ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Poľnohospodárstvo – Spoločná organizácia trhov – Oleje a tuky – Olivový olej – Obchodné normy

(Nariadenie Komisie č. 1019/2002, zmenené a doplnené nariadením č. 1176/2003, článok 2 prvý odsek)

2. Poľnohospodárstvo – Spoločná organizácia trhov – Oleje a tuky – Olivový olej – Obchodné normy

(Nariadenie Komisie č. 1019/2002, zmenené a doplnené nariadením č. 1176/2003, článok 2 prvý odsek)

Summary

1. Nariadenie č. 1019/2002 o obchodných normách na olivový olej, zmenené a doplnené nariadením č. 1176/2003, a predovšetkým jeho článok 2 prvý odsek, ktorý stanovuje, že olivové oleje a oleje z olivových výliskov sú ponúkané konečnému spotrebiteľovi balené v objeme maximálne päť litrov vybavené otváracím systémom, ktorý sa po prvom otvorení už nedá uzatvoriť a ktoré sú označené v súlade so stanovenými osobitnými predpismi vzťahujúcimi sa na takéto výrobky, treba vykladať v tom zmysle, že podľa predpisov v tomto ustanovení olivové oleje a oleje z olivových výliskov môžu byť ponúkané konečnému spotrebiteľovi len balené.

(pozri bod 33, bod 1 výroku)

2. Článok 2 prvý odsek nariadenia č. 1019/2002 o obchodných normách na olivový olej, zmeneného a doplneného nariadením č. 1176/2003, ktorý stanovuje, že olivové oleje a oleje z olivových výliskov sú ponúkané konečnému spotrebiteľovi balené v objeme maximálne päť litrov vybavené otváracím systémom, ktorý sa po prvom otvorení už nedá uzatvoriť, a ktoré sú označené v súlade so stanovenými osobitnými predpismi vzťahujúcimi sa na takéto výrobky, treba vykladať v tom zmysle, že zakazuje taký spôsob obchodovania, akým je spôsob nazývaný „bag in the box“, ktorý nespĺňa požiadavky stanovené v tomto ustanovení. Z dôvodu potreby prelievania olivového oleja a oleja z olivových výliskov v mieste predaja z otvorenej nádoby alebo z nádoby, ktorá sa následne otvorí, do nádoby, ktorú si kúpil, resp. doniesol konečný spotrebiteľ, tento spôsob obchodovania neumožňuje spĺňať požiadavku stanovenú v článku 2 prvom odseku týkajúcu sa adekvátneho otváracieho systému, ktorého cieľom je garantovať pravosť olivového oleja tým, že balenie môže otvoriť len samotný konečný spotrebiteľ.

(pozri body 40 – 42, 45, bod 2 výroku)
Keywords

Summary



Keywords

1. Sociálne zabezpečenie migrujúcich pracovníkov – Právna úprava Spoločenstva – Vecná pôsobnosť – Uvedené dávky a vylúčené dávky

(Nariadenie Rady č. 1408/71)

2. Občianstvo Európskej únie – Právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov – Sociálne výhody

(Článok 18 ES)

Summary

1. Dávku možno považovať za dávku sociálneho zabezpečenia, ak je poberateľom priznávaná mimo akéhokoľvek individuálneho a diskrečného posúdenia osobných potrieb, v zákonom definovanej situácii a ak sa vzťahuje na niektoré z rizík výslovne uvedených v článku 4 ods. 1 nariadenia č. 1408/71.

V tejto súvislosti dávka v nezamestnanosti priznávaná osobám starším ako 50 rokov, ktorej priznanie nemá diskrečnú povahu, ktorá má kryť riziko spojené s nedobrovoľnou stratou zamestnania – pri ktorej si poberateľ zachováva schopnosť pracovať – a na poberateľov ktorej sa vzťahujú také isté podmienky ako na ostatných pracovníkov, ktorí sa uchádzajú o dávku v nezamestnanosti, treba považovať za dávku v nezamestnanosti patriacu do pôsobnosti nariadenia č. 1408/71, aj keď je poberateľ na základe vnútroštátneho opatrenia oslobodený od povinnosti byť vedený v evidencii uchádzačov o zamestnanie.

