ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

Dňa 19. júna 2017 žalobca podal sťažnosť podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku proti HS 2016 a proti rozhodnutiu odvolacieho hodnotiteľa z 10. apríla 2017 adresovanú správnej rade EUIPO v postavení menovacieho orgánu. Tvrdenia uvádzané na podporu tejto sťažnosti sa zakladajú jednak na porušení podstatných formálnych náležitostí a jednak na zjavne nesprávnom posúdení, ktoré viedlo k skresleniu skutočností. Konkrétne, pokiaľ ide o porušenie podstatných formálnych náležitostí, žalobca sa odvolával na dve porušenia pravidiel postupu hodnotenia, uvádzané už v dodatočných pripomienkach k HS 2016, a to na jednej strane na to, že hodnotiteľ výslovne odmietol preskúmať hodnotenie, ktoré vykonal bývalý nadriadený za obdobie od 1. januára do 16. októbra 2016, a na druhej strane, že odvolací hodnotiteľ predčasne prerušil rozhovor v rámci postupu vedeného pred ním. Okrem toho žalobca vyčítal EUIPO nedostatočnú nezávislosť kontroly vo vzťahu k jeho hodnoteniu za rok 2016, keďže jeho odvolacím hodnotiteľom za tento rok bol jeho bývalý nadriadený, ktorý rozhodujúcim spôsobom prispel k vypracovaniu HS 2016, čo bolo v rozpore s postupom stanoveným v služobných pokynoch EUIPO. Domnieval sa tiež, že odvolací hodnotiteľ bezdôvodne odmietol veľkú časť jeho výhrad smerujúcich voči HS 2016.
59

Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenie Parlamentu, že sporné vyhlásenia sa obmedzujú len na to, že naznačujú, ako chcel dotknutý člen predsedníctva hlasovať, treba uviesť, že je dôležité nielen to, že uvedené predsedníctvo prijíma svoje rozhodnutia nestranne, ale aj to, že poskytuje dostatočné záruky na vylúčenie akýchkoľvek oprávnených pochybností v súlade s judikatúrou citovanou v bode 43 vyššie. Vzhľadom na kategorický a jednoznačný obsah uvedených vyhlásení predložených pred prijatím napadnutého rozhodnutia týkajúceho sa rozpočtového roka 2015 treba konštatovať, že v prejednávanej veci došlo k vážnemu ohrozeniu nestrannosti.
61

Hoci je skutočnosť, že Komisia opomenula zapojiť žalobkyňu do výmeny korešpondencie s Poľskou republikou po rozhodnutí o začatí konania, poľutovaniahodná, jednako nemôže mať za následok zrušenie napadnutého rozhodnutia, keďže za okolností prejednávanej veci by v prípade, ak by k takémuto opomenutiu nedošlo, nemohlo byť právne posúdenie Komisie v tomto poslednom rozhodnutí odlišné.
108

Treba poznamenať, ako to urobila Komisia, že vzhľadom na to, že je potrebné zohľadniť kritériá schválenia stanovené v nariadení č. 1107/2009, je potrebné vykonať úplné preskúmanie bezpečnosti látky. Toto preskúmanie môže tiež viesť k preskúmaniu oblastí, ktoré už boli hodnotené počas prvého preskúmania, s cieľom posúdiť ich s prihliadnutím na najnovšie vedecké poznatky. Vedecké hodnotenie musí zohľadniť váhu dostupných dôkazov. Táto zásada by nebola dodržaná, ak by sa brali do úvahy len nové štúdie.
120

