologickom a banskom práve), čo podľa jej názoru môže viesť k diskriminácii. Tento žalobný dôvod nie je uvedený v odôvodnenom stanovisku.

3. O treťom žalobnom dôvode

38. V rámci tretieho žalobného dôvodu týkajúceho sa možného porušenia článku 5 bodov 1 a 2 smernice 94/22, v ktorom sa stanovujú kritériá udeľovania povolení, Komisia tvrdí, že kritériá hodnotenia z viacerých dôvodov nedodržiavajú požiadavky uvedenej smernice.

39. Po prvé Komisia konštatuje, že poľský zákon z roku 2005 stavia „na rovnakú úroveň“ kritériá technickej, finančnej a „technologickej“ spôsobilosti podniku [uvedené v článku 5 bode 1 písm. a) a b) smernice 94/22], pričom stanovuje výlučne hospodárske kritérium, ktorým je cena, ktorú je podnik ochotný zaplatiť za povolenie. Tento konkrétny žalobný dôvod týkajúci sa nesplnenia povinnosti nie je uvedený v odôvodnenom stanovisku. V každom prípade Komisia na pojednávaní vzala späť tento žalobný dôvod týkajúci sa nesplnenia povinnosti.

40. Po druhé Komisia konštatuje, že udelenie koncesie môže byť v niektorých prípadoch podmienené poskytnutím záruky (článok 17 zákona o geologickom a banskom práve), čo podľa jej názoru odporuje smernici 94/22. Tento žalobný dôvod týkajúci sa nesplnenia povinnosti je uvedený v bodoch 68 a 73 odôvodneného stanoviska.

41. Napokon sa Komisia domnieva, že poľská právna úprava náležite nepreberá požiadavku uverejnenia kritérií hodnotenia v Úradnom vestníku Európskej únie (článok 5 bod 1 smernice 94/22), ani nezaručuje, aby boli „záujemcom kedykoľvek poskytn[uté]“ (článok 5 bod 2 smernice 94/22). Tento žalobný dôvod je nepriamo vyjadrený v bode 68 a nasl. odôvodneného stanoviska.

B – O zistených rozdieloch a ich význame pre prípustnosť žaloby

42. Vzhľadom na vyššie uvedené hneď na úvod uvádzam, že zastávam názor, že prvá časť prvého žalobného dôvodu (zápis v registri) a druhá a tretia časť tretieho žalobného dôvodu (záruka a uverejnenie kritérií hodnotenia) sú jednoznačne prípustné, keďže sú uvedené tak v písomnom vyhotovení žaloby, ako aj v odôvodnenom stanovisku, pričom ich formulácia je rovnaká.

43. Podľa môjho názoru je naopak potrebné vyhlásiť za neprípustné tak druhú časť prvého žalobného dôvodu, ako aj druhý žalobný dôvod ako celok.

44. Ďalej uvediem dôvody svojho návrhu.

45. Pokiaľ ide po prvé o druhú časť druhého žalobného dôvodu (ktorá, ako bolo uvedené, sa týka nesplnenia požiadavky uverejnenia oznámenia o výberovom konaní v úradnom vestníku a predloženia dokumentácie v poľštine), podľa môjho názoru ju treba vyhlásiť za neprípustnú, lebo, ako som už uviedol, odôvodnené stanovisko neobsahuje nijaký priamy ani nepriamy odkaz na tieto konkrétne tvrdenia. Z toho vyplýva, že argumentácia Komisie v jej žalobe má za následok neočakávané uvedenie žalobného dôvodu, ku ktorému sa Poľská republika nemohla vyjadriť v konaní pred podaním žaloby, a najmä vtedy nemohla prijať opatrenia, ktoré by prípadne mohli zabrániť uvedeniu tohto konkrétneho žalobného dôvodu v žalobe, ktorá bola napokon podaná na Súdny dvor.

46. Pokiaľ ide o druhú časť prvého žalobného dôvodu a prvú časť druhého žalobného dôvodu, ktoré treba posudzovať spoločne, je potrebné v prvom rade poukázať na to, že odôvodnené stanovisko sa zameriava na myšlienku, že poľská právna úprava porušuje smernicu 94/22, keďže stanovuje výberové konanie len pre prvú fázu povoľovacieho konania (zriadenie „práva banského užívania“), no nie pre druhú fázu (koncesia v pravom zmysle slova), ktorá sa spravuje konaním založeným na tituloch. Vzhľadom na to poľský systém podľa odôvodneného stanoviska stanovuje určité doplňujúce podmienky po skončení skutočne výberovej fázy postupu udeľovania povolenia, ktoré môžu mať za následok, že uchádzač, ktorý bol po skončení prvej fázy úspešnejší, bude vylúčený v druhej a poslednej fáze, teda vo fáze koncesie stricto sensu (bod 64 odôvodneného stanoviska).

47. Problémom uvedeným v súvislosti s touto otázkou v odôvodnenom stanovisku preto je, že uchádzač vybratý vo výberovom konaní usporiadanom na zriadenie práva banského užívania nemá nijakú záruku, že bude mať napokon prístup k skutočnému výkonu činnosti podliehajúcej koncesii (bod 75 odôvodneného stanoviska).