(pozri body 22, 29, 34)

2. Sloboda pohybu a pobytu priznaná každému občanovi Únie v článku 18 ES nevylučuje také ustanovenie o bydlisku, ktoré musí ako podmienku zachovania nároku na dávku v nezamestnanosti dodržiavať nezamestnaná osoba staršia ako 50 rokov, ktorá bola oslobodená od povinnosti preukázať, že je k dispozícii trhu práce. Hoci takéto opatrenie predstavuje obmedzenie slobôd, ktoré sú v článku 18 ES priznané každému občanovi Únie, je odôvodnené potrebou kontrolovať, aké sú pracovné a rodinné pomery nezamestnaných. Toto ustanovenie totiž umožňuje vnútroštátnym orgánom overiť, či sa pomery poberateľa dávky v nezamestnanosti nezmenili tak, že by to mohlo mať vplyv na priznanú dávku. Toto odôvodnenie je preto založené na objektívnych hľadiskách všeobecného významu, ktoré sú nezávislé od štátnej príslušnosti dotknutých osôb. Menej prísne opatrenia, ako sú napríklad predloženie dokumentov alebo potvrdení, by kontrolu obrali o jej nepredvídateľný charakter, čím by sa stala menej účinnou, takže dotknuté opatrenie je spôsobilé realizovať sledovaný cieľ a nejde nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie tohto cieľa.

(pozri body 39, 41 – 43, 45 – 48 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Spoločný colný sadzobník – Položky sadzobníka – Sterilné polydimethylsiloxanové vločky

Summary

Príloha I nariadenia č. 2658/87 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku, zmenená a doplnená nariadením č. 2388/2000, sa má vykladať v tom zmysle, že výrobok, akým je polydimethylsiloxan, pozostávajúci zo sterilných vločiek, špeciálne vyvinutý a určený výlučne na implantáciu do organizmu na účely liečby ochorení, ktorý je pri preclení balený vo vreckách s hmotnosťou približne 1 kg, treba považovať za zariadenie implantované v tele, ktoré musí byť zaradené do položky 9021 kombinovanej nomenklatúry. Takýto výrobok, ktorého účelom nie je nahradiť orgán, ale umožniť poškodenému svalu vytvárať väzivové tkanivá, je potrebné zaradiť do podpoložky 9021 90 90 kombinovanej nomenklatúry.

(pozri bod 57 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Voľný pohyb osôb – Pracovníci – Ustanovenia Zmluvy – Osobná pôsobnosť

(Článok 39 ES)

2. Občianstvo Európskej únie – Právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov – Daňová právna úprava

(Článok 18 ES)

Summary

1. Osoby, ktoré vykonávali všetky svoje zárobkové činnosti v členskom štáte, ktorého sú štátnymi príslušníkmi, a využili právo na pobyt v inom členskom štáte až po tom, ako odišli do dôchodku, bez úmyslu v tomto štáte vykonávať pracovnú činnosť, sa nemôžu dovolávať voľného pohybu zaručeného článkom 39 ES.

(pozri bod 16)

2. Článok 18 ES sa má vykladať v tom zmysle, že mu odporuje vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej daň z príjmu týkajúca sa starobného dôchodku vyplácaného inštitúciou dotknutého členského štátu osobe s bydliskom v inom členskom štáte presahuje v určitých prípadoch daň, ktorá by bola splatná, ak by táto osoba mala bydlisko v tomto prvom členskom štáte, keď tento dôchodok predstavuje celkové alebo takmer celkové príjmy tejto osoby.

Vnútroštátna právna úprava, ktorá znevýhodňuje určitých štátnych príslušníkov len z dôvodu, že vykonávali svoju slobodu pohybu a pobytu v inom členskom štáte, by takto spôsobovala nerovnosť zaobchádzania, ktorá je v rozpore so zásadami, na ktorých je založený štatút občana Únie, teda z právneho hľadiska so zabezpečením rovnakého zaobchádzania pri výkone slobody pohybu.

Je pravda, že v oblasti priamych daní sa rezidenti a nerezidenti v zásade nenachádzajú v porovnateľnej situácii. V rozsahu, v akom starobný dôchodok vyplatený dôchodcom nerezidentom v členskom štáte predstavuje celý alebo takmer celý ich príjem, sa títo nachádzajú, pokiaľ ide o daň z ich príjmov, objektívne v rovnakej situácii ako dôchodcovia, ktorí majú v tomto štáte bydlisko a dostávajú rovnaký starobný dôchodok.