Keby sa však Komisii priznala takáto právomoc na zrušenie rozhodnutia o výbere alebo na jeho zmenu z dôvodu, že po prijatí tohto rozhodnutia vybraný prevádzkovateľ zmenil svoj systém tak, že už nebol v súlade s právnym rámcom uplatniteľným na MSS alebo so záväzkami prijatými počas výberového konania, bolo by to v rozpore so systémom rozdelenia právomocí medzi Komisiou a členskými štátmi, pretože by to znamenalo, že Komisia by posudzovala zlučiteľnosť predmetného systému s právnym rámcom a s uvedeným rozhodnutím, takže by sa vynucovacie konanie patriace do výlučných rozhodovacích právomocí členských štátov stalo nepotrebným. Ako však vyplýva z bodu 106 vyššie, v rámci systému rozdelenia právomocí medzi Komisiu a členské štáty, ktorý vyplýva z rozhodnutia MSS, členským štátom prináleží, aby s pomocou Komisie, ktorá má v tejto súvislosti koordinačnú právomoc, dohliadali na túto zlučiteľnosť v rámci monitorovania dodržiavania spoločných podmienok súvisiacich s povoleniami udelenými vybranému prevádzkovateľovi. Právomoc v tejto súvislosti bola expressis verbis zverená výslovnými ustanoveniami rozhodnutia MSS inému orgánu ako Komisii v zmysle judikatúry pripomenutej v bode 117 vyššie.
108

V každom prípade treba konštatovať, že Komisia a Parlament nepredložili ani najmenší hodnoverný dôkaz, ktorý by umožnil preukázať, že finančná rovnováha systému dôchodkového zabezpečenia Únie by bola ohrozená, keby pozostalí manželia bývalých úradníkov, ktorí uzavreli manželstvo po skončení jeho služobného pomeru, mohli poberať pozostalostný dôchodok bez toho, aby boli zosobášení aspoň päť rokov. Nepreukázalo sa ani to, že by táto finančná rovnováha nemohla byť dosiahnutá, ak by článok 20 prílohy VIII služobného poriadku stanovoval výnimky z podmienky, podľa ktorej manželstvo muselo trvať aspoň päť rokov.
275

Po tretie, pokiaľ ide o tvrdenie, že neexistujú významné rozdiely v nákladoch medzi dlhými trasami do lotyšských námorných terminálov, krátkymi trasami do lotyšských námorných terminálov a trasou do Klaipėdy, treba uviesť, že hoci je pravda, že dlhá trasa do Rigy zahŕňala na rozdiel od trasy do Klaipėdy podstatný úsek (86 km) v Lotyšsku, kde boli podľa napadnutého rozhodnutia náklady na železničnú dopravu, a to najmä cena energií a mzdové náklady, nižšie ako v Litve (odôvodnenie 253 napadnutého rozhodnutia), pravdou je aj to, že dlhá trasa do Rigy zahŕňala úsek v Litve, konkrétne v dĺžke 152 km. Vzhľadom na to, že Komisia vypočítala náklady na trasy do lotyšských námorných terminálov ako súčet nákladov žalobkyne a spoločnosti LDZ na ich jednotlivé etapy trasy, aby posúdila rozdiel v nákladoch medzi trasami, náklady vzťahujúce sa na lotyšský úsek dlhej trasy do Rigy sa preto musia pripočítať k nákladom vzťahujúcim sa na litovský úsek tejto trasy. To isté navyše platí aj pre výpočet nákladov na dlhú trasu do Ventspils. Okrem toho žalobkyňa nespochybňuje náklady, ktoré Komisia uviedla v tabuľke č. 5 v odôvodnení 311 napadnutého rozhodnutia. Táto tabuľka ukazuje, že na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, v rokoch 2008 a 2009 boli náklady na prepravu ropných produktov spoločnosti Orlen v prepočte na tonu od [dôverné] do [dôverné] % vyššie na dlhej trase do Rigy ako na trase do Klaipėdy a od [dôverné] do [dôverné] % vyššie na dlhej trase do Ventspils ako na trase do Klaipėdy. V dôsledku toho v rozpore s tvrdením žalobkyne neexistujú dostatočne presvedčivé dôkazy preukazujúce, že LDZ mohla ako efektívny konkurent ponúkať služby na relevantnom trhu, ktoré by konkurovali žalobkyni na dlhej trase, a vyvíjať tak na ňu konkurenčný tlak.
127