48. Žaloba podaná Komisiou však obsahuje podstatne odlišnú analýzu: opäť rozpracúva myšlienku, že koncesia sa získava bez výberového konania, ale zameriava sa predovšetkým na skutočnosť, že poľský zákon priznáva právo výhradného používania a právo prednosti tomu, kto vypracoval geologickú dokumentáciu, pričom tvrdí, že také ustanovenia umožňujú obísť akúkoľvek požiadavku výberového konania, keďže zjavne zvýhodňujú držiteľa skoršieho práva banského užívania na účely prieskumu a vyhľadávania, pokiaľ ide o získanie práva užívania na účely ťažby, a teda o konečné získanie administratívnej koncesie na výkon dobývania alebo ťažby.(8) Táto ústredná myšlienka žaloby však nie je vyjadrená v odôvodnenom stanovisku, v ktorom článok 12 a článok 47 ods. 3 zákona o geologickom a banskom práve,(9) ktoré majú, ako som uviedol, ústredné postavenie v argumentácii obsiahnutej v prvom a druhom žalobnom dôvode týkajúcom sa nesplnenia povinnosti, nie sú ani konkrétne citované.

49. Je pravda, ako už bolo uvedené, že judikatúra nevyžaduje úplnú zhodu medzi výhradami vo výroku odôvodneného stanoviska a návrhmi v žalobe o nesplnenie povinnosti. Napriek tomu sa domnievam, že argumentácia založená na článku 12 a článku 47 ods. 3 zákona o geologickom a banskom práve má v rámci prvých dvoch žalobných dôvodov dostatočný význam na to, aby bolo možné konštatovať, že jej uvedenie v žalobe má za následok zmenu alebo rozšírenie predmetu sporu vymedzeného v odôvodnenom stanovisku. Podľa môjho názoru je neprimerané tvrdiť, že ide len o nové odôvodnenia alebo úvahy, ako to tvrdí Komisia.

50. Podľa judikatúry má konanie pred podaním žaloby za cieľ „dať príslušnému členskému štátu príležitosť na jednej strane zabezpečiť súlad s povinnosťami, ktoré mu vyplývajú z práva Spoločenstva, a na druhej strane efektívne uplatniť svoje prostriedky obrany proti výhradám vyjadreným Komisiou. Dodržiavanie tohto postupu predstavuje podstatnú záruku, ktorá bola cieľom Zmluvy, nielen na ochranu práv predmetného členského štátu, ale takisto na zabezpečenie, aby prípadné konanie pred podaním žaloby malo za cieľ jasne definovaný spor“.(10)

51. Podľa môjho názoru sa preto vymedzenie predmetu sporu v období medzi konaním pred podaním žaloby a konaním pred Súdnym dvorom významným spôsobom zmenilo, čím bola porušená právna istota a právo Poľskej republiky na obranu, ktorej v konaní pred podaním žaloby nebolo úplne jednoznačne a „presným a koherentným spôsobom“, ako to vyžaduje judikatúra,(11) oznámené, že prednosť a výhradné právo zakotvené v článkoch 12 a 47 zákona o geologickom a banskom práve porušujú požiadavky smernice 94/22. Táto skutočnosť jej mohla zabrániť v tom, aby včas splnila svoje povinnosti vyplývajúce z práva Únie a následne uviedla tvrdenia, ktoré považuje za potrebné na odôvodnenie svojej právnej úpravy.

52. Z vyššie uvedeného podľa môjho názoru vyplýva, že je potrebné zamietnuť námietku neprípustnosti, pokiaľ ide o prvú časť prvého žalobného dôvodu a druhú a tretiu časť tretieho žalobného dôvodu.

53. Naopak je potrebné vyhovieť uvedenej námietke v súvislosti s druhou časťou prvého žalobného dôvodu a druhým žalobným dôvodom ako celkom a vyhlásiť ich za neprípustné.

54. Napriek tomu – a pokiaľ ide o žalobné dôvody, ktoré sú podľa môjho názoru neprípustné, len subsidiárne – ďalej rozoberiem tri žalobné dôvody v celom rozsahu, zjavne s jedinou výnimkou prvej časti tretieho žalobného dôvodu, ktorú Komisia v priebehu pojednávania výslovne vzala späť.

V – Analýza žalobných dôvodov týkajúcich sa nesplnenia povinnosti

A – Úvodné úvahy: stručný opis spornej právnej úpravy

55. Pred analýzou žalobných dôvodov týkajúcich sa nesplnenia povinnosti považujem za nevyhnutné najprv uviesť opis poľskej právnej úpravy, ktorá viedla k podaniu žaloby o nesplnenie povinnosti.

56. Poľská právna úprava prístupu k vyhľadávaniu, prieskumu a ťažbe uhľovodíkov bola v čase vydania odôvodneného stanoviska v podstate obsiahnutá v zákone o geologickom a banskom práve zo 4. februára 1994 a v jeho neskorších novelách.