(pozri body 22, 26, 31, 39 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

Voľný pohyb osôb – Pracovníci – Sloboda usadiť sa – Slobodné poskytovanie služieb – Obmedzenia – Daňová právna úprava

(Články 39 ES, 43 ES a 49 ES)

Summary

Členský štát, ktorý stanovuje, že právo na odpočet alebo nezahrnutie do zdaniteľného základu dane pri platbách zaplatených v rámci dôchodkového poistenia je priznávané len pre platby na základe zmlúv uzavretých s dôchodkovými inštitúciami, ktorých sídlo je na vnútroštátnom území, zatiaľ čo žiadna takáto daňová úľava nie je priznávaná pri platbách na základe zmlúv uzavretých s dôchodkovými inštitúciami, ktorých sídlo je v iných členských štátoch, si neplní povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 39 ES, 43 ES a 49 ES.

Právna úprava, ktorá všeobecným spôsobom odmieta priznať daňovú výhodu platbám zaplateným dôchodkovej inštitúcii so sídlom v inom členskom štáte, nemôže byť odôvodnená potrebou zabezpečenia koherencie vnútroštátneho daňového systému, keďže faktor, ktorý by mohol poškodzovať jeho koherenciu, spočíva v možnosti premiestnenia pobytu osoby podliehajúcej dani medzi momentom zaplatenia platieb na zmluvu o dôchodku a momentom vyplatenia im zodpovedajúcich plnení, lebo iba v tomto prípade by bol tento členský štát zbavený právomoci zdaniť plnenia zodpovedajúce odpočítaným platbám alebo platbám nezahrnutým do základu dane.

Keďže ustanovenia Zmluvy týkajúce sa slobodného poskytovania služieb, voľného pohybu pracovníkov a slobody usadiť sa odporujú predmetnej právnej úprave, nie je potrebné skúmať túto právnu úpravu oddelene, vo svetle článku 56 ES, ktorý sa týka voľného pohybu kapitálu.

(pozri body 64, 71 – 74, 76 a výrok)
Keywords

Summary



Keywords

1. Žaloba o nesplnenie povinnosti – Návrh na začatie konania – Preskúmanie výhrad, ktoré nevyplývajú zo žaloby – Neprípustnosť

(Článok 226 ES)

2. Doprava – Námorná doprava – Slobodné poskytovanie služieb – Námorná kabotáž

(Nariadenie Rady č. 3577/92, článok 2 bod 1)

Summary

1. Súdnemu dvoru neprináleží rozhodovať nad rámec výhrad uvedených v návrhoch Komisie podľa článku 226 ES.

(pozri bod 27)

2. Napriek tomu, že výpočet „služieb námornej kabotáže“ v článku 2 bode 1 nariadenia č. 3577/92, ktorým sa uplatňuje zásada slobody poskytovania služieb na námornú dopravu v rámci členských štátov, nie je vyčerpávajúci, z tohto ustanovenia, vykladajúc ho v jeho celkových súvislostiach, vyplýva, že do jeho oblasti pôsobnosti patria služby, ktoré sú normálne vykonávané za odplatu a ktorých účelom je, ako o tom svedčia hlavné charakteristické znaky príkladov námornej kabotáže uvedené v tomto článku, preprava cestujúcich alebo tovaru po mori medzi dvoma miestami nachádzajúcimi sa na území jedného a toho istého členského štátu.

Povaha a charakteristické znaky vlečenia sa však odlišujú od povahy a charakteristických znakov kabotáže, ako sú definované v článku 2 bode 1 nariadenia č. 3577/92. Aj keď je totiž vlečenie službou normálne vykonávanou za odplatu, v zásade nespočíva v priamej preprave cestujúcich alebo tovaru po mori, ale predstavuje skôr pomoc pri presune plavidla, vrtného zariadenia, plošiny alebo bóje. Za týchto okolností, ak by sa z pojmu „najmä“ obsiahnutého v článku 2 bode 1 tohto nariadenia vyvodzovalo, že oblasť pôsobnosti tohto ustanovenia možno rozšíriť na akúkoľvek súvisiacu, vedľajšiu alebo pomocnú službu v rámci poskytovania námorných dopravných služieb vnútri členských štátov bez ohľadu na to, či vykazuje hlavné charakteristické znaky námornej kabotáže, ktoré sú tam výslovne definované, bolo by to v rozpore nielen s účelom tohto nariadenia, ale takisto aj s právnou istotou vo vzťahu k samotnej pôsobnosti uvedeného nariadenia.