Žalobkyne tvrdia, že prístup Komisie spočívajúci v zohľadnení ekonomickej reality v každom jednotlivom prípade porušuje zásadu právnej istoty. Pojem účastníci koncentrácie má totiž bezprostredný dopad na uplatniteľnosť povinnosti pozastaviť koncentráciu a na riziko prípadných pokút v prípade porušenia tejto povinnosti. Na strane nadobúdateľa pritom materská spoločnosť plne funkčného spoločného podniku nemusí nevyhnutne vedieť o rozsahu zapojenia druhej materskej spoločnosti. Takisto cieľový podnik a predávajúci vo všeobecnosti nie sú schopní identifikovať účastníkov koncentrácie zo strany nadobúdateľa, keďže nemusia nevyhnutne vedieť o miere účasti materských spoločností a plne funkčného spoločného podniku na organizovaní a financovaní koncentrácie. A aj keby to tak bolo, predmetný účastníci by nemohli pred operáciou posúdiť, či je miera účasti dostatočne výrazná na to, aby bolo možné dospieť k záveru, že materské spoločnosti sú účastníkmi koncentrácie. Neistota vyvolaná touto situáciou by bola neprijateľná.
47

Pokiaľ ide o druhú časť štvrtého žalobného návrhu, ktorá smeruje proti údajnému zamietnutiu žiadosti o vrátenie predmetných súkromných údajov, treba poznamenať, že táto žiadosť o vrátenie, či už bola z dátumu 24. februára 2017, ako to uviedli žalobkyne v ich písomných podaniach, alebo z 13. apríla 2017, ako to bolo uvedené na pojednávaní, nebola formulovaná dostatočne jasne na to, aby Komisii umožnila zaujať vo vzťahu k nej stanovisko, takže žalobkyne k dátumu podania tejto žaloby, ku ktorému sa musí posudzovať jej prípustnosť (pozri v tomto zmysle rozsudky z 3. decembra 2014, Castelnou Energía/Komisia, T‑57/11, EU:T:2014:1021, bod 34, a z 22. júna 2016, Whirlpool Europe/Komisia, T‑118/13, EU:T:2016:365, bod 49), nedostali odpoveď Komisie, ktorá by mohla byť napadnuteľným aktom. Žalobkyne sa totiž obmedzili na spomenutie „mnohých dokumentov, ktoré poškodzujú intimitu súkromia ich autorov“, pričom vo všeobecnosti uviedli, že predmetom sporu boli „správy, osobné správy, zoznamy adries, telefónne hovory, atď.“, a vo svojej žiadosti z 13. apríla 2017 uznali, že v súčasnosti „analyz[ujú] viaceré písomnosti skopírované zamestnancami Komisie“ na účely určenia tých, ktorých sa týka toto poškodenie.
202

Ak by to bolo inak, viedlo by to k záveru, že nepriame dôkazy, ktoré môžu odôvodniť inšpekcie, by nemohli mať výlučne ústnu formu, hoci povinnosť formálneho prepisu nielenže sa v tejto fáze relevantnými ustanoveniami nevyžaduje (pozri body 193 až 198 vyššie), ale mohla by navyše ohroziť účinnosť vyšetrovania Komisie, keďže ju zaväzuje k použitiu postupu vyhotovenia záznamu stanoveného článkom 3 nariadenia č. 773/2004 (predchádzajúce oboznámenie, vyhotovenie záznamu, poskytnutie kópie záznamu na schválenie, stanovenie lehoty na schválenie), a tak zdržať dátum kontroly, zatiaľ čo pre minimalizáciu rizika úniku a zatajenia informácií je prvoradé prijať rozhodnutie o inšpekcii rýchlo po oznámení informácií o možných porušeniach (pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci Deutsche Bahn a i./Komisia, C‑583/13 P, EU:C:2015:92, body 61 a 62).
10

Platobným výmerom z 21. apríla 2017, doručeným 24. apríla 2017, FMSA informovala žalobkyňu, že SRB stanovila jej príspevok ex ante na rok 2017 do SRF a oznámila jej sumu, ktorá sa má zaplatiť v prospech Restrukturierungsfonds (reštrukturalizačný fond, Nemecko) (ďalej len „platobný výmer“). FMSA pripojila k platobnému výmeru dva dokumenty, a to nemeckú verziu textu napadnutého rozhodnutia bez prílohy, ktorú tento text uvádza, a dokument nazvaný „Podrobnosti o výpočte (upraveného podľa rizika): Príspevky ex ante do [SRF] na rok 2017“ (ďalej len „dokument nazvaný ‚Podrobnosti výpočtu‘“).
47