57. Právna úprava vytvorená uvedeným zákonom sa vyznačuje predovšetkým existenciou dvoch odlišných titulov („právo banského užívania“ a koncesia) – ktoré spolu tvoria „povolenie“ upravené v smernici 94/22 –, ako aj priznaním určitej prednosti pri udeľovaní povolenia na ťažbu podniku, ktorý predtým preskúmal a zdokumentoval konkrétne ložisko.

58. Na vykonávanie banských činností spočívajúcich vo vyhľadávaní, prieskume alebo ťažbe uhľovodíkov je teda potrebné získať tak právo banského užívania, ako aj koncesiu. Obidva tituly sú nerozlučne prepojené v tom zmysle, že ak dôjde napríklad k odňatiu alebo skončeniu platnosti koncesie, zaniká aj užívanie (článok 10 ods. 3 zákona o geologickom a banskom práve).

59. Zmluva o zriadení „práva banského užívania“ je určitým druhom „civilného titulu“. Na jeho udelenie je spravidla potrebné usporiadať príslušné výberové konanie (článok 11 ods. 1 a 2 zákona o geologickom a banskom práve). Výnimkou však je, že podnik, ktorý preskúmal a geologicky zdokumentoval konkrétne ložisko (pravdepodobne pri výk one predchádzajúceho povolenia na vyhľadávanie a prieskum), môže počas dvoch rokov požiadať, aby mu bolo prednostne (a výlučne) udelené právo banského užívania na ťažbu uhľovodíkov v tomto ložisku (článok 12 zákona o geologickom a banskom práve).(12)

60. V každom prípade je podľa všetkého jednoznačné, že podnik, ktorému bolo udelené právo banského užívania, nemôže okamžite vykonávať banskú činnosť, ale musí na tento účel požiadať o „administratívny titul“, čiže o koncesiu.

61. Udeleniu koncesie však nepredchádza nijaké výberové konanie. V skutočnosti o ňu môže požiadať len podnik, ktorému bolo udelené právo užívania, takže následné konanie je už obmedzené len na overenie požiadaviek a dokumentácie, ktorá sa podľa poľskej právnej úpravy vyžaduje na vykonávanie banských činností. Spomedzi uvedených požiadaviek treba poukázať na predchádzajúci zápis žiadajúceho podniku v registri podnikateľov alebo registri hospodárskych činností (článok 18 ods. 1 bod 2b zákona o geologickom a banskom práve), ktorý sa namieta v tomto konaní, a na zriadenie záruky v niektorých prípadoch (článok 17 zákona o geologickom a banskom práve), ktorá je tiež predmetom prejednávaného sporu.

62. Okrem toho je v prípade žiadosti o koncesiu na ťažbu potrebné, aby bol podnik držiteľom práva na používanie vyššie uvedenej geologickej dokumentácie (článok 20 ods. 2 bod 1 zákona o geologickom a banskom práve). V tomto zmysle podľa poľskej právnej úpravy geologická dokumentácia patrí spravidla štátnej pokladnici (článok 47 ods. 1 zákona o geologickom a banskom práve), ale žiadajúci podnik môže mať právo na výhradné používanie tejto dokumentácie v dôsledku predchádzajúceho prieskumu. V prípade, ak tento podnik nechce sám ťažiť ložisko, môže predať svoje právo na výhradné používanie geologickej dokumentácie inému podniku. Po uplynutí piatich rokov toto právo na používanie prechádza na štátnu pokladnicu (článok 47 ods. 3 zákona o geologickom a banskom práve).

B – O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 2 ods. 2 prvého pododseku smernice 94/22, ktorý stanovuje nediskriminačný prístup k vyhľadávaniu, prieskumu a ťažbe uhľovodíkov

63. Prvý žalobný dôvod sa delí na dve časti.

1. O prvej časti prvého žalobného dôvodu

64. V rámci prvej časti prvého žalobného dôvodu Komisia tvrdí, že tým, že poľský právny poriadok v článku 18 ods. 2 bode 2 b) zákona o geologickom a banskom práve vyžaduje, aby v žiadosti o koncesiu bolo uvedené číslo zápisu v registri podnikateľov alebo registri hospodárskych činností v Poľsku, tento právny poriadok spôsobuje diskrimináciu subjektov usadených v iných členských štátoch, ktoré nemôžu požiadať o udelenie koncesie, ak sa predtým nezaregistrujú v Poľsku.