(pozri body 28, 29, 31, 32)
—

stanovilo, že ak istina, odkupná hodnota a úspory sú vyplácané alebo poskytnuté daňovníkovi, ktorý predtým zmenil svoje bydlisko alebo stredisko svojich majetkových záujmov do zahraničia, potom platí domnienka, že k platbe alebo poskytnutiu došlo v deň, ktorý predchádza tejto zmene a považuje sa za poskytnutie každý prevod v tom zmysle, že každý poisťovateľ je povinný vykonať zrážku dane, a to z istiny a z odkupnej hodnoty zaplatených nerezidentovi, ktorý bol kedykoľvek daňovým rezidentom tohto členského štátu, pokiaľ táto istina alebo odkupná hodnota boli vytvorené úplne alebo čiastočne v období, keď dotknutá osoba bola daňovým rezidentom tohto členského štátu, a to aj vtedy, ak dvojstranné daňové dohody uzatvorené týmto štátom priznávajú druhému zmluvnému štátu právo zdaniť takéto príjmy,
Prebratie predpisov Spoločenstva do vnútroštátneho práva si nevyhnutne nevyžaduje formálne a doslovné prevzatie ich ustanovení do výslovného a špecifického ustanovenia a je možné ho splniť všeobecným právnym kontextom, ak ten zabezpečuje efektívne plné uplatnenie smernice dostatočne jasným a presným spôsobom.

Článok 11 smernice 79/409 o ochrane voľne žijúceho vtáctva, ktorý sa obmedzuje na stanovenie osobitnej povinnosti ukladajúcej členským štátom dbať o to, aby introdukcia druhov vtákov nevyskytujúcich sa prirodzene na európskom území členských štátov nespôsobila žiadne poškodenie miestneho rastlinstva a živočíšstva, nemôže byť považovaný za článok predstavujúci právny základ umožňujúci výnimky z povinností ochrany, ktoré vznikajú členským štátom v zmysle článku 1 smernice a ktoré sa týkajú všetkých druhov voľne žijúceho vtáctva prirodzene sa vyskytujúceho na európskom území členských štátov, a to, pokiaľ ide o každý z členských štátov, tak druhov, ktoré sú tam pôvodné, ako aj druhov, ktoré sa vyskytujú iba v iných členských štátoch. Dôležitosť úplnej a efektívnej ochrany voľne žijúceho vtáctva v rámci celého Spoločenstva bez ohľadu na jeho miesto výskytu alebo priestor preletu totiž robí nezlučiteľnou so smernicou akúkoľvek vnútroštátnu legislatívu, ktorá určuje ochranu voľne žijúceho vtáctva v závislosti od vnútroštátnej fauny.

(pozri body 101 – 103)
Hoci je nesporné, že ustanovenie článku 2 ods. 6 druhého pododseku smernice 89/665 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa uplatňovania postupov preskúmavania v rámci verejného obstarávania tovarov a prác umožňuje členským štátom zachovať účinky zmlúv uzavretých v rozpore so smernicami v oblasti verejného obstarávania, a chráni tak legitímnu dôveru zmluvných strán, nemôže však bez toho, žeby oslabilo pôsobnosť ustanovení Zmluvy vytvárajúcich vnútorný trh, mať za následok to, že na konanie verejného obstarávateľa voči tretím osobám sa bude hľadieť tak, že je v súlade s právom Spoločenstva po uzavretí takýchto zmlúv.