Obstáť okrem toho nemôže ani tvrdenie Komisie, že ona sama by mala právomoc vykonať takéto preskúmanie len v prípade, ak by sa žalobkyni podarilo preukázať nesplnenie relevantných podmienok oslobodenia, keďže takéto tvrdenie predstavuje porušenie rozsahu jej povinnosti kontroly, či dokonca neprípustné prenesenie dôkazného bremena. Práve naopak, ak je Komisii predložená sťažnosť, v ktorej sa poukazuje na nedodržanie určitých ustanovení nariadenia o skupinových výnimkách, a teda poskytnutie pomoci, ktorá je protiprávna z dôvodu, že nebola notifikovaná, Komisia je nielen oprávnená overiť dôvodnosť tvrdení sťažovateľa, ale má aj povinnosť tak urobiť, aby určila, či jej predmetné opatrenie malo byť notifikované, a teda či predstavuje protiprávnu pomoc. V opačnom prípade by vnútroštátne orgány pri vykonávaní týchto ustanovení disponovali neprimeranou mierou autonómie, čo by bolo v rozpore so zásadami judikatúry pripomenutými v bodoch 40 až 43 vyššie.
77

V dôsledku toho, hoci Komisia uplatnila článok 100 ods. 3 druhý pododsek nariadenia č. 1308/2013 retroaktívne, pričom normotvorca takú možnosť nestanovil, v podstate neuplatnila, pokiaľ ide o obdobie od 1. júla 2013 do 1. januára 2014, vo vzťahu k Chorvátskej republike nové splnomocnenie, o ktorom by Slovinská republika nevedela. Navyše je nesporné, že aj keby mala Komisia na účely prijatia napadnutého nariadenia vychádzať z článku 118j nariadenia č. 1234/2007, dospela by k rovnakému výsledku, a to k udeleniu výnimky z úpravy označovania chorvátskych vín od pristúpenia Chorvátskej republiky k Únii.
142

Pokiaľ ide ďalej o údajnú porovnateľnosť faktúr súvisiacich so záväzkom s registráciou dovozov v zmysle článku 14 ods. 5 základného antidumpingového nariadenia, stačí konštatovať, že tieto ustanovenia obmedzujú použitie opatrení povinnej registrácie dovozov na obdobie deviatich mesiacov. Preto aj za predpokladu, že by registrácia v zmysle článku 14 ods. 5 základného antidumpingového nariadenia bola porovnateľná s vystavením faktúry súvisiacej so záväzkom, časová pôsobnosť zrušenia platnosti faktúr súvisiacich so záväzkom, vyhláseného podľa napadnutých ustanovení, prekračuje hranice stanovené základným antidumpingovým nariadením.
246

Žalobkyňa ďalej vytýka Komisii, že nevysvetlila, prečo analýza ex ante dodatočnej ziskovosti, ako je uvedená v bodoch 61 až 66 usmernení z roku 2014, nebola v prejednávanej veci uplatniteľná. Túto výhradu však treba zamietnuť. V odôvodneniach 381 až 384 napadnutého rozhodnutia Komisia totiž odôvodnila irelevantnosť analýzy ex ante, ako je uvedená v uvedených bodoch 61 až 66, na základe skutočnosti jednak, že Talianska republika nepredložila analýzy ex ante dodatočnej ziskovosti, a jednak, že autonómny región vlastnil len jedno z troch dotknutých letísk, a to letisko Alghero. Okrem toho vzhľadom na to, že konštatovala, že prevádzkovatelia letísk Cagliari‑Elmas a Olbia len vykonali spornú schému pomoci, irelevantnosť tohto druhu analýzy sa vzťahovala aj na uplatnenie súkromného subjektu v trhovom hospodárstve na úrovni uvedených prevádzkovateľov.
179

Ďalej, pokiaľ ide o podmienky, ktoré musia byť splnené na to, aby sa pomoc považovala za pomoc de minimis, žalobkyňa usudzuje, že limit 200000 eur za obdobie troch zdaňovacích období stanovený v článku 2 ods. 2 nariadenia de minimis z roku 2006 nebol vzhľadom na sumu spornej platby vo výške 30000 eur v prejednávanej veci prekročený. Toto konštatovanie platí o to viac, pokiaľ ide o výšku nákladov na financovanie, ktorá predstavuje príslušnú sumu, ako to tvrdila žalobkyňa v rámci druhého žalobného dôvodu. Okrem toho Komisia nesprávne tvrdí, že je nepravdepodobné, že limit 200000 eur nebol prekročený z dôvodu viacerých pomocí, ktoré boli poskytnuté skupine Lufthansa, do ktorej patrí žalobkyňa. Konkrétne pomoc poskytnutú iným subjektom skupiny Lufthansa nemožno zohľadniť, pretože „funkčný pojem podnik“, o ktorý sa opiera Komisia, nie je uplatniteľný, keďže sa nenachádza v nariadení de minimis z roku 2006.
196

Napokon, ak by Všeobecný súd vyhovel tejto časti, ale rozhodol, že napadnuté rozhodnutie by nemalo byť zrušené v celom rozsahu, pri výpočte výšky pokuty by bolo potrebné zohľadniť porušenie premlčacej lehoty. Podľa žalobkyne by teda koeficient závažnosti a dodatočná suma uplatniteľné na pokutu, mali byť stanovené vo výške nižšej ako 16 %. Tvrdí, že inak by to vytvorilo neodôvodnenú diskrimináciu medzi ňou a dopravcami, ktorí sú považovaní za zodpovedných za jediné a pokračujúce porušenie na všetkých leteckých spojeniach, a zbavovalo by to desaťročnú premlčaciu lehotu stanovenú v článku 25 nariadenia č. 1/2003 jej zmyslu.
226

Po druhé Všeobecný súd zrušil pokutu uloženú žalobkyni v rozhodnutí z 9. novembra 2010, pretože sa domnieval, že uvedené rozhodnutie obsahovalo zásadné rozpory. To znamená, že všetky konštatovania uvedené v rozhodnutí z 9. novembra 2010 by mali byť zrušené, ak by sa Všeobecný súd nepovažoval za viazaný zásadou ne ultra petita. Z pohľadu žalobkyne Komisia nemohla na základe týchto ustanovení neskôr uložiť rovnakú pokutu len preto, že Všeobecný súd nezrušil články 1 až 4 rozhodnutia z 9. novembra 2010 v celom rozsahu, bez uvedenia dodatočného odôvodnenia na podporu konštatovaní vyplývajúcich z uvedených ustanovení.
337

Navyše, automaticky vylúčiť zo spisu dôkazné prostriedky predložené podnikom, o ktorom sa ukáže, že napriek tomu, že mal nárok na oslobodenie od pokút v okamihu podania svojej žiadosti o oslobodenie od pokút, nespĺňa podmienky na jeho definitívne poskytnutie ku dňu prijatia rozhodnutia, ktorým sa konštatuje porušenie, by ohrozilo potrebný účinok konania o žiadosti o zhovievavosť. Komisia by totiž bola zbavená dôkazov, ktoré môžu byť podstatné na preukázanie dotknutého porušenia a účasti podnikov na ňom v štádiu, v ktorom je značne obmedzená možnosť napraviť tento nedostatok dodatočnými vyšetrovacími úkonmi, okrem iného z dôvodu rizika zničenia dôkazov. Okrem toho by hrozilo, že úspech konania bude ponechaný na dobrú vôľu žiadateľa o oslobodenie, zatiaľ čo Komisii by bolo bránené v účinnej kontrole dodržiavania podmienok na poskytnutie oslobodenia od pokút, keďže hrozba jeho neposkytnutia by sa vzhľadom na dôsledky, ktoré by s ňou boli spojené, stávala nepravdepodobnou.
211

V tejto súvislosti treba konštatovať, že Komisia stanovila usmernenia, ktoré zamýšľala uplatniť pri predkladaní dôkazov a zhromažďovaní ekonomických údajov tým, že uverejnila dokument SEC(2011) 1216 final zo 17. októbra 2011 s názvom „Best practices for the submission of economic evidence and data collection in cases concerning the application of Article 101 a 102 TFEU and in merger cases“ (Pravidlá najlepšieho postupu pri predkladaní ekonomických dôkazov a zhromažďovaní údajov v konaniach týkajúcich sa uplatňovania článkov 101 a 102 ZFEÚ) (ďalej len „najlepšie postupy“), pripojený k oznámeniu Komisie o osvedčených postupoch vedenia konania podľa článkov 101 a 102 ZFEÚ (Ú. v. EÚ C 308, 2011, s. 6). Bolo už rozhodnuté, že prostredníctvom takýchto oznámení sa Komisia sama obmedzuje pri výkone svojej právomoci voľnej úvahy a nemôže sa od týchto pravidiel odchýliť bez toho, aby nebola prípadne sankcionovaná z dôvodu porušenia všeobecných právnych zásad, akými sú zásada rovnosti zaobchádzania alebo zásada ochrany legitímnej dôvery (pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, bod 211, a z 13. decembra 2012, Expedia, C‑226/11, EU:C:2012:795, bod 28).
419

Po tretie, treba poznamenať, že zamestnanci sídla niektorých výrobcov sa podieľali aj na výmenách informácií na nemeckej úrovni. Takto to bolo často aj v prípade spoločnosti [dôverné]. Okrem toho v e‑maile z 11. novembra 2004, uvedenom v odôvodnení 139 napadnutého rozhodnutia, ktorý poslal C zo sídla [dôverné] a ktorý tento adresoval zamestnancom konkurentov patriacich tak do sídla, ako aj do nemeckej úrovne, vrátane A zo sídla spoločnosti Scania a B zo sídla spoločnosti Scania DE, predstavil C dvoch nových zamestnancov zo sídla spoločnosti [dôverné], ktorí budú zodpovední za centrálnu tvorbu cien v rámci tohto výrobcu. Tieto skutočnosti týkajúce sa účasti zamestnancov patriacich do sídla na výmenách informácií, ku ktorým dochádzalo na nemeckej úrovni, predstavujú nepriamy dôkaz o tom, že nie je možné, že by sa zamestnanci spoločnosti Scania DE nedomnievali, že informácie vymenené na nemeckej úrovni majú význam pre cenovú stratégiu konkurentov na európskej úrovni.
571

V tejto súvislosti Google počas správneho konania, ako vyplýva z odôvodnenia 659 napadnutého rozhodnutia a ako je to potvrdené v žalobe v bodoch 130 až 138, vysvetlila, že nemôže uplatniť rovnaké kritériá výberu na výsledky konkurenčných služieb porovnávania produktov a na svoje vlastné výsledky pre produkty, inými slovami, na vyhľadávací dopyt používateľa internetu po produktoch nedokázala vybrať najlepšie odpovede zo všetkých odpovedí, ktoré prinášajú služby porovnávania produktov vrátane jej vlastnej. V tomto smere sa v podstate odvolávala na skutočnosť, že nepoznala, ako sú databázy konkurenčných služieb porovnávania produktov štruktúrované a čo obsahujú, ani aké sú ich procesy katalogizácie a indexovania, a ani ich špecializované algoritmy, ktoré generujú určité výsledky ako odpoveď na vyhľadávanie používateľa internetu, a že teda nemohla posúdiť kvalitu výsledkov generovaných konkurenčnými službami porovnávania produktov v porovnaní so svojimi vlastnými výsledkami, a dokonca ani predvídať výsledok, ktorý by tieto služby poskytli na konkrétnu požiadavku používateľa internetu, tým skôr, že ide o stovky týchto porovnávacích služieb. Pre Google nebolo reálne pokúsiť sa prekonať túto nemožnosť predvídať odpovede, ktoré by mohli poskytnúť konkurenčné služby porovnávania produktov na konkrétnu požiadavku používateľa internetu, a to tak, že by sama odoslala túto požiadavku stovkám týchto porovnávacích služieb a potom porovnala všetky poskytnuté odpovede. Prinajmenšom by to viedlo k vážnym omeškaniam pri odpovediach používateľom internetu, ktorí navštívia Google, čím by sa znížila kvalita jej služieb. Všetko, čo Google mohla urobiť a už aj urobila, bolo porovnať pomocou mechanizmu Universal Search svoje vlastné špecializované výsledky pre produkty so svojimi všeobecnými výsledkami, pretože vedela, ako sa produkujú. Keďže však jej všeobecné výsledky získavajú špecializované výsledky konkurenčných služieb porovnávania produktov iba na základe procesu nazývaného „crawling“, indexovania a algoritmov všeobecného vyhľadávania, toto porovnanie pomocou Universal Search neumožnilo porovnať výsledky produktov spoločnosti Google s výsledkami, ktoré by reálne poskytli konkurenčné služby porovnávania produktov, ak by priamo dostali dopyty na vyhľadávanie produktov prijaté spoločnosťou Google.
86

Po druhé ECB v časti druhého napadnutého rozhodnutia, nazvanej „Information on the liquidity situation and the capital ratios of BPE“ („Informácie o stave likvidity a podieloch kapitálu BPE“), uvádza: „[i]n your confirmatory application you do not contest the ECB’s reasoning and arguments put forward as justification for the non‑disclosure of the liquidity situation and the capital ratios of BPE“ („vo Vašej opakovanej žiadosti nespochybňujete odôvodnenie a dôvody, ktoré ECB uviedla na účely odôvodnenia nezverejnenia informácií o stave likvidity a podieloch kapitálu BPE“) a „[t]he Executive Board takes the view that such data are protected under Article 4(1)c) (‚protected as such under Union law‘) and the first indent of Article 4(2) (‚the commercial interests of a natural or legal person‘) of Decision ECB/2004/3“ [„Výkonná rada zastáva názor, že tieto informácie sú chránené článkom 4 ods. 1 písm. c) (‚predmetom ochrany podľa práva Únie‘) a prvou zarážkou článku 4 ods. 2 (‚obchodné záujmy právnickej alebo fyzickej osoby‘) rozhodnutia ECB/2004/3“]. Tieto vety neponechávajú nijaký priestor na pochybnosti o tom, že na informácie o stave likvidity Banco Popular a jej podieloch kapitálu sa nevzťahujú výnimky uvedené v článku 4 ods. 1 písm. a) prvej, druhej a siedmej zarážke rozhodnutia 2004/258.
125

Napokon žalobca uviedol tvrdenie, podľa ktorého Rada pri treťom zápise nezohľadnila skutočnosť, že Všeobecný súd rozsudkom zo 16. septembra 2013, Islamic Republic of Iran Shipping Lines a i./Rada (T‑489/10, EU:T:2013:453), zrušil zápis spoločnosti IRISL, ako aj ďalších spoločností, na ktoré odkazoval, najmä spoločností SAPID a HDSL, a že z tohto dôvodu boli predložené „dôkazy“ úplne irelevantné. V tejto súvislosti ako uviedol Súdny dvor v bode 48 rozsudku z 31. januára 2019, Islamic Republic of Iran Shipping Lines a i./Rada (C‑225/17 P, EU:C:2019:82), vecná správnosť troch porušení zbrojného embarga zavedeného rezolúciou 1747 (2007) nebola spochybnená rozsudkom zo 16. septembra 2013, Islamic Republic of Iran Shipping Lines a i./Rada (T‑489/10, EU:T:2013:453). V bode 66 tohto rozsudku Všeobecný súd uviedol, že „sa [zdalo] opodstatnené domnievať sa, že zapojenie IRISL do troch prípadov týkajúcich sa prepravy vojenského nákladu v rozpore so zákazom stanoveným v odseku 5 rezolúcie 1747 (2007) [zvyšovalo] riziko, že bude takisto zapojená do prípadov prepravy nákladu súvisiaceho so šírením jadrových zbraní“.