65. Komisia v tejto súvislosti poukázala na rozsudok z 22. decembra 2010, Yellow Cab Verkehrsbetrieb(13) . Súdny dvor v ňom konštatoval, že „pokiaľ sa… požaduje, aby hospodársky subjekt usadený v inom členskom štáte, ktorý chce získať povolenie na prevádzkovanie pravidelnej autobusovej linkovej prepravy osôb v hostiteľskom členskom štáte, mal sídlo alebo inú organizačnú zložku na území tohto členského štátu ešte pred udelením povolenia na prevádzkovanie tejto linky, tak to má odstrašujúci účinok. Primerane obozretný hospodársky subjekt by totiž nebol ochotný vo väčšej miere investovať v prípade, že vôbec nie je úplne isté, že povolenie mu bude udelené“.(14) Z tohto dôvodu a vzhľadom na to, že ciele, ktoré v uvedenej veci uviedla rakúska vláda, neumožnili odôvodniť takú požiadavku, Súdny dvor rozhodol, že táto požiadavka je obmedzením slobody usadiť sa okrem prípadu, ak by sa uplatňovala po udelení povolenia a predtým, než podnikateľ začne s prevádzkovaním linky.(15)

66. V prejednávanom prípade uvedený článok zákona o geologickom a banskom práve stanovuje, že zápis sa musí preukázať spolu so žiadosťou o koncesiu. Poľská republika uviedla, že v tomto okamihu podania žiadosti je už prakticky „isté“, že činnosť sa bude vykonávať, lebo konanie o udelení koncesie je len formálnym postupom a žiadosť podáva len ten, kto už na základe výberového konania získal právo banského užívania.

67. Je však isté, že aj keď podnik, ktorý chce vykonávať banskú činnosť, už získal toto právo užívania, musí ešte splniť ďalšie požiadavky na získanie koncesie. Ako teda už bolo uvedené, ide o požiadavku poskytnutia záruky alebo – v prípade ťažobných činností – o požiadavku preukázania práva na používanie geologickej dokumentácie. Vzhľadom na to, že žiadajúci podnik nemusí spĺňať tieto požiadavky, treba vychádzať z toho, že v tejto fáze ešte stále existuje dostatočná miera neistoty na to, aby nebolo možné vylúčiť odstrašujúce účinky spomenuté v rozsudku Yellow Cab Verkehrsbetrieb.

68. V dôsledku toho sa domnievam, že je potrebné vyhovieť prvej časti prvého žalobného dôvodu.

2. O druhej časti prvého žalobného dôvodu

69. V rámci druhej časti prvého žalobného dôvodu Komisia tvrdí, že tiež existuje diskriminácia tých subjektov, ktoré síce majú záujem vykonávať ťažbu uhľovodíkov, ale predtým nevykonali prieskumné práce v danej oblasti, a preto nemajú právo na výhradné používanie geologickej dokumentácie. Je to tak preto, lebo podľa názoru Komisie z článku 20 ods. 2 bodu 1 zákona o geologickom a banskom práve v spojení s jeho článkom 47 ods. 3 vyplýva, že vlastníctvo alebo držba tejto geologickej dokumentácie je nevyhnutným predpokladom na podanie žiadosti o koncesiu.

70. Táto druhá časť prvého žalobného dôvodu sa čiastočne prekrýva s prvou časťou druhého žalobného dôvodu, a preto obidve časti posúdim spoločne.

C – O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 3 ods. 1 smernice 94/22, ktorý stanovuje povinnosť vytvoriť konanie na udeľovanie povolení, v rámci ktorého môžu všetci záujemcovia predložiť svoje žiadosti

71. Tento druhý žalobný dôvod sa tiež delí na dve časti.

1. O prvej časti druhého žalobného dôvodu (čiastočne zhodnej s druhou časťou prvého žalobného dôvodu)

72. V rámci prvej časti druhého žalobného dôvodu Komisia tvrdí, že požiadavka udeľovania povolení prostredníctvom predchádzajúceho výberového konania stanovená v článku 3 smernice 94/22 je splnená len v prvej fáze (zriadenie „práva banského užívania“), no nie v druhej fáze, keďže koncesia sa udeľuje prostredníctvom konania „založeného na tituloch“. Podľa Komisie je prednosť priznaná držiteľovi práva na používanie geologickej dokumentácie navyše tiež v rozpore s touto požiadavkou predchádzajúceho výberového konania.

73. V tejto súvislosti Komisia uznáva, že nič nebráni rozdeleniu povolenia na dve časti, avšak spresňuje, že to platí len vtedy, ak sa v každej z nich rozhoduje prostredníctvom výberového konania.

74. Poľská republika v nadväznosti na to uvádza, že stačí, ak existuje výberové konanie na udelenie práva banského užívania, keďže konanie o udelení koncesie má len význam určitého, aj keď povinného „formálneho postupu“, na ktorom sa zúčastňuje len podnik, ktorému bolo udelené právo užívania.

75. Poľská vláda sa na základe toho domnieva, že nič nebráni uplatňovaniu povolenia rozdeleného na dve fázy a uplatňovaniu práva prednosti v druhej z nich. Podľa jej názoru je taká možnosť upravená článkom 3 ods. 5 písm. b) smernice 94/22, podľa ktorého „za udelenie povolenia… sa nepovažuje“ (a preto si nevyžaduje výberové konanie) „udelenie povolenia subjektu, ktorý má povolenie v inej forme, v prípade, že vlastníctvo posledne uvedeného povolenia zahŕňa právo na udelenie skôr uvedeného“.

76. Komisia tvrdí, že toto ustanovenie sa týka úplne odlišného prípadu, a to prípadu povolenia ťažby uhľovodíkov udeleného vo „všeobecne záväznom akte, ktorý sa dotýka mnohých subjektov, akým je napríklad zákon alebo nariadenie,“ a súboru „neskorších individuálnych povolení obsiahnutých v administratívnych rozhodnutiach prijatých na základe skoršieho nariadenia alebo zákona“, ktoré vyplývajú z prvého povolenia, a preto si nevyžadujú udelenie povolenia prostredníctvom výberového konania.

77. Komisia nebola schopná na pojednávaní objasniť, za akých okolností by mohol nastať taký prípad, a jej argumentácia v tejto súvislosti podľa môjho názoru nie je veľmi presvedčivá. V každom prípade si nemyslím, že článok 3 ods. 5 písm. b) smernice možno uplatniť v tomto prípade, keďže dvojaká prednosť zakotvená v poľskom zákone spôsobuje, ako uvediem ďalej, že ani v prvej fáze postupu nie je zaručené výberové konanie.

78. Článok 12, článok 20 ods. 2 bod 1 a článok 47 ods. 3 poľského zákona o geologickom a banskom práve v skutočnosti zakotvujú prednosť a právo na výhradné používanie v prospech toho, kto predtým vykonal prieskum a vyhľadávanie. Na jednej strane uvedený zákon priznáva prednosť na získanie práva banského užívania podnikateľovi, ktorý pripravil geologickú dokumentáciu (článok 12 ods. 1), a na druhej strane mu tento zákon priznáva aj výhradné právo na používanie tejto dokumentácie (článok 47 ods. 3), bez ktorej nemožno požiadať ani o koncesiu potrebnú na vykonávanie ťažby (článok 20 ods. 2 bod 1).

79. Článok 12 zákona o geologickom a banskom práve totiž priznáva – počas dvoch rokov a voči všetkým – prednostné právo požiadať o zriadenie banského užívania tomu, kto preskúmal a zdokumentoval nerastné ložisko a pripravil príslušnú geologickú dokumentáciu.

80. Okrem toho podľa článku 47 ods. 3 uvedeného zákona podnik, ktorý vynaložil náklady na geologické vyhľadávacie a prieskumné práce, má právo päť rokov výhradne používať geologickú dokumentáciu, ktorú vypracoval. V dôsledku toho má uvedený subjekt počas tohto obdobia prakticky zaručenú koncesiu, keďže podľa článku 20 ods. 2 bodu 1 uvedeného zákona je právo na používanie geologickej dokumentácie nevyhnutným predpokladom na podanie príslušnej žiadosti o udelenie koncesie. Len ten, kto disponuje touto dokumentáciou, môže v konečnom dôsledku skutočne získať prístup k druhej fáze povoľovacieho konania.

81. Aj keby teda inému podniku mohlo byť udelené právo banského užívania vo výberovom konaní vyhlásenom na tento účel,(16) z článku 47 ods. 3 uvedeného zákona v spojení s jeho článkom 20 ods. 2 bodom 1 vyplýva, že podnik, ktorý je držiteľom práva užívania, môže v tomto päťročnom období prakticky získať koncesiu len vtedy, ak je podnikateľ, ktorý má výhradné právo na používanie geologickej dokumentácie, ochotný poskytnúť mu túto dokumentáciu. V tomto zmysle treba poznamenať, že ako bolo konštatované na pojednávaní, toto právo na výhradné používanie možno previesť. Napokon, pokiaľ ide o prejednávanú vec, v prípade neexistencie ktorejkoľvek z týchto dvoch skutočností by právo banského užívania získané vo výberovom konaní nemalo pre uvedený podnik nijaký význam.

82. Poľská vláda sa usiluje odôvodniť tento dôsledok tvrdením, že právo na výhradné používanie geologickej dokumentácie a prednostné právo priznané jeho držiteľovi predstavujú spravodlivú náhradu za investície vynaložené v predchádzajúcej fáze vyhľadávania a prieskumu.

83. Podľa môjho názoru toto tvrdenie nemožno uznať.

84. Hoci možno pripustiť, že náhrada poskytnutá tomu, kto vynaložil náklady vyplývajúce z vypracovania geologickej dokumentácie, je spravodlivá, túto investíciu nemožno v nijakom prípade nahradiť spôsobom, ktorý skresľuje povoľovacie konanie do takej miery, že výberové konanie vyžadované smernicou smernica 94/22 mení na fiktívne.

85. K tomu dochádza – alebo prinajmenšom nemožno vylúčiť, že k tomu dôjde – na základe poľského modelu. Prednostné práva v spojení s právami na výhradné používanie, ktoré priznáva zákon o geologickom a banskom práve, môžu viesť k tomu, že držiteľ práva na výhradné používanie geologickej dokumentácie získa právo banského užívania bez toho, aby prebehlo skutočné výberové konanie. Takéto konanie totiž bude nerealizovateľné, ak prednosť stanovená článkom 12 ods. 1 znamená – ako na prvý pohľad vyplýva z pojmu „prednosť“ – skutočné prednostné právo na zriadenie užívania.

86. Odlišnou otázkou je, že sa táto „prednosť“ prejaví v stanovení, že investície vynaložené na vypracovanie geologickej dokumentácie predstavujú okolnosť, ktorá sa zohľadní vo výberovom konaní, pričom táto okolnosť môže byť oprávnená, ale nie do takej miery, aby bola rozhodujúca pre výsledok výberového konania. Pokiaľ sa táto okolnosť náležite zhodnotí, môže predstavovať primeranú náhradu za investičné úsilie bez toho, aby bolo potrebné dospieť ku krajnému riešeniu, ktoré obhajuje poľská vláda.

87. V tejto súvislosti je navyše potrebné zohľadniť skutočnosť, že držba práva na výhradné používanie geologickej dokumentácie nemôže byť taká rozhodujúca v povoľovacom konaní, aká je v poľskom systéme. Držba tohto práva prirodzene preukazuje spôsobilosť potrebnú na prípravu geologickej dokumentácie. Je však zrejmé, že táto spôsobilosť nemusí nevyhnutne sama osebe postačovať na preukázanie spôsobilostí, ktoré majú význam pre udelenie povolenia na ťažbu nerastných surovín. V konečnom dôsledku je podľa môjho názoru jasné, že v poľskom modeli sa neprimerane uprednostňuje postavenie podnikov, ktoré sú primárne spôsobilé vypracovať geologickú dokumentáciu, pričom postavenie iných podnikov, ktoré môžu navyše preukázať spôsobilosť na banskú ťažbu, je v celom rozsahu podriadené záujmom uvedených podnikov.

88. Napokon poľský systém „povolenia“ v zmysle smernice 94/22 je rozdelený na dve fázy (zriadenie práva užívania a koncesia v pravom zmysle slova), ktoré môžu nevyhnutne závisieť od výkonu práva na výhradné používanie geologickej dokumentácie potrebnej na skutočné povolenie dobývania nerastných surovín. Právo na výhradné používanie sa pritom priznáva tomu, kto získal geologickú dokumentáciu na základe prieskumu a výskumu, ktoré si podľa článku 33 ods. 1 zákona o geologickom a banskom práve nie vždy vyžadujú koncesiu, a preto tiež nevyplývajú z výberového konania.

89. V dôsledku toho sa vzhľadom na skutočnosť, že poľská právna úprava pripúšťa, aby sa za určitých okolností povolenie potrebné na vyhľadávanie, prieskum a dobývanie udelilo prostredníctvom konania, v ktorom neprebehne skutočné výberové konanie, domnievam, že je potrebné v celom rozsahu vyhovieť prvej časti druhého žalobného dôvodu a druhej časti prvého žalobného dôvodu Komisie.

2. O druhej časti druhého žalobného dôvodu

90. V rámci druhej časti druhého žalobného dôvodu Komisia tvrdí, že poľská právna úprava nespĺňa požiadavku uverejnenia oznámenia o výberovom konaní v Úradnom vestníku Európskej únie . Okrem toho tvrdí, že skutočnosť, že súťažná dokumentácia sa musí predložiť v poľštine, môže spôsobovať diskrimináciu.

91. Pokiaľ ide o uverejnenie, skutočne sa zdá, že táto požiadavka je splnená v súvislosti s udelením práva banského užívania. Konanie o udelení koncesie však nie je predmetom takého uverejnenia, pravdepodobne práve preto, lebo nemá súťažný charakter. V každom prípade samotné neuverejnenie (a v konečnom dôsledku netransparentnosť) tohto konania ako také predstavuje ďalšie nesplnenie smernice, ktoré bude musieť Súdny dvor podľa môjho názoru tiež konštatovať.

92. Pokiaľ ide o požiadavku jazyka, v ktorom sa má predložiť súťažná dokumentácia, poľská vláda pripomína, že právo Únie neukladá vnútroštátnym správnym orgánom povinnosť prijať dokumentáciu v jazyku, ktorý nie je úradným jazykom v danom členskom štáte, pričom s týmto tvrdením môžem len súhlasiť.

93. V dôsledku toho sa domnievam, že je potrebné vyhovieť druhej časti druhého žalobného dôvodu Komisie v bode, v ktorom sa namieta, že konanie o udelení koncesie sa neuverejňuje v Úradnom vestníku Európskej únie .

D – O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 5 bodov 1 a 2 smernice 94/22, v ktorom sa stanovujú kritériá udeľovania povolení

94. Tento tretí žalobný dôvod sa pôvodne delil na tri časti, pričom prvú z nich Komisia na pojednávaní výslovne vzala späť, a preto uvediem svoje návrhy len v súvislosti s druhou a treťou časťou, ktoré, ako som už uviedol, podľa môjho názoru nie sú z hľadiska prípustnosti vôbec problematické.

1. O druhej časti tretieho žalobného dôvodu týkajúcej sa poskytnutia záruky

95. Komisia konštatuje, že podľa článku 17 poľského zákona o geologickom a banskom práve udelenie koncesie môže byť v niektorých prípadoch podmienené poskytnutím záruky, pričom táto požiadavka podľa jej názoru nemá oporu v smernici 94/22.

96. Po prvé Komisia sa domnieva, že požiadavka záruky nemôže mať oporu v tom, že podľa článku 5 bodu 1 písm. a) smernice 94/22 členské štáty musia posúdiť finančnú spôsobilosť uchádzačov v konaniach týkajúcich sa udeľovania povolení. Komisia najmä tvrdí, že poľský zákon do určitej miery nejasne stanovuje túto požiadavku, ktorú príslušný orgán môže uložiť, keď to odôvodňuje „mimoriadne dôležitý záujem štátu alebo mimoriadne dôležitý verejný záujem, osobitne záujem súvisiaci s ochranou životného prostredia“ (článok 17 ods. 1 zákona o geologickom a banskom práve).

97. Po druhé Komisia tvrdí, že článok 6 ods. 2 smernice, ktorý umožňuje členským štátom uložiť za určitých okolností (bezpečnosť štátu, bezpečnosť obyvateľstva, zdravie obyvateľstva, ochrana životného prostredia, atď.) „podmienky a požiadavky“ „v súvislosti s vykonávaním“ činností podliehajúcich povoleniu, tiež nepostačuje na uloženie takejto finančnej požiadavky na jeho základe. Podľa názoru Komisie sa toto ustanovenie týka podmienok na vykonávanie činností, a nie požiadaviek potrebných na udelenie povolenia.

98. Zastávam názor, že hoci je pravda, že doslovné znenie článku 6 ods. 2 smernice 94/22 môže vyvolávať pochybnosti (keďže odkazuje na „podmienky a požiadavky“ „v súvislosti s vykonávaním“ činností podliehajúcich povoleniu), z výkladu tohto ustanovenia v spojení s článkom 6 ods. 1 vyplýva záver, že v konečnom dôsledku ide o požiadavky na zaručenie spôsobilosti žiadateľa o povolenie na vykonávanie činnosti.

99. Článok 6 ods. 1 v skutočnosti odkazuje na podmienky uvedené v článku 5 bode 2 smernice, v ktorom sú spomenuté „podmienky a požiadavky týkajúce sa vykonávania… činnosti, ktoré sa na každý typ povolenia vzťahujú na základe zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení platných v čase predkladania žiadostí, či už sú obsiahnuté v povolení alebo ide o jednu z podmienok, ktorá sa má prijať pred udelením takéhoto povolenia “(17), a nezdá sa, že článok 6 ods. 2 by sa mal týkať len požiadaviek, ktoré sa uplatňujú neskôr, keď už došlo k udeleniu povolenia.

100. Okrem toho takéto rozlišovanie nemá nijaký zmysel v takom právnom kontexte, o aký ide v prejednávanej veci. Podľa môjho názoru preto článok 17 ods. 1 zákona o geologickom a banskom práve môže predstavovať oprávnené uplatnenie článku 5 bodu 1 písm. a) alebo článku 6 ods. 2 smernice 94/22, keďže uloženie povinnosti poskytnúť záruku musí byť odôvodnené dôvodmi verejného záujmu (všeobecne upravenými v tomto poslednom uvedenom ustanovení).

101. Požiadavka ručenia, ktoré má pokryť zodpovednosť, ktorá môže vyplynúť z výkonu činnosti, je navyše podľa môjho názoru primeraným opatrením vo vzťahu k cieľu spočívajúcemu v zabezpečení, aby mal subjekt dostatočnú „finančnú spôsobilosť“, a na zohľadnenie potreby chrániť „mimoriadne dôležitý“ verejný záujem.

102. Preto sa domnievam, že druhej časti tretieho žalobného dôvodu nemožno vyhovieť.

2. O tretej časti tretieho žalobného dôvodu

103. Komisia sa napokon domnieva, že v poľskom právnom poriadku nie je náležite prebratá požiadavka uverejnenia kritérií hodnotenia v Úradnom vestníku Európskej únie „ešte predtým, ako začne plynúť lehota na predkladanie žiadostí“ (článok 5 bod 1 smernice 94/22), a že tento právny poriadok tiež nezaručuje, aby „podmienky a požiadavky týkajúce sa vykonávania a ukončovania činnosti“ boli „záujemcom kedykoľvek poskyt[nuté]“ (článok 5 bod 2 smernice 94/22).

104. Po prvé Komisia sa domnieva, že Poľská republika neprijala potrebné opatrenia, aby sa zabezpečilo jasné a účinné uverejnenie kritérií hodnotenia ponúk v Úradnom vestníku Európskej únie , keďže hoci existuje zákonné ustanovenie, ktoré výslovne stanovuje uvedené uverejnenie, poľská vláda v praxi splnila uvedené ustanovenie len uverejnením „troch kategórií kritérií hodnotenia ponúk“, pričom na účely konkrétneho určenia obsahu uvedených kritérií odkázala na dokument označený ako „podrobné podmienky udeľovania práv banského užívania na vyhľadávanie a dobývanie ložísk ropy a zemného plynu v určitých oblastiach, na ktoré sa vzťahuje koncesia“, ktorý si možno vyžiadať na príslušnom oddelení ministerstva životného prostredia.

105. Po druhé Komisia tvrdí, že k oznámeniu presných informácií o podmienkach vykonávania hospodárskej činnosti, ktorá je predmetom povolenia, dochádza až po začatí konania o udelení koncesie. Uvedené oznámenie je preto údajne neúčinné, keďže subjekt, ktorému bolo udelené právo banského užívania (ktorý bude podľa poľskej vlády automaticky subjektom, ktorému bude udelená koncesia), nemohol poznať všetky podmienky vykonávania činnosti v okamihu výberového konania.

106. S týmito tvrdeniami Komisie môžem len súhlasiť.

107. Pokiaľ ide konkrétne o nesplnenie povinnosti prebrať požiadavku uverejnenia kritérií hodnotenia v Úradnom vestníku Európskej únie (článok 5 bod 1 smernice 94/22), domnievam sa, že poľský právny poriadok dostatočne jasne neupravuje túto otázku, čo v praxi viedlo k málo dôslednému splneniu požiadavky uverejnenia, ktoré bolo obmedzené na vymenovanie kategórií kritérií hodnotenia namiesto toho, aby obsahovalo podrobnejší opis obsahu uvedených kritérií.

108. Preto sa domnievam, že je potrebné vyhovieť tretej časti tretieho žalobného dôvodu.

VI – O trovách

109. V súlade s článkom 138 ods. 3 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak sa žalobe čiastočne vyhovie, každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy.

VII – Návrh

110. V dôsledku toho navrhujem, aby Súdny dvor:

vyhlásil druhú časť prvého žalobného dôvodu a druhý žalobný dôvod ako celok za neprípustné,

subsidiárne určil, že Poľská republika si tým, že neprijala potrebné opatrenia na zabezpečenie, aby prístup k vyhľadávaniu, prieskumu a ťažbe uhľovodíkov bol skutočne založený na výberovom konaní, v rámci ktorého môžu všetci záujemcovia predložiť svoje žiadosti, na základe kritérií uverejnených v Úradnom vestníku Európskej únie pred začatím plynutia lehoty na predkladanie uvedených žiadostí, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 2 ods. 1, článku 3 ods. 1 a článku 5 bodov 1 a 2 smernice 94/22,

rozhodol, že každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania.

(1) .

(2) – Ú. v. ES L 164, s. 3; Mim. vyd. 06/002, s. 262.

(3) – Zmenený a doplnený zákonom z 22. apríla 2005 s cieľom prispôsobiť poľský právny poriadok ustanoveniam smernice 94/22 po pristúpení Poľska k Európskej únii (Dz. U. 2005 č. 228, položka 1947).

(4) – Dz. U. 2007 č. 155, položka 1095.

(5) – Nový zákon bol napokon schválený 9. júna 2011.

(6) – Pozri napríklad rozsudok z 8. decembra 2005, Komisia/Luxembursko (C-33/04, Zb. s. I-10629, bod 36).

(7) – Rozsudky z 11. júla 2002, Komisia/Španielsko (C-139/00, Zb. s. I-6407, bod 19); zo 14. júla 2005, Komisia/Nemecko (C-433/03, Zb. s. I-6985, bod 28), a zo 7. septembra 2006, Komisia/Spojené kráľovstvo (C-484/04, Zb. s. I-7471, bod 25).

(8) – Pozri napríklad body 41 až 51 a 64 až 68 žaloby Komisie.

(9) – Žaloba obsahuje len niekoľko všeobecných odkazov na „články 7 až 29“ a „15 až 21“ zákona o geologickom a banskom práve (body 26 a 59 žaloby Komisie).

(10) – Rozsudok zo 16. júna 2005, Komisia/Taliansko (C-456/03, Zb. s. I-5335, body 36 a 37).

(11) – Pozri napríklad rozsudok z 18. decembra 2007, Komisia/Španielsko (C-186/06, Zb. s. I-12093, bod 18). V tomto rozsudku bol vyhlásený za neprípustný jeden z dôvodov žaloby podanej Komisiou, keďže ním boli zmenené výhrady v porovnaní s výhradami uvedenými v rámci konania pred podaním žaloby, čím boli porušené vyššie uvedené požiadavky presnosti a koherentnosti.

(12) – Okrem toho existuje viacero geografických oblastí, v ktorých sa právo banského užívania udeľuje bez potreby výberového konania. Táto skutočnosť nie je predmetom prejednávanej žaloby a podľa všetkého je v súlade s článkom 3 ods. 3 smernice.

(13) – C-338/09, Zb. s. I-13927.

(14) – Bod 37.

(15) – Body 38 až 40 rozsudku.

(16) – Táto situácia môže v skutočnosti nastať len v prípade, ak sa podnikateľ, ktorý pripravil geologickú dokumentáciu, rozhodne, že sa nezúčastní na výberovom konaní, a teda nevyužije prednosť, ktorú mu počas dvoch rokov priznáva článok 12 ods. 1.

(17) – Kurzívou zvýraznil generálny advokát.