Pritom, ak uvedené ustanovenie nezasahuje do uplatňovania článku 226 ES, nemôže zasahovať ani do uplatňovania článku 228 ES, inak by v takej situácii, ako je v prejednávanej veci, oslabilo pôsobnosť ustanovení zmluvy ES vytvárajúcich vnútorný trh. Okrem toho sa toto ustavenie týka, tak ako vyplýva z jeho textu, náhrady, ktorú osoba poškodená v dôsledku porušenia práva verejného obstarávateľom môže od neho dosiahnuť. Vzhľadom na túto osobitosť však toto ustanovenie nemožno považovať za ustanovenie upravujúce tiež vzťah medzi členským štátom a Spoločenstvom, t. j. vzťah, o ktorý ide v kontexte článkov 226 ES a 228 ES.

(pozri body 33 – 35)
Článok 4 smernice 79/409 o ochrane voľne žijúceho vtáctva upravuje režim ochrany, ktorý je osobitne zameraný a posilnený tak v súvislosti s druhmi uvedenými v prílohe I, ako aj v súvislosti so sťahovavými druhmi, čo je odôvodnené tým, že v prvom prípade ide o najviac ohrozené druhy a v druhom ide o druhy, ktoré predstavujú spoločné dedičstvo Spoločenstva. Z deviateho odôvodnenia tejto smernice vyplýva, že ochrana, udržiavanie alebo obnova dostatočnej rozmanitosti a rozlohy biotopov je základom pre ochranu všetkých druhov vtákov. Členské štáty sú preto povinné prijať potrebné opatrenia na ochranu týchto druhov. Na tento účel je potrebná aktualizácia vedeckých údajov na účely určenia situácie najviac ohrozených druhov, ako aj situácie druhov, ktoré predstavujú spoločné dedičstvo Spoločenstva, tak aby bolo možno klasifikovať ako osobitne chránené územia (OCHÚ) tie najvhodnejšie územia.

Pre posúdenie nesplnenia povinností vyplývajúcich z tejto smernice je preto dôležité použiť najaktuálnejšie vedecké údaje, ktoré sú k dispozícii na konci lehoty uvedenej v odôvodnenom stanovisku. Národné zoznamy, medzi ktoré patrí ornitologický zoznam uverejnený v roku 1998 (IBA 98) a vypracovaný Sociedad Española de Ornitología (Španielska ornitologická spoločnosť), upravili prvú paneurópsku štúdiu uskutočnenú v Inventory of Important Bird Areas in the European Community (Zoznam významných vtáčích území v Európskom spoločenstve), ktorý bol uverejnený v roku 1989 (IBA 89), pričom predstavili presnejšie a aktualizované vedecké údaje.

V prípade neexistencie akéhokoľvek opačného vedeckého dôkazu predloženého členským štátom, ktorý by predovšetkým preukázal, že povinnosti vyplývajúce z článku 4 ods. 1 a 2 smernice 79/409 mohli byť splnené tým, že by sa ako OCHÚ klasifikovali iné lokality ako tie, ktoré vyplývajú z tohto zoznamu a ktoré by v porovnaní s týmto zoznamom pokrývali menšiu celkovú plochu, IBA 98, teda aktualizovaný zoznam významných vtáčích území v dotknutom členskom štáte, predstavuje referenčný prvok umožňujúci posúdiť, či tento členský štát klasifikoval ako OCHÚ územia dostatočné z hľadiska počtu a veľkosti tak, aby bola zabezpečená ochrana všetkých druhov vymenovaných v prílohe I uvedenej smernice, ako aj sťahovavých druhov, ktoré nie sú v tejto prílohe uvedené.

(pozri body 23 – 27)
Keywords

Summary



Keywords

1. Rybolov – Spoločná štrukturálna politika – Režim Spoločenstva pre rybárske licencie

(Nariadenie Rady č. 3690/93,článok 5, a nariadenie Rady č. 3699/93, článok 8)

2. Rybolov – Spoločná štrukturálna politika – Režim Spoločenstva pre rybárske licencie

(Nariadenie Rady č. 3690/93,článok 5, a nariadenie Rady č. 3699/93, článok 8)

Summary

1. Pojem „trvalé zastavenie“ rybolovných činností rybárskych plavidiel nie je definovaný článkom 5 nariadenia č. 3690/93, ktorým sa zavádza systém spoločenstva ustanovujúci predpisy týkajúce sa minimálneho rozsahu údajov v rybárskych licenciách, ani v inom ustanovení tohto nariadenia. Naproti tomu je definovaný nariadením č. 3699/93, ktorým sa stanovujú kritériá a podmienky štrukturálnych opatrení Spoločenstva v odvetví rybolovu a akvakultúry, ako aj spracovania a uvádzania ich produktov na trh [ neoficiálny preklad ], a to konkrétne jeho článkom 8 ods. 2, podľa ktorého môžu opatrenia trvalého zastavenia rybolovných činností rybárskych plavidiel zahŕňať najmä trvalý prevod do tretieho štátu, pokiaľ tento prevod neporušuje medzinárodné právo a nie je v rozpore s požiadavkami na zachovanie a riadenie rybolovných zdrojov.

Hoci je účel týchto dvoch nariadení odlišný, žiadna okolnosť neumožňuje prísť k záveru, že sa uvedená definícia výhradne obmedzuje na nariadenie č. 3699/93 a že ju nemožno uplatniť v rámci iných predpisov sekundárneho práva z oblasti rybárskej politiky. Keďže navyše nariadenie č. 3699/93, ktoré definuje uvedený pojem, bolo prijaté po prijatí nariadenia č. 3690/93, zákonodarca Spoločenstva zvolil zámerne rovnaký výraz ako ten, ktorý použil už v nariadení č. 3690/93.

Nič preto nebráni tomu, aby sa táto definícia použila v rámci uplatňovania článku 5 nariadenia č. 3690/93, ktorý sa týka dočasného alebo trvalého odňatia rybárskych licencií.

(pozri body 29, 31 – 33)

2. Znenie článku 5 nariadenia č. 3690/93, ktorým sa zavádza systém spoločenstva ustanovujúci predpisy týkajúce sa minimálneho rozsahu údajov v rybárskych licenciách, nezakazuje samo osebe využiť rybolovnú kapacitu uvoľnenú prevodom plavidiel do tretieho štátu na udelenie nových licencií, keďže tento článok upravuje iba povinnosť vlajkového členského štátu odňať rybárske licencie plavidlám, ktoré trvalo zastavili rybolovné činnosti. Navyše článok 8 nariadenia č. 3699/93, ktorým sa stanovujú kritériá a podmienky poskytovania štrukturálnej pomoci Spoločenstva v odvetví rybolovu a akvakultúry, ako aj spracovania a uvádzania ich produktov na trh, stanovuje najmä to, čo môžu zahŕňať opatrenia trvalého zastavenia rybolovných činností plavidiel, a požaduje, aby vyškrtnuté plavidlá boli vylúčené z prevádzky rybolovných činností vo vodách Spoločenstva. Zo znenia tohto ustanovenia však nevyplýva, že rybolovná kapacita uvoľnená vo vnútroštátnom registri rybárskych plavidiel v dôsledku trvalého prevodu plavidiel do tretích krajín nemôže byť použitá na udelenie nových licencií na rybolov.

(pozri body 43, 44)
Zatiaľ čo v článku 4 písm. c) UO sa zakazuje štátna pomoc oceliarenským a uhoľným podnikom, pričom sa nerozlišuje medzi individuálnou pomocou a pomocou poskytnutou podľa režimu štátnej pomoci, článok 67 UO sa výslovne vzťahuje iba na štátnu pomoc, pokiaľ ide o ochranné opatrenia, ktoré môže Komisia schváliť na základe prvej zarážky druhého odseku tohto článku v prospech oceliarenských a uhoľných podnikov, ak tieto podniky znášajú konkurenčné nevýhody spôsobené opatreniami celkovej hospodárskej politiky.

Okrem toho články 4 UO a 67 UO upravujú dve rozličné oblasti, keďže článok 4 UO zrušuje a zakazuje určité zásahy členských štátov v oblasti, ktorá podľa Zmluvy ESUO podlieha právomoci Spoločenstva, zatiaľ čo cieľom článku 67 UO je zabrániť skresľovaniu hospodárskej súťaže, ktoré so sebou nevyhnutne prináša výkon právomocí, ktoré si členské štáty ponechali. Článok 67 UO sa teda vzťahuje na všeobecné opatrenia, ktoré môžu členské štáty prijať v rámci svojej hospodárskej a sociálnej politiky, a na opatrenia prijaté členskými štátmi, ktoré sa vzťahujú na iné odvetvia než odvetvie uhlia a ocele, ktoré však môžu citeľne ovplyvniť podmienky hospodárskej súťaže v uvedených priemysloch.

Navyše v článku 67 UO nemôže ísť o také zásahy, ktoré sú v článku 4 UO vyhlásené za nezlučiteľné so spoločným trhom uhlia a ocele, zrušené a zakázané v akejkoľvek forme. Nie je totiž možné pripustiť, že autori Zmluvy ESUO v článku 4 písm. c) UO rozhodli, že subvencie alebo pomoc, ktoré členský štát priznal v akejkoľvek forme, sú zrušené a zakázané, aby potom v článku 67 UO vyhlásili, že takáto pomoc môže byť prípustná, a to dokonca bez toho, aby ju schválila Komisia, s výnimkou opatrení, ktoré Komisia odporúča na zmiernenie alebo nápravu ich účinkov.

Článok 67 ods. 2 prvá zarážka UO, v ktorom sa na rozdiel od článku 4 UO umožňuje poskytnutie štátnej pomoci, pokiaľ ide o ochranné opatrenia, podnikom uvedeným v článku 80 UO, nerozlišuje medzi pomocou, ktorá je osobitná pre odvetvie uhlia a ocele, a pomocou, ktorá sa na toto odvetvie vzťahuje prostredníctvom všeobecného opatrenia.

Napokon štátna pomoc poskytnutá podniku, na ktorý sa vzťahuje Zmluva ESUO, má rovnaké protisúťažné účinky ako individuálna pomoc alebo pomoc poskytnutá na základe režimu štátnej pomoci, ktorá nie je osobitná pre odvetvie ocele a uhlia.

V dôsledku toho sa článok 4 písm. c) UO uplatňuje na štátnu pomoc vyplatenú oceliarenským a uhoľným podnikom na základe režimu štátnej pomoci, ktorá nie je osobitná pre odvetvie uhlia a ocele.

Taký výklad nemá vplyv na potrebný účinok článku 67 UO, keďže opatrenia všeobecnej politiky môžu byť spôsobilé citeľne ovplyvniť podmienky hospodárskej súťaže v uhoľnom alebo oceliarskom priemysle v zmysle článku 67 ods. 1 UO bez toho, aby predstavovali štátnu pomoc.

(pozri body 31 — 37)
Článok 4 smernice 79/409 o ochrane voľne žijúceho vtáctva, zmenenej a doplnenej smernicou 97/49, upravuje režim ochrany, ktorý je osobitne zameraný a posilnený tak v súvislosti s druhmi uvedenými v prílohe I, ako aj v súvislosti so sťahovavými druhmi, čo je odôvodnené tým, že v prvom prípade ide o najviac ohrozené druhy a v druhom ide o druhy, ktoré predstavujú spoločné dedičstvo Spoločenstva. Z deviateho odôvodnenia tejto smernice vyplýva, že ochrana, udržiavanie alebo obnova dostatočnej rozmanitosti a rozlohy biotopov je základom pre ochranu všetkých druhov vtákov. Členské štáty sú preto povinné prijať potrebné opatrenia na ochranu týchto druhov.

Aby bol tento cieľ splnený, je potrebná aktualizácia vedeckých údajov na účely zistenia situácie najviac ohrozených druhov, ako aj situácie druhov, ktoré predstavujú spoločné dedičstvo Spoločenstva, tak, aby bolo možné klasifikovať ako osobitne chránené územia tie najvhodnejšie územia. Pri posúdení nesplnenia povinnosti vyplývajúcej zo smernice je preto dôležité použiť najaktuálnejšie vedecké údaje, ktoré sú k dispozícii na konci lehoty uvedenej v odôvodnenom stanovisku. Keďže v tejto súvislosti neboli predložené vedecké štúdie, ktoré by mohli odporovať výsledkom „Inventory of Important Bird Areas in the European Community“ (Zoznam významných vtáčích území v Európskom spoločenstve) (IBA 2000), predstavuje tento zoznam najaktuálnejší a najpresnejší referenčný zdroj na identifikáciu lokalít, ktoré sú z hľadiska počtu a veľkosti najvhodnejšie pre ochranu pravidelne sa vyskytujúcich sťahovavých druhov, ktoré v tejto prílohe nie sú uvedené.

(pozri body 46, 47, 66, 67)