Keďže podľa článku 9 písm. c) podmienok zamestnávania zamestnancov Európskej centrálnej banky sa zásady zakotvené v nariadeniach, predpisoch a judikatúre, ktoré sa uplatňujú na zamestnancov inštitúcií Únie, náležite zohľadnia pri výklade práv a povinností upravených uvedenými podmienkami zamestnávania, platí, že pokiaľ disciplinárne konanie upravené v normatívnom poriadku uplatniteľnom na zamestnancov Banky vykazuje určité podobnosti s disciplinárnym konaním upraveným v služobnom poriadku úradníkov Únie, môže súd Únie, ak je to nevyhnutné, uplatniť na základe analógie judikatúru, ktorá sa vyvinula v súvislosti s disciplinárnym konaním upraveným služobným poriadkom.

Hoci ustanovenia, ktoré sa uplatňujú na zamestnancov Európskej centrálnej banky, upravujú v prospech zamestnanca, proti ktorému sa vedie disciplinárne konanie, v zásade neobmedzený prístup k dôkazom nachádzajúcim sa v disciplinárnom spise, vrátane dôkazov v jeho prospech, napriek tomu neupravujú neobmedzený prístup tohto zamestnanca ku každej informácii alebo ku každému dokumentu, ktoré sa nachádzajú v priestoroch Banky alebo môžu byť získané z existujúcich dokumentov alebo informácií, ktoré sú v týchto priestoroch k dispozícii. Pokiaľ totiž ide o tento posledný typ získaných informácií alebo dokumentov, ktoré sa v zásade nepovažujú za neoddeliteľnú súčasť disciplinárneho spisu, predpisy uplatniteľné na zamestnancov neupravujú ich odovzdanie ex offo dotknutej osobe.

Právo na prístup k disciplinárnemu spisu, upravené normatívnym poriadkom uplatniteľným na zamestnancov Banky, spĺňa požiadavky stanovené právom Únie a najmä článkom 41 ods. 2 písm. b) Charty základných práv Európskej únie, ako aj judikatúrou Únie v oblasti disciplinárneho konania. Kontradiktórna povaha disciplinárneho konania tak, ako prebieha pred disciplinárnym výborom Banky, a právo na obhajobu v tomto konaní totiž nepochybne vyžadujú, aby sa dotknutá osoba a prípadne jej advokát mohli oboznámiť so všetkými skutkovými okolnosťami, na ktorých sa zakladalo disciplinárne rozhodnutie a to včas tak, aby mohli predložiť svoje pripomienky. Rešpektovanie práva na obhajobu teda vyžaduje, aby dotknutej osobe bolo umožnené, aby účinne oznámila svoje stanovisko k relevancii skutočností, ale rovnako aj to, aby mohla prinajmenšom zaujať stanovisko k dokumentom, ktorá má inštitúcia Únie a z ktorých vyplývajú skutočnosti významné pre výkon jej práva na obhajobu. Požiadavku prístupu dotknutej osoby k dokumentom, ktoré sa jej týkajú, však možno uplatniť iba na dokumenty použité v disciplinárnom konaní a/alebo v konečnom rozhodnutí administratívy. V dôsledku toho na účely zásady rešpektovania práva na obhajobu nie je administratíva nevyhnutne povinná poskytnúť iné dokumenty.

V tejto súvislosti neprináleží ani Banke, ani disciplinárnemu výboru, aby rozhodovali o relevancii alebo význame, ktorý by určité dokumenty mohli mať pre obhajobu zamestnanca, pretože nemožno vylúčiť, že dokumenty, ktoré Banka alebo disciplinárny výbor považujú za irelevantné, môžu mať pre neho význam. Ani Banka, ani disciplinárny výbor teda nemôžu jednostranne vylúčiť zo správneho konania dokumenty, ktoré môže dotknutá osoba použiť na zbavenie sa viny.

(pozri body 114, 115 a 120)

Súd prvého stupňa: rozsudky ICI/Komisia, T‑36/91, EU:T:1995:118, bod 93; N/Komisia, T‑273/94, EU:T:1997:71, bod 89; Eyckeler & Malt/Komisia, T‑42/96, EU:T:1998:40, bod 81, a Kaufring a i./Komisia, T‑186/97, T‑187/97, T‑190/97 až T‑192/97, T‑210/97, T‑211/97, T‑216/97 až T‑218/97, T‑279/97, T‑280/97, T‑293/97 a T‑147/99, EU:T:2001:133, body 179 a